prop · GZ031 · 2011-09-20 00:00:00 — Regeringens förslag: Ett investeringssparkonto ska uppfylla vissa villkor. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: förutsätter att insättningsgarantin gäller för sparande inom ramen för investeringssparkontot. Skälen för regeringens förslag: I propositio- nen föreslås att en ny sparform, investerings- sparkonto, införs. Ett investeringssparkonto bör vara ett konto som uppfyller vissa villkor. I grunden är ett investeringssparkonto ett avtal mellan innehavaren och institutet som tillhandahåller sparformen om förvaring och kontoföring av innehavarens finansiella instru- ment och kontanta medel. De bestämmelser om t.ex. information och konsumentskydd som gäller förvaring av finansiella instrument och kontoföring av kontanta medel kommer därför även att vara tillämpliga på den nya sparformen. Vad som skiljer investeringssparkonto från andra sparformer som avser direktägda tillgångar är framför allt att den som innehar ett invester- ingssparkonto schablonbeskattas för tillgångarna som förvaras på kontot. För att kunna upprätt- hålla schablonbeskattningen är det nödvändigt att ställa upp ett antal villkor som måste vara uppfyllda för att sparandet ska anses utgöra ett investeringssparkonto. Som exempel kan nämnas att överföring av finansiella instrument till och från ett investeringssparkonto bara får ske under vissa förutsättningar och att bara vissa subjekt får tillhandahålla respektive inneha inve- steringssparkonto. Om de villkor som gäller för investeringssparkonto inte upprätthålls bör detta förhållande i första hand enbart få skattemässiga konsekvenser för kontoinnehavaren genom att tillgångarna på kontot inte längre omfattas av schablonbeskattningen. Den föreslagna nya sparformen investeringssparkonto kan därmed sägas vara en skattemässig konstruktion. I linje med att investeringssparkonto är en skattemässig konstruktion, eller om man så vill en skattemässig påbyggnad på redan befintlig reglering, föreslås i propositionen inga ändringar av civilrättsliga eller näringsrättsliga bestämmel- ser. Civilrättsliga bestämmelser som är tillämpliga på ägarförhållanden m.m. för sådana tillgångar som kan förvaras på ett investerings- sparkonto ska även fortsättningsvis vara tillämp- liga. Det är alltså exempelvis allmänna obliga- tionsrättsliga och sakrättsliga bestämmelser och principer som avgör vem som äger och vem som har rätt till tillgångar som förvaras på ett inve- steringssparkonto. Detsamma gäller den närings- rättsliga regleringen. Bestämmelser om hur banker och andra institut ska hantera kundernas tillgångar m.m. gäller även i förhållande till tillgångar som förvaras på investeringssparkonto. Som exempel kan nämnas att bestämmelserna om kunders finansiella instrument och medel i 8 kap. 3436 §§ lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden, förkortad VML, gäller när investeringsföretag tillhandahåller investerings- sparkonton. I propositionen föreslås heller ingen särre- glering när det gäller investeringssparkonton och insättningsgarantin. Enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti omfattas insättningar som görs på konton hos kreditinstitut och värdepap- persföretag under vissa förutsättningar av en insättningsgaranti. Insättningsgarantin innebär att kontoinnehavaren får ersättning från staten om ett sådant institut eller företag går i konkurs eller när beslutar att garantin ska träda in. gäller en obligatorisk förhandsprövning av om konto- villkoren för de kontoslag som tillhandahålls av ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som tar emot insättningar omfattas av insättnings- garantin eller inte (prop. 2010/11:109, bet. 2010/11:FiU41, rskr. 2010/11:296, SFS 2011:829). Förhandsprövningen är obligatorisk för såväl nya som befintliga kontoslag. Det är sålunda möjligt för kreditinstitut och värde- pappersföretag att få ett bindande besked från Riksgälden om ett visst kontoslag som tillhanda- hålls, t.ex. inom