prop · GY0349 · 2011-01-17 00:00:00 — Utredaren i får vara (SOU 2009:38 s. 97 ff) konstaterar att omfattningen av och kostnaden för den hemtjänst som beviljas personer som inte är folkbokförda i kommunen är mycket liten ur ett nationellt perspektiv. Regeringen bedömer inte att det finns något behov av förändringar i det kommunalekonomiska utjäm- ningssystemet. Förslagen innebär en tydligare lagstiftning när det gäller ansvarsför- delningen mellan kommunerna och bedöms därför minska antalet tvister i domstol. Den utökade överklagningsrätt som föreslås bedöms inte heller föranleda någon ökning av antalet tvister. Genomförandet av förslagen bedöms inte heller i övrigt medföra några andra konsekvenser för stat, kommun, landsting eller företag. Förslagen har ingen särskild administrativ påverkan på förutsättningarna för små företag eller för sysselsättning och offentlig service i olika delar i landet. Förslagen påverkar inte den fria rörligheten inom EU och medför inte några övriga särskilda konsekvenser för EU/EES-medborgare. De nya bestämmelserna avser inte att utvidga skyldigheterna att verkställa insat- ser utanför . Förslaget bedöms inte heller få konsekvenser för barn. Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att följa upp och utvärdera konsekvenserna av regeringens förslag. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i denna proposition innebär förändringar i fråga om vilken kommun som ska ansvara för stöd och hjälp enligt socialtjänstlagen och stöd och service enligt LSS i olika Syftet är att skapa tydlighet och bättre förutsättningar för att undvika tvister samt att stärka den enskildes rättssäkerhet. sättningskommunen enligt praxis i många situationer har ansvar för stöd- och hjälpinsatser, innebär de föreslagna reglerna till vissa delar en förändring av gällande rätt. mer omfattande ansvar jämfört med vad som gäller . viktigt att noga följa upp och utvärdera förslagens konsekvenser, inte minst ur den enskildes perspektiv. Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna och de nya paragra- ferna ska träda i kraft . Särskilda övergångsbestämmelser införs till ändringarna i social- tjänstlagen och LSS, bl.a. med innebörd att de ärenden som inkommit till en kommun före ikraftträdandet ska handläggas av den kommun som då var behörig, om inte ärendet flyttas över. I fråga om ansvar för personer som omfattas av avtal som träffats enligt lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, ska avtalet gälla istället för nya 16 c §. Utredarens och promemorians förslag: Överensstämmer delvis med Remissinstanserna: Kommuner och Landsting har anfört att de nya bestämmelserna om ett sammanhållet ansvar för personer som vistas i boende i annan kommun bör få genomslag , vilket innebär att övergångsreglerna bör ge möjlighet till ett successivt införande av de nya reglerna. Skälen för regeringens förslag: De nya reglerna bör träda i kraft så snart som möjligt och före nästa sommarsemesterperiod. Avsikten med de föreslagna reglerna är bl.a. att underlätta för den enskilde i kontakterna med kommuner, på så sätt att den enskilde i de flesta fall inte ska behöva ha kontakt med olika kommuner i fråga om sina behov av insatser. Regeringen anser att reglerna bör få genomslag så snart som möjligt utan att det för den skull äventyrar den enskildes pågå- Detta bör regleras i övergångsregler till socialtjänstlagen De avtal som kommuner har ingått med varandra är ofta inte tids- begränsade utan löper tills vidare. För att de nya bestämmelserna ska få genomslag inom överskådlig tid är det rimligt att även de personer som i Prop. 2010/11:49 dag bor i en bostad enligt LSS i en annan kommun än den som betalar för insatsen omfattas av förslagen. Den föreslagna lagregleringen bör därför omfatta även kommuner som ingått avtal. Eftersom de nya föreskrifterna om ansvar är tvingande för kommunerna kommer dessa avtal inte kunna tillämpas i de delar som omfattar frågor som lagregleras. Det är kom- munernas ansvar att vidta de åtgärder som kan behövas med anledning av detta. De avtal som träffades och löper vidare bör dock även fort- sättningsvis gälla. Merparten av dessa avtal har tecknats före kommuna- liseringen av omsorgerna. För dessa personer gäller reglerna i 4 § andra och tredje styckena lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. De nya reglerna ska därför inte omfatta dem. Regeringen föreslår att detta regleras i övergångsbestämmelser till för- slagen. 16.1Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Paragrafens första mening är oförändrad. Bestämmelsen om kommunernas yttersta ansvar som tidigare reglerats i 2 kap. 2 § har flyttats till denna paragrafs första stycke utan att någon ändring i sak är avsedd. Föreskrifterna om vilken kommun som har ansvaret har flyttats till nya 2 a kap. Paragrafens andra stycke är nytt och upplyser om att det i 2 a kap. finns bestämmelser om ansvarsfördelning mellan kommunerna. Hänvisningen till lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. har överförts från 2 kap. 2 § till denna paragrafs tredje stycke med vissa redaktionella ändringar. Förslaget behandlas i avsnitt 5.1. Paragrafen har i allt väsentligt utfor- mats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen har upphävts. Bestämmelserna i förstatredje styckena har med vissa redaktionella ändringar överförts till 2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 §. Paragrafen har upphävts. Bestämmelsen har med vissa redaktionella ändringar överförts till nya 2 a kap. 8 § 1 och 9 §. Kapitlet är nytt och samlar de regler som rör ansvarsfördelning mellan kommuner i fråga om stöd och hjälp enligt socialtjänstlagen (2001:453). Kapitelrubriken har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen föreskrivs att det är vistelsekommunen som har ansvar för stöd och hjälp, vilket tidigare följt av 2 kap. 2 §. Med stöd och hjälp av- ses här genom hänvisningen till 2 kap. 1 § allt som ryms inom kom- munens yttersta ansvar. Vistelsekommun är den kommun där den en- skilde vistas när det aktuella behovet uppstår och den enskilde ansöker om en insats. Var behovet ursprungligen har uppstått saknar betydelse. I paragrafen finns en ny upplysning om att en annan kommun än vistel- sekommunen kan ha ansvar för stöd och hjälp. Därvid avses bosättnings- kommunen i 3 §, den kommun som fattat beslut i 4 § och folkbokfö- ringskommunen i 5 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.1 och har utformats i enlighet med I paragrafen som är ny föreskrivs att vistelsekommunens ansvar är be- gränsat till akuta situationer i de fall då det står klart att en annan kom- mun har ansvar för stöd och hjälp åt en enskild. Begreppet akuta situatio- ner har utvecklats i praxis i fråga om kommunernas yttersta ansvar (se t.ex. RÅ 1995 ref. 70, 1996 ref. 13, 1996 not 53). De insatser som kan bli aktuella är exempelvis hjälp att arrangera en hemresa, logi och mat- pengar fram till avresan eller insatser i övrigt som den enskilde inte kan vänta med. Av denna paragraf följer att vistelsekommunens ansvar är begränsat först när det står klart att en annan kommun har ansvar. Det kan i vissa fall vara tveksamt om förutsättningarna för att en annan kommuns ansvar enligt någon av bestämmelserna i 2 a kap. är uppfyllda. Vistelsekom- munens ansvar är i sådana fall inte begränsat till akuta situationer. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.1. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.2. I första stycket föreskrivs att om en enskild är bosatt i en annan kom- mun än vistelsekommunen, är det bosättningskommunen som ansvarar för stöd och hjälp. I de flesta fall sammanfaller dock bosättningskommun och vistelsekommun. Ansvaret innebär att bosättningskommunen utreder behovet av, beslutar om, verkställer och finansierar de stöd- och hjälp- insatser som den enskilde kan behöva. Den faktiska verkställigheten kan överlämnas till annan genom avtal, enligt de regler som gäller för detta. En förutsättning för att en bosättningskommun ska ha ansvar enligt denna paragraf är att det är klarlagt vilken kommun som är den enskildes bosättningskommun. Om så inte är fallet gäller vistelsekommunens an- svar enligt 1 §. Så länge en kommun är bosättningskommun ansvarar kommunen för den enskildes behov, oavsett om han eller hon vistas i kommunen eller inte. Det gäller exempelvis om den enskilde tillfälligt besöker en annan kommun på semester, studier eller liknande, så länge inte anknytningen till vistelsekommunen blir så stark att den kommunen i stället bör ses som bosättningskommun (se andra stycket). I så fall kan begäran om överflyttning ske enligt 10 och 11 §§. Vistelsekommunen har alltid det yttersta ansvaret vid akuta situationer enligt 2 §. Om det krävs för att en enskild som kommunen har ansvar för ska få sina behov tillgodosedda, kan insatserna behöva vidtas utanför kommu- nen. Någon ändring i förhållande till vad som gäller i fråga om rätten till insatser och skälig levnadsnivå är inte avsedd. En enskilds bosättningskommun ska anses vara den där han eller hon är stadigvarande bosatt (första punkten) eller en annan kommun som den enskilde har sin starkaste anknytning till (andra och tredje punkterna). Den kommun som den enskilde är stadigvarande bosatt i är i de allra flesta fall den kommun där han eller hon är eller borde vara folkbokförd. Ledning kan vid denna bedömning hämtas i reglerna i folkbokföringslagen (1991:481) och den praxis som utvecklats i anslutning till den lagen. Detta gäller dock inte kvarskrivna eftersom de i enlighet med folkbokföringslagens bestämmelser är folkbokförda på en annan adress än den där de är stadigvarande bosatta. I det fallet blir det faktiska boendet och inte folkbokföringsadressen avgörande. I vissa fall kan en enskild ha starkare anknytning till en annan kommun än den där han eller hon är stadigvarande bosatt, t.ex. personer som flyttar ofta. För dessa personer ska bosättningskommunen anses vara den kommun till vilken den enskilde har starkast anknytning. Även här kan ledning sökas i reglerna om var en person borde vara folkbokförd och de omständigheter som anges i 12 § folkbokföringslagen. Som övriga om- ständigheter bör exempelvis beaktas var den enskilde har sitt sociala nätverk och vilken uppfattning han eller hon själv har i fråga om sin anknytning till olika kommuner. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 16 kap. 2 § första stycket. Enligt bestämmelsen ska den beslutande kommunen behålla ansvaret för enskilda som till följd av ett beslut av kommunen vistas i en annan kom- mun i vissa särskilt angivna boendeformer. Med familjehem och hem för vård eller boende avses alla former av sådana hem, även särskilda ung- domshem som avses i 6 kap. 3 §. Med hänsyn till att det redan av den nya 3 § följer att en bosättnings- kommun ska ansvara för enskilda som tillfälligt vistas i en annan kom- mun, kommer denna paragraf framförallt att få betydelse i de fall då det inte finns någon klarlagd bosättningskommun, och i de fall då den en- skilde inte bara tillfälligt vistas i den andra kommunen, utan får anses bli stadigvarande bosatt där. Så kan exempelvis ofta vara fallet vid insatser som avser bostad med särskild service enligt socialtjänstlagen och vid LSS-boenden. I paragrafen har den ändringen gjorts att ansvaret för den kommun som beslutat om boende i annan kommun utvidgas till att omfatta alla stöd- och hjälpinsatser, och inte bara de specifika insatser som anges i nuva- rande lydelse. Vidare ska den beslutande kommunen behålla ansvaret för en enskild i ytterligare två situationer. Det gäller dels vid vissa boende- former enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade enligt femte punkten, och dels, enligt sjätte punkten, vid beslut som leder till andra former av boenden i en annan kommun, om den enskilde inte har en klarlagd bosättningskommun. I sjätte punkten