prop · GY03128 · 2011-04-14 00:00:00 — En medlingsöverenskommelse definieras som en skriftlig överens- kommelse som är resultatet av medling och som innefattar en förpliktelse för någon eller några av dem som har ingått överenskommelsen. Det ska vara fråga om resultatet av sådan medling som faller under definitionen av medling i denna lag. Vidare ska den förpliktelse som överenskommel- sen resulterar i rikta sig mot en eller flera av parterna i överenskommel- sen och således inte mot en tredje person. 4 § Medling ska vid tillämpning av denna lag anses inledd när 1.parterna har enats om medling sedan en tvist uppkommit, 2.skyldighet att delta i medling har uppkommit enligt lag eller annan för- fattning, eller 3.utländsk domstol har beslutat om medling eller uppmanat parterna att delta i medling. Paragrafen anger när medling ska anses vara inledd. Övervägandena finns i avsnitten 7.5.2 och 7.6. Paragrafen genomför delvis artikel 2 i medlingsdirektivet. Behov av att fastställa tidpunkten för när medlingen inleddes finns vid tillämpning av 6 § vid avgörande av om en talefrist eller preskriptionstid löper när medlingen avslutats och vid tillämpning av 2 § vid fastställande av hemvist eller vanliga vistelseort när en ansökan görs om verkställ- barhetsförklaring av en medlingsöverenskommelse som ingåtts utom- lands, se kommentarerna till de paragraferna. I första punkten anges att medling ska anses inledd när parterna har enats om att använda medling. En sådan överenskommelse måste ingås i tiden efter det att en tvist uppkommit. Detta innebär t.ex. att ett avtal om att medla i händelse av en framtida tvist inte utgör inledningen av en medling enligt denna lag, se även definitionen av medling i 3 §. Om det saknas ett avtal som visar att parterna enats kan normalt den tidpunkt då de vidtog särskilda åtgärder för att inleda medlingsförfarandet anses utgöra den dag parterna kommit överens i frågan (jfr beaktandesats 15 i direktivet). Av andra punkten framgår att medling ska anses inledd när det föreskrivs i lag eller annan författning att medling ska ske. Inom det tillämpningsområde lagen omfattar finns det i ingen författnings- reglerad skyldighet att inleda medling utan bestämmelsen får endast betydelse vid medling som sker utomlands. I tredje punkten anges att medling ska anses inledd när utländsk domstol har beslutat om medling eller uppmanat parterna att delta i medling. En domstol ska inom ramen för handläggningen av ett mål eller ärende ha hänvisat parterna till medling, antingen genom att fatta ett beslut om att parterna ska delta i medling eller genom att i en forma- liserad ordning uppmana dem att på egen hand använda medling. Att en domstol fäster parternas uppmärksamhet på medling som alternativ eller efterfrågar om det kan finnas ett intresse hos parterna att använda medling är inte tillräckligt för att medling enligt denna bestämmelse ska Bestämmelsen omfattar inte beslut eller uppmaning av Prop. 2010/11:128 svensk domstol, se även 1 § andra stycket. 5 § En medlare och ett biträde till medlaren får inte obehörigen röja eller använda vad han eller hon har fått kännedom om i samband med medling. Paragrafen innehåller regler om tystnadsplikt. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att tystnadsplikt gäller för uppgifter som med- laren och ett eventuellt biträde till honom eller henne får kännedom om i samband med medling. Med biträde avses en person som bistår medlaren i dennes uppdrag. Ett biträde kan t.ex. anlitas i tvister där det krävs särskild sakkunskap, om medlaren själv inte besitter sådan kunskap. Med uttrycket i samband med en medling avses vad som förekommit från det att medlaren fått uppdraget och inkluderar uppgifter som framkommit såväl vid ett medlingssammanträde som vid andra kontakter med parterna under medlingsuppdragets utförande. Tystnadsplikten innebär att medlaren och dennes biträde, varken under medlingen eller efter det att uppdraget har slutförts, obehörigen får röja uppgifter som omfattas av tystnadsplikten. Detta innebär att medlaren och hans eller hennes biträde får lämna sådana uppgifter, eller på annat sätt använda dessa, endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Om en medlare eller ett biträde till en medlare bryter mot den föreskrivna tystnadsplikten kan straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § om brott mot tystnadsplikt aktualiseras. Brott mot tystnads- plikten kan dessutom föranleda skadeståndsansvar. Tystnadsplikten kompletterar det skydd för under medlingen lämnade uppgifter som följer av frågeförbudet i 36 kap. 5 § RB. Medlingens inverkan på talefrister och preskriptionstider 6 § En talefrist eller en preskriptionstid som löper medlingen inleddes och som gäller för den sak som medlingen avser löper ut tidigast efter avslutad medling, om inte annat följer av internationella åtaganden. I paragrafen regleras medlingens inverkan på talefrister och preskrip- tionstider. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. Paragrafen genomför delvis artikel 2 samt artikel 8 i medlingsdirektivet. Av paragrafen framgår att en talefrist eller en preskriptionsfrist som löper medlingen inleddes löper ut tidigast efter avslutad medling. En part behöver således inte väcka talan under medlingen för att bevaka sin rätt. Har en talefrist eller en preskriptionstid löpt ut innan medlingen inleddes återuppväcks dock inte fristen eller tiden. När medling ska anses inledd regleras i 4 §. Medling kan avslutas på olika sätt, t.ex. när medlaren finner att det inte längre finns skäl att fortsätta medlingen eller när en part underrättat medlaren om att han eller hon inte längre vill delta i denna. Det ankommer på part att visa när Prop. 2010/11:128 medlingen har avslutats. Att den aktuella fristen eller tiden ska gälla för den saken medlingen avser innebär att eventuellt andra under medlingen senare influtna sakfrågor inte omfattas och att de frister eller tider som löper för dessa inte förlängs, om inte medlingsuppdraget utvidgas till att även omfatta dessa sakfrågor. För bestämmelsens tillämplighet saknar det betydelse var medlingen ägt rum. Undantag från bestämmelsen görs om det följer av inter- nationella åtaganden. För att detta ska vara tillämpligt måste åtagandet i form av internationella avtal ha införlivats i lag eller förordning eller följa av EU-förordning. Författningar som införlivar internationella åtaganden finns främst på transporträttens område. Ett exempel är lagen (1969:12) med anledning av tillträde till konventionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg. En konsekvens av undantaget för internationella åtaganden är att den som har en transporträttslig fordran bör uppmärksamma om den har sin grund i en internationell reglering eller inte för att undvika att fordran preskri- beras eller en talefrist löper ut under pågående medling. 7 § En ansökan om att en domstol ska förklara en medlingsöverenskommelse verkställbar (verkställbarhetsförklaring) görs av de parter som ingått överens- kommelsen eller av någon eller några av dem med övriga parters samtycke. Paragrafen reglerar vem som får ansöka om verkställbarhetsförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.5. Paragrafen genomför delvis artikel 6 i medlingsdirektivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att det krävs att alla parter i medlings- överenskommelsen är överens om att en ansökan om verkställbarhets- förklaring görs för att den ska kunna tas upp till prövning. Utgångs- punkten är att ansökan görs av samtliga parter. Om endast en eller några av dem ansöker måste övriga ha samtyckt till det. Detta krav utgör en processförutsättning. Det ankommer på sökanden att visa att sådant samtycke föreligger, jfr 9 § andra stycket 3 om krav på ingivande av intyg om samtycke i sådant fall. För det fall att en ansökan, även efter ett föreläggande om att komplettera den, brister i detta hänseende ska den avvisas. 8 § En ansökan om verkställbarhetsförklaring görs hos den tingsrätt inom vars domkrets någon av parterna har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, är behörig domstol. Paragrafen innehåller regler om behörig domstol. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.3. Paragrafen genomför delvis artikel 6 i medlingsdirektivet. Av första stycket framgår att en ansökan om verkställbarhetsförklaring ska göras hos den tingsrätt inom vars domkrets någon av parterna har sin Vid tolkning av hemvistbegreppet kan vägledning sökas i 10 kap. RB. Enligt 9 § första stycket 3 ska uppgift som visar att dom- Prop. 2010/11:128 stolen är behörig lämnas i ansökan. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket framgår av andra stycket att är behörig domstol. Denna bestämmelse blir normalt endast tillämplig om medlingsöverenskommel- sen har ingåtts av parter som är bosatta utomlands. 9 § En ansökan om verkställbarhetsförklaring ska vara skriftlig och innehålla 1.uppgift om sökandens namn och adress samt motsvarande uppgifter för övriga parter i medlingsöverenskommelsen, 2.uppgift om ombuds namn och adress, 3.uppgift som visar att domstolen är behörig, 4.uppgift om parternas hemvist eller vanliga vistelseort medlingen inleddes, om medlingsöverenskommelsen har ingåtts utomlands, samt 5.en beskrivning av de tvistefrågor som medlingsöverenskommelsen avser och den medling som har lett till överenskommelsen. Till ansökan ska bifogas 1.medlingsöverenskommelsen i original eller bestyrkt kopia, 2.intyg från medlaren att han eller hon har medlat mellan parterna och att medlingsöverenskommelsen är resultatet av denna medling, samt 3.intyg från de parter i medlingsöverenskommelsen som inte är sökande att de samtycker till att ansökan görs. Ansökan och de handlingar som ska fogas till ansökan ska vara skrivna på svenska eller ges in tillsammans med en översättning till svenska, om inte tingsrätten anser att det är obehövligt. Sökanden ska betala föreskriven ansökningsavgift. I paragrafen anges vad en ansökan om verkställbarhetsförklaring ska innehålla och vilka handlingar som ska bifogas ansökan. Övervägandena finns i avsnitten 7.5.5 och 7.5.6. I första stycket anges vilken information som själva ansökan ska innehålla. Det finns inget som hindrar att flera parter är sökande (jfr 7 §). Med adress avses inte bara postadress utan också annan adress som part kan nås på t.ex. e-postadress. Kravet på uppgift som visar att domstolen är behörig avser uppgift om den av parternas hemvist som görs gällande (jfr 8 §). Ansökan ska innehålla en beskrivning de tvistefrågor som medlingsöverenskommelsen avser och den medling som har lett till överenskommelsen. Hur utförlig denna information behöver vara får avgöras från fall till fall. Rätten ska på grundval av denna information och det intyg från medlaren som ska ges in enligt andra stycket 2 kunna bedöma om medlingen är en sådan tvist som anges i 1 § första stycket och om det är fråga om en verkställbar överenskommelse. Beskrivningen är även av betydelse för att avgöra om medlingen uppfyller kraven på en sådan enligt 3 §. Av andra stycket framgår vilka handlingar som ska bifogas ansökan. Enligt punkten 3 ska intyg från de parter som inte är sökande bifogas. Ett separat intyg behöver inte ges in om samtycket är intaget i den skriftliga överenskommelsen. I tredje stycket föreskrivs att ansökan och övriga handlingar ska vara skrivna på svenska eller översatta till svenska om inte tingsrätten anser att det är obehövligt. Normalt bör handlingar skrivna på engelska kunna Prop. 2010/11:128 godtas. I fjärde stycket anges att föreskriven ansökningsavgift ska betalas av den som ansöker om verkställbarhetsförklaring. Närmare bestämmelser om avgiften finns i förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. 10 § En verkställbarhetsförklaring ska meddelas, om medlingsöverenskommelsen innehåller en förpliktelse av sådant slag att den kan medföra verkställighet i . Paragrafen reglerar förutsättningarna för att förklara en medlingsöverens- kommelse verkställbar. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.7. Paragrafen genomför delvis artikel 6 i medlingsdirektivet. Av paragrafen framgår att en medlingsöverenskommelse får förklaras verkställbar om den innehåller en förpliktelse av sådant slag att den kan föranleda verkställighet i . I prövningen ingår att avgöra om förutsättningarna enligt 3 § är uppfyllda, dvs. om överenskommelsen är skriftlig och har tillkommit genom sådan medling som avses i lagen. I prövningen ingår däremot inte att avgöra om medlingsöverenskommel- sen utgör en materiellt riktig lösning av tvisten. Domstolen måste dock pröva om saken är sådan att förlikning därom är tillåten, jfr 1 § första stycket. För att verkställbarhetsförklaring ska kunna meddelas krävs att överenskommelsen innefattar en förpliktelse av sådant slag att den kan föranleda verkställighet. Det vanligaste exemplet är betalningsförpliktel- se men en förpliktelse kan även avse att utge lös egendom eller avträda fast egendom (jfr prop. 1980/81:8 s. 281). Det är dock inte fråga om att domstolen ska göra en förhandsbedömning av om en kommande verkställbarhet rent faktiskt kan genomföras, t.ex. om det finns några utmätningsbara tillgångar. Om en överenskommelse inte innefattar en förpliktelse, t.ex. om den endast fastställer ett visst rättsförhållande mellan parterna eller att en viss händelse ska anses ha inträffat (1 kap. 1 § UB), ska verkställbarhetsförklaring inte meddelas. Verkställbarhetsför- ska inte heller meddelas om överenskommelsens innehåll tydligt står i konflikt med grundläggande principer för rättsordningen, t.ex. pactum turpe eller ordre public. Av 3 kap. 13 § UB framgår att en medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar verkställs som en lagakraftägande dom. 11 § Domstolen ska underrätta parterna i medlingsöverenskommelsen om beslut som innebär att ärendet om verkställbarhetsförklaring avgörs. Paragrafen innehåller en bestämmelse om underrättelseskyldighet. Över- vägandena finns i avsnitt 7.5.8. Av paragrafen framgår att domstolen ska underrätta samtliga parter i medlingsöverenskommelsen om beslut som innebär att ärendet om verkställbarhetsförklaring avgörs, dvs. även de som inte är sökande. Paragrafen kompletterar 29 och 30 §§ ÄL samt 26 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol. 12 § Vid domstols handläggning av ärenden om verkställbarhetsförklaring gäller Prop. 2010/11:128 i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I paragrafen regleras vilka övriga processrättsliga bestämmelser som ska tillämpas i ärenden om verkställbarhetsförklaring. Övervägandena finns i avsnitten 7.5.4 och 7.5.6. Av paragrafen framgår att ärendelagen är tillämplig på domstolarnas handläggning av ärenden om verkställbarhetsförklaring. Ärendelagen innehåller bestämmelser om bl.a. avvisning av en ofullständig ansökan, rättens sammansättning och överklagande. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 712 §§ tillämpas inte på medlingsöverenskommelser som har ingåtts före . Övervägandena om ikraftträdande och övergångsbestämmelser finns i avsnitt 8. I punkten 2 föreskrivs att bestämmelserna om verkställbarhetsförkla- ring inte gäller för medlingsöverenskommelser som ingåtts före . Om en ansökan görs avseende en överenskommelse som ingåtts före det datumet kan således ett beslut om verkställbarhets- förklaring inte meddelas. 10.2Förslaget till lag om ändring i 36 kap. 5 § Den som till följd av 15 kap. 1 eller 2 §, 16 kap. 1 § eller 18 kap. 5, 6 eller 7 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller någon bestämmelse, till vilken det hänvisas i något av dessa lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om uppgiften utan att den myndighet, i vars verksamhet uppgiften har inhämtats, har gett sitt tillstånd. Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen (2001:453) och deras biträden samt auktoriserade patentombud och deras biträden såvitt avser patenträttsliga angelägenheter enligt 2 § 1 lagen (2010:1052) om auktorisation av patentombud, får höras som vittnen om något som i denna deras yrkesutövning anförtrotts dem eller som de i samband därmed har erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Medlare enligt denna balk, lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyres- nämnder eller lagen (2011:000) om medling i vissa privaträttsliga tvister och deras biträden, får höras som vittnen om vad som anförtrotts dem vid medlingen eller som de i samband därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Den som till följd av 24 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån sekretessen gäller samtycker till det. Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det. Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket föreligger skyldighet Prop. 2010/11:128 att vittna för 1.advokater och deras biträden, dock inte försvarare, i mål angående brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2.andra än försvarare och advokater samt deras biträden i mål angående brott som avses i 10 kap. 21 och 23 §§ offentlighets- och sekretesslagen och 3.den som har uppgiftsskyldighet enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen i mål enligt 5 kap. 2 § eller 6 kap. 6, 13 eller 14 § samma lag eller enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Den som är präst inom ett trossamfund eller den som i ett sådant samfund har motsvarande ställning får inte höras som vittne om något som han eller hon har erfarit under bikt eller enskild själavård. Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer. Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning. Paragrafen behandlar det s.k. frågeförbudet. Övervägandena finns i av- snitt 7.7.3. Ändringen genomför delvis artikel 2 samt artikel 7 i medlingsdirektivet. Genom ett tillägg i andra stycket utvidgas frågeförbudet till att omfatta medlare enligt balken (42 kap. 17 § andra stycket och 50 kap. 11 § andra stycket), lagen om arrendenämnder och hyresnämnder och lagen om medling i vissa privaträttsliga tvister samt medlarnas biträden. Frågeförbudet innebär att medlaren och dennes biträde får höras som vittnen endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Att frågeförbudet motsvaras av ett undantag från editionsplikten framgår av 38 kap. 2 och 8 §§. 42 kap. 17 § Rätten ska verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Rätten får vid tillämpning av första stycket, i ett mål där förlikning om saken är tillåten, besluta om särskild medling, om parterna samtycker till det. ska rätten förelägga parterna att inställa sig till ett sammanträde inför medlare som förordnas av rätten och ange inom vilken tid medlingen senast ska vara Rätten får förlänga tidsfristen om det finns särskilda skäl för det. Paragrafen reglerar domstolens skyldighet att verka för en samförstånds- Övervägandena finns i avsnitten 6.26.4. delvis artikel 3 och artikel 5 i medlingsdirektivet. Genom ändringen i första stycket skärps rättens skyldighet att verka för att parterna kommer överens. Enligt den nya lydelsen gäller en presum- tion för att frågan om förlikning eller annan samförståndslösning ska väckas av rätten. Endast i fall där det av någon anledning framstår som olämpligt kan rätten undvika att ta upp frågan. Genom ändringen i andra stycket tydliggörs att särskild medling är ett sätt att förlika parter som är ett lika tillgängligt alternativ som förlikningsförhandlingar under rättens ledning under förberedelsen av ett dispositivt tvistemål i domstol. Om det enligt första stycket inte är Prop. 2010/11:128 olämpligt att verka för förlikning, får rätten besluta att detta ska ske genom särskild medling. Ett krav på parternas samtycke införs. Initiativet till medling kan tas av någon av parterna eller parterna gemensamt. Rätten ska i sitt beslut om särskild medling ange en tidsfrist för medlingsförfarandet. Tidsfristen bör var anpassad till tvisten storlek och komplexitet. Rätten får också förlänga en tidsfrist om det finns särskilda skäl för det. Rätten bör dock vara återhållsam med att förlänga en angiven tidsfrist mot bakgrund av sitt ansvar att se till att mål avgörs inom skälig tid. Rätten bör inför en förlängning inhämta parternas inställning samt medlarens prognos för det fortsatta medlingsförfarandet. En förutsättning för att förlänga tiden bör vara att medlaren bedömer att det genom fortsatt medling finns en rimlig möjlighet för parterna att komma överens. Beträffande medling i indispositiva mål som rör vårdnad, boende och umgänge med barn gäller 6 kap. 18 a § FB. 50 kap. 11 § Hovrätten bör verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Rätten får vid tillämpning av första stycket, i ett mål där förlikning om saken är tillåten, besluta om särskild medling, om parterna samtycker till det. fall ska rätten förelägga parterna att inställa sig till ett sammanträde inför medlare som förordnas av rätten och ange inom vilken tid medlingen senast ska Rätten får förlänga tidsfristen om det finns särskilda skäl för det. Paragrafen är ny och reglerar i vilken utsträckning hovrätten bör verka för en samförståndslösning. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Av första stycket framgår att hovrätten bör verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter När det gäller formerna för hovrättens förlikningsverksamhet kan det ofta vara tillräckligt att hovrätten kontaktar parterna t.ex. per telefon för att efter- höra intresse och förutsättningar för en samförståndslösning. det också främja en förlikning att hovrätten håller sammanträde. finns inget hinder mot att hovrätten kallar parterna till ett förberedelse- sammanträde enligt 50 kap. 10 § tredje stycket i syfte endast att diskutera Frågan om i vilket skede av målets handläggning det kan anses lämpligt att ta upp frågan om förlikning bör avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Normalt bör hovrätten avvakta med att väcka frågan om förlikning till dess att prövningstillstånd har I andra stycket regleras särskild medling i hovrätten. första stycket är lämpligt att verka för förlikning får hovrätten förordna om medling i dispositiva tvistemål, om parterna samtycker till det. bakgrund av hovrättens ställning och funktion som överinstans bör möjligheten att besluta om medling normalt endast utnyttjas i mål där det av något särskilt skäl framstår som ändamålsenligt att försöka med medling, och i de fall parterna själva särskilt begär det. genomgått ett medlingsförfarande i tingsrätten finns det normalt inte någon anledning att överväga frågan på nytt i hovrätten. sitt beslut om särskild medling ange en tidsfrist för medlingsförfarandet. 2010/11:128 Tidsfristen får förlängas om det finns särskilda skäl för det. kommentaren till 42 kap. 17 § andra stycket. 10.3Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 3 kap. 1 § Verkställighet får under de förutsättningar som anges i detta kapitel äga rum på grund av följande exekutionstitlar: