prop · GY0372 · 2011-03-01 00:00:00 — Bestämmelser om skjutvapen, vapendelar och ammunition finns i olika Tillverkning av skjutvapen och delar till skjutvapen som omfattas av tillståndsplikt enligt vapenlagen, utom slätborrade skjutvapen för jakt eller sportskytte samt reproduktioner av vapen tillverkade , och tillhörande ammunition regleras i lagen (1992:1300) om krigsmateriel och i förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Tillverkning av slät- borrade skjutvapen för jakt eller sportskytte och ammunition till sådana vapen är inte reglerad. Mot den bakgrunden skulle det kunna hävdas att bestämmelserna om märkning vid tillverkning av vapen och ammunition som omfattas av vapenlagen borde placeras i krigsmateriellagen. Krigsmateriellagstiftningen reglerar dock även tillverkning av annan krigsmateriel än sådana vapen, vapendelar och ammunition som vapen- lagstiftningen är tillämplig på. De grundläggande bestämmelserna om och definitionerna av skjutvapen, vapendelar och ammunition som märkningsreglerna avser finns i vapenlagen. Det framstår därför enligt regeringens mening som enklare och mer naturligt att samla bestämmel- serna om märkning vid tillverkning och införsel där än i lagen om krigsmateriel. Vidare torde personer som är intresserade av frågor om sådana vapen och ammunition som omfattas av vapenlagen i första hand söka kunskap i den lagen. Regeringen anser därför att det är mest ändamålsenligt att bestämmelserna om märkning vid tillverkning och införsel förs in i vapenlagen. Av systematiska skäl är det lämpligt att samla bestämmelserna om märkning i ett nytt kapitel i vapenlagen. Denna lösning är också att föredra för att göra regelverket mer lättill- lämpat. Mot bakgrund av att tillverkningsbestämmelserna i krigsmateriel- lagen träffar delvis andra vapentyper än de som omfattas av reglerna om tillverkningsmärkning, bör en definition av vad som avses med till- verkning tas in i det nya kapitlet i vapenlagen. Av bestämmelsen bör det framgå att med tillverkning förstås även sådan ändring eller ombyggnad av ett vapen som medför att det till funktions- eller verkningsgrad blir ett väsentligt annorlunda vapen. Lagrådet har anfört att, från språklig synpunkt, ordet annorlunda bör bytas ut, förslagsvis mot annat. Regeringen vill framhålla att en likalydande formulering, där ordet annorlunda används, finns i 4 kap. 1 § vapenlagen, som reglerar när nytt tillstånd krävs för innehav av ändrade skjutvapen. Mot den bakgrunden och då båda bestämmelserna behandlar vad som ska gälla för vapen som har ändrats, anser regeringen att bestämmelserna bör ha samma lydelse. Regeringen menar därför att bestämmelsen inte bör utformas så som Lagrådet har föreslagit. I promemorian betecknas det nya kapitlet 1 a kap. i vapenlagen. Regeringen delar uppfattning att bestämmelserna om märkning genom den föreslagna placeringen kan uppfattas få en alltför framträdande plats i vapenlagen. Regeringen anser att bestämmelserna i stället lämpligen bör placeras efter de grundläggande bestämmelserna i 2 kap. om bl.a. förutsättningarna för tillstånd till innehav av, handel med och införsel av skjutvapen. I likhet med vad som föreslås i promemorian anser regeringen att det i krigsmateriellagen bör införas en bestämmelse som hänvisar till vapenlagens bestämmelser om märkning vid tillverkning och införsel av sådan materiel. Vad som anges i vapenlagen om märkning av skjutvapen, obrukbara vapen, vapendelar och ammunition gäller alltså även sådan materiel som utgör krigsmateriel. Regeringens förslag: Den som uppsåtligen bryter mot bestämmelserna om märkning vid tillverkning eller vid införsel av märkningspliktiga skjutvapen eller vapendelar ska dömas till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som uppsåtligen förfalskar eller utan lov utplånar, avlägsnar eller ändrar sådan märkning. Vapen och vapendelar liksom krigsmateriel som har varit föremål för sådant brott eller för brott enligt 