prop · GY0372 · 2011-03-01 00:00:00 — Enligt artikel 12 gäller som huvudregel att innehav av skjutvapen under transitering är tillåtet endast om den berörda personen har fått tillstånd till innehavet av var och en av de berörda medlemsstaterna. Artikel 12.2, som reglerar undantag från huvudregeln för jägare och tävlingsskyttar, har delvis ändrats. har valt att inte godta att skjutvapen förs in i landet utan föregående tillståndsprövning. Den fakultativa förenklade ordning som behandlas i artikel 12.2 i direktivet har följaktligen inte införts i svensk rätt. Artikeln föranleder därför inte några författningsändringar. 9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Bestämmelserna om märkning vid tillverkning av vapen, vapendelar och ammunition ska tillämpas vid tillverkning som avslutas efter ikraftträdandet. Den som vid lagens ikraftträdande innehar en mantel får inneha denna utan tillstånd till utgången av eller, om ansökan om tillstånd har gjorts före nämnda tidpunkt, till dess att slutligt beslut i tillståndsfrågan vunnit laga kraft. Promemorian förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Vidare har promemorian inte någon särskild regel om ikraftträdandet av bestämmelserna om märkning vid tillverkning. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 2.5 i direktivet följer att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet. Lagändringarna bör därför träda i kraft i så nära anslutning som möjligt till den tidpunkten. Vissa av förslagen till lagändringar kräver att , , de regionala polismyndigheterna, och vapenindustrin får tid att anpassa sig till de nya reglerna. Regeringen gör samma bedömning som i promemorian om att förändringarna för myndigheterna inte kan anses särskilt omfattande. Vad gäller vapenindustrin är det redan så att tillverkarna märker vapen med tillverknings- och serienummer i mycket hög utsträckning. Omställningen för vapenindustrin till framför allt bestämmelserna om märkning kan därför inte antas kräva några större resurser. Mot bakgrund av det anförda bör lagändringarna kunna träda i kraft . För att undvika oklarheter föreslår regeringen en uttrycklig regel om att de nya bestämmelserna om märkning vid tillverkning av vapen, vapendelar och ammunition (se avsnitt 8.2.1 och 8.2.3) ska gälla där tillverkningen avslutas efter . I avsnitt 8.1 föreslås att mantel till skjutvapen ska jämställas med skjut- vapen vid tillämpning av vapenlagen. Detta innebär bl.a. att det kommer att krävas tillstånd för innehav av en sådan vapendel. Den som innehar en mantel till skjutvapen vid lagens ikraftträdande bör få på sig att ansöka om tillstånd att inneha vapendelen och få ansökan prövad. Den som vid lagens ikraftträdande innehar en sådan vapendel bör därför få inneha delen utan tillstånd till utgången av eller, om ansökan om tillstånd har gjorts före nämnda tidpunkt, till dess slutligt beslut i tillståndsfrågan vunnit laga kraft. En övergångsbestämmelse om detta bör införas. Enligt regeringens mening behövs inte några andra övergångsbestämmelser. Några av förslagen medför utökade arbetsuppgifter för polisen. Förslaget om att mantel till skjutvapen ska vara tillståndspliktig (avsnitt 8.1) med- för sannolikt en ökning av antalet tillståndsärenden hos polisen. Den kostnadsökning som kan komma i fråga är enligt regeringens bedömning dock inte större än att den ryms inom befintliga anslag. Förslagen om kriminalisering och förverkande (avsnitt 8.3) kan inledningsvis medföra en ökning av antalet anmälda brott och antalet fall av förverkande. Det torde dock röra sig om en förhållandevis liten ökning och enligt regeringens bedömning ryms den ökade belastningen för polisen samt åklagar- och domstolsväsendet inom befintliga anslag. På bidrar förslagens brottsförebyggande effekt sannolikt till ett minskat antal brott och en lägre belastning för rättsväsendet. Övriga förslag torde endast medföra marginella kostnadsökningar för polisen. Ökningarna bedöms rymmas inom befintliga