prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — åtgärder som vidtagits till följd av dessa möten. tillsynsmyndighetens beslut ska, i enlighet med kreditinstitutdirektivets artikel 40.3, särskilt ta hänsyn till den potentiella effekten för stabiliteten i det finansiella systemet i berörda medlemsstater. samordnande tillsynsmyndigheten informera CEBS om verksamheten i Prop. 2010/11:110 kollegiet och meddela all information som är särskilt relevant till den kommittén för att uppnå samstämmighet i tillsynen. Skälen för regeringens bedömning: I fråga om samarbetet mellan behöriga myndigheter inom EES bedöms den verksamhet som ska bedrivas inom ramen för tillsynskollegierna vara av sådan art att de ryms inom den befintliga skyldigheten för att, enligt kapitaltäckningslagen (10 kap. 9 §) och lagen om bank- och finansieringsrörelse (13 kap. 6 a §), samarbeta och utbyta information med andra behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet. Vid införlivandet av kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet gjordes bedömningen att de regler som infördes i svensk rätt avseende samarbete och utbyte av information inte utesluter samarbete med tillsynsmyndigheter i tredje land, dock med beaktande av nationella sekretessregler. Av detta skäl avstods från att införa en allmän regel som ålägger att samarbeta med utländska tillsyns- myndigheter (jfr prop. 2006/07:5 s. 349 ff). Vad gäller den nya regeln i artikel 131a.1 att , i egenskap av samordnande myndighet, ska tillse att samordning och samarbete i tillsynskollegier sker med tillsynsmyndigheter i tredjeländer görs här bedömningen att sådant samarbete och sådan samordning kan komma till stånd inom ramen för gällande rätt. Någon lagstiftningsåtgärd är därför inte nödvändig. Den nuvarande regleringen i kreditinstitutsdirektivet bygger på en uppdelning av kapitalbasen mellan primärt och supplementärt kapital. Hybridkapital har inte reglerats i kreditinstitutsdirektivet, men har bland ett flertal medlemsstater, däribland , kommit att under vissa villkor räknas in i kreditinstitutens primärkapital. Ändringsdirektivet innebär att hybridkapital regleras på EU-nivå och under vissa villkor tillåts räknas in i primärkapitalet, vilket får anses utgöra en kodifiering av regelverket såsom det har tolkats inom . Parallellt med att hybridkapitalet ska tillåtas ingå i primärkapitalet uppkommer en kategori inom det primära kapitalet som inte utgör hybridkapital; det rena primära kapitalet. Ändringsdirektivet innehåller inte uttryckligen denna definition, men reglerar de villkor som ska uppfyllas för att poster ska kunna räknas in i det rena primärkapitalet respektive det övriga primärkapitalet, dvs. hur hybridkapitalet ska vara utformat. Regeringens förslag: Av kapitaltäckningslagen ska framgå att i det primära kapitalet får eget kapital ingå om det helt kan täcka förluster i en fortlevnadssituation och vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. Kumulativa preferensaktier ska inte uttryckligen nämnas. Regeringens bedömning: Övriga ändringar i kreditinstituts- direktivet avseende kapitalbasen föranleder inte någon lagstiftnings- åtgärd. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i sak med regeringens förslag och bedömnng. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att det behöver förtydligas vad som avses med det rena primära kapitalet. Vidare att de poster som anges i artikel 63.2 inte är eget kapital utan ska klassificeras som övriga poster som får räknas in i kapitalbasen. Inspektionen menar också att det behövs ett förtydligande om hur minoritetsintressen uppstår till följd av innehav i hybridkapitalinstrument. Förtydligande efterfrågas vidare om huruvida kumulativa preferensaktier och aktier med likvidationspreferens ska få eller inte få ingå i det primära kapitalet. Inspektionen önskar även förtydligande huruvida instrument kan ha olika rangordning inom aktiekapitalet