25 eller 26 § lagen om krigs- materiel ska kunna förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås dock att tillverkning av ammunition utan att märka förpackningen på föreskrivet sätt ska vara straffbelagt. Vidare föreslås att straffskalan i ansvarsbestämmelsen ska vara böter eller fängelse samt att bestämmelsen placeras i 9 kap. 2 § första stycket vapenlagen. Promemorians förslag innebär därmed i motsats till regeringens att även oaktsamma handlingar straffbeläggs. Som promemorians förslag är utformat när det gäller märkning vid införsel av omärkta vapen, vapendelar och ammunition är sådana gärningar att bedöma som smugglingsbrott varför någon ytterligare kriminalisering inte föreslås. I promemorian föreslås vidare att försök samt stämpling bestående i att söka anstifta olaglig tillverkning enligt lagen om krigsmateriel eller vapen- lagen ska vara straffbart. Slutligen föreslås även att försök till olovligt förfarande med märkning och stämpling bestående i att söka anstifta sådan gärning ska vara straffbart. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inga invändningar. motsätter sig dock att oaktsamt åsidosättande av de föreslagna bestämmelserna i vapenlagen kriminaliseras. Samfundet anser att tillräckliga skäl för en sådan kriminalisering inte anförs i promemorian. Skälen för regeringens förslag Som har beskrivits i avsnitt 4.2 utgör protokollet ett tilläggsprotokoll till FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och ska läsas tillsammans med den. Konventionen syftar till att förstärka det internationella samarbetet mellan länderna för att på global nivå bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten och kunna döma och bestraffa dem som gör sig skyldiga till sådana handlingar som täcks av konventionen (se prop. 2002/03:146 s. 7). I konsekvens härmed är de artiklar som gäller utlämning och rättslig hjälp av central betydelse. Regeringen har tidigare framhävt betydelsen av att en för brott misstänkt person inte ska kunna finna i sitt hemland (prop. s. 25). I artikel 1.3 i protokollet anges att brott som straffbeläggs i enlighet med artikel 5 i protokollet ska jämställas med brott som straffbeläggs enligt konventionen. Samarbete om utlämning och internationell rättslig hjälp i brottmål I artikel 16 i FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet finns bestämmelser om utlämning. De gärningar som ska utgöra utlämningsbara brott är sådana som enligt konventionen ska straffbeläggas och som utgör grovt brott, när brottet är gränsöverskridande till sin natur och en organiserad brottslig sammanslutning är delaktig. Som en allmän förutsättning för utlämning enligt konventionen gäller att det brott för vilket utlämning begärs motsvaras av ett brott enligt den anmodade statens lag, dvs. ett krav på dubbel straffbarhet. I och med att det åligger samtliga stater att kriminalisera de gärningar som utgör brott enligt protokollet torde kravet på dubbel straffbarhet i 4 § lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen) i allmänhet vara uppfyllt vid framställningar som görs med stöd av protokollet. kommer att de straffbestämmelser som kan vara aktuella att tillämpa vid en begäran om utlämning enligt protokollet ska uppnå den strafftröskel om fängelse eller mer som föreskrivs i 4 § utlämningslagen. Enligt konventionens artikel 18 ska staterna i största möjliga utsträck- ning bistå varandra i brottsutredningar. Rättslig hjälp i brottmål regleras i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. punkten i den lagen är att alla de åtgärder som är tillgängliga i en svensk förundersökning också är tillgängliga för en annan stat, se 1 kap. 2 §. Straffrättsliga sanktioner i protokoll och direktiv Enligt artikel 5.1 i protokollet ska parterna kriminalisera följande tre gärningstyper, om de begås uppsåtligen: 1.olaglig tillverkning av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition, 2.olaglig handel med skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition, och 3.förfalskning, olaglig utplåning, avlägsnande eller ändring av sådan märkning på skjutvapen som fordras enligt artikel 8. Olaglig tillverkning delas i sin tur in i följande tre underkategorier (se artikel 3 d): a)tillverkning eller sammansättning som sker av delar med vilka olag- lig handel bedrivits, b)tillverkning eller sammansättning som sker utan licens eller tillstånd från behörig myndighet, eller c)tillverkning eller sammansättning av skjutvapen som inte märks i enlighet med artikel 8. Olaglig handel delas in i två underkategorier (se artikel 3 e). Med olaglig handel avses import, export, förvärv, avyttring, leverans, transport eller överlåtelse av skjutvapen, delar till skjutvapen eller ammunition från eller över en parts territorium till en annan parts territorium, om a)någon av de berörda parterna inte ger sitt tillstånd i enlighet med bestämmelserna i protokollet, eller om b)skjutvapnen inte är märkta i enlighet med artikel 8. Enligt artikel 5.2 ska parterna, med reservation för grundbegreppen i sin rättsordning, kriminalisera försök och medverkan samt organiserandet eller ledandet av, medhjälp eller bistånd till, främjande av eller råd för genomförande av brott enligt artikel 5.1. Det bör anmärkas att i prome- har innehållet i artikel 5.2 beskrivits på ett annat sätt och getts en tolkning som innefattar krav på kriminalisering av stämpling bestående i att söka anstifta gärning. Regeringen tar fasta på att artikel 5.2 har utformats på samma sätt som artikel 5.1 b i konventionen mot gräns- överskridande organiserad brottslighet. Mot bakgrund av att protokollet ska läsas tillsammans med konventionen anser regeringen därför att artikel 5.2 i protokollet bör ges samma tolkning och innebörd som artikel 5.1 b i konventionen tidigare givits i svensk rätt (se prop. 2002/03:146 s. 33). I artikel 6 finns bestämmelser som ålägger parterna att inom ramen för sin nationella rättsordning vidta åtgärder för att möjliggöra beslag och förverkande av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition som tillverkats eller handlats med olagligen. Direktivet innehåller bara en artikel som behandlar sanktioner. I artikel 16 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna ska fastställa ett sanktions- system för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa sanktioner tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportio- nella och avskräckande. För att uppfylla protokollets krav på kriminalisering av olaglig handel måste två kategorier av gärningar vara straffbelagda. Den första kategorin är införsel eller utförsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition som sker utan tillstånd från berörda parter, dvs. i strid med gällande föreskrifter eller ett särskilt uppställt villkor för införsel eller utförsel. Sådan införsel eller utförsel är i allmänhet att bedöma som smugglingsbrott enligt 3-5 och 7 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Den föreskrivna straffskalan för smuggling möjliggör samarbete om utlämning för brott i enlighet med konventionen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. Enligt 16 § smugglings- lagen ska varor som har varit föremål för brott enligt den lagen förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Därmed får protokollets krav på kriminalisering och förverkande i denna del anses vara uppfyllda. Den andra kategorin som utgör olaglig handel är införsel av skjutvapen som inte är märkta i enlighet med artikel 8 i protokollet. I avsnitt 8.2.4 föreslås regler med innebörden att den som för in märkningspliktiga vapen och vapendelar till senast inom efter införseln ska se till att föremålen är märkta på föreskrivet sätt. I promemorian ges artikel 8 i protokollet den tolkningen att skjutvapen som förs in till ska vara märkta redan vid införseln. Utifrån den tolkningen görs i promemorian bedömningen att den som bryter mot bestämmelsen gör sig skyldig till smugglingsbrott. Promemorian innehåller därför inte något förslag till ytterligare kriminalisering när det gäller införsel av omärkta märkningspliktiga vapen eller vapendelar. Som tidigare angetts anser emellertid regeringen att protokollet ger utrymme för att den som importerar märkningspliktiga vapen till ska kunna märka vapnen inom en viss efter införseln (se avsnitt 8.2.4). Underlåtenhet att märka skjutvapen senast inom efter införseln faller inte in under smugglingslagen. För att uppfylla protokollet måste därför en särskild bestämmelse införas om brott mot märkningsbestämmelserna avseende skjutvapen vid införsel. Det förfarande som behöver kriminaliseras är underlåtenhet att märka importerade vapen inom angiven tid. Eftersom regeringen föreslår att kravet på märkning vid införsel även ska gälla lösa vapendelar bör kriminaliseringen även omfatta införsel av sådana delar som inte märks i rätt tid. Regeringen anser att straffvärdet för gärningarna är sådant att straffskalan bör vara böter eller fängelse i högst , vilket även möjliggör samarbete om utlämning för brott. Protokollet kräver vidare att vapen och vapendelar som varit föremål för brott mot den föreslagna straffbestämmelsen, liksom utbyte av sådant brott, ska kunna förverkas. Detta krav tillgodoses genom ändringar i förverkandebestämmelsen i 9 kap. 5 § vapenlagen. Lagrådet har ifrågasatt om ammunition kan knytas till ett förverkande av en vapendel. Regeringen har, efter Lagrådets yttrande, inhämtat synpunkter från . har framhållit att det finns behov av att kunna förverka även ammunition till en tillståndspliktig vapendel. Som exempel har myndigheten angett att det är vanligt förekommande att en person har ett dubbelpipigt hagelgevär med två kulpipor. Om pipsetet inte är märkt på föreskrivet sätt eller om det används för annat ändamål än det är avsett för, bör ammunition som hör till just den vapendelen kunna förverkas. Samma sak gäller enligt myndigheten för vissa modulvapen där det är vanligt att byta pipa och slutstyckshuvud för att kunna använda vapnet med annan ammunition än vad originalpipan och slutstyckshuvudet är avsedda för. Mot bakgrund av vad har angett, anser regeringen att bestämmelsen bör ge utrymme för att kunna förverka även ammunition som hör till en vapendel. För att uppfylla protokollets krav på kriminalisering av olaglig till- verkning måste tre gärningar vara straffbelagda. Den första gärningen är att uppsåtligen tillverka skjutvapen, vapendelar och ammunition av föremål med vilka olaglig handel har bedrivits. Med olaglig handel avses i det här sammanhanget gärningar som i regel är straffbelagda som smugglingsbrott enligt 3-5 och 7 §§ smugglingslagen (se ovan). I 12 och 13 §§ nämnda lag finns bestämmelser om olovlig befatt- ning med smuggelgods. Enligt dessa bestämmelser kan bl.a. den som uppsåtligen förvärvar, förvarar eller bearbetar varor som har varit föremål för smugglingsbrott dömas till ansvar. Även den som inte inser men har skälig anledning att anta att varan varit föremål för brott kan dömas till ansvar. Detta innebär att det är kriminaliserat att uppsåtligen tillverka skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition av föremål som varit föremål för smugglingsbrott. De föreskrivna straffskalorna ger möjlighet att uppfylla konventionens krav på samarbete om utlämning för brott. Enligt 16 § smugglingslagen ska varor som har varit föremål för brott enligt den lagen förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Genom detta stadgande får enligt regeringens mening även protokollets krav när det gäller förverkande anses uppfyllt. Den andra gärningen som måste vara kriminaliserad är att uppsåtligen tillverka skjutvapen, delar till skjutvapen eller ammunition utan licens eller tillstånd från behörig myndighet. Som huvudregel krävs tillstånd enligt 3 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel för att tillverka skjutvapen, vapendelar och ammunition. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot denna bestämmelse kan dömas till ansvar enligt 25 eller 26 § samma lag. Även sådana gärningar kan straffas med fängelse , varför konventionens krav på möjlighet till samarbete ifråga om utlämning är uppfyllt. Enligt 29 § lagen om krigsmateriel ska utbyte av brott som avses i 25 eller 26 § förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Regeringen anser att det bör införas en bestämmelse som tydliggör möjligheten till förverkande även beträffande vapen som varit föremål för brott. Förverkande bör även kunna ske av föremålets värde. En sådan bestämmelse behövs för att uppfylla protokollets krav. Det tredje förfarandet som behöver kriminaliseras är uppsåtlig under- låtenhet att vid tillverkning av skjutvapen märka dessa i enlighet med artikel 8 i protokollet. En sådan bestämmelse saknas i svensk rätt och måste därför införas. Regeringen föreslår att även lösa vapendelar ska omfattas av kravet på märkning, vilket hänger samman med att lösa vapendelar jämställs med skjutvapen i svensk rätt. Kriminaliseringen bör därför även omfatta tillverkning av sådana delar utan att märka dem. Regeringen gör dock, till skillnad från vad som föreslogs i promemorian, bedömningen att det inte finns anledning att kriminalisera underlåtenhet att märka förpackningar med komplett ammunition vid tillverkningen. Det är endast direktivet som innehåller bestämmelser om märkning av ammunition och enligt detta är det tillräckligt med andra effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner än straffrättsliga. Som fram- går nedan under avsnitt 8.4 anser regeringen att det redan finns sådana sanktioner. I promemorian föreslås en straffbestämmelse med böter eller fängelse i straffskalan. Regeringen bedömer att straffvärdet för den aktuella typen av gärningar är sådant att böter eller fängelse i högst är lämpligt. I promemorian föreslås straffansvaret omfatta även oaktsamma gärningar. har ifrågasatt behovet av detta. Regeringen konstaterar att varken protokollet eller direktivet kräver att oaktsamt åsidosättande av reglerna om märkning vid tillverkning ska kriminaliseras. Regeringen instämmer därför i samfundets bedömning att tillräckliga skäl inte föreligger för att straffbelägga även oaktsamhet. Straffbestämmelsen ska således endast omfatta uppsåtliga brott, men ha en högre straffskala än vad som föreslogs i promemorian. Mot den bakgrunden bör bestämmelsen placeras i en ny egen paragraf, 9 kap. 1 a § vapenlagen. Med den föreslagna straffskalan uppfyller regleringen Prop. 2010/11:72 också kravet på att brott enligt protokollet och konventionen ska vara Vidare ska vapen och vapendelar som varit föremål för brott mot den föreslagna straffbestämmelsen, liksom utbyte av sådant brott, kunna förverkas. Detta krav tillgodoses genom ändringar i förverkandebestämmelsen i 9 kap. 5 § vapenlagen. Otillåtna förfaranden med märkning Utöver underlåtenhet att märka vapen m.m. vid tillverkningen ställer protokollet krav på straffansvar för den som uppsåtligen förfalskar eller utan lov utplånar, avlägsnar eller ändrar sådan märkning som anges i artikel 8 i protokollet. Enligt 14 kap. 7 § kan den som förfalskar eller ändrar offentlig inländsk eller utländsk kontrollmärkning dömas för märkes- Avsikten med bestämmelsen är att straffa förfalskning eller missbruk av olika slags offentliga märken som används som bevismedel. Ett kontrollmärke anbragt på ett visst föremål tjänar som bevis om ett visst rättsläge, en viss betydelsefull beskaffenhet osv. mening kan sådan märkning som föreslås av skjutvapen, vapendelar och ammunition inte sägas utgöra ett offentligt kontrollmärke i den mening som avses i 14 kap. 7 § . Det krävs därför en särskild bestämmelse enligt vilken det är straffbelagt att förfalska eller olovligen utplåna, avlägsna eller ändra märkning. Vad som sagts om straffskala, placering av bestämmelsen och subjektivt rekvisit avseende tillverkning utan märkning, bör gälla även sådana brott. Vid bedömning av straff- värdet för brottet har regeringen vägt in att det, till skillnad från märkes- förfalskning, inte är fråga om att missbruka offentliga kontrollmärken som tjänar som bevismedel. En straffskala som omfattar böter eller fängelse i högst är därför enligt regeringens mening tillräcklig. sådan straffskala medger samarbete om utlämning för brott. det gäller införsel och tillverkning krävs även en komplettering av förverkandebestämmelsen för att uppfylla protokollet. Försök och olika former av medverkan Enligt artikel 5.2 a i protokollet ska parterna, i enlighet med grunderna för sitt rättssystem, kriminalisera försök och medverkan till brott enligt protokollet, samt enligt artikel 5.2 b organiserandet eller ledandet av, medhjälp eller bistånd till, främjande av eller råd för genomförande av Organiserandet eller ledandet av, medhjälp eller bistånd till, främjande av eller råd för genomförande av brott bör efter omständig- heterna generellt sett kunna vara att bedöma som antingen medhjälp till eller anstiftan av brottet, eller, om ett händelseförlopp inte gått så långt att brottet fullbordats, som förberedelse eller stämpling. Enligt den allmänna medverkansbestämmelsen i 23 kap. 4 § brotts- balken gäller ansvar som är föreskrivet för viss gärning inte endast den som har utfört gärningen utan även den som har främjat den med råd Regeln gäller vid alla brottsbalksbrott samt de brott i special- straffrätten för vilka fängelse är föreskrivet eller särskild föreskrift finns om att medverkan ska bestraffas. Medverkansansvar kan ådömas även den som endast obetydligt har bidragit till gärningen. I 23 kap. 4 § andra stycket föreskrivs att den som inte är att anse som gärningsman ska dömas för anstiftan av brottet, om han eller hon har förmått annan till utförandet, och annars för medhjälp till detta. Straffansvar för försök regleras i 23 kap. 1 § . Försök till brott är belagt med straff endast i de fall där det särskilt är stadgat. Rent allmänt kan sägas att svensk rätt är jämförelsevis restriktiv när det gäller kriminalisering av försök. Vid en bedömning av om försök ska kriminali- seras eller inte är bl.a. brottets svårhetsgrad och fullbordanspunktens placering av betydelse. I 23 kap. 2 § finns bestämmelser om förberedelse och stämpling till brott. Liksom vad gäller försök är förberedelse eller stämpling kriminaliserad endast i särskilt angivna fall. Här råder i svensk rätt en ännu större restriktivitet än för försökskriminalisering. Som princip bör endast mer allvarliga brott medföra ansvar för förberedelse eller stämpling. Bestämmelserna i konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet ska i tillämpliga delar gälla vapenprotokollet, såvida inte annat anges i protokollet. Här kan särskilt nämnas artikel 34 i konven- tionen där det anges att staternas lagstiftningsåtgärder för att genomföra konventionen ska kunna vidtas med beaktande av grundprinciperna i deras nationella rättsordning. I samband med tillträdet till konventionen uttalade regeringen att det i praktiken kan förekomma speciella undantagssituationer där det är diskutabelt om den svenska regleringen när det gäller förberedelse och stämpling helt kan anses uppfylla konventionens kriminaliseringskrav. Undantagssituationer av sådan sällsynt karaktär borde dock enligt regeringens uppfattning inte i sig själva motivera någon utvidgad lag- stiftning. Vidare framhöll regeringen att tolkningen av konventionens regler ska göras mot bakgrund av att reglerna är avsedda att tillämpas av ett mycket stort antal länder med sinsemellan olika rättssystem och att konventionens regler därför givits en utformning som inte i alla delar framstår som helt klar. Enligt regeringens uppfattning får därför konven- tionens åligganden anses uppfyllda om den nationella lagstiftningen täcker situationer som inte utgör rena undantagsfall (prop. 2002/03:146 s. 32).