anslag. Regeringen gör bedömningen att förslagen endast får marginella ekonomiska konsekvenser för . Förslaget om att mantel till skjutvapen ska vara tillståndspliktig (avsnitt 8.1) medför sannolikt ingen nämnvärd ökning av antalet utförselärenden hos myndigheten. Förslaget bör därför inte leda till några kostnadsökningar. Förslaget om att vid ansökan om utförsel ska kontrollera införseltillstånd etc. (se avsnitt 8.5) bör endast medföra en marginell ökning av arbetsbelastningen. Det mest arbets- krävande momentet, att presentera dokumentation från myndigheter i andra länder, är något som åligger den sökande och inte tillstånds- myndigheten. I övrigt torde kontrollen kräva en liten arbetsinsats som bedöms rymmas inom befintliga anslag. verksamhet behöver i vissa avseenden anpassas till förslagen. Förslaget om att göra mantel till skjutvapen tillståndspliktig (avsnitt 8.1) innebär att denna vapendel ska anmälas till tullen vid införsel och ut- försel. Det kan dock antas att antalet fall av införsel och utförsel av mantlar kommer att vara få. Enligt regeringens bedömning medför förslaget endast en marginell ökning av arbetsbelastningen för tullen. Förslaget om att tullen ska ha rätt att göra kontrollbesök (avsnitt 8.4) medför inga kostnadsökningar. I stället innebär det en möjlighet för tullen att göra kontrollverksamheten mer effektiv och hålla nere kostnaderna för denna. Eventuella merkostnader för ska hanteras inom befintliga anslagsramar. Vapentillverkare, ammunitionstillverkare och vapenhandlare Antalet svenska företag med tillstånd att tillverka vapen och ammunition som omfattas av vapenlagen är begränsat. Det rör sig om drygt trettio företag varav majoriteten är mindre företag utan massproduktion. om märkning (avsnitt 8.2) innebär att dessa företag måste ha bestämda rutiner för märkning av vapen, vapendelar och förpackningar med Det bör noteras att tillverkarna redan regelmässigt märker I praktiken innebär förslaget alltså endast att tillverkarna eventuellt måste anpassa nuvarande märkningsrutiner för att uppfylla kommande regler om hur märkningen ska utföras. mot denna bakgrund att förslaget om märkning endast torde få marginella ekonomiska konsekvenser för vapen- och ammunitionstill- I finns ca 400 vapenhandlare. inte någon skyldighet för vapenhandlarna att märka vapen och ammunition som de har i lager för det fall varorna inte är märkta med undantag för de fall då omärkta vapendelar används för att tillverka vapen (jfr 2 a kap. 1 och 2 §§). Förslaget om att göra mantel till skjutvapen tillståndspliktig (avsnitt 8.1) innebär att vapenhandlare måste föra inköps- och försäljnings- förteckningar över dessa på samma sätt som gäller för tillståndspliktiga vapen och vapendelar. Detta torde dock endast få ringa ekonomiska konsekvenser för vapenhandlarna, i form av en viss ökad administrativ Kravet på märkning av skjutvapen vid import (avsnitt 8.2.4) bedöms inte heller få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser för vapen- handlarna eftersom vapen och ammunition som handlarna köper in från andra länder i stor utsträckning redan kommer att vara märkta. torde förslagen inte få några ekonomiska konsekvenser för vapen- 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel 1 b § I 2 a kap. vapenlagen (1996:67) finns bestämmelser om märkning av vapen och vapendelar vid tillverkning och införsel samt om märkning av förpackning med ammunition vid tillverkning. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 8.2.5. Den innehåller en upp- lysning om att det i vapenlagen finns bestämmelser om märkning av vapen och vapendelar vid tillverkning och införsel. Vidare upplyser para- grafen om att där även finns bestämmelser om märkning av förpackning med ammunition vid tillverkning. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. 