eller om olika aktieslag ska vara inbördes jämställda vid en likvidation. anser att gällande undantag för kumulativa preferensaktier bör finnas kvar och att det bör framgå direkt av lagtexten. i avstyrker förslaget att reglera hybridkapital och göra det möjligt att inkludera hybridkapital i primärkapitalet, eftersom den finansiella krisen tydligt visat att endast riktigt eget kapital kan ses som trovärdigt buffertkapital. Det rena primärkapitalet definieras indirekt i kreditinstitutsdirektivet i artikel 57 ac. Enligt denna bestämmelse utgörs den del av primär- kapitalet, som till obegränsad del får ingå i kapitalbasen, av inbetalt eget kapital, tecknat av aktieägare eller andra innehavare, samt överkurs vid aktieemission. Genom ändringsdirektivet preciseras att kapitalet fullt ut ska täcka förluster i en fortlevnadssituation och vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. I skälen till ändringsdirektivet anges att det i det rena primärkapitalet ska ingå de instrument som enligt nationell rätt utgör aktiekapital, behandlas på samma sätt som aktier vid konkurs eller likvidation samt fullt ut täcker förluster i en fortlevnadssituation på samma sätt som aktier. CEBS har utarbetat riktlinjer8 för hur artikel 57 a ska tolkas. 8 Implementation referred to in Article 57(a) of Directive 2006/48/EC recast. En ny bestämmelse införs i artikel 57 ca, genom vilken villkoren för att hybridkapital ska kunna räknas in i primärkapitalet anges. bestämmelsen hänvisas till artikel 63.2 (a), (c), (d) och (e) samt till Enligt artikel 63.2, vars lydelse är oförändrad, får andra poster än de som anges i kreditinstitutsdirektivet räknas in i kapitalbasen förutsatt att de uppfyller krav på bl.a. att inte kunna återbetalas på innehavarens initiativ eller utan behörig myndighets förhandsgod- kännande och att långivarens fordran på kreditinstitutet ska vara helt efterställd samtliga andra fordringar. Av artikel 63a.2 följer att hybridkapital som ska ingå i primärkapitalet ska vara odaterade eller ha en ursprunglig löptid . Köpoptioner som beslutas av emittenten är tillåtna, men de får inte lösas in tidigare än efter emissionsdagen. kreditinstitut att verkställa inlösen av odaterade instrument, ska inte kunna uppkomma förrän tidigast efter emitteringsdatum. tidsbundna instrument får andra incitament än inlösen på förfallodagen Återköp eller inlösen kräver förhandsgodkännande från behöriga myndigheter, som får begära att instituten ersätter ett visst instrument med poster som har samma eller bättre kvalitet i Enligt artikel 63a.3 ska ett hybridkapitalinstrument vara utformat så att kreditinstitutet vid behov kan ställa in betalning av ränta eller utdelningar och på en icke-kumulativ grund. myndigheterna kan kräva att betalningar ställs in med hänvisning till kreditinstitutets finansiella situation och solvens. I artikel 63a.4 anges att kapital, icke-betalda räntor och utdelning ska vara av sådan art att de absorberar förluster och inte förhindrar en rekapitalisering av kreditinstitutet. Om kreditinstitutet försätts i konkurs eller träder i likvidation ska instrumenten enligt artikel 63a.5 prioriteras efter de poster som anges i artikel 63.2, dvs. övriga poster som accepteras som eget kapital. Gränsvärden för de olika sorternas kapital som hybridkapitalinstrument under vissa förutsättningar tillåts räknas in i primärkapitalet införs genom ändringsdirektivet gränser för hur stor del av primärkapitalet som får utgöras av hybridkapital. rådande förhållandet mellan primärt och supplementärt kapital förändras inte genom ändringsdirektivet. primärkapitalet uppgå till minst hälften av kapitalbasen. I artikel 66.2 ändras hänvisningen till artikel 57 a57 c till 57 a57 ca. Detta är en följd av att den nya punkten ca, genom vilken villkoren för att hybridkapital ska kunna räknas in i primärkapitalet anges, införs i artikel Hybridkapitalet får enligt den nya artikel 66.1a maximalt utgöra 50, 35 eller av primärkapitalet beroende på vilka kvalitetskrav De behöriga myndigheterna ska enligt artikel 66.4 kunna medge att kreditinstitut tillfälligt överskrider dessa gränser i Genom ändringsdirektivet tas möjligheten för medlemsstaterna att besluta om lägre gränsvärden vid beräkningen av kapitalbasen bort (artikel 61 i kreditinstitutsdirektivet). Dessa ändringar innebär således fullharmonisering på detta område. I artikel 65 regleras vilka reserver som får betraktas som gruppbaserade reserver när kapitalbasen beräknas på gruppnivå. direktivet görs ett tillägg till artikel 65.1.a av vilket framgår att instrument som avses i artikel 57 ca och som ger upphov till minoritets- intressen ska uppfylla kraven i artikel 63.2 leden a, c, d och e samt artiklarna 63a och 66. Genom den nya lydelsen framgår att de minoritetsintressen som uppstår till följd av hybridkapitalinstrument ska kunna medräknas på gruppnivå. Den tidigare möjligheten i kreditinstitutsdirektivet för medlemsstaterna att besluta om medräkning av del- eller helårsresultat innan stämmo- beslut, blir med ändringsdirektivet tvingande genom ändring av artikel 57 i kreditinstitutsdirektivet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Definitionen av det rena primärkapitalet samt hybridkapitalet Kapitaltäckningslagen utgår från en uppdelning av kapitalbasen i primärt och supplementärt kapital. ingå i institutens primärkapital. Detta följer inte direkt av lagen, utan regleras genom föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndigande i kapitaltäckningslagen. utformning möjliggör således att hybridkapital inräknas i primärkapitalet. Till skillnad från i anser regeringen att hybridkapital ska få ingå i kapitalbasen. Att hybridkapital får ingå i kapitalbasen regleras på EU-nivå. Det är viktigt att på detta område ha så harmoniserade regler som möjligt för att undvika olika villkor i olika Regeringen anser därför att svenska regler bör överensstämma med direktivet i så stor utsträckning som möjligt. att det pågår en omfattande översyn av vilket kapital som ska kunna ingå i institutens kapitalbas inom Baselsamarbetet samt inom De kommande ändringarna kommer med stor sannolikhet innebära skärpningar av kraven på vilka poster som ska kunna ingå i kapitalbasen. Att under dessa förutsättningar införa nya bestämmelser i lag i syfte att reglera det rena primärkapitalet samt hybridkapital framstår inte som Ändringsdirektivets bestämmelser i detta avseende bör därför lämpligen införlivas genom föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. utformning bedöms ge utrymme för att så ska kunna ske. nu valda metoden att införliva ändringsdirektivet blir att lagens utformning inte överensstämmer med systematiken i de direktiv som Prop. 2010/11:110 utgör grund för regleringen på området. Med hänsyn till att det kommer att behöva vidtas omfattande förändringar i lagstiftningen på området framstår detta dock som motiverat i aktuellt fall. Den ovan beskrivna skärpningen i artikel 57 a i kreditinstitutsdirektivet av vad som ska kunna räknas in i institutens rena primärkapital motiverar dock en ändring i kapitaltäckningslagen. Trots att uppdelningen mellan rent primärkapital och hybridkapital inte kommer att följa av lagen framstår det som lämpligt att i lagens bestämmelse som anger vilka poster som ska kunna inräknas i primärkapitalet markera skärpningen som följer av ändringsdirektivet. Följden blir att med stöd av befintligt bemyndigande genom föreskrifter i övrigt får reglera den närmare uppdelningen av det primära kapitalet. Av 3 kap. 2 § kapitaltäckningslagen bör därför framgå att det i det primära kapitalet får ingå eget kapital enligt 5 kap. 4 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, om det helt kan täcka förluster i en fortlevnadssituation och vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. anser att undantaget för kumulativa preferensaktier även fortsättningsvis ska framgå av lagtexten eftersom kumulativa preferensaktier har en begränsad förmåga att täcka förluster i fortlevande verksamhet då de inte ger total frihet gällande både beloppet och tidpunkten för utdelning och att innestående utdelningar försvårar en eventuell återkapitalisering. har efterfrågat förtydligande om huruvida kumulativa preferensaktier och aktier med likvidationspreferens ska få eller inte få ingå i det primära kapitalet. Regeringen anser att det, med anledning av den nu föreslagna lydelsen av 3 kap. 2 § kapital- täckningslagen, är nödvändigt att det av bestämmelsen följer att kumulativa preferensaktier inte får ingå i det primära kapitalet eftersom, det av den föreslagna lydelsen framgår vilka egenskaper det kapital som får ingå i det primära kapitalet ska ha. Detsamma gäller för aktier med likvidationspreferens. Av de riktlinjer CEBS utformat framgår bl.a. att de instrument som utan tvivel kan anses absorbera förluster i en fortlevnadssituation är sådana instrument som går att likställa med aktiekapital eller motsvarande i institut som inte är aktiebolag. Anledningen till detta är att dessa instrument absorberar förluster före annat kapital och att de i en likvidation prioriteras efter alla andra kapitalinstrument. Vad gäller rekvisitet prioriteras efter alla andra krav framgår av CEBS riktlinjer att dessa instrument i en likvidation ska vara inbördes jämställda (pari passu). Detta uttalande tyder på att aktiekapital och instrument som är likställda med aktiekapital inte ska skilja sig i fråga om t.ex. utdelning. Syftet med artikeln torde dock vara att ge skydd till andra än just aktieägarekollektivet, eller motsvarande. Det torde därför vara tillräcklig att aktier och instrument som är likställda med dessa efterställs alla andra krav för att de ska kunna ingå i det primära kapitalet. Att aktier och instrument som är likställda med dessa har olika rangordning inom aktieslaget torde här sakna betydelse. Undantaget för uppskrivningsfonder bör liksom nu framgå av lagtext. Övriga ändringar i direktivet avseende kapitalbasen bör genomföras Prop. 2010/11:110 genom föreskrifter meddelade av och föranleder inga förändringar i lag. Vid genomförandet av kreditinstitutsdirektivet gjordes bedömningen att artikel 66.4 inte skulle implementeras i svensk rätt, jfr prop. 2006/07:5 s. 162. Det saknas anledning att här göra någon annan bedömning. I kreditinstitutsdirektivet finns regler om erkännande av externa ratinginstitut. Dessa innebär att kreditinstitut och värdepappersbolag får använda en extern kreditvärdering för att fastställa riskvikter endast om det företag som utfärdar värderingarna har godkänts av en behörig myndighet. tillämpas och rådets förordning (EG) nr 1060/2009 av om kredit- värderingsinstitut9. Vissa av bestämmelserna i förordningen ska dock tillämpas från respektive från . Förordningen syftar till att bidra till en hög kvalitet på de kreditbetyg som utfärdas inom unionen vilket i sin tur skyddar stabiliteten på finansmarknaderna och investerarna. Förordningen innehåller bl.a. bestämmelser om registrering av kreditvärderingsinstitut, utfärdande av kreditbetyg, godkännande av kreditbetyg utfärdade i tredje land, tillsyn över kreditvärderingsinstitut och sanktioner vid överträdelser av förordningens bestämmelser. Förordningen är bindande i sin helhet och direkt tillämplig i . Vissa nationella bestämmelser som kompletterar EU-förordningen, bl.a. i fråga om tillsyn, finns i lagen (2010:1010) om kreditvärderingsinstitut, som trädde i kraft (prop. 2009/10:217). Genom ändringsdirektivet införs ändringar i kreditinstitutsdirektivet som syftar till att göra direktivets bestämmelser om externa ratinginstitut förenliga med förordning (EG) nr 1060/2009. I skäl 23 till ändrings- direktivet anges även att den () bör se över sina riktlinjer om erkännande av externa undvika dubbelarbete och underlätta processen för erkännande av externa ratinginstitut när ett institut är registrerat som ett kreditvärderingsinstitut. 6.5.1Betydelsen av registrering som kreditvärderingsinstitut Regeringens förslag: Av kapitaltäckningslagen ska framgå att om ett kreditvärderingsföretag är registrerat som ett kreditvärderingsinstitut i 9 EUT L 302, 17.11.2009, s. 1 (Celex 32009R1060). enlighet med förordning (EG) nr 1060/2009 ska anse att kraven på objektivitet och oberoende samt fortlöpande översyn och transparens när det gäller dess värderingsmetoder är uppfyllda. Regeringens bedömning: bör behållas i kapitaltäckningslagen. Promemorians förslag avviker från regeringens genom att det i promemorian föreslås att samtliga krav som ska ställas på ett kreditvärderingsföretag ska anses vara uppfyllda om kreditvärderings- företaget är registrerat i enlighet med förordning (EG) nr 1060/2009. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. De har ingen erinran mot bedömningen. anser att den föreslagna lagändringen i flera avseenden står i strid med ändringarna i CRD II. Lagförslaget behandlar alla krav som anges i Bilaga VI till kreditinstitutsdirektivet på samma sätt, vilket inte är fallet i ändringsdirektivet. Det anges att får godkänna ett företag utan prövning, vilket betyder att myndigheten kan göra en prövning om den så önskar. Förslaget till lagändring innebär att inte behöver göra någon prövning över huvud taget. ges genom förslaget full frihet att antingen pröva, eller låta bli att pröva, ett företag som redan registrerats som kreditvärderingsinstitut. Till skillnad från den i promemorian föreslagna lagändringen innebär, enligt Finansinspek- tionen, ändringsdirektivet att kraven på objektivitet och oberoende samt fortlöpande översyn och transparens inte får prövas, medan övriga krav ska prövas. Att prövningen av de två sistnämnda kraven kan förväntas löpa smidigt om företaget redan är registrerat som kreditvärderings- institut, ändrar inte detta förhållande. Ändringsdirektivets innehåll: Av artikel 80 i kreditinstitutsdirektivet framgår att riskvikten för en exponering får bestämmas med stöd av externa ratinginstituts (kreditvärderingsföretags) kreditvärderingar. En förutsättning för att den externa kreditvärderingen ska få användas för att fastställa riskvikten för exponeringen i fråga är enligt artikel 81.1 att ratinginstitutet har förklarats valbart för detta ändamål, dvs. att det har blivit erkänt/godkänt av en behörig myndighet. I artikel 81.2 anges villkor för när behöriga myndigheter får förklara ett externt ratinginstitut valbart vid tillämpning av schablonmetoden för beräkning av minimikrav på kapitalkrav för kreditrisker, dvs. när det får erkännas/godkännas för detta ändamål. I artikel 97.2 anges när behöriga myndigheter får förklara ett externt ratinginstitut valbart för att fastställa riskvikten för en position i en värdepapperisering. I båda dessa fall krävs bl.a. att ratinginstitut avseende sina värderingsmetoder ska uppfylla krav på objektivitet och oberoende samt fortlöpande översyn och transparens. Enligt ändringsdirektivet kompletteras dessa två artiklar med en skrivning om att de behöriga myndigheterna ska anse att kraven på objektivitet och oberoende samt fortlöpande översyn och transparens är uppfyllda om ett externt ratinginstitut är registrerat som ett kreditvärderingsinstitut. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regler om Prop. 2010/11:110 erkännande av externa ratinginstitut (godkännande av kredit- värderingsföretag) finns i kapitaltäckningslagen. Enligt 4 kap. 12 § får ett kreditvärderingsföretag ansöka hos om att det ska godkännas. När det godkänts får dess kreditvärderingar användas av kreditinstitut och värdepappersbolag för att bestämma riskvikter. beslut kan antingen avse att ett kreditvärderings- företags kreditvärderingar får användas i syfte att bestämma riskvikter vid värdepapperisering eller att dess kreditvärderingar får användas för andra exponeringsklasser än för värdepapperisering. Ett kreditvärderings- företag kan också godkännas för båda dessa syften. För att ett kreditvärderingsföretag ska kunna godkännas ska krav på bl.a. objektivitet, oberoende, fortlöpande översyn, transparens och trovärdighet vara uppfyllda. kan antingen göra en direkt prövning av ett kreditvärderingsinstitut (utför en egen prövning) eller en indirekt prövning (godtar en prövning som en utländsk tillsynsmyndighet har gjort). har också möjlighet att återkalla ett godkännande. Ändringsdirektivets bestämmelser om att de behöriga myndigheterna ska anse att kraven på objektivitet och oberoende samt fortlöpande översyn och transparens när det gäller värderingsmetoder är uppfyllda om ett ratinginstitut är registrerat som ett kreditvärderingsinstitut i enlighet med förordning (EG) nr 1060/2009 bör införlivas genom ändringar i 4 kap. 12 § kapitaltäckningslagen. Konsekvensen blir alltså att inte behöver göra någon egen prövning enligt kapitaltäckningslgen avseende objektivitet, oberoende, fortlöpande tillsyn och transparens om ratinginstitutet är reglerat som ett kreditvärderingsinstitut enligt förordningen. I kapitaltäckningslagen används begreppet kreditvärderingsföretag för att införliva reglerna i kreditinstitutsdirektivet som rör externa kreditvärderingsinstitut (ECAI). Det saknas dock en definition av begreppet kreditvärderingsföretag i kapitaltäckningslagen. I förarbetena till lagen (prop. 2006/07:5 s 202 f.) framhålls att det även saknas en definition i de bakomliggande direktiven och att en svensk definition därför framstår som mindre lämplig. I förarbetena hänvisas i stället till vad som avses med kreditvärdering och vilken verksamhet som bedrivs av kreditvärderingsföretag. Det nämns härvid bl.a. att en kreditvärdering är ett mått på sannolikheten att t.ex. ett företag kommer att fullgöra sina förpliktelser och att ett kreditbetyg antingen kan avse en viss motpart eller vissa värdepapper och att de metoder som kreditvärderingsföretagen använder för sin kreditvärdering kan variera. Enligt artikel 3 i förordningen (EG) nr 1060/2009 avses med kreditvärderingsinstitut en juridisk person vars verksamhet inbegriper yrkesmässigt utfärdandet av kreditbetyg. Kreditbetyg i sin tur definieras som en bedömning av kreditvärdigheten hos t.ex. en enhet, en skuld, en finansiell förpliktelse, eller andra finansiella instrument, som genomförs med hjälp av ett etablerat och definierat rangordningssystem med olika Prop. 2010/11:110 betygskategorier. Ett kreditvärderingsinstitut kan därmed vara ett sådant kredit- värderingsföretag som kan ansöka om att bli prövat och godkänt hos (jfr artikel 2 nämnda EU-förordning). I begreppet kreditvärderingsföretag innefattas dock även t.ex. sådana företag som inte är juridiska personer eller som i sin verksamhet inte använder sig av ett rangordningssystem med olika betygskategorier. bör därför behållas i lagen. Kapitalkravsdirektivet ändras delvis genom direktivet 2009/111/EG. Ändringarna i kapitalkravsdirektivet innebär främst följdändringar med anledning av att kreditinstitutsdirektivet också ändras genom ändringsdirektivet 2009/111/EG. Revideringen rör några artiklar som berör definitionen av primärkapital, kontroll av regler avseende stora exponeringar, rapporteringskrav, tillsyn samt övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Ändringen av definitionen ursprunglig kapitalbas till primärkapital i kapitalkravsdirektivet föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. anser att det i definitionen av primärkapital bör framgå såväl att poster som anges i 3 kap. 4 § kan ingå i det primära kapitalet som att poster enligt 3 kap. 57 §§ ska dras av så att det framgår att avdragen i kapitaltäckningslagen är tvingande. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet ändras lydelsen av kapitalkravsdirektivets artikel 12 som anger definitionen av primärkapital i avsnittet om eget kapital.