prop · GY0372 · 2011-03-01 00:00:00 — även sådana som tillverkas för staten, kan spåras på ett förhållandevis Prop. 2010/11:72 enkelt sätt. Som Försvarsmakten också framför är myndighetens vapen i allt väsentligt redan märkta. Detsamma torde gälla för statens övriga vapeninnehav, i varje fall när det gäller märkning med tillverknings- eller serienummer. Syftet med att märka skjutvapen skulle kunna gå delvis förlorat om bara civila vapen omfattas av bestämmelserna. Mot denna bakgrund framstår det enligt regeringens uppfattning både som rimligt och ändamålsenligt att även skjutvapen och vapendelar som tillverkas för staten omfattas av kravet på märkning. Detta föranleder en justering i 1 kap. 8 § vapenlagen. Undantag från kravet på märkning Flera av remissinstanserna framför att de kan se praktiska problem med att märka vapendelar. framhåller att det är svårt, och i vissa fall omöjligt, att märka en vapendel på grund av dess tekniska utförande. Därför bör det, enligt , införas ett undantag i vapenlagen från kravet på märkning när det inte är tekniskt möjligt att utföra märkningen. framför liknande synpunkter och förordar märkning endast av hela vapen eller av vapendelar där det är faktiskt och tekniskt möjligt. Förbundet menar att det i praktiken och av tekniska skäl, beroende på konstruktionen av vapentypen och modellen, kan vara svårt att märka samtliga vapendelar. märker vapentillverkarna i stor utsträckning vapen eller vapendelar med tillverkningsnummer. Av 2 kap. 6 § vapenförordningen (1996:70) framgår bl.a. att vid ansökan om tillstånd att inneha ett visst bestämt skjutvapen ska vapnets tillverkningsnummer, om det finns, anges. Vidare anges i 8 kap. 10 § föreskrifter och all- männa råd om vapenlagstiftningen, RPSFS 2009:13 FAP 551-3, att det normalt inte bör förekomma att det meddelas tillstånd för vapen utan tillverkningsnummer. Om tillstånd söks för ett sådant vapen bör polis- myndigheten enligt samma bestämmelse se till att identifiering av vapnet sker genom stansning eller på annat lämpligt sätt. Det finns alltså ett etablerat förfarande att märka vapen vid tillverkning eller . har numera, vid beredningen av lagstift- ningsärendet, uppgett att det inte förekommer så små eller tekniskt avancerade vapendelar att de inte kan märkas alls eller ett fåtal gånger. Utifrån det undantag som regeringen föreslår i avsnitt 8.2.4 för tillfällig införsel av skjutvapen för vissa angivna ändamål, kommer det i princip endast att bli aktuellt att märka vapen eller vapendelar vid tillverkningen och möjligen någon enstaka gång därutöver. Det torde således vara möjligt att märka även en mindre eller avancerat konstruerad vapendel ett så begränsat antal gånger. Mot denna bakgrund finner regeringen inte anledning att införa undantag från kraven på märkning på den grund och har anfört i sina remissvar. Märkning av skjutvapen som överlåts från staten till annan för permanent civilt bruk Regeringens förslag: När ett märkningspliktigt vapen överlåts från staten till annan för permanent civilt bruk ska den myndighet som överlåter vapnet se till att det har en unik märkning som gör det möjligt att utläsa att överlåtelsen har skett från en svensk myndighet. Kravet på märkning före överlåtelse till civilt bruk gäller inte sådana skjutvapen som staten har löst in enligt 7 kap. vapenlagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock inte något undantag för skjutvapen som staten har löst in enligt 7 kap. vapenlagen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inte några synpunkter på det. föreslår dock att hantering av inlösta skjutvapen enligt bestämmelserna i 7 kap. vapenlagen uttryckligen undantas från märkningskravet eftersom vapnen endast är i statens ägo temporärt och i syfte att återföras till öppna marknaden. , liksom , framhåller också den kostnads- ökning som de menar kan förutses följa av förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 8.1 c i protokollet ska parterna se till att det vid överlåtelse av ett skjutvapen från ett statligt lager till permanent civil användning finns en lämplig unik märkning som tillåter alla parter att identifiera det överlåtande landet. Motsvarande krav gäller även enligt artikel 4.2 fjärde stycket i direktivet. För att uppfylla protokollet och direktivet bör det införas en bestämmelse som innebär att när ett skjutvapen överlåts från staten till permanent civilt bruk ska den statliga myndigheten ansvara för att vapnet har en unik märkning som gör det möjligt att utläsa att överlåtelsen har skett från en svensk myndighet. Avsikten med bestämmelsen är att statens vapen, tex. militära vapen, som överlåts till den civila marknaden ska kunna spåras och identifieras. Bestämmelsen har sin bakgrund i att statliga vapen vanligen är märkta på ett sådant sätt att det framgår att de tillhör staten. Om de överlåts permanent till civilt bruk bör det framgå att så har skett. När ett civilt skjutvapen däremot endast tillfälligt innehas av staten för att återgå till den öppna marknaden finns enligt regeringens mening inte anledning att märka vapnet som överfört från en svensk myndighet. Utifrån protokollets respektive direktivets utformning och det bakomliggande syftet med bestämmelsen anser regeringen att det undan- tag som har föreslagit är rimligt. Skjutvapen som staten har löst in och endast tillfälligt innehar för att sälja till den civila marknaden ska därför undantas från kravet på märkning. 8.2.3Märkning av ammunition vid tillverkning Regeringens förslag: Den som tillverkar ammunition till ett märknings- pliktigt vapen ska märka varje förpackning med komplett ammunition med uppgift om ammunitionstyp, kaliber och varupartiets identifikations- nummer samt tillverkarens namn. Kravet på märkning ska inte gälla handladdad ammunition för eget bruk för den som enligt vapenlagen är berättigad att inneha jakt- eller sportskyttevapen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag har dock en något annorlunda utformad lagtext. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar ser inte några problem med märkning av hela förpackningar ammunition som ska försäljas. har mycket lång livslängd påpekar emellertid förbundet att generösa övergångsregler måste tillämpas. Skälen för regeringens förslag: Protokollet innehåller inga bestämmel- ser om märkning av ammunition. Det gör däremot direktivet. artikel 4.2 tredje stycket ska medlemsstaterna se till att varje enskild förpackning med komplett ammunition märks med tillverkarens namn, varupartiets identifikationsnummer, kalibern och ammunitionstypen. vid märkning av skjutvapen (se avsnitt 8.2.1) får medlemsstaterna välja att tillämpa bestämmelserna i . För att uppfylla kraven i direktivet anser regeringen att en bestämmelse bör införas som innebär att den som tillverkar ammunition till ett märkningspliktigt skjutvapen ska märka varje förpackning med komplett ammunition med tillverkarens namn, ammunitionstyp och kaliber samt När det gäller Jägarnas Riksförbunds synpunkt om att det behövs övergångsregler gör regeringen följande Direktivet ställer krav på att ammunitionsförpackningar ska märkas med bl.a. tillverkarens namn. Regeringen anser att detta inte kan anses innefatta ett krav på att införa bestämmelser om att all ammunition oavsett när den har tillverkats ska vara märkt för att uppfylla direktivet. För att tydliggöra detta föreslår regeringen en övergångsbestämmelse som innebär att kravet på märkning endast ska gälla vid tillverkning av ammunition som avslutas efter lagens ikraftträdande (se även avsnitt 9). Enligt 3 § 2 förordningen (1992:1303) om krigsmateriel krävs inte tillstånd enligt 3 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel för laddning av ammunition för eget bruk för den som enligt vapenlagen är berättigad att inneha jakt- eller sportskyttevapen. Denna typ av laddning brukar betecknas handladdning och förekommer i relativt stor utsträckning. Det skulle vara tämligen ingripande att låta märkningskravet omfatta handladdad ammunition för eget bruk. Då direktivet framför allt tar sikte på föremål som släpps ut på marknaden (jfr artikel 4.1 i direktivet) måste det anses förenligt med direktivet att undanta sådan ammunition från kravet på märkning. Regeringen delar därför den uppfattning som framförs i promemorian om att kravet på märkning av ammunition inte bör gälla handladdad ammunition för eget bruk. Som anges i avsnitt 8.2.1 gäller märkningskravet i direktivet inte Prop. 2010/11:72 ammunition som förvärvas eller innehas av staten. Av samma skäl som framförs i det avsnittet anser regeringen att ammunition som tillverkas för staten bör omfattas av bestämmelserna om märkning. 8.2.4Märkning vid införsel av skjutvapen och vapendelar Regeringens förslag: Den som för in märkningspliktiga skjutvapen, obrukbara vapen eller vapendelar till ska senast inom efter införseln, se till att de har en unik märkning med identifikationsnummer eller annan uppgift som gör det möjligt att identifiera vapnet eller vapendelen (unik märkning), om föremålet inte redan har en sådan märkning. Märkningen ska också visa att införseln sker till och året för detta (importmärkning). Kravet på märkning ska inte gälla vid tillfällig införsel för användning vid jakt eller tävlingsskytte, för reparation, översyn, service eller värdering, utställning eller mässa, resa genom landet eller för användning av företrädare för annan stats myndighet vid tillfällig tjänstgöring i landet. Den som tillfälligt fört in skjutvapen m.m. på sätt som anges ovan får utan krav på märkning inneha dessa i för införseln. Promemorians förslag skiljer sig från regeringens på så sätt att promemorians förslag när det gäller märkning vid införsel är direkt knutet till hur den nationella bestämmelsen om märkning vid tillverkning Promemorians förslag medger inte heller att märkning får ske efter införseln. I promemorian föreslås även en bestämmelse som innebär att ammunition som förs in i landet måste vara märkt med Vidare föreslås ett undantag från kravet på import- märkning som endast ska gälla enskilda personer som har permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlingsskjutvapen för eget bruk, och som medför dessa vapen vid vistelse i för tillfällig användning vid jakt eller tävling Kravet föreslås inte heller gälla vid resa genom till , eller i anslutning till tillfällig användning vid jakt eller tävling i något av dessa länder. Slutligen innehåller promemorian förslag om krav på märkning av skjutvapen och vapendelar vid utförsel från Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget i promemorian eller har inte några synpunkter på det. instanser ser dock problem med omfattningen av kraven på märkning vid in- och utförsel. Kammarrätten i ifrågasätter om en särbehandling av nordiska medborgare beträffande undantag från importmärkning vid tillfällig laglig införsel är förenlig med gemenskapsrätten. menar att ett undantag bör gälla även för personer från andra länder än de , , Svenska Pistol- skytteförbundet och har samma uppfattning och föreslår att alla vapen m.m. undantas från kravet på importmärkning vid tillfällig laglig införsel. Jägarförbunden och skytteförbunden anser vidare att endast nytillverkade vapen ska omfattas av märkningskraven vid in- och utförsel. () anser att kraven på märkning vid in- och utförsel kan ge problem för såväl vapenägare som kontrollerande myndigheter. I stället bör man, enligt FOI, eftersträva att märkning endast behöver genomföras en gång. Myndigheten föreslår därför att in- och utförsel registreras i de dokument som redan är knutna till vapnet/vapendelen respektive vapenägaren. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 8.1 b i protokollet ska parterna kräva att det finns en lämplig enkel märkning på varje importerat skjutvapen som medger identifiering av importlandet och, när så är möjligt även importåret, som möjliggör för de behöriga myndigheterna i landet i fråga att spåra skjutvapnet, samt en unik märkning, om skjutvapnet inte redan har en sådan märkning. Kravet på märkning behöver inte tillämpas vid tillfällig import av skjutvapen som sker i lagligt syfte. Det är inte närmare angivet i artikeln vad som utgör ett lagligt syfte. I artikel 10.6, som reglerar förenklade förfaranden för licensiering och tillståndsgivning vid tillfällig export, import och transit, exemplifieras kontrollerbara lagliga syften som jakt, sportskytte, provning, utställning eller reparation. Enligt artikel 4.1 i direktivet ska medlemsstaterna se till att alla skjut- vapen eller delar till skjutvapen som släpps ut på marknaden antingen har märkts och registrerats i enlighet med direktivet eller gjorts obrukbara (se avsnitt 8.2.1). En vara släpps ut på marknaden när den görs tillgänglig, dvs. förs vidare från tillverkningsledet i avsikt att distribueras eller användas på den gemensamma marknaden (se avsnitt 8.2.1). Eftersom utgör en del av den marknaden innebär det att direktivets krav på märkning vid utförsel för del bara omfattar nytillverkade vapen som lämnar tillverkningsledet i syfte att exporteras. När det gäller nytillverkade vapen eller vapendelar som har tillverkats i en annan medlemsstat och exporteras till , dvs. släpps ut på markna- den i , får det anses vara exportlandets ansvar att se till att föremålen är märkta. För att uppfylla protokollet bör det i svensk rätt införas en bestämmelse enligt vilken ett märkningspliktigt vapen som inte redan märkts vid till- verkningen och som förs in till , som huvudregel ska förses med en unik märkning. Vidare ska föremålen förses med en märkning som visar att införseln skett till och året för detta. I promemorian föreslås att den unika märkningen på vapen som förs in till ska motsvara de krav på unik märkning som ställs vid tillverkning av skjutvapen i (se promemorians förslag till 1 a kap. 6 § vapenlagen som hänvisar till föreslagna 1 a kap. 1, 2 och 3 §§). Mot bakgrund av att protokollet i artikel 8.1 a ger staterna alternativ för hur den unika märkningen ska genomföras anser regeringen att kraven på unik märkning hos importerade vapen måste ge utrymme för olika varianter av nationellt genomförande av protokollet. Det kan också hållas för troligt att det ibland kan vara svårt eller omöjligt att i efterhand märka vapen med uppgift om tillverkarens namn, landet eller platsen för tillverkningen, serienummer och tillverkningsår. Protokollet ställer inte heller krav på att vapen vid införsel måste märkas med dessa uppgifter utan endast att en unik märkning ska finnas. Regeringen anser därför att det endast bör krävas att importerade skjutvapen har en unik märkning som uppfyller syftet med märkningsbestämmelserna, dvs. gör det möjligt att identifiera varje enskilt vapen, om det inte redan har en sådan märkning. Regeringen anser vidare att det inte bör ställas krav på att märkningen av skjutvapen ska vara placerad på samtliga de olika vapendelar som räknas upp i 2 a kap. 1 § andra stycket vapenlagen. Promemorians förslag till bestämmelser om märkning av skjutvapen vid införsel tillåter inte att märkning får ske efter införseln. Av vägledningen till hur staterna ska genomföra protokollet framgår att staterna kan kräva av en importör att vapnet märks på föreskrivet sätt direkt efter införseln (se p. 81, s. 432, Legislative guide for the implemenation of the Protocol against the illicit manufacturing of and trafficking in firearms, their parts and components and ammunition, supplementing the United Nations Convention against transnational organized crime, Part Four). Vapnet behöver således inte vara märkt när det passerar gränsen in till utan märkningen kan utföras i . Av samma vägledning framgår att för det fall en stat väljer att på det här sättet lägga märkningskravet på importören ska staten också straff- belägga en underlåtenhet att märka vapnet inom en viss angiven tid. Regeringen anser mot den bakgrunden att den som för in ett vapen till bör, för det fall vapnet inte redan har föreskriven märkning, ha möjlighet att märka vapnet senast inom efter att det förts in i landet. Enligt regeringen är den nu föreslagna ordningen förenlig med protokollet och har den fördelen att den inte i onödan försvårar import. Varken protokollet eller direktivet kräver att lösa vapendelar (se avsnitt 8.2.1), ska märkas vid import. Eftersom vissa vapendelar i svensk rätt jämställs med skjutvapen ifråga om tillståndsplikt och då syftet med protokollet är att lättare kunna spåra och identifiera skjutvapen anser regeringen, i likhet med promemorian, att bestämmelserna om märkning vid införsel bör omfatta även lösa vapendelar. För det fall det skulle vara tillåtet att importera omärkta vitala vapendelar och det inte heller finns någon skyldighet att märka dem efter införseln kan möjligheten till identi- fiering av vapen försvåras. Det gäller särskilt som det då blir möjligt att sätta samman ett nytt vapen av helt omärkta vapendelar. I promemorian föreslås även att skjutvapen och vapendelar som förs ut ur ska vara märkta enligt artikel 8.1 a i protokollet, dvs. på ett sätt som motsvarar kraven på märkning av vapen som nytillverkas i . , , och anser att endast nytillverkade vapen ska omfattas av märkningskraven vid in- och utförsel. Som artikel 8.1 b i protokollet är utformad artikeln gäller varje importerat skjutvapen ser regeringen inte något utrymme för att på det sättet begränsa märkningskraven vid import. Regeringens förslag innebär emellertid att importerade vapen som redan finns i när lagen träder i kraft inte träffas av kraven på märkning i enlighet med artikel 8.1 b. Enligt regeringens mening är en sådan ordning förenlig med protokollet. Regeringen föreslår också ett brett undantag från kraven på märkning vid tillfällig införsel (se nedan). Av nu nämnda skäl anser regeringen inte heller att Totalförsvarets forskningsinstituts förslag om att in- och utförsel enbart ska registreras i de dokument som är knutna till vapnet/vapendelen respektive vapenägaren går att genomföra. När det däremot gäller förslaget om märkning vid utförsel menar regeringen att protokollet och artikel 8.1 endast ställer krav på märkning vid till- verkning, införsel respektive överlåtelse från statligt lager till annan för permanent civilt bruk. Inte heller förpliktelsen att kriminalisera olaglig handel med skjutvapen föreskriver mer än att skjutvapen ska vara märkta i enlighet med artikel 8 (artikel 5.1 b jämförd med 3 e). Mot bakgrund av detta finner regeringen inte anledning att också föreslå bestämmelser om märkning vid utförsel från . I promemorian föreslås, utifrån artikel 4.2 tredje stycket i direktivet, en bestämmelse om att även ammunition som förs in till måste vara märkt. Regeringen tolkar artikeln som att den endast innebär en skyldighet för medlemsstaterna att se till att förpackningar med ammunition märks vid tillverkningen. Mot den bakgrunden finner regeringen inte anledning att föreslå någon bestämmelse motsvarande promemorians förslag. Undantag från kravet på märkning vid tillfällig införsel Inledningsvis kan konstateras att enligt artikel 3 a i protokollet omfattas inte antika vapen av protokollets bestämmelser. Vad som definieras som antika vapen ska enligt samma artikel bestämmas av nationell lag. Enligt 1 kap. 4 § b vapenlagen gäller vad som sägs om skjutvapen i lagen inte sådana skjutvapen som har tillverkats och som inte är avsedda för gastäta enhetspatroner. Äldre samlarvapen kommer således inte att omfattas av märkningsbestämmelserna vid införsel och utförsel. I 2 kap. 13 § första stycket b vapenlagen finns en bestämmelse som reglerar tillfällig införsel eller transitering av skjutvapen och ammunition som inte kräver särskilt tillstånd. Bestämmelsen gäller enskilda personer, som har permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlingsskjutvapen för eget bruk, och som medför dessa vapen med tillhörande ammunition vid vistelse i för tillfällig användning vid jakt eller tävling här. Särskilt tillstånd krävs inte heller vid resa genom till , eller i anslutning till tillfällig användning vid jakt eller tävling i något av dessa länder. Enligt promemorians förslag ska undantag från kravet på märkning som visar att införseln sker till och året för detta gälla för de nämnda personkategorierna, medan jägare och sportskyttar från andra länder ska märka sitt vapen varje gång de kommer till för att jaga respektive tävla. Flera remissinstanser framför betänkligheter mot promemorians förslag. Regeringen delar den uppfattning som bl.a. framför, att en sådan reglering förefaller omotiverad. Regeringen konstaterar att det förekommer i tämligen stor utsträckning att personer från andra länder tillfälligt deltar i jakt eller tävlingsskytte i . Som påpekar kan märkning vid import medföra praktiska problem. Det kan vara svårt att märka ett vapen beroende på att det då kan komma att saknas tillgängliga släta ytor för en omfattande och tydlig märkning. I promemorian föreslås inte undantag för någon annan typ av tillfällig införsel än jakt och tävling. Regeringen kan se ett behov av att tillfälligt kunna föra in vapen eller Prop. 2010/11:72 vapendelar för andra syften utan att behöva märka dem, t.ex. för reparation eller service. En annan situation då märkning inte borde behövas är då ett vapen endast passerar genom för att föras från ett land till ett annat. Reglerna om märkning bör enligt regeringens uppfattning inte i onödan försvåra den legala handeln med vapen eller utgöra hinder mot internationellt utbyte mellan jägare och tävlingsskyttar. Utifrån de angivna skälen föreslår regeringen att undantaget från kravet på märkning för tillfällig införsel av vapen eller vapendelar ska ha en vidare utformning än vad som föreslås i promemorian. Förutom att de syften för vilka undantaget ska gälla bör utökas, anser regeringen att det inte heller bör ställas krav på att vapen som tillfälligt förs in i landet för de uppräknade ändamålen ska ha en sådan unik märkning som anges i protokollet (jfr förslaget till 2 a kap. 7 § vapenlagen). Bl.a. bör det vara möjligt för utländsk säkerhetspersonal från en stat som inte har tillträtt vapenprotokollet och som medföljer vid ett statsbesök eller liknande att underlåta att märka sina vapen i samband med besöket. Ett sådant undantag står i överensstämmelse med artikel 8.1 b i protokollet. 8.2.5Placering av bestämmelserna om märkning Regeringens förslag: Bestämmelserna om märkning av vapen, vapen- delar och ammunition vid tillverkning och införsel placeras i vapen- lagen i ett nytt eget kapitel. En bestämmelse förs in i det nya kapitlet genom vilken begreppet tillverkning definieras. I lagen om krigs- materiel införs en bestämmelse som upplyser om att det i vapenlagen finns regler om märkning av vapen och vapendelar vid tillverkning och införsel samt om märkning av förpackning med ammunition vid tillverkning. Promemorians förslag överensstämmer i stort med regeringens. innehåller dock ingen definition av begreppet tillverkning. promemorian föreslås att det nya kapitlet i vapenlagen i stället för att placeras som 2 a kap. placeras som 1 a kap. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inte någon synpunkt på det. delar bedömningen att det är lämpligt att samla bestämmelserna om märkning i ett nytt kapitel i vapenlagen. Hovrätten anser dock att kapitlets placering i vapenlagen bör bli föremål för ytterligare överväganden då bestämmelserna med den i promemorian föreslagna placeringen möjligen får en alltför framträdande roll i vapenlagen. Skälen för regeringens förslag: Svensk rätt saknar bestämmelser om märkning av vapen, vapendelar och ammunition. nu att det i svensk rätt ska införas en reglering om märkning vid tillverkning av sådana föremål och vid införsel av vapen och vapendelar, samt vid överlåtelse av skjutvapen från staten till annan för permanent civilt bruk (se avsnitt 8.2.1-8.2.3). Frågan är var bestämmelserna bör