ramen för ett investerings- sparkonto, kommer att omfattas av insättnings- garantin eller inte. Som redan antytts har de bestämmelser som föreslås i lagen om investeringssparkonto enbart betydelse för beskattningen. Följande exempel kan illustrera detta. I lagen om investeringsspar- konto föreslås bestämmelser enligt vilka inve- steringstillgångar som har överlåtits direkt till en annan fysisk person inte får överföras till dennes värdepapperskonto. Även om en sådan över- föring görs i strid med bestämmelserna i nämnda lag innebär inte det att överföringen inte är giltig ur ett civilrättsligt perspektiv. förvärvaren samma sakrättsliga skydd till de förvärvade tillgångarna som vid vilken överföring som helst. Skatterättsligt innebär överföringen dock att investeringssparkontot förlorar sin status som sådant konto eftersom bestämmel- serna i lagen om investeringssparkonto inte har följts. Investeringssparkonto definieras i 3 § lagen om investeringssparkonto, se avsnitt 3.1. 6.13.2.5Avtal om investeringssparkonto och dess parter Regeringens förslag: Investeringssparkonto till- handahålls av ett investeringsföretag. Med inve- steringsföretag avses svenskt värdepappersbolag som har tillstånd att förvara finansiella instru- ment för kunders räkning och ta emot medel med redovisningsskyldighet, svenskt kredit- institut som har tillstånd att bedriva bank- eller finansieringsrörelse och utländska motsvarig- heter som hör hemma i en stat inom EES. Ett investeringssparkonto får bara innehas av en enda fysisk person eller av ett enda dödsbo och det får bara föras av ett enda investerings- företag. Den som innehar ett investeringsspar- konto benämns kontoinnehavare. Ett avtal om investeringssparkonto ska ingås mellan ett investeringsföretag och en fysisk person eller ett dödsbo. Avtalet får inte innehålla villkor som är oförenliga med bestämmelserna i lagen om investeringssparkonto. Ett invester- ingssparkonto får inte överlåtas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Aktiespararna anför att förslaget att ett investeringssparkonto bara kan innehas av en enda fysisk person eller ett enda dödsbo medför att t.ex. aktiesparklubbar inte kommer att kunna öppna ett sådant konto. Aktiespararna anser att aktiesparklubbar är ett fenomen som höjer intresset för aktieägande och förordar att investeringssparkontot ska vara möjligt att innehas av flera personer gemensamt. SkagenFonder anser att även fondbolag ska kunna tillhandahålla investeringssparkonto. I annat fall snedvrids konkurrensen på marknaden till betydande nackdel för fondbolag som inte ingår i en koncern. anser också att det bör övervägas om centrala värdepappersförvarare skulle kunna tillhanda- hålla investeringssparkonto för att främja konkurrensen. anser att fondbolagen och centrala värdepappersförvarare bör ha rätt att erbjuda kontot i enbart en värde- papperskontoform, dvs. utan att kontanta medel sätts in och tas ut från kontot. Vidare bör kontoinnehavaren enligt lag åläggas en skyldig- het att intyga sin skatterättsliga hemvist vid öppnandet av ett investeringssparkonto samt en ytterligare skyldighet att omgående upplysa investeringsföretaget så snart en förändring i skattehemvisten sker. anför att utländska investeringsföretag är skyldiga att lämna en förbindelse till om att lämna kontrolluppgifter. erfarenhet visar att detta uppfylls dåligt av de utländska aktörerna. uppfattar därför att det finns ett kontrollproblem när ett investerings- sparkonto flyttas till utlandet eller när en person öppnar ett investeringssparkonto utanför . föreslår därför att lagen om investeringssparkonto kompletteras med ett stycke som innebär att för att ett konto ska anses uppfylla kraven för att vara ett invester- ingssparkonto ska investeringsföretaget ha lämnat en förbindelse om att lämna kontroll- uppgifter enligt 13 kap. 1 § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter, förkortad LSK. Skälen för regeringens förslag Den som innehar