prop · GY03100d6 · 2011-04-13 00:00:00 — De positiva effekterna på sannolikheten att arbeta är därför av stort intresse inte bara för slutsatser kring jobbskatteavdraget, utan även i ett bredare skatteekonomiskt perspektiv. Resultaten stärker den bild som framkommit i studier med strukturella modeller, på internationella data och i ex-post utvärderingarna på tidigare svenska skattereformer, nämligen att ekonomiska drivkrafter och skatter har betydelse för arbetsutbudet. 8Tidigare bedömningar av jobbskatteavdragets långsiktiga effekter I föregående avsnitt identifierades effekterna av jobbskatteavdraget genom att studera de faktiska effekterna i utfallsdata (ex-post-utvärdering). Eftersom har gått sedan införandet av jobbskatteavdraget kan inte långsiktiga effekter fångas i en ex-post-analys. Bedömningar av jobbskatteavdragets totala långsiktiga effekter baseras i stället på s.k. ex-ante-utvärderingar. Dessa utvärderingar prognosticerar de sannolika konsekvenserna av jobbskatteavdraget med hjälp av skattade modeller som beskriver hur arbetsutbudet och jämviktsarbetslösheten reagerar på förändrade ekonomiska drivkrafter. Avsnitt 8.1 sammanfattar de effektberäkningar som skilda bedömare har presenterat . beräkningar diskuteras mer utförligt i avsnitt 8.2. För att pröva samstämmigheten mellan resultaten från ex-ante- och ex-post-utvärderingar görs avslutningsvis i avsnitt 8.3 en kort sammanfattning av resultaten från några studier av internationella jobbskatteavdrag där utvärderingen har skett expost och ex-ante parallellt. Genomgången visar att resultaten står sig väl mot varandra. 8.1Olika bedömares beräkningar 2006 2011 Myndigheter, organisationer och enskilda forskare har presenterat ett antal kvantitativa bedömningar av det svenska jobbskatteavdragets effekter. Som framgår av tabell 8.1 varierar såväl metodansatser som dataunderlag. Metodansatserna kan grovt delas in i två huvudkategorier, dels mikrosimulering och dels användandet av elasticiteter som hämtats från den empiriska litteraturen. Mikrosimulering betyder att beräkningarna genomförs med detaljerad information på individ- och hushållsnivå. Individerna tillåts anpassa sitt arbetsutbud till ändrade ekonomiska förutsättningar. Metoden beaktar att individer/hushåll är olika och att alla inte beter sig som en genomsnittlig representativ individ eller ett typhushåll. Med en mikrosimuleringsmodell kan man därför beräkna effekter över hela fördelningen av individer och hushåll. (2009 och 2011) tillämpar en mikrosimuleringsmodell där de ingående parametrarna har skattats på aktuella svenska data (se avsnitt 8.2). Modellen innehåller ett antal beteendeekvationer som beskriver dels individers preferenser för marknadsarbete, dels sannolikheter för övergångar från arbetslöshet, långtidssjukskrivning eller sjuk- och aktivitetsersättning till arbete när ersättningsgraden förändras. Modellen beaktar att olika typer av hushåll ensamstående kvinnor, ensamstående kvinnor med barn, ensamstående män och samboende kan ha olika preferenser för marknadsarbete. SNS (2008 och 2010) och (2009) använder en snarlik modell, men andra data har använts vid simuleringarna och för att skatta modellens parametrar. (2008) och (2006, 2007, 2008 och 2009) använder detaljerade individdata för att beräkna hur skatteförändringarna påverkar de ekonomiska drivkrafterna för arbete, men skattar inte några beteendeekvationer. I stället beräknas arbetsutbudseffekter utifrån antaganden om rimliga värden på relevanta elasticiteter för en genomsnittlig individ. Denna ansats har vissa nackdelar jämfört med t.ex. En uppenbar svaghet är att metoden inte beaktar att individer är olika och att de kan ha olika preferenser för marknadsarbete. Det kan bli särskilt problematiskt om utvärderingen t.ex. avser en skattereform som främst berör låg- 2011/12:100 BILAGA 5 Om arbetsutbudet för låginkomsttagare är känsligare för förändringar av ekonomiska drivkrafter än arbetsutbudet för en genomsnittlig individ blir följden en underskattning av arbetsutbudsresponsen. I mikrosimuleringsmodellerna tillåts däremot en betydande heterogenitet med avseende på arbetsutbudspreferenserna, vilket i princip innebär att elasticiteterna är individspecifika. Bedömningarna i tabell 8.1 avser de långsiktiga effekterna av jobbskatteavdraget. Detta innebär att två jämviktslägen jämförs med varandra, dels ett hypotetiskt läge utan jobbskatteavdraget och dels läget efter att alla anpassningar till de nya reglerna har fått fullt genomslag. Trots olikheter i såväl metodansatser som data finns det en hög grad av samstämmighet i effektberäkningarna. och (2006, 2007, 2008 och 2009) gör genomgående snarlika bedömningar. Finanspolitiska rådets bedömning av det första steget respektive de två första stegen visade på aningen större effekter än och beräkningar detta trots att Finanspolitiska rådets bedömning inte inkluderade effekter på arbetade timmar via sänkt jämviktsarbetslöshet.52 SNS (2008) och LO (2008) analyserade effekterna av jobbskatteavdragets två första steg och gjorde ungefär samma bedömning som , och Fi- . 52 Till skillnad från och inkluderar Finanspolitiska rådets bedömning inte effekter på arbetade timmar via sänkt jämviktsarbetslöshet. I en underlagsrapport ((2008)) till Finanspolitiska rådets första rapport skrivs att jobbskatteavdragets två första steg kan sänka jämviktsarbetslösheten (utan hänsyn tagen till eventuella lönebildningseffekter). Om hänsyn även tas till denna effekt skulle Finanspolitiska rådets bedömning av effekterna av jobbskatteavdragets två första steg öka med ytterligare ca 15 00020 000 årsarbetskrafter. 2011/12:100 BILAGA 5 Tabell 8.1 Effekter av jobbskatteavdraget Arbetade timmar, förändring % Mikrosimulering, HEK 2008 Mikrosimulering, HEK 2008 + makroelasticitet () (2011) Mikrosimulering, HEK 2008 (2006,2007,2008,2009)1 Mikrosimulering, HEK 2007 SNS (2010) (2009)2 Mikrosimulering, HEK 2004 (2006,2007,2008)1 (2007)3 (2008)4 Mikroelasticiteter; exklusive effekter på (2006,2007)1 () (2008)5 Bedömningen bygger på resultaten i SNS SNS (2008)5 EEAG European Economic Advisory 1,5-2,0 Group (2007)5 (2007)3 (2008)4 Mikroelasticiteter; exklusive effekter på () (2006)1 Anm.: Årsarbetskrafter visar ökningen i antalet arbetade timmar uttryckt i antal heltidsanställda som arbetar . Den procentuella förändringen i arbetade timmar har omvandlats till en förändring uttryckt i timmar genom att multiplicera den procentuella förändringen med ett för alla studier gemensamt ingångsvärde på 7,5 miljarder årsarbetstimmar. (1)Bedömningen av steg 1 inkluderar effekterna av sänkt ersättning i A-kassan 2007 och bedömningen av steg 3 inkluderar höjd nedre skiktgräns för statlig inkomstskatt 2009. I tabellen summeras KI:s bedömningar 20062009. (2)Bedömningen inkluderar effekten av höjd nedre skiktgräns för statlig inkomstskatt 2009. (3)Proposition 2007/08:1 s. 27. (4)(2008) redovisar att antalet årsarbetskrafter ökar med 72 000 för jobbskatteavdragets första steg och 89 000 för de två första stegen. Orsaken till att effekterna är nedskalade i den här tabellen är att (2008) antog att årsarbetstiden för en heltidsarbetande person var . I den här tabellen har effekten på arbetade timmar normerats med en årsarbetstid på . (5)Bedömningen inkluderar effekten av sänkt ersättning i A-kassan 2007. Källor: Respektive bedömare och egna beräkningar. har övergått till att delvis använda mikrosimuleringsmodell för bedömningen av jobbskatteavdragets långsiktiga effekter. I (2011) bedöms det långsiktiga utbudet av arbetskraft öka till följd av jobbskatteavdraget. Reformen bedöms också minska jämviktsarbetslösheten på lång sikt. Sammantaget bedöms därmed antalet arbetade timmar på lång sikt öka med eller omkring 90 000 årsarbetskrafter. Skillnaden jämfört med beräkningar, som baseras på samma mikrosimuleringsmodell och samma data, beror till största delen på att anser att medelarbetstiden för sysselsatta inte kommer att påverkas mer än marginellt. Någon siffersatt bedömning görs inte, vilket innebär att effekten sätts lika med noll. Som jämförelse kan nämnas att (2011) bedömer att medelarbetstiden ökar med ca 0,6 pro- Ökningen beror dels på att arbetade timmar för dem som redan arbetar bedöms öka (0,) och dels på att sjukfrånvaron bedöms minska (0,). Sammantaget förmedlar tabell 8.1 bilden av att jobbskatteavdragets fyra steg på lång sikt kan förväntas öka antalet arbetade timmar med 2,0 , vilket motsvarar ca 90 000120 000 årsarbetskrafter. Enligt den effektkalkyl som skisserades i avsnitt 4.3 (tabell 4.1) borde en bedömning som tar sin utgångspunkt i de senaste trettio årens empiriska forskning landa i en effekt på 93 000186 000 årsarbetskrafter. Slutsatsen måste bli att bedömningarna i tabell 8.1 förefaller rimliga utifrån det samlade kunskapsläget på området. beräknar de förväntade effekterna av jobbskatteavdraget med hjälp av en mikrosimuleringsmodell. Modellen har utarbetats i samarbete med forskare vid i och SCB.53 Modellen består av två huvudkomponenter. För det första använder modellen ett antal skattade beteendefunktioner som beskriver dels individers preferenser för marknadsarbete, dels sannolikheter för övergångar från icke-arbete (arbetslöshet, långtidssjukskrivning eller sjuk- och aktivitetsersättning) till arbete när drivkrafterna för arbete förändras. För det andra utnyttjar modellen SCB:s mikrosimuleringsmodell FASIT (Fördelningsanalytiskt statistiksystem för inkomster och transfereringar) som innehåller högkvalitativa mikrodata på individ- och hushållsnivå samt detaljerade regler för skatter och bidrag. FASIT-modell- en beräknar hur disponibel inkomst m.m. påverkas vid en ändring av reglerna för olika skatter, transfereringar och bidrag.54 53En detaljerad redovisning av beräkningsmetoder och antaganden samt de arbetsutbudseffekter som förväntas till följd av de tre första stegen av jobbskatteavdraget och höjningen av skiktgränsen för uttag av statlig inkomstskatt publicerades i en särskild rapportserie (se (2009)). 54Till grund för beräkningarna ligger HEK-databasen. HEK bygger på årliga tvärsnitt av befolkningen. Både urvalspersonen och tillhörande hushållsmedlemmar ingår i undersökningen. Uppgifterna i HEK samlas in från deklarationsuppgifter, telefonintervjuer och olika administrativa 2011/12:100 BILAGA 5 Mikrosimuleringsmodellen skiljer mellan nio olika arbetsmarknadssituationer för de individer som ingår i det dataunderlag som används vid simuleringarna: barn, pensionärer, studerande, personer med sjuk- eller aktivitetsersättning, föräldralediga, arbetslösa, sjukskrivna, personer i arbete och övriga (personer utan vare sig arbetsinkomst eller ersättning från socialförsäkringssystemet). Barn, pensionärer samt de som har studiemedel eller föräldrapenning som huvudsaklig inkomstkälla ingår inte i analysen. Dessa tilldelas en arbetstid lika med noll och tillåts inte ändra sitt arbetsutbud. Övriga individer i datamaterialet tilldelas en predikterad arbetsmarknadsstatus givet det skatte- och transfereringssystem som gäller i ett basscenario (före reform). Med hjälp av tre skattade sannolikhetsmodeller bestäms först om en individ är arbetslös, sjukskriven eller har sjuk/aktivitetsersättning. Ersättningsgraden (disponibel inkomst vid icke-arbete relativt disponibel inkomst vid arbete) är en central förklarande variabel i dessa sannolikhetsmodeller. Genom att inkludera ersättningsgraden är det möjligt att beakta att ekonomiska incitament kan påverka en persons arbetsmarknadsstatus. En individ som enligt modellen inte är arbetslös, sjukskriven eller har sjuk/aktivitetsersättning får i stället önskad arbetstid bestämd i en skattad strukturell arbetsutbudsmodell. Här ingår också möjligheten att välja noll timmar, dvs. att stå utanför arbetskraften. Den strukturella arbetsutbudsmodellen beaktar att olika typer av hushåll ensamstående kvinnor, ensamstående kvinnor med barn, ensamstående män och samboende kan ha olika preferenser för marknadsarbete.55 Effekterna av en regeländring kan undersökas för olika grupper (inkomstgrupper, hushållstyper etc.) eller aggregerat till samhällsnivå. För en analys av år där utfallsdata ännu inte finns tillgängliga görs en framskrivning av de ekonomiska och demografiska förhållanden som väntas gälla för det aktuella året. 55 En utförligare och mer formaliserad framställning av modellen återfinns i (2009). Den strukturella arbetsutbudsmodellen bygger på en specifikation som användes i , (2004). (1995), (1998) och et al. (2000) är några exempel på andra studier som använt en liknande modell. Modellen skattas separat för fyra olika typer av hushåll: ensamstående mödrar, ensamstående kvinnor, ensamstående män och sammanboende. Hushållets preferenser över inkomst och fritid beskrivs av en nyttofunktion. För sammanboende läggs hushållets resurser samman till en gemensam budget. Mannens och kvinnans arbetsutbud bestäms simultant, och hushållet väljer den kombination av fritid (för mannen och kvinnan) och disponibel inkomst som man betraktar som mest gynnsam. 2011/12:100 BILAGA 5 Effekterna av en regeländring simuleras genom att upprepa den beskrivna proceduren för att tilldela individer en predikterad arbetsmarknadsstatus, men med hänsyn tagen till att skattesystemet ser annorlunda ut. Genom att jämföra utfall före och efter en regeländring blir det möjligt att analysera effekter på bl.a. önskat antal arbetade timmar, arbetskraftsdeltagande, övergångsfrekvensen från arbetslöshet till arbete, inkomster och inkomstfördelning. Observera att arbetsutbudseffekterna beräknas vid en given lön före skatt. Eventuella lönebildningseffekter som i sin tur kan påverka jämviktsarbetslösheten fångas inte av modellen. Observera också att det är de långsiktiga effekterna som avses, dvs. arbetsutbudet i det nya jämviktsläget (efter att beteendeförändringar har fått fullt genomslag) jämförs med arbetsutbudet i det ursprungliga jämviktsläget. De resultat som diskuteras i detta avsnitt avser de effektberäkningar av jobbskatteavdragets samtliga fyra steg som presenteras i (2011). För att förenkla analysen behandlas jobbskatteavdragets fyra steg som en integrerad reform. Vid givna löner före skatt, och utan beaktande av ekonomins efterfrågesida, bedöms jobbskatteavdragets fyra steg leda till att önskat antal arbetade timmar på lång sikt ökar , eller 100 000 helårsarbetskrafter, se tabell 8.2. Ökningen kan dels förklaras av en ökning av antalet personer som vill arbeta, dels av att de som redan arbetar vill arbeta fler timmar. Ökad sökintensitet och lägre reservationslöner förväntas leda till kortare arbetslöshetstider, vilket bedöms reducera arbetslösheten med . Minskade sjukskrivningar bedöms öka medelarbetstiden bland sysselsatta med . Sammantaget indikerar simuleringsresultaten att av den totala ökningen i önskat antal arbetade timmar beror på att fler personer vill arbeta till följd av jobbskatteavdraget. Resterande av ökningen kan således förklaras av ett ökat arbetsutbud bland dem som redan arbetar. Den procentuella ökningen i önskat antal arbetade timmar är större för kvinnor än för män. Effekterna på arbetsutbudet beräknas vidare bli störst i den nedre delen av inkomstfördelningen, se tabell 8.3. I den lägsta kvartilen ökar önskat antal arbetade timmar . Den höga siffran förklaras dels av betydande beteendeeffekter, dels av att relativt få individer i denna grupp arbetar före införandet av jobbskatteavdraget och att antalet arbetade timmar därför initialt ligger på en låg nivå. Av den totala ökningen i önskat antal arbetade timmar kan härledas till beteendeeffekter i den lägsta inkomstkvartilen. Tabell 8.2 Jobbskatteavdragets långsiktiga arbetsutbudseffekter Andel av ökningen av som beror på att fler per- soner vill arbeta (procent) Källor: och egna beräkningar. Tabell 8.3 Jobbskatteavdragets långsiktiga arbetsutbudseffekter i olika inkomstgrupper Andel av ökningen av som beror på att fler per- soner vill arbeta (procent) Anm.: Låginkomstgruppen består av de som har lägst disponibel inkomst före reformen. Källor: och egna beräkningar. Kvalitativt ligger resultaten som genereras av modellen i linje med vad som kan förväntas utifrån kunskapsläget i den empiriska forskningslitteraturen, t.ex. att arbetsutbudet för kvinnor och låginkomsttagare är känsligare för ekonomiska incitament än arbetsutbudet för män respektive höginkomsttagare. Analysen i (2009) (avsnitt 5.3) antyder att storleken på de beräknade effekterna också tycks vara rimliga i förhållande till kunskapsläget i litteraturen. I tabell 8.4 visas de implicita löneelasticteter som kan härledas från resultaten i rapporten. Elasticiteten beräknas som föränd- ringen i arbetade timmar (procent) för dem som arbetar dividerat med förändringen i den marginella nettotimlönen (procent). som ett totalt genomsnitt är löneelasticiteten i storleksordningen 0,08. Som framgår av tabellen är elasticiteten för kvinnor nästan dubbelt så stor som elasticiteten för män. Elasticiteten är störst för individer med låga inkomster. För kvinnor och män med låga inkomster är elasticiteten 0,35 respektive 0,19. I medelinkomstgruppen är elasticiteterna mer beskedliga 0,07 för kvinnor och 0,04 för män. I höginkomstgruppen är elasticiteten obetydlig, 0,02 för både kvinnor och män. Tabell 8.4 Implicita löneelasticiteter för dem som arbetar Anm.: Låginkomstgruppen består av de som har lägst disponibel inkomst före reformen, höginkomstgruppen de som har högst disponibel inkomst och medelinkomstgruppen avser resterande . Källa: (2009). De implicita deltagandeelasticiteter som härleds från resultaten i (2009) visar den procentuella förändring av arbetskraftsdeltagandet som följer av att nettovinsten av att börja arbeta heltid () ökar med en procent. Deltagandeelasticiteten är större för kvinnor (0,12) än för män (0,08). Den genomsnittliga deltagandeelasticiteten uppgår till 0,10, vilket är i underkant av den bedömning Immervoll et al. (2009) gör när de sammanfattar den internationella empiriska litteraturen (se avsnitt 4.1.1). Som diskuterades i avsnitt 4.3 kan det emellertid finnas skäl att tro att elasticiteten i eventuellt kan vara lägre än i t.ex. . och har vid upprepade tillfällen granskat modellkalkyler och varit positivt inställda till de använda beräkningsmetoderna. (2010) skriver t.ex. att beräkningar av jobbskatteavdragets arbetsutbudseffekter ansluter sig väl till best practice på området (Finanspolitiska Rådet (2010), s. 184). har i sin granskning av jobbskatteavdraget ((2009)) undersökt kännedomen om jobbskatteavdraget. Som underlag till granskningen lät inkludera tre extra frågor om jobbskatteavdraget i (se not 49). Den första av de extrafrågor som inkluderades var Hur väl 2011/12:100 BILAGA 5 känner du till jobbskatteavdraget?. Resultatet av undersökningen var att kände till jobbskatteavdraget. genomförde även en separat enkätundersökning där 4 000 personer tillfrågades om i vilken utsträckning de känner till jobbskatteavdraget. Av dessa svarade 1 593. Resultatet blev att ca hälften kände till jobbskatteavdraget. tolkar dessa resultat som att kännedomen om jobbskatteavdraget är låg och att reformen därför riskerar att inte få lika stora effekter på sysselsättningen som väntat. Denna slutsats har citerats flitigt även av andra bedömare. Det finns dock två grundläggande problem med slutsatsen. För det första måste siffran 40 50 procents kännedom relateras till något innan det kan sägas om den är låg eller inte. Det är inte uppenbart att 4050 procents kännedom efter införandet av en reform är en låg siffra. Frågan i undersökningen är dessutom ställd så att kännedomen om just jobbskatteavdraget efterfrågas. Det hade även varit intressant att hur svaret på frågan Känner du till att skatten på arbete har sänkts? skulle fallit ut då kännedom om att sänkningen skett just genom ett jobbskatteavdrag i detta sammanhang måste vara underordnat. För det andra är de beräknade sysselsättningseffekterna långsiktseffekter när ekonomin nått en ny jämvikt (se ovan) medan undersökning mäter kännedomen efter införandet av det första steget. har jobbskatteavdraget debatterats flitigt och kännedomen är sannolikt högre . Effektberäkningarna som redovisas i denna bilaga beaktar dessutom förekomsten av ofullständig kunskap genom att beräkningarna och modellsimuleringarna utgår från skattningar av historiska samband mellan inkomstskatter och arbetsmarknadsutvecklingen. På lång sikt antas alltså kännedomen om jobbskatteavdraget vara lika stor som kännedomen om övriga skattesystemet. Som nämnts ovan fångar inte mikrosimuleringsmodellen eventuella effekter av ändrade regler som verkar via lönebildningen. I (2011) görs därför även en bedömning av jobbskatteavdragets långsiktiga effekter på arbetskraftsdeltagande, jämviktsarbetslöshet och sysselsättning inklusive de eventuella effekter som går via lönebildningen. 2011/12:100 BILAGA 5 utbudsberäkningarna, som diskuterats ovan, kompletteras med ett antal beräkningar som är konsistenta med mekanismerna i den matchningsmodell som utvecklats av Pissarides (2000) och (2011), se avsnitt 3.2 ovan. Det är framför allt evidens från två typer av studier som kan användas för att göra en bedömning av förväntade effekter på jämviktsarbetslösheten, inklusive effekter som går via lönebildningen, när arbete relativt sett blir mer förmånligt (ersättningsgraden vid arbetslöshet sjunker): makrostudier av svensk lönebildning och makrostudier av arbetslöshet/lönebildning för paneler av (se avsnitt 4.2). Skattningarna fångar upp både individeffekter och lönebildningseffekter, och kan därför användas för att beräkna effekten på arbetslösheten i jämvikt inklusive de effekter som går via lönebildningen. Resultaten i några studier som utnyttjar svenska data antyder visserligen att den svenska arbetslösheten skulle kunna vara mer än genomsnittligt känslig för förändringar i ersättningsgraden, men det empiriska stödet är för tunt för att de svenska lönebildningsstudierna ska kunna ligga till grund för en trovärdig effektberäkning. Trots att det är oklart hur förhåller sig till genomsnittsland förefaller det därför rimligt att utgå ifrån resultaten i den relativt omfattande och väletablerade litteratur som utnyttjar paneldata för olika delmängder av . I dessa studier beskrivs effekten av en förändring i ersättningsgraden vanligen i termer av en s.k. kvasielasticitet, som visar med hur många procentenheter jämviktsarbetslösheten förändras när ersättningsgraden ökar med en procentenhet. I avsnitt 4.3 ovan bedömdes elasticiteten ligga i intervallet 0,080,16. gör bedömningen att effekten på jämviktsarbetslösheten av en förändring i ersättningsgraden ligger i mitten av detta intervall, dvs. 0,12. Tolkningen är således att en sänkning av ersättningsgraden med en procentenhet förväntas sänka jämviktsarbetslösheten . Beräkningar visar att jobbskatteavdraget sänker ersättningsgraden med (se tabell 3.3 ovan). Resultatet blir således att jobbskatteavdraget förväntas sänka jämviktsarbetslösheten med 5*0,12=0,. Vidare antas att de som väljer att gå in i arbetskraften i jämvikt kommer att vara arbetslösa i samma utsträckning som de som redan är inne på arbetsmarknaden. I den teoretiska mo- dellen väljer också fler att delta i arbetskraften (eftersom den förväntade söktiden minskar) när jämviktsarbetslösheten faller. Arbetskraftsdeltagandet beräknas i (2011) förändras med ca 1/3 av förändringen i arbetslösheten.56 Slutligen beaktas att en temporärt dämpad löneökningstakt före skatt delvis förväntas motverka ökningen av arbetskraftsdeltagandet.57 Tabell 8.5 sammanfattar bedömning av jobbskatteavdragets effekter när lönebildningseffekter inkluderas i analysen. Arbetade timmar förväntas på lång sikt öka , vilket är en ökning jämfört med bedömningen när lönen före skatt hålls (se översta raden i tabell 8.1). Den större effekten hänger samman med att nedgången i jämviktsarbetslösheten blir större när lönebildningseffekter tas i beaktande. Arbetskraftsdeltagandet förväntas på lång sikt öka och sysselsättningen .