prop · GY03104 · 2011-03-22 00:00:00 — anser att arbetsgivaren bör få större infly- tande över vilken eller vilka lärlingar som erbjuds placering på arbets- platsen. Genom att göra matchningen mellan arbetsplats och elev mer lik de urvalsprocesser som finns på arbetsmarknaden bör utbytet av lärlings- perioden kunna bli ännu bättre för såväl arbetsgivaren som eleven. välkomnar möjligheten att skolhuvudmannen kan samråda med arbetsgivaren innan skolhuvudmannen beslutar om fördelning av utbildningsplatser. Kommunen menar, med tanke på risken att bedömningskriterier av diskriminerande art kan förekomma i en sådan bedömning, att regelverket tydligt bör ange hur samråd mellan skolhuvudman och berörda arbetsgivare ska gå till. () menar att det är viktigt att underlätta för lärlingen att ta till vara sina rättigheter. DO påtalar att både arbetsgivare och utbildningsanordnare är skyldiga att utreda och åtgärda trakasserier. anser att företagen bör ha ett större inflytande över fördelningen av lärlingar. ställer sig bakom att det är gymnasieskolan som svarar för mottagande, antagning och urval till gymnasial lärlingsutbildning. , , TransportGruppen och VVS- branschens pekar på att den gymnasiala lärlingsutbildningen innebär att eleven befinner sig på arbetsplatsen under större delen av utbildningstiden. Enligt dessa remissinstanser är en förutsättning för att allt arbetsplatsförlagt lärande ska fungera att arbetsgivaren har inflytande och beslutanderätt över vilken elev som ska vara på arbetsplatsen. TransportGruppen anser även att det är rimligt att företaget är med och bedömer elevens förutsättningar att klara av den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen. Skälen för regeringens bedömning: Gymnasial lärlingsutbildning är ett sätt att studera på ett yrkesprogram där den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen utgör en större del av utbildningen jämfört med den som är förlagd till skolan. Enligt vad som har föreskrivits i 16 kap. 30 och 43 §§ skollagen skollagen (2010:800) ska inte några särskilda regler gälla för den gymnasiala lärlingsutbildningen i fråga om behörighet och mottagande. Inte heller i den gymnasieförordning (2010:2039) som ny- ligen beslutades av regeringen finns någon särreglering för antagning till den gymnasiala lärlingsutbildningen. Det betyder att det är skolhuvud- mannen som svarar för mottagande och antagning av elever och att arbetsplatsen inte har något direkt inflytande över detta. För utbildningar med arbetsplatsförlagt lärande aktualiseras frågan om företrädare för arbetsplatsen ska vara delaktiga när det gäller fördel- ningen av platser. Med den gymnasiala lärlingsutbildningen ökar omfatt- ningen av det arbetsplatsförlagda lärandet; denna del ska utgöra minst hälften av utbildningen. Det finns därför anledning att räkna med att ansvariga på arbetsplatserna i högre grad än tidigare kommer att uttrycka intresse av och ha synpunkter på vilka elever som ska placeras hos dem. Majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiv till att huvudmannen ska samråda med arbetsplatsen före placering av en lär- Några remissinstanser anser att arbetsgivaren bör få större infly- tande över vilka lärlingar som erbjuds placering på arbetsplatsen än i förslaget i promemorian. En grundläggande princip inom skolväsendet är att alla, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning (se 1 kap. 8 § skollagen). Gymnasieutbildning ska vara öppen för alla som uppfyller de behörighetskrav som har ställts. Gymnasial lärlingsutbildning förutsätter ett nära samarbete mellan skola och arbetsliv. Det ställer krav på delaktighet och inflytande för bägge parter. Regeringen anser därför att det är angeläget att hitta en balanspunkt som tar hänsyn till å ena sidan arbetsgivarnas legitima in- tresse av att påverka vem som befinner sig på arbetsplatsen och å andra sidan skolväsendets grundläggande princip om allas lika rätt till utbild- ning. Regeringens bedömning är att även om arbetsgivarna inte ges någon roll i fråga om mottagande och antagning av enskilda elever, är det naturligt att det finns en skyldighet för huvudmannen att samråda med företrädare för arbetsplatsen innan en elev placeras på arbetsplatsen. Mot bakgrund av den stora betydelse som regeringen tillmäter sam- verkan med arbetslivet, föreslås i denna proposition att ett utbildnings- kontrakt ska upprättas mellan eleven, skolhuvudmannen och den som tillhandahåller lärlingsplatsen. På så sätt kan frågor som är av stor vikt för såväl eleven som skolhuvudmannen och arbetsplatsen regleras. Ut- bildningskontraktet ger arbetsplatsen inflytande över förutsättningarna för den konkreta utformningen av den gymnasiala lärlingsutbildningen för varje enskild elev. Detta beskrivs närmare i nästa avsnitt. Utöver vad som föreslås i denna proposition har regeringen även vidtagit andra åtgärder för att öka arbetsplatsernas och parternas infly- tande över den gymnasiala yrkesutbildningen. Bestämmelser om krav på lokalt samråd mellan skolan och arbetsmarknadens organisationer har införts i gymnasieförordningen. Vidare har fått regeringens uppdrag att inrätta nationella programråd för att på nationell nivå ge avnämarna större inflytande över yrkesutbildningens innehåll och utformning. Regeringen har också inrättat den Nationella lärlings- kommittén med uppdrag att bl.a. följa upp försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning utifrån näringslivets behov. och DO har pekat på behovet av regler för att motverka diskriminering. Diskrimineringslagstiftningen är tillämplig på all utbildningsverksamhet. I diskrimineringslagstiftningen finns också en bestämmelse som innebär förbud för arbetsgivare att diskriminera den som söker praktik (se 2 kap. 1 § diskrimineringslagen [2008:567]). Enligt förarbetena till diskrimineringslagen Ett starkare skydd mot diskriminering (prop. 2007:08:95 s. 136) ryms i begreppet praktik även arbetsplatsförlagt lärande i gymnasieskolan. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att någon ytterligare reglering på området inte behövs. Regeringens förslag: Ett skriftligt avtal (utbildningskontrakt) ska upprättas för varje elev och arbetsplats och undertecknas av eleven, skolhuvudmannen och den juridiska eller fysiska person som tillhandahåller den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen. Om eleven är och inte har ingått äktenskap, ska även elevens vårdnadshavare underteckna utbildningskontraktet. Skolhuvudmannen ska se till att utbildningskontrakt upprättas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om utbildningskontrakt. Promemorians förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens förslag. Utredarens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga ställer sig en överväldigande majoritet bakom förslaget om utbildnings- kontrakt, däribland , , Stats- kontoret, , , och . pekar på att enskilda firmor inte är juridiska personer. För att inte utesluta att enskild näringsidkare kan ta emot gymnasiala lärlingar bör man därför inte kräva att arbetsplatsen ska vara en juridisk person. Verket anser också att det bör framgå att det ska vara ett kontrakt per arbetsplats och att ansvar för skador som eleven orsakar inte bör regleras i utbild- ningskontrakt utan i ett särskilt avtal mellan skola och arbetsgivare. kommun anser att ett alltför stort ansvar läggs på rektor att upp- rätta bindande utbildningskontrakt. Kommunen menar att en gemensam ramlag och nationellt upprättade kontraktsförslag krävs för att de lokala parterna ska kunna underteckna ömsesidiga avtal, som tillgodoser både skollagens krav på utbildningen, elevens rätt och arbetsgivarens egna intressen. föreslår att ska ges i uppdrag att i samverkan med de nationella programråden ta fram förslag till standardkontrakt. , , Utbild- ningsrådet för Hotell och Restauranger och TransportGruppen ser utbildningskontraktet som en förutsättning för att skapa förutsägbarhet och en tydlig rollfördelning. Myndigheten för anser att en mall bör tas fram för hur utbildningskontraktet ska utformas. Skälen för regeringens förslag: Lärlingsutbildning innebär åtaganden för både arbetsplats och skolhuvudman. Det är enligt regeringens mening av stor vikt att dessa åtaganden och ansvarsfördelningen regleras i ett utbildningskontrakt där även lärlingen är part. Det är naturligt att det ska vara skolhuvudmannens ansvar att se till att ett sådant avtal kommer till stånd. Den som tillhandahåller lärlingsplats kan vara en juridisk eller fysisk person, vilket innebär att även enskilda näringsidkare omfattas. Regeringen anser, i likhet med utredaren, att det bör vara ett samlat avtal som reglerar förhållandet mellan skolhuvudmannen, eleven och arbetsplatsen. har framfört att frågan om skador som eleven eventuellt kan orsaka bör regleras i ett särskilt avtal mellan huvudmannen och företrädare för arbetsplatsen. Regeringen anser dock Prop. 2010/11:104 att fördelarna med ett samlat avtal överväger och ger en bättre överblick för de inblandade parterna. Regeringen avser att ge bemyndigande att ta fram före- skrifter om utbildningskontraktets utformning som ger tillräcklig vägled- ning för att upprätta kontrakten. Detta är också något som flera remissin- stanser har efterfrågat. Sådana föreskrifter bör tas fram efter hörande av de nationella programråden. 5.2.1Vad utbildningen på arbetsplatsen ska omfatta Regeringens förslag: Av utbildningskontraktet ska det framgå vilka delar av utbildningen som ska genomföras på arbetsplatsen och om- fattningen av dessa delar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Utredarens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens Remissinstanserna: framhåller att det är väsentligt att det tilltänkta utbildningskontraktet tydligt preciserar att den arbetsplatsförlagda utbildningen ingår som en del i en kursplanestyrd utbildning. anser att kontraktet ska innehålla en bilaga med detaljerad information om vilka kursmoment det utbildande företaget ska ta ansvar för. Målaremästarna framhåller att utbildningskontraktet måste utformas utifrån (små)företagens reella för- utsättningar, t.ex. med hänsyn till möjligheten att erbjuda varje utbild- ningsmoment vid olika tillfällen. , , för Hotell och Restauranger samt TransportGruppen menar att för att säkra kvaliteten i utbildningen måste ämnesplanernas mål brytas ner till konkreta utbildningsavsnitt och arbetsmoment, allt för att möjliggöra att dessa omsätts i en studieplan på arbetsplatsen. kommun har synpunkter på att det i kontraktet ska framgå vilka mål och moment som ska genomföras på arbetsplatsen. kommun anser att detta sätt att se på lärande inte stämmer överens med yrkesbaserat lärande som har sin utgångspunkt i att problemformulering- arna kommer från arbetsplatsen och att reflektionen och den djupare analysen sker i skolan. Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag innebär att det av bestämmelsen i skollagen ska framgå att kontraktet ska reglera vilka delar av utbildningen som ska genomföras på arbetsplatsen samt omfattningen av dessa. Av ämnesplanerna framgår bl.a. det centrala innehållet för varje kurs. Enligt regeringens mening är fördelningen av utbildningens innehåll mellan arbetsplats och skola en viktig uppgift. Likvärdig utbildning förutsätter att uppdelning och planering tar sin utgångspunkt i de nationellt beslutade ämnesplanerna. Detta gäller även när utbildningen sker på en arbetsplats. Regeringen menar därför att inte är lämpligt att ytterligare bryta ner målen utbildningskontraktet, så som vissa remissinstanser föreslagit, eftersom skulle kunna innebära att lokala ämnesplaner indirekt skapades. Regleringen i kontraktet ska alltså utgå från ämnesplanerna. En viktig förutsättning för att utbildningen på arbetsplatsen ska hålla Prop. 2010/11:104 hög kvalitet är att samarbetet mellan skolan och arbetsplatsen fungerar Läraren och företrädaren för arbetsplatsen bör gemensamt planera och fördela innehållet i utbildningen, men det är läraren som med stöd av handledarens underlag ska ansvara för betygssättning av alla kurser (se även avsnitt 5.2.4 om lärare och handledare.). Även den Nationella lär- lingskommittén har påtalat vikten av lärarens och handledarens gemen- samma planering. Mot bakgrund av den gymnasiala lärlingsutbildningens särskilda förutsättningar konstaterar regeringen att det finns anledning att överväga om det finns behov av nationellt utformat stöd för lärarens och handledarens samarbete om planering och uppföljning av den arbets- platsförlagda delen av lärlingens utbildning. Även den Nationella lär- lingskommittén ger uttryck för behov av nationellt utformat stöd när det gäller innehållet i den gymnasiala lärlingsutbildningen. I avsnitt 8 om genomförande utvecklas resonemangen om behovet av nationella insatser i syfte att höja kvaliteten i det arbetsplatsförlagda lärandet. Regeringens förslag: Av utbildningskontraktet ska det framgå hur kostnaden för de skador som eleven kan orsaka under den arbetsplats- förlagda utbildningen ska fördelas mellan skolhuvudmannen och den juridiska eller fysiska person som tillhandahåller den arbetsplatsför- lagda delen av den gymnasiala lärlingsutbildningen. Promemorians förslag: Överensstämmer Utredarens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av skyldigheten bör regleras i lag och inte lämnas till utbildningskontraktet. tycker att möjligheten att avtala om vem som bär huvudansvaret för skadeståndsskyldigheten och i vilka fall avsteg från huvudansvaret kan göras är bra. Kommunen anser dock att det bör specificeras vad som gäller om inget avtal träffas på denna punkt. grundregel bör vara att utan avtal eller vid tveksamheter om skadestånds- skyldigheten bör arbetsgivarens principalansvar gälla. kommun anser att då en stor del av utbildningen sker på en arbetsplats bör en obligatorisk ansvarsförsäkring tecknas för eleven. Skälen för regeringens förslag: En elev som under arbetsplatsförlagd utbildning utför arbete som till sin art liknar det som utförs av de an- ställda på arbetsplatsen ska också anses vara arbetstagare i skade- Detta framgår av 6 kap. 5 § skadeståndslagen (1972:207). Det saknas dock en uttrycklig reglering av vem som ska bära ansvaret för skador som eleven kan orsaka skolan eller arbetsplatsen. Visserligen finns i 3 kap. 1 § skadeståndslagen det s.k. principalansvaret, som innebär att en arbetsgivare är skyldig att ersätta skada som en arbetstagare vållar i tjänsten. Om detta även omfattar ansvar för skada som orsakas av en elev som för sin utbildning befinner sig på arbets- Prop. 2010/11:104 platsen är dock inte helt klarlagt. Frågan om elevens eget ansvar för skador som han eller hon orsakar är klarare. Eleven ska enligt 6 kap. 5 § skadeståndslagen anses vara arbets- tagare. Det är endast i vissa speciella undantagsfall som en arbetstagare, med stöd av 4 kap. 1 § skadeståndslagen kan åläggas skadeståndsskyl- dighet. För detta krävs att det finns synnerliga skäl. I praktiken krävs att det är fråga om uppsåtliga eller grovt oaktsamma handlingar från arbets- tagarens sida, t.ex. att denne har begått ett brott. Utredaren pekade på att det har framförts farhågor för att arbets- givarens eventuella skadeståndsansvar även för de elever som fullgör arbetsplatsförlagt lärande på arbetsplatsen minskar möjligheterna att hitta arbetsplatser som är beredda att ta emot elever. Kommuner och andra skolhuvudmän tecknar därför ofta ansvarsförsäkring för att täcka kostna- derna för de skador som elever eventuellt kan vålla och som arbets- platsen kan bli skyldig att ersätta. Det förekommer även att huvud- mannen i avtal tar på sig ansvar i förhållande till arbetsplatsen. Som en följd av detta föreslog utredaren att frågan om ansvar och försäkring för skador som elever orsakar under den arbetsplatsförlagda delen av den gymnasiala lärlingsutbildningen obligatoriskt ska regleras i avtal mellan skolan och företrädare för arbetsplatsen. Oavsett hur ansvarsfördelningen mellan skolan och arbetsplatsen ska se ut, kan frågan inte lösas genom att man ålägger skolan eller arbets- platsen en skyldighet att teckna försäkring. Det skulle vara ett avsteg från den grundläggande principen om att det ska vara frivilligt att teckna försäkring. Både skolhuvudmän och de arbetsplatser som tillhandahåller lärlingsplatser kan ha önskemål om att hantera riskerna i sin verksamhet på annat sätt än genom en traditionell försäkring. Även om en obligatorisk försäkring inte är en framkomlig väg bör den slutliga ansvarsfördelningen mellan skolhuvudmannen och arbetsplatsen för en inträffad skada regleras. En sådan reglering förutsätter dock att det på förhand går att bedöma vem det i varje enskilt fall är rimligt att lägga ansvaret på. Med hänsyn till de skiftande förhållanden som finns mellan olika arbetsplatser, är det lämpligast att frågan om ansvarsfördelningen överlämnas till skolhuvudmannen och arbetsplatsen att avtala om. Redan när utbildningskontraktet kommer till stånd ska parterna överväga och i avtalet bestämma hur kostnaderna ska fördelas mellan skolhuvudmannen och arbetsplatsen för de eventuella skador som eleven kan orsaka. Regeringens förslag: Av utbildningskontraktet ska avtalstiden och grunderna för att avtalet ska kunna upphöra framgå. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Utredarens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens Remissinstanserna: Remissinstanserna är generellt sett positiva och förslaget tillstyrks av bl.a. Förening, samt , och Föräldraalliansen i anser att huvud- Prop. 2010/11:104 mannens ansvar för disciplinåtgärder är givet. dock att incidenter som sker på arbetsplatsen ska lösas på arbetsplatsen genom dialog med berörda parter. Dialogen med och informationen till elever, lärare, rektor och föräldrar är av yttersta vikt för att lösa uppkomna situationer snabbt och smidigt. Skälen för regeringens förslag: Det kan uppstå situationer som kräver att utbildningskontraktet hävs av skolan, eleven eller arbetsplatsen. När det gäller arbetsplatsens skäl att vilja säga upp lärlingsplatsen kan det t.ex. röra sig om disciplinära problem eller att arbetsplatsen av olika skäl kan ta emot lärlingen. Det kan också bero på att det inte längre finns en lämplig handledare eller att ett företag upphör med viss verksamhet. Skolan eller eleven kan vilja säga upp utbildningskontraktet om eleven inte getts möjlighet att utbildas inom de delar som finns nämnda i kursens centrala innehåll enligt ämnesplanen eller att kvaliteten på den arbetsförlagda utbildningen är för låg. Det är enligt regeringens mening angeläget att det i förväg är reglerat i vilka situationer avtalet ska kunna sägas upp. Detta föreslås därför regleras i utbildningskontraktet. Med den nya skollagen införs ökade möjligheter för skolhuvudmännen, rektorer och lärare att vidta disciplinära åtgärder för att skapa en trygg lärmiljö för eleverna. Frånsett de särskilda regler som gäller för just gymnasial lärlingsutbildning i fråga om t.ex. förläggningen av utbild- ningen och rätten att fullfölja denna, finns det i 5 kap. 1921 §§ skol- lagen (2010:800) särskilda bestämmelser om avstängning från utbildning med praktiska inslag. I övrigt gäller skollagens generella regler utan undantag. Det betyder att de ordningsregler och disciplinära åtgärder som anges i skollagen även gäller för den del av utbildningen som genomförs på en arbetsplats. Skolans beslut om disciplinära åtgärder kommer där- med att gälla även på arbetsplatsen. För elever som genomgår gymnasial lärlingsutbildning saknar företrä- dare för arbetsplatsen möjlighet att på egen hand besluta om disciplin- åtgärder. De är hänvisade till att ta kontakt med skolan för att skolan ska kunna ta ställning till om någon av de åtgärder som skollagen anvisar ska användas. Även om en företrädare för arbetsplatsen inte kan besluta om några disciplinåtgärder kan denne neka att ta emot eleven i fortsättningen. Förutsättningarna för att arbetsplatsen ska ha rätt att återkalla en utbild- ningsplats är inte angivna i skollagen utan är, som framgått ovan, en av de frågor som parterna ska reglera i utbildningskontraktet. Regeringens förslag: Av utbildningskontraktet ska framgå vilken lärare på skolenheten och vilken handledare på arbetsplatsen som ska vara kontaktpersoner för den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen. Promemorians förslag: Frågan behandlades inte i promemorian. Utredarens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens Remissinstanserna: föreslår att en obligatorisk handledarutbildning införs på arbetsplatserna. Vidare anser att det av kontraktet ska framgå vem på skolan och arbetsplatsen som ansvarar för samordning mellan dem. framhåller att kontraktet bör klargöra att skolan har ett ansvar för att genom regel- bundna arbetsplatsbesök göra en systematisk uppföljning av elevens kunskapsutveckling i förhållande till målen i ämnesplanen. Kontraktet bör också precisera handledarens roll. Frisörföretagarna anser att det av utbildningskontraktet även ska framgå vilken ersättning företaget får för sin handledar- och utbildningsinsats. Skälen för regeringens förslag: Ett nära samarbete mellan skola och arbetsplats är enligt regeringens mening en förutsättning för att en elev genom arbetsplatsförlagt lärande ska nå målen för utbildningen och kunna få en yrkesexamen. Yrkesläraren på skolan och handledaren på arbetsplatsen är två nyckelpersoner och regeringen anser i likhet med utredaren att det av utbildningskontraktet ska framgå vilka dessa är. Tydligt utpekade personer ökar även möjligheterna att samverkan mellan utbildningsanordnare och arbetsgivare verkligen kommer till stånd. I Statens skolinspektions kvalitetsgranskning av kvaliteten i den arbetsplatsförlagda delen av yrkesutbildningen framgår att det hos de granskade skolorna finns stora brister när det gäller just samverkan mellan skolan och arbetsplatsen (rapport 2011:2). Regeringen anser, i likhet med Skolinspektionen, att det är angeläget att elevens yrkeslärare gör regelbundna besök på arbetsplatsen. Sådana besök kan både ha till syfte att följa upp lärlingens kunskapsutveckling och att i samarbete med handledaren stämma av att lärlingens arbetsuppgifter i bredd, djup och innehåll svarar mot de mål som finns uppställda för utbildningen. Erfarenheter från lärlingsförsöket visar att kontakten mellan handledare, lärare och lärling har stor betydelse för arbetsplatsens upplevelse av lärlingsutbildningen. Regeringen lämnar dock inget förslag om att reglera denna typ av arbetsplatsbesök, något som Skolinspektionen har uttryckt ett behov av. Regeringen anser att ytterligare erfarenheter av gymnasial lärlingsutbild- ning krävs innan det går att avgöra på vilket sätt samverkan mellan skola och arbetsplats bäst kan stärkas. Handledarnas kompetens är avgörande för kvaliteten i den gymnasiala lärlingsutbildningen. Kompetens handlar dels om djup och bredd i yrkeskunskaperna, dels om kunskap om lär- lingsutbildningens förutsättningar, t.ex. de mål och kunskapskrav som finns för den gymnasiala lärlingsutbildningen. har före- slagit att handledarutbildning ska vara obligatorisk. Detta har även den Nationella lärlingskommittén föreslagit. Regeringen gör samma bedöm- ning när det gäller betydelsen av kompetenta handledare. Skolhuvud- mannen har ett stort ansvar när det gäller att tillse att handledarna har den kunskap och erfarenhet som krävs för uppdraget. Det innebär att skol- huvudmännen bör ge handledare information, stöd och utbildning kring lärlingsutbildningens innehåll, mål, ramar och ansvarsfördelningen mellan skola och arbetsplats. har i sin uppföljning av försöksverk- samheten visat att handledarnas deltagande i de utbildningar som ges är begränsat. Så få som av handledarna uppges ha fullföljt en handledarutbildning. Betydligt fler har dock till viss del genomgått en Vissa arbetslivsföreträdare har till kommittén upp- Prop.