ett investeringssparkonto bör benämnas kontoinnehavare. Ett syfte med investeringssparkonto är att förenkla för fysiska personer att spara i finan- siella instrument. Därför bör bara fysiska perso- ner, och dödsbon, få inneha investeringsspar- konton. Aktiespararna anser att det är angeläget att aktiesparklubbar ges rätt att inneha ett inve- steringssparkonto. Aktiesparklubbar består normalt av flera fysiska personer. För det första bedömer regeringen behovet av att flera fysiska personer gemensamt ska kunna inneha ett inve- steringssparkonto som litet. För det andra skulle en sådan lösning kräva komplicerade regler beträffande uppdelning av kapitalunderlaget hänförligt till ett investeringssparkonto med För det tredje kan det heller inte uteslutas att gemensamma investeringsspar- konton leder till ökad risk för skatteundandra- ganden. Sammantaget görs därför bedömningen att varje investeringssparkonto bara bör få inne- has av en fysisk person eller ett dödsbo. Det bör däremot inte finnas någon begränsning såvitt avser antalet investeringssparkonton som en och samma fysiska person, eller ett och samma dödsbo, får inneha. Det bör inte finnas någon skatterättslig begränsning såvitt avser vilken fysisk person eller vilket dödsbo som kan inneha ett investerings- sparkonto. Även begränsat skattskyldiga perso- ner bör således kunna inneha ett investerings- sparkonto. På ett investeringssparkonto ska kontoinnehava- ren kunna spara, dvs. förvara, kontanta medel och vissa finansiella instrument. För att kunna erbjuda ett investeringssparkonto bör därför krävas att det kontoförande institutet som till- handahåller investeringssparkontot, investerings- företaget, har tillstånd dels att ta emot återbetal- ningsskyldiga medel från allmänheten och placera medlen på ett inlåningskonto eller ta emot inbetalningarna med redovisningsskyldig- het, dels att förvara värdepapper för kundens räkning. Utöver tillstånd för dessa grundläggande tjänster kommer det i praktiken att krävas ytter- ligare tillstånd för olika investerings- och sidotjänster för att investeringssparkontot ska bli en attraktiv investerings- och sparform på marknaden. Det saknas emellertid skäl att kräva att investeringsföretaget ska inneha tillstånd för samtliga tjänster som kan bli aktuella inom ramen för investeringssparkontot. Det är tillräckligt att företaget antingen självt eller genom avtal med andra institut kan tillhandahålla kontoinnehavaren erforderliga investerings- och sidotjänster. Ett svenskt kreditinstitut uppfyller de krav som bör ställas på ett investeringsföretag. Det får nämligen enligt 7 kap. 1 § andra stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse med stöd av sitt tillstånd ta emot inlåning och förvara värdepapper. Ett svenskt kreditinstitut som har tillstånd att bedriva bank- eller finansie- ringsrörelse bör därför anses vara ett invester- ingsföretag. För att kunna ta emot och vidare- befordra order måste institutet även ha ett särskilt tillstånd som innefattar investerings- tjänsterna mottagande och vidarebefordran av order enligt 2 kap. 1 § 1 VML. Investerings- tjänsten mottagande och vidarebefordran av order innebär dock att det avslutande momentet i köpet eller försäljningen utförs av någon annan än den som har tagit emot och vidarebefordrat ordern. som vill medverka vid avslutet på börsen eller avsluta ordern mot eget lager måste därför även ha tillstånd för invester- ingstjänsterna utförande av order på kunders uppdrag respektive handel för egen räkning enligt andra och tredje punkten nämnda lagrum. Som redan antytts i föregående stycke skulle ett kreditinstitut emellertid kunna tillhandahålla ett investeringssparkonto utan tillstånd att driva värdepappersrörelse. I praktiken förutsätter det dock att institutet tecknar ett samarbetsavtal med ett annat institut som innehar erforderliga tillstånd enligt VML. För att ett svenskt värdepappersbolag ska uppfylla de krav som bör ställas på ett invester- ingsföretag krävs att det har tillstånd enligt 2 kap. 2 § 1 VML att förvara finansiella instru- ment för kunders räkning och ta emot medel med redovisningsskyldighet. Ett värdepappers- bolag som innehar kundmedel är skyldigt, enligt 8 kap. 35 § VML, att vidta lämpliga åtgärder för att skydda kundens rättigheter och hålla medlen avskilda från institutets tillgångar. Av Finans- inspektionens föreskrifter om värdepappers- rörelse (FFFS 2007:16) följer att värdepappers- företag som tar emot kundmedel omgående ska placera dessa på ett eller flera konton i en centralbank, ett kreditinstitut eller i en godkänd penningmarknadsfond. Svenskt värdepappers- bolag som har tillstånd enligt nämnda lagrum bör därför anses vara investeringsföretag. Förutom nämnda tillstånd torde det dock i praktiken, på samma sätt som för kreditinstitut, krävas att bolaget självt eller genom samarbets- avtal innehar övriga erforderliga tillstånd. Även utländska värdepappersföretag och kreditinstitut som hör hemma i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som där har tillstånd motsvarande de som krävs för att svenska företag ska kunna vara investeringsföretag, bör anses vara sådana före- tag. Aktiespararna och SkagenFonder framför att även fondbolag ska kunna tillhandahålla inve- steringssparkonto. Samma åsikt framförs av som dessutom anser att det bör övervägas om centrala värdepappersförvarare skulle kunna tillhandahålla investeringssparkonto. Regeringen konstaterar att den verksamhet som ett fondbolag får driva är harmoniserad på EU-nivå, nu senast genom det s.k. UCITS IV- direktivet, 2009/65/EG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag)128. får därför inte driva annan verksamhet än som anges i den uttömmande uppräkningen som finns i det direktivet. UCITS IV-direktivet har genomförts i svensk rätt (prop. 2010/11:135, bet. 2010/11:FiU38, rskr. 2010/11:315, SFS 2011:882). I lagen (2004:46) om investeringsfonder, förkortad LIF, anges följande om fondbolags tillstånd att bedriva verksamhet. är enligt 1 kap. 1 § 7 LIF ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd enligt 1 kap. 4 § samma lag att bedriva fondverksamhet. Med fondverksamhet avses enligt 1 kap. 1 § 10 LIF förvaltning av en investeringsfond, försäljning och inlösen av andelar i fonden samt därmed sammanhängande administrativa åtgärder. Enligt 1 kap. 4 § LIF får fondbolag utöver tillstånd för fondverksamhet ges tillstånd för diskretionär portföljförvaltning avseende finansiella instrument. Av 7 kap. 1 § LIF framgår att fondbolag som har tillstånd till portföljförvaltning avseende finansiella instru- ment efter tillstånd av får ta emot fondandelar för förvaring, dock inte fond- andelar som ingår i en investeringsfond som förvaltas av fondbolaget, samt ta emot medel med redovisningsskyldighet som ett led i verk- samheten. Som inledningsvis beskrivits i detta avsnitt bör det enligt regeringens mening krävas att ett inve- steringsföretag har tillstånd dels att ta emot återbetalningsskyldiga medel från allmänheten och placera medlen på ett inlåningskonto eller ta emot inbetalningarna med redovisningsskyldig- het, dels att förvara värdepapper för kundens räkning. Av den ovan redovisade regleringen för fondbolag framgår att dessa enbart kan få tillstånd att förvara fondandelar, utom fondan- delar som ingår i en investeringsfond som förvaltas av fondbolaget, samt ta emot medel 128 EUT L 302, 17.11.2009, s. 32 (Celex 32009L0065). med redovisningsskyldighet som ett led i fond- bolagets verksamhet i form av diskretionär portföljförvaltning. Det är således inte möjligt för ett fondbolag att erhålla de tillstånd som krävs för att tillhandahålla de tjänster som får anses nödvändiga för ett investeringsföretag. Av denna anledning bör inte fondbolag ges möjlig- het att tillhandahålla investeringssparkonto. Med central värdepappersförvarare avses enligt 1 kap. 3 § lagen (1998:1479) om konto- föring av finansiella instrument ett företag som enligt 2 kap. samma