åsyftas framförallt hemlösa, men också andra enskilda för vilka bosättnings- kommunen inte är klarlagd. Med annat boende menas främst härbärgen och liknande, men också andra boendeformer, även eget boende som ordnas för en enskild. Så snart bosättningskommunen är klarlagd kan den kommun som beslutat om boendet begära överflyttning av ärendet. Av praxis följer att en kommun som beslutat om insatser för en enskild är behörig att vidta åtgärder för den enskilde så länge samma hjälpbehov kvarstår. I denna paragraf slås dock fast en skyldighet för den kommun som beslutat om boende i annan kommun att fatta de beslut som behövs för den enskilde. Vidare omfattar denna bestämmelse samtliga insatser som den enskilde kan ha behov av, inte bara de som har samband med det ursprungliga hjälpbehovet. Bestämmelsen om att ansvaret upphör om ärendet överflyttas enligt nuvarande 16 kap. 1 § tas bort. Detta följer redan av överflyttningsbe- stämmelserna i 2 a kap. 1012 §§. Någon ändring i sak är inte avsedd. Ansvaret kan naturligtvis upphöra av andra skäl, t.ex. att den enskildes behov upphör. Vissa språkliga och redaktionella justeringar av paragrafen har gjorts i förhållande till nuvarande lydelse. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med vad som tidigare föreskrivits i 16 kap. 2 § andra stycket. I paragrafen har den ändringen gjorts att an- svaret för folkbokföringskommunen utvidgas till att omfatta alla stöd- och hjälpinsatser som den enskilde kan ha behov av, och inte bara de specifika insatser som anges i nuvarande lydelse. Bestämmelsen om att ansvaret upphör om ärendet överflyttas enligt nuvarande 16 kap. 1 § tas bort. Detta följer redan av överflyttningsbestämmelserna, som föreslås flyttade till 2 a kap. 1012 §§. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen som är ny behandlas i avsnitt 6.1. I paragrafen regleras vistelsekommunens skyldigheter när en enskild avser att tillfälligt vistas i en annan kommun än bo- sättningskommunen. Härmed avses semesterresor och andra kortare vistelser upp . Enligt 2 a kap. 3 § är bosättningskom- munen i dessa fall ansvarig för de stöd- och hjälpinsatser som en enskild kan behöva. Vistelsekommunen ska enligt första punkten bistå bosätt- ningskommunen med den utredning som den kan behöva för att besluta i ärendet. Alla utredningsåtgärder som kan anses erforderliga för ett full- gott beslutsunderlag omfattas av skyldigheten. Skyldigheten har utfor- mats med nuvarande 2 kap. 3 § tredje stycket och 11 kap. 4 § första stycket som förebilder. Eftersom bestämmelsen ålägger den informa- tionsgivande kommunen en förpliktelse att lämna information kan ut- lämnandet ske utan hinder av eventuell sekretess. Vistelsekommunen ska också enligt andra punkten bistå med att verk- ställa de beslut som bosättningskommunen fattar, om bosättningskom- munen begär det. Vistelsekommunens uppgift i detta avseende följer direkt av lag och ska därför inte ses som ett utförande genom avtal enligt 2 kap. 5 §. Vistelsekommunen kan välja att själv utföra insatsen eller att genom avtal låta någon annan utföra den. Vistelsekommunen svarar för kvaliteten i den insats som utförs och att verksamheten uppfyller de övriga krav som finns. Skyldigheterna gäller när den enskilde till följd av hög ålder, funk- tionsnedsättning eller allvarlig sjukdom har behov av insatser för att kunna genomföra vistelsen. Samma persongrupp avses som i 8 § 1 (se kommentar till nuvarande 2 kap. 3 § i prop. 1996/97:124 s 175). Be- greppet allvarlig sjukdom syftar på svåra sjukdomstillstånd med ett fort- skridande förlopp, där det knappast kan bli fråga om ett helt tillfrisk- nande. Uttrycket ålderdom har ändrats till hög ålder utan att någon änd- ring i sak är avsedd. Vistelsekommunen är bara skyldig att bistå med utredning och med att verkställa beslut om bosättningskommunen begär det. Bosättningskom- munen kan behöva hjälp med att informera sig om vilka förhållanden som gäller på plats och förvissa sig om att insatserna är genomförbara. Om bosättningskommunen kan utreda ärendet på egen hand och väljer att utföra insatsen, antingen med egen personal eller genom avtal med pri- vata utförare, har vistelsekommunen inte något ansvar enligt denna para- graf. Vistelsekommunen har dock fortfarande ansvar i akuta situationer enligt 3 §. Med uttrycket att en enskild avser att vistas i en kommun ska förstås att vistelsen föranleds av den enskildes önskemål och sker på den enskildes initiativ. Paragrafen omfattar inte den situationen att en kommun vill verkställa en insats i en annan kommun (jämför 5 §). Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets för- slag. Enligt paragrafen, som är ny, ska bosättningskommunen ersätta vistelse- kommunen för kostnader för att verkställa beslut som bosättningskom- munen har fattat, när bosättningskommunen har begärt bistånd med verk- ställighet enligt 6 § 2. Sådan ersättning ska betalas enligt bosättnings- kommunens ersättningsnivå för motsvarande insatser. Förslaget behand- las i avsnitt 6.2. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets för- slag. Paragrafens första punkt motsvarar huvudsakligen nuvarande 2 kap. 3 § första stycket, men vissa redaktionella ändringar har gjorts. I stället för ålderdom används begreppet hög ålder, och i stället för funktionshinder används uttrycket funktionsnedsättning. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. I andra punkten, som är ny, ges en möjlighet för personer som utsätts för våld eller andra övergrepp att ansöka om insatser i en annan kommun som han eller hon behöver flytta till. Med våld eller andra övergrepp avses samma sak som i 5 kap. 11 § andra stycket. Den här paragrafen är dock till skillnad från 5 kap. 11 § inte begränsad till kvinnor och inte heller till att övergreppen ska ha begåtts av en närstående. I övrigt hän- visas till förarbetena till den paragrafen. I begreppet övergrepp kan också inrymmas sådana gärningar som beskrivs i förslaget till den nya 4 kap. 4 b § om olaga förföljelse (se prop. 2010/11:45). Behovet att flytta ska vara styrt av den enskildes utsatta situation, och även behovet av insatser ska följa av situationen. Det kan exempelvis röra sig om hjälp med att ordna boende eller ekonomiskt bistånd. I andra punkten används begreppet insatser, till skillnad från begreppet omfattande vård- eller omsorgsinsatser som används i första punkten. Skälet till det är att in- satser enligt andra punkten kan vara av en annan karaktär än de som avses i första punkten. Vilka personer som ska anses ha behov av att flytta på grund av våld eller andra övergrepp får avgöras i varje enskilt fall utifrån den enskildes situation, men omfattar i vart fall den som har skyddade personuppgifter. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 2 kap. 3 § första stycket andra meningen samt andra och tredje styckena och gäller vid hand- läggning av ansökningar om insatser i annan kommun men vissa redak- ändringar har gjorts. Paragrafen omfattar nya 8 § 2, enligt vilken en person som utsätts för våld eller andra övergrepp har rätt att ansöka om insatser i en annan kommun. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens två första stycken motsvarar i huvudsak nuvarande 16 kap. 1 § första och andra styckena, men vissa redaktionella ändringar har gjorts. Det har förtydligats att en kommun som anser att ett ärende ska flyttas över ska begära överflyttning hos den andra kommunen, och att skyldigheten att flytta över ett ärende gäller först om en sådan begäran har framställts. I tredje stycket, som är nytt, föreskrivs att en begäran om överflyttning ska vara skriftlig och att den andra kommunen utan dröjsmål ska meddela sin inställning. Härmed avses att svar normalt bör lämnas inom en månad. Även svaret ska vara skriftligt. Paragrafen har utformats i linje med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke motsvarar delvis nuvarande 16 kap. 1 § tredje stycket, men vissa redaktionella ändringar har gjorts. Dessutom har till- kommit ytterligare en möjlighet för en kommun att hos ansöka om överflyttning. Det gäller när kommunen inte fått svar från en annan kommun på en begäran om överflyttning. Andra stycket är nytt och föreskriver att ska pröva an- sökningen . Om det inte finns särskilda skäl ska beslut fattas från det att ansökan kom in. Särskilda skäl kan t.ex. vara att det kommer fram nya omständigheter eller att det är svårt att få fram nödvändiga uppgifter. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, nuvarande 16 kap. 1 § fjärde stycket och avser utlämnande av uppgifter vid över- flyttning av ärenden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen har endast den ändringen gjorts att i stället för vårdnads- havarens hemkommun ska hänvisningen vara till den kommun som en- ligt 2 a kap. ska ansvara för vårdnadshavarens stöd- och hjälpinsatser. Det kan exempelvis vara bosättningskommunen enligt 2 a kap. 3 §. I paragrafens första stycke har endast hänvisningen till de sökandes hem- kommun ändrats till den kommun som enligt 2 a kap. ska ansvara för sökandenas behov av stöd och hjälp. Ändringen i andra stycket är endast redaktionell. Paragrafen har upphävts. Bestämmelsen har med vissa redaktionella ändringar överförts till nya 2 a kap. 1012 §§. Paragrafen har upphävts. Bestämmelsen har med vissa ändringar över- förts till nya 2 a kap. 4 och 5 §§. I första stycket har den ändringen gjorts att 2 kap. 3 § har ändrats till 2 a kap. 8 §, där rätten att söka insatser i annan kommun nu regleras. Vidare innebär ändringen en rätt att överklaga socialnämndens beslut i fråga om ansökan om insatser i en annan kommun för den som måste flytta på grund av våld eller andra övergrepp. I första styckets femte punkt har den ändringen gjorts att 16 kap. 1 § har ändrats till 2 a kap. 11 §, där beslut om överflyttning av ärenden regleras. I fjärde stycket som är nytt föreskrivs att vistelsekommunen ansvarar för skyldighet att betala särskild avgift så snart bosättningskommunen enligt 2 a kap. 6 § 2 har begärt att vistelsekommunen ska verkställa beslut. Om en begäran att bistå med verkställigheten inte har framställts ligger ansvaret för särskild avgift på bosättningskommunen enligt huvudregeln i paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 6.3. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt tredje stycket, som är nytt, ska bestämmelserna i paragrafen avse vistelsekommunen om denna är ansvarig för att betala särskild avgift enligt 6 a §. Detta gäller så snart en bosättningskommun har begärt bistånd med verkställighet. Tidsfristerna räknas från bosättningskommu- nens beslut eller från en lagakraftvunnen dom. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen är ny och förskriver en skyldighet för en vistelsekommun som ska bistå en bosättningskommun med verkställighet, att till Socialstyrel- sen rapportera om beslut som inte har verkställts och att lämna statistik- rapporter till kommunfullmäktige i vistelsekommunen. bosättningskommunen att rapportera finns dock också kvar. behandlas i avsnitt 6.3. Paragrafen har utformats i linje med Lagrådets Lagen träder i kraft . De ärenden som inkommit till en kommun före ikraftträdandet ska handläggas enligt de äldre föreskrifterna. Den kommun som före ikraft- trädandet tagit emot en ansökan eller på annat sätt inlett en utredning, eller redan beviljat insatser, ska behålla ansvaret för ärendet till dess att ärendet flyttas över till en annan kommun. En kommun kan således inte avbryta en utredning eller upphäva ett gynnande beslut med hänvisning till att den är ansvarig kommun enligt de nya reglerna. överflyttning ska få ske krävs enligt andra och tredje punkterna att den Föreskrifterna i 2 a kap. 6 § om skyldigheterna för vistelsekommunen att bistå bosättningskommunen under enskilda personers kortare vistelse ska inte tillämpas när ett biståndsbeslut meddelats före ikraftträdandet.