prop · GY03119 · 2011-04-20 00:00:00 — klagas till tingsrätten i den ort där jordbruksfastigheten är belägen (SOU 2007:65 s. 348 f.). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. Hovrätten för ställer sig tveksam till att ärenden om byte av ställföreträdare ska handläggas av in- () anser att en överflyttning av ärenden om byte av ställföreträdare framstår som mindre lämplig när ansökan om byte görs av annan än ställföreträdaren eller denne motsätter sig byte. Skälen för regeringens bedömning: Samäganderättslagens (1904:48) bestämmelser om förordnande av god man gäller inte i fråga om förvaltning av fast egendom som är taxerad som lantbruksenhet och som ägs av minst tre gemensamt. För förvaltningen av sådan egendom finns särskilda bestämmelser i lagen (1989:31) om förvaltning av vissa Enligt den lagen ska tingsrätten förordna en ställföreträdare efter anmälan från myndighet eller delägare. Ställföreträdare ska förordnas även om någon av delägarna motsätter sig Det kan därför framstå som naturligt att dessa ärenden handläggs av I ärenden om byte av ställföreträdare för jordbruksfastighet kan det, på samma sätt som i ärenden om samäganderätt enligt samäganderättslagen, bli fråga om att bedöma huruvida ett rättsförhållande innebär sam- äganderätt eller utgör ett enkelt bolag samt att tolka det civilrättsliga avtal som ligger till grund för egendomsgemenskapen. Det kan också bli aktuellt med bevisupptagning och bevisvärdering vid handläggningen av Detta är i likhet med vad som tidigare uttalats sådana uppgifter som bör förbehållas domstol. Vid prövning av ärenden om byte av ställföreträdare inskränker sig emellertid prövningen till frågan om en person är lämplig att inneha det aktuella uppdraget eller inte. En sådan fråga kan i och för sig handläggas av en förvaltningsmyndighet. Antalet ärenden om byte av ställföreträdare för jordbruksfastighet som handläggs i domstol är dock mycket Ur ett praktiskt perspektiv framstår därmed värdet av en över- flyttning som begränsat. Som har konstaterats finns det dessutom ur den enskildes perspektiv ett värde i att han eller hon kan vända sig till en och samma instans i närbesläktade frågor (se närmare avsnitt 7.2). Enligt regeringens uppfattning saknas det mot denna bakgrund tillräck- liga skäl för att ha skilda handläggningsregler för ärenden om förordnan- de av ställföreträdare och ärenden om byte av ställföreträdare. gen anser alltså att samtliga ärenden enligt lagen om förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter alltjämt bör handläggas av allmän domstol. Ärenden om synemän enligt jordabalken, Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om att utse syne- män enligt jordabalken samt av ärenden om anstånd med att avsluta syn enligt samma balk ska flyttas från allmän domstol till läns- styrelsen. beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets fastigheten ligger. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens (SOU 2007:65 s. 353 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: En part i ett arrendeförhållande kan i ett flertal situationer ha rätt till ersättning av den andra arrendeparten. Detta kan t.ex. vara fallet om vården av arrendestället är eftersatt eller om arrendatorn avhjälpt en brist som förelegat vid tillträdet till arrendet. Er- sättningsfrågor av detta slag ska i första hand regleras vid avräkning. Om inte annat har avtalats, ska avräkningen grundas på syn vid avräknings- periodens början och slut. Synen ska förrättas av särskilt utsedda syne- män. Huvudregeln är att dessa synemän ska utses av jordägaren och arrendatorn gemensamt. Om parterna inte kan enas om vilka som ska ut- ses, ska rätten efter ansökan förordna synemän. Ett förordnande som syneman får endast ges till en person som av förklarats behörig att hålla arrendesyn. Ärenden om att utse synemän och om anstånd med att avsluta syn handlades tidigare av fastighetsdomstol. Fastighetsdomstolarna och miljödomstolarna ska läggas samman och benämnas mark- och miljödomstolar (prop. 2009/10:215 Mark- och miljödomstolar). De arrendemål enligt bl.a. jordabalken som enligt tidi- gare ordning handlades i fastighetsdomstol ska i fortsättningen handlägg- as av tingsrätt. Detta gäller även nu aktuella ärenden. Rättens uppgift i ärenden om att utse synemän avser främst att bedöma om en person är lämplig för uppdraget, t.ex. om en viss syneman är förtrogen med de rådande jordbruksförhållandena på den ort där arrende- stället ligger. Rättens beslut har alltså inte till syfte att lösa en reell tvist mellan jordägaren och arrendatorn. Ärendenas karaktär gör dem därmed väl lämpade för handläggning av en förvaltningsmyndighet. Några särskil- da skäl som talar för att domstol även i fortsättningen bör förordna syne- män finns inte. När det gäller frågan vilken myndighet som bör ta över uppgiften kan det konstateras att det är som ger behörighet för en person att hålla arrendesyn. har alltså redan enligt nuvarande ordning till uppgift att bedöma vem som har förutsättningar att fungera som syneman. Den uppgiften ligger nära domstolens uppgift att bedöma vem som är lämplig att vara syneman i det enskilda ärendet. bakgrund är det enligt regeringens uppfattning lämpligt att tar över uppgiften att handlägga ärenden om att utse synemän. För att Prop. 2010/11:119 bibehålla en sammanhållen reglering på området bör även handläggning- en av ärenden om anstånd med att avsluta syn flyttas till . I enlighet med allmänna principer på området bör den länsstyrelse inom vars län arrendestället finns vara behörig att besluta i ärenden om att utse synemän och ärenden om anstånd med att avsluta syn. Beslut i nu behandlade ärenden bör kunna överklagas. Vid valet av vil- ken domstol som ska vara behörig att pröva ett överklagande fäster regeringen vikt vid att av en syn i fortsättningen kommer att handläggas av allmän domstol (prop. 2009/10:215 sid. 104 f.). Även be- slut i ärenden om att utse synemän och ärenden om anstånd med att av- sluta syn bör därför enligt regeringens uppfattning kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol bör vara den tingsrätt inom vars dom- krets fastigheten ligger. Regeringens bedömning: Ärenden om förordnande av sakkunnig enligt lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förordnande av sakkunnig enligt lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik flyttas från allmän domstol till Järnvägsstyrelsen. Styrelsens beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol (SOU 2007:65 s. 358 f). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Hovrätten för avstyrker dock förslaget, i första hand på den grunden att det enligt för- draget om internationell järnvägstrafik föreligger ett krav på att de aktuella frågorna ska handläggas av domstol. Även Järnvägsstyrelsen ifrågasätter om inte fördraget om internationell järnvägstrafik innebär att en sakkunnig i dessa fall måste förordnas av domstol. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 10 § lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik ska tingsrätten efter ansökan förordna en sakkunnig för det fall att resgods eller gods har skadats eller minskat. Den sakkunniges uppgift är att upprätta en redogörelse (rapport) över godsets tillstånd och vikt samt skadans orsak och storlek. Den redo- görelse som den sakkunnige upprättar kan komma att utgöra bevisning i rättegång om parterna inte kan enas t.ex. om ersättning för det skadade eller minskade godset. Lagen om internationell järnvägstrafik bygger på fördraget om inter- nationell järnvägstrafik (Convention relative aux transports interna- tionaux ferroviaires, COTIF 1980). Enligt artikel 54 i de enhetliga rätts- reglerna för avtal om internationell transport av resande på järnväg (, bihang A till fördraget) och artikel 42 i de enhetliga rättsreglerna för avtal om internationell transport av gods på järnväg (, bihang B till fördraget) ska transportören genast upprätta en rapport om det upptäcks eller finns anledning att anta att egendom (resgods eller fordon) respek- tive gods har skadats eller delvis gått förlorat. Detsamma gäller om den Prop. 2010/11:119 som har rätt till egendomen eller godset påstår att så är fallet. ska utvisa egendomens eller godsets tillstånd och så noga som möjligt ange skadans omfattning, dess orsak och tidpunkten då den inträffade. Beträffande gods ska även vikten anges. Om möjligt ska rapporten upp- rättas i närvaro av den som har rätt till egendomen eller godset. Om den person som har rätt till egendomen eller godset inte godtar uppgifterna i rapporten kan denne begära att egendomens tillstånd respektive godsets tillstånd och vikt samt skadans orsak och omfattning ska fastställas av en sakkunnig. Kan avtalsparterna inte enas om sakkunnig ska denne utses på rättslig väg. Motsvarande bestämmelser återfinns även i artikel 48 i 1980 och i artikel 52 i 1980. Som skäl för att flytta handläggningen av ärenden om förordnande av sakkunnig enligt lagen om internationell järnvägstrafik anför utredningen att ett sådant förordnande saknar inslag av tvistlösning och främst inne- bär en bedömning av en persons lämplighet för att inneha ett uppdrag. Vidare menar utredningen att artikel 54 i respektive artikel 42 i inte innefattar något internationellt åtagande att en sakkunnig ska förord- nas av domstol. Det skulle med andra ord stå fritt att föreskriva att den sakkunnige ska utses av en förvaltningsmyndighet. Regeringen bedömer emellertid, i likhet med Hovrätten för och Järnvägsstyrelsen, tvärtom att de nämnda konventions- texterna innebär ett krav på att ärendena ska hanteras av domstol. Mot denna bakgrund skulle en överflyttning av ärendena från domstol till förvaltningsmyndighet stå i strid med internationella åtaganden. Det faktum att själva förfarandet vid förordnande av sakkunnig ska genomföras i enlighet med bestämmelserna i den stat där utredningen äger rum föranleder ingen annan bedömning. Sammantaget anser regeringen att ärenden om förordnande av sak- kunnig enligt lagen om internationell järnvägstrafik även i fortsättningen bör handläggas av allmän domstol. Bemyndigande att besluta hur avgifter får Regeringens förslag: godkänner att regeringen får besluta att de avgifter som tar ut för handläggningen av de ärenden som flyttas över från allmän domstol får disponeras för att täcka verksamheternas kostnader. Utredningen har inte lämnat något förslag i denna del. Skälen för regeringens förslag: Verksamheten hos finansieras