29 § Krigsmateriel som varit föremål för brott enligt 25 eller 26 § eller dess värde samt utbyte av sådant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. I paragrafen regleras förverkande i samband med brott enligt vissa bestämmelser i krigsmateriellagen. Bestämmelsen är ny i de delar som gäller förverkande av krigsmateriel som varit föremål för brott eller dess värde. Den behandlas i avsnitt 8.3 och motsvaras av artikel 6 i protokollet. Enligt bestämmelsen ska krigsmateriel som har varit föremål för brott enligt 25 eller 26 §, bl.a. som har tillverkats utan tillstånd, som huvud- regel förverkas. Förverkande ska inte ske om det är uppenbart oskäligt. Av betydelse för frågan om ett förverkande är uppenbart oskäligt är främst egendomens värde i förhållande till brottets straffvärde och den ekonomiska situationen hos den som begått brottet. Allmänt sett bör gälla att om ett förverkande framstår som alltför betungande mot bakgrund av att brottet är mindre allvarligt eller om ett förverkande annars skulle vara påfallande oskäligt, så kan förverkande underlåtas eller jämkas till att avse endast en del av ett parti föremål (se prop. 1999/2000:124 s.152). 11.2Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) 3 § Vad som sägs om skjutvapen gäller också a)anordningar som till verkan och ändamål är jämförliga med skjutvapen, b)obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen, c)start- och signalvapen som laddas med patroner, d)armborst, e)tårgasanordningar och andra till verkan och ändamål jämförliga anordningar, f)slutstycken, ljuddämpare, eldrör, pipor, stommar, lådor, trummor och mantlar till skjutvapen, eller armborststommar med avfyrningsanordningar, g)anordningar som kan bäras i handen och är avsedda att med elektrisk ström bedöva människor eller tillfoga dem smärta, och h)anordningar som gör att skjutvapen kan användas med annan ammunition än de är avsedda för. Paragrafen innehåller en uppräkning av de föremål som ska jämställas med skjutvapen vid tillämpningen av vapenlagen. Ändringen i punkten f, som behandlas i avsnitt 8.1, motsvaras av artikel 3 b och föranleds av artikel 10.1 i tilläggsprotokollet mot olaglig tillverkning av och handel med skjutvapen, deras delar, komponenter och ammunition till konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, resolution 55/255, antagen , samt av artikel 1.1 a i och rådets direktiv /51/EG om ändring av rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen. Ändringen innebär att vapendelen mantel jämställs med skjutvapen vid tillämpningen av vapenlagen. Med mantel avses den vapendel, på främst halvautomatiska pistoler, som rör sig i en skjutcykel och med vars hjälp vanligtvis patronen förs in i patronläget, hanen eller slagstiftet spänns Prop. 2010/11:72 och tomhylsan kastas ut. Manteln är nödvändig för vapnets funktion. Bestämmelsen innebär att tillstånd krävs för innehav av en mantel som inte är fogad till ett skjutvapen (jfr 2 kap. 1 §). 8 § I fråga om skjutvapen som innehas av staten gäller endast 2 kap. 17-21 §§ och 2 a kap. 5 §. Lagen gäller inte ammunition som innehas av staten. I fråga om skjutvapen och ammunition som tillverkas för staten gäller endast 2 a kap. 14 och 6 §§. I paragrafen regleras vilka av bestämmelserna i vapenlagen som är tillämpliga på skjutvapen och ammunition som innehas av staten eller som tillverkas för staten. Ändringen, som behandlas i avsnitt 8.2.1, har ingen motsvarighet vare sig i protokollet eller direktivet eftersom skjutvapen, vapendelar och ammunition som förvärvas eller innehas av staten inte omfattas av protokollets respektive direktivets tillämpningsområde (se artikel 4 i protokollet och artikel 2.2 i direktivet). Ändringen innebär att de nya bestämmelserna om märkning vid till- verkning av skjutvapen, vapendelar och ammunition ska gälla även för sådan materiel som tillverkas för staten. Paragrafen är utformad efter Lagrådets synpunkter. I kapitel 2 a finns bestämmelser om märkning av skjutvapen, obrukbara vapen och vapendelar vid tillverkning och införsel samt om märkning av ammunition vid tillverkning. Samtliga bestämmelser är nya och har sin bakgrund i bestämmelserna i artikel 8.1 i protokollet och i artikel 4.12 i 1 § Med tillverkning förstås i denna lag framställning av sådana vapen och vapendelar som anges i 2 och 3 §§. Med tillverkning förstås även sådan ändring eller ombyggnad av ett vapen som medför att det till funktions- eller verkningsgrad blir ett väsentligt annorlunda vapen. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.2.5, definieras vad som avses med tillverkning enligt vapenlagen. Med tillverkning förstås framställning, inbegripet sammansättning, av sådana vapen och vapendelar som anges i 2 och 3 §§. Definitionen ansluter till den definition som finns i lagen om krigsmateriel (jfr 2 § och 3 § andra stycket 1 och 2). Till skillnad mot vad som gäller enligt krigsmateriellagen omfattas här även tillverkning av Framställning av enstaka vapen och vapen för personligt bruk utgör också tillverkning i paragrafens mening. Detsamma gäller om ett vapen ändras eller byggs om på ett sådant sätt att det till funktions- eller verkningsgrad blir ett väsentligt annorlunda vapen. Om ett vapen ändras eller byggs om på detta sätt krävs ett nytt tillstånd för innehav (4 kap. Prop. 2010/11:72 1 § vapenlagen). Bedömningen av om åtgärden är att betrakta som tillverkning motsvarar den som görs av om åtgärden innebär att ett nytt innehavstillstånd krävs. Exempel på när en åtgärd är att betrakta som tillverkning är byte av pipa till en annan kaliber och ändring av patronläge så att annan ammunition kan användas än den som vapnet är avsett för. Ett annat exempel är införande av repetersystem på ett vapen som inte har haft detta. 2 § Den som tillverkar ett skjutvapen som är avsett att skjuta ut hagel, kulor eller andra projektiler med hjälp av ett antändbart drivämne, ska förse vapnet med en unik märkning som omfattar tillverkarens namn, landet eller platsen för tillverkningen, serienummer och tillverkningsår, om tillverkningsåret inte framgår av serienumret. Detta gäller inte den som tillverkar ett skjutvapen av vapendelar som redan är märkta på föreskrivet sätt. Märkningen ska vara placerad på skjutvapnets 1.slutstycke eller trumma, 2.eldrör eller pipa, och 3.stomme, låda och mantel. I paragrafen regleras märkning vid tillverkning av vissa skjutvapen. Paragrafen motsvaras av artikel 8.1 a i protokollet och artikel 4.12 i direktivet. Den allmänna motiveringen finns i avsnitt 8.2.1. I paragrafens första stycke första mening anges att den som tillverkar ett skjutvapen som är avsett att skjuta ut hagel, kulor eller andra projektiler med hjälp av ett antändbart drivämne, ska förse vapnet med en unik märkning. De skjutvapen som omfattas av bestämmelsen utgör en snävare krets än de som täcks av definitionen av skjutvapen i 1 kap. 2 §. Skillnaden ligger i att märkningskravet inte gäller skjutvapen som skjuter ut projektiler med hjälp av kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra liknande utskjutningsmedel. De vapen och föremål som anges i 1 kap. 4 § vapenlagen omfattas inte heller av kravet på märkning. Av första stycket första meningen framgår vidare vilka uppgifter som den unika märkningen ska innehålla. Dessa uppgifter överensstämmer med vad som anges i protokollet och direktivet. Det bör noteras att skyldigheten att märka gäller vid tillverkning. Eventuella vapen som finns i en tillverkares lager då lagen träder i kraft omfattas alltså inte av kravet på tillverkningsmärkning (se även övergångs- bestämmelserna till lagen punkt 2). I första stycket andra meningen anges, att vid tillverkning av ett skjutvapen med lösa vapendelar som redan är märkta på föreskrivet sätt, behöver inte dessa märkas på nytt. Som framgår av 1 § föreligger till- verkning av skjutvapen även då någon väsentligen ändrar eller bygger om ett skjutvapen. Vid sådan tillverkning ska lösa vapendelar som redan är märkta på föreskrivet sätt inte märkas om. Detsamma gäller vid annan ihopmontering av redan märkta lösa vapendelar. Enligt andra stycket ska märkningen vara placerad på vissa angivna delar av skjutvapnet. Beroende på skjutvapnets utformning och vilka delar det enskilda vapnet består av ska märkningen placeras på antingen slutstycket eller trumman (punkten 1), på eldröret eller pipan (punkten 2) och på stommen, lådan och manteln (punkten 3). Vad som avses med mantel anges i författningskommentaren till 1 kap. 3 § f. I en del halvautomatiska pistoler är slutstycket fast förenat med manteln. I dessa fall behöver märkning inte ske på både slutstycket och manteln. Bestämmelsen är straffsanktionerad i 9 kap. 1 a §. 3 § Vad som anges i 2 § gäller också den som tillverkar ett obrukbart vapen, om vapnet i brukbart skick skulle utgöra ett sådant skjutvapen som omfattas av nämnda paragraf. I paragrafen regleras märkningsskyldighet när det gäller obrukbara vapen. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.2.1. Enligt paragrafen gäller bestämmelserna om märkning i 2 § även vid tillverkning av ett obrukbart vapen som i brukbart skick skulle räknas som ett skjutvapen enligt definitionen i 2 §. Med begreppet obrukbart vapen avses detsamma som i 1 kap. 3 § b. Bestämmelsen är straffsanktionerad i 9 kap. 1 a §. Paragrafen är formulerad i enlighet med Lagrådets förslag. 4 § Den som tillverkar någon av de vapendelar som anges i 2 § andra stycket ska förse vapendelen med en unik märkning av det slag som föreskrivs i 2 § första stycket. Detta gäller dock inte om tillverkaren ska infoga vapendelen i ett vapen som ska märkas vid tillverkningen. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.2.1, regleras märkning av vapen- delar. Paragrafen tar sikte på lösa vapendelar, t.ex. ersättnings- och utbytes- delar. Enligt första meningen ska som huvudregel alla lösa vapendelar som är märkningspliktiga märkas vid tillverkningen. Av andra meningen framgår emellertid att en tillverkare av vapendelar inte behöver märka delarna om tillverkaren ska sätta samman dessa till ett vapen som ska märkas på föreskrivet sätt. För det fall en vapentillverkare först framställer vapendelar för att sedan infoga dessa i ett vapen ska delarna således endast märkas vid tillverkningen av själva vapnet. Liksom när det gäller märkning av skjutvapen enligt 2 § och obrukbara vapen enligt 3 § gäller skyldigheten att märka enbart vid tillverkning. Eventuella vapendelar som finns i en tillverkares lager då lagen träder i kraft omfattas alltså inte av kravet på tillverkningsmärkning. Bestämmelsen är straffsanktionerad i 9 kap. 1 a §. Paragrafen är formulerad i enlighet med Lagrådets synpunkter. 5 § När ett sådant vapen som anges i 2 eller 3 § överlåts från staten till annan för permanent civilt bruk ska den myndighet som överlåter vapnet se till att det har en unik märkning varav framgår att överlåtelsen har skett från en svensk myndighet. Första stycket gäller inte vapen som staten har löst in enligt 7 kap. I paragrafen regleras märkning av vapen som överlåts från staten till civil verksamhet. Den behandlas i avsnitt 8.2.2 och motsvarar artikel 8.1 c i protokollet och artikel 4.2 sista stycket i direktivet. Enligt andra stycket behöver sådana vapen som staten har löst in enligt 7 kap. vapenlagen inte märkas innan de förs vidare till permanent civilt bruk. Det handlar bl.a. om skjutvapen där tillståndet har återkallats utan att egendomen förverkats eller tagits i beslag eller där innehavaren har avlidit. Det är således fråga om civila vapen som staten löser in enligt 7 kap. för att möjligt sälja tillbaka till den civila marknaden. Lagtexten är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. 6 § Den som tillverkar ammunition till ett sådant skjutvapen som anges i 2 § ska märka varje förpackning med komplett ammunition med uppgift om ammunitionstyp, kaliber, varupartiets identifikationsnummer och tillverkarens namn. Första stycket gäller inte ammunition som anges i 3 § 2 förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. I paragrafen regleras märkning av ammunition. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.2.3. Paragrafens första stycke motsvarar artikel 4.2 tredje stycket i direktivet. Med komplett ammunition avses patroner men inte deras komponenter, t.ex. tändhattar och andra tändmedel. På motsvarande sätt som när det gäller skjutvapen, vapendelar och obrukbara vapen omfattas inte eventuella förpackningar med ammunition som finns i en tillverkares lager då lagen träder i kraft av kravet på märkning. I andra stycket föreskrivs ett undantag från kravet på märkning såvitt gäller laddning av ammunition som sker enligt 3 § 2 förordningen (1992:1303) om krigsmateriel, dvs. laddning av ammunition för eget bruk för den som enligt vapenlagen är berättigad att inneha jakt- eller sport- skyttevapen (s.k. handladdning). För den som tillverkar ammunition utan att märka förpackningarna torde återkallelse av tillstånd enligt 16 § lagen om krigsmateriel kunna aktualiseras. 7 § Den som för in vapen eller vapendelar som anges i 2 och 3 §§ till ska senast inom efter införseln, se till att föremålet har en unik märkning med identifikationsnummer eller annan uppgift som gör det möjligt att identifiera det. Märkningen ska också visa att föremålet har förts in till och året för införseln. Första stycket gäller inte den som tillfälligt, för införseln, för in vapen eller vapendelar till för 1.användning vid jakt eller tävlingsskytte, 2.reparation, översyn, service eller värdering, 3.utställning eller mässa, 4.resa genom landet, eller 5.användning av företrädare för en annan stats myndighet vid tillfällig tjänstgöring i landet. Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på märkning av skjutvapen och vapendelar som förs in till . Den behandlas i avsnitt 8.2.4 och motsvaras av artikel 8.1 b i protokollet. Enligt första stycket första meningen ska den som för in sådana vapen och vapendelar som omfattas av märkningskravet i 2 och 3 §§ senast inom en månad se till att vapnet eller vapendelen har en unik märkning med identifikationsnummer eller annan uppgift som gör det möjligt att identifiera vapnet. Det ställs således inte krav på att den unika märkningen på ett infört vapen ska inbegripa samtliga de uppgifter som krävs vid märkning av nytillverkade märkningspliktiga vapen eller finnas på samtliga de delar som är märkningspliktiga vid tillverkning i . Med identifikationsnummer avses en kombination av siffror medan annan uppgift kan avse såväl geometriska symboler som siffror och bokstäver. Vidare ska vapnet eller vapendelen enligt första stycket andra meningen förses med en märkning som visar att införseln sker till och året för införseln. För det fall ett märkningspliktigt vapen eller en vapendel som har förts in till inte är märkt, finns således möjlighet att märka på föreskrivet sätt senast inom efter införseln. Första stycket är formulerat i enlighet med Lagrådets förslag. Kravet på märkning gäller enligt paragrafens andra stycke inte vid tillfällig införsel för vissa angivna ändamål. Bestämmelsen har, i enlighet med Lagrådets synpunkter, preciserats och dessutom gjorts uttömmande. Med tillfällig införsel avses, liksom enligt 2 kap. 13 § andra stycket, en tidsperiod för införseln. Undantaget har utformats för att ge möjlighet att utan krav på märkning delta i jakt eller tävlingsskytte i , föra in skjutvapen för reparation, översyn, service eller värdering eller för att delta i mässor och utställningar. Vidare ska det vara möjligt att passera genom landet, eller t.ex. mellanlanda på svensk mark, med ett skjutvapen då avsikten är att föra vapnet vidare till ett annat land. Undantaget gäller även företrädare för främmande stats myndighet som i enlighet med gällande föreskrifter tillfälligt för in vapen till . Här avses exempelvis utländsk säkerhetspersonal som medföljer vid statsbesök eller liknande eller som ansvarar för personers säkerhet vid internationell luftfart. Vidare gäller det personer som tillfälligt medför tjänstevapen till för deltagande i internationellt polisiärt samarbete, tull- eller gränskontrollsamarbete.