lag har auktorisation att kontoföra finansiella instrument i avstämnings- register. Enligt 2 kap. 7 § samma lag får en central värdepappersförvarare, utöver den verk- samhet som auktorisationen omfattar, driva endast börs- eller clearingverksamhet och annan verksamhet som har nära samband med verk- samheten som central värdepappersförvarare. Även i fråga om centrala värdepappersförvarare framgår således att sådana inte kan erhålla de tillstånd som krävs för att kunna tillhandahålla investeringssparkonto. har föreslagit att centrala värdepappersförvarare bör ha rätt att erbjuda kontot i enbart en värdepap- perskontoform, dvs. utan att kontanta medel sätts in och tas ut från kontot. Den föreslagna modellen för investeringssparkonto förutsätter dock att kontanta medel kan hanteras inom kontot. Något förslag om att centrala värdepap- persförvarare ska kunna tillhandahålla invester- ingssparkonto lämnas därför inte. Det är viktigt att det är tydligt vilket institut som har ansvaret gentemot kontoinnehavaren och mot det allmänna. På grund av detta bör varje investeringssparkonto få föras av enbart ett enda investeringsföretag. Som redan nämnts hindrar detta dock inte att investeringsföretaget samarbetar med andra institut. Andra institut kan t.ex. utföra uppgifter för investeringsföreta- gets räkning. Investeringsföretaget kan emeller- tid inte delegera sitt ansvar som investerings- företag som följer av de bestämmelser som föreslås i denna proposition. Förhållandet mellan investeringsföretaget och kontoinnehavaren bör regleras i ett avtal om investeringssparkonto. För att det inte ska finnas någon konflikt mellan detta avtal och lagen om investeringssparkonto får avtalet inte innehålla villkor som är oförenliga med bestämmelserna i lagen. Ett investeringssparkonto som sådant, och alltså inte tillgångarna som förvaras på kontot, bör inte få överlåtas. Detta för att inte kompli- cera reglerna om skattskyldighet för schablon- intäkt som är hänförlig till tillgångarna på visst investeringssparkonto. anser att kontoinne- havaren bör åläggas en skyldighet att intyga sitt skatterättsliga hemvist vid öppnandet av ett inve- steringssparkonto samt en ytterligare skyldighet att omgående upplysa investeringsföretaget så snart en förändring i denna hemvist sker. Regeringen har förståelse för att det kan vara svårt för investeringsföretaget att känna till om en kontoinnehavare är begränsat eller obegränsat skattskyldig i , vilket bland annat har betydelse för beräkningen av schablonintäkten och företagets skyldighet att lämna kontrollupp- gifter, se avsnitt 6.13.3.3 och 6.13.5.2. Det är dock inte lämpligt att ålägga kontoinnehavaren en sådan skyldighet. Det kan nämnas att det bör ligga i en begränsat skattskyldig kontoinne- havares intresse att underrätta investerings- företag om att denne är begränsat skattskyldig. Annars riskerar kontoinnehavaren att i debiteras skatt hänförlig till schablonintäkt som han eller hon inte är skyldig att betala. En kontoinnehavare som går från att vara begränsat till obegränsat skattskyldig och som inte informerar investeringsföretaget om detta, vilket leder till att oriktiga uppgifter lämnas till , riskerar påföljd i form av bland annat skattetillägg. Mot bakgrund av detta bedömer regeringen att en kontoinnehavare som är medveten om en förändring av den skatte- mässiga statusen i de allra flesta fall kommer att informera investeringsföretaget om detta. föreslår att det ska införas en bestämmelse enligt vilken en förutsättning för att ett konto ska anses uppfylla kraven för att vara ett investeringssparkonto är att invester- ingsföretaget har lämnat en förbindelse om att lämna kontrolluppgifter enligt 13 kap. 1 § LSK. Enligt denna paragraf ska utländska företag som driver bankverksamhet, värdepappersrörelse, fondverksamhet, finansieringsverksamhet eller försäkringsverksamhet i utan att inrätta en filial eller motsvarande etablering här, innan verksamheten inleds, under vissa förutsättningar ge in en skriftlig förbindelse till Finansinspek- tionen om att lämna kontrolluppgifter i enlighet med bestämmelserna i . Anledningen till förslag är att verket anser att detta uppfylls dåligt av de utländska aktörerna och att det därför finns ett kontrollproblem när ett inve- steringssparkonto öppnas utanför . Regeringen konstaterar att det förhållandet att vissa utländska företag som bedriver gränsöver- skridande verksamhet till underlåter att inkomma med förbindelse till Finansinspektio- nen om att lämna kontrolluppgifter främst är ett kontrollproblem som inte påverkas av förslagen i denna proposition. Att införa speciella krav i detta avseende för att få tillhandahålla just inve- steringssparkonto i när motsvarande problem föreligger för andra liknande tjänster, där inget sådant krav uppställs, vore inkonse- kvent. Dessutom skulle det försvåra för en presumtiv kontoinnehavare om det införs ytter- ligare villkor för den skattemässiga statusen för ett investeringssparkonto som är hänförliga till investeringsföretaget. Att förändra systemet för förbindelse att lämna kontrolluppgift ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Bestämmelser om vem som kan inneha och föra ett investeringssparkonto och om avtal om investeringssparkonto tas in i 9 § lagen om investeringssparkonto. I 5 § samma lag regleras vad som utgör investeringsföretag. Se avsnitt 3.1. 6.13.2.6Finansiella instrument på investeringssparkonto Regeringens förslag: Finansiella instrument som förvaras på ett investeringssparkonto är inve- steringstillgångar eller kontofrämmande till- gångar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Far anför att förslaget till lag om investeringssparkonto inte innehåller någon närmare definition av vad som avses med finansiella instrument och att begreppet bör kommenteras om det ska användas. Sparbanker- nas framför att de tillgångar som omfattas av förslaget är fordringsrätter. Finansi- ella instrument av det slag som omfattas av förslaget är dematerialiserade, dvs. utgörs inte av fysiska värdepapper. Begreppsapparaten i lagför- slaget synes emellertid utgå ifrån att såväl likvida medel som aktuella finansiella instrument är just lösa saker (fysiska pengar och fysiska värdepap- per). Enligt vore det lämpligt om förslaget skulle kunna omarbetas så att valda begrepp bättre ansluter sig till termi- nologin i lagen (1936:81) om skuldebrev och lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument. anför att det i förslaget till ny lagtext förekommer flera uttryck som är hämtade från lagen (2007:528) om värdepap- persmarknaden, förkortad VML, och som inte används i skattelagstiftningen på samma sätt. Bland annat används uttrycket finansiella instrument. Av kommentaren till lagtext framgår att begreppen motsvarar de som anges i VML. anser att ordalydelsen i reglerna av förenklingsskäl bör ansluta till den terminologi som redan finns i inkomstskattelagen (1999:1229). Det är därför mer lämpligt att använda ordet värdepapper i stället för finansiellt instrument. I vart fall bör lagtexten göras tydli- gare så att det redan av denna går att läsa ut vilka definitioner som avses. Skälen för regeringens förslag: Ett invester- ingssparkonto föreslås vara en sparform inom vilken kontoinnehavaren i första hand ska kunna spara i finansiella instrument. Av praktiska skäl ska dock även kontanta medel kunna förvaras på ett investeringssparkonto. Uttrycket finansiella instrument definieras i 1 kap. 4 § VML och omfattar bland annat aktier i aktiebolag, obligationer och fondandelar. Detta uttryck är vedertaget på värdepappersmarknaden. Det är i första hand aktörerna på denna marknad, främst kontoinnehavarna och investeringsföretagen, som ska förhålla sig till den föreslagna lagen om investeringssparkonto. För dessa får uttrycket finansiella instrument anses vara att föredra framför uttrycket värdepapper, som vanligtvis används inom skattelagstiftningen och som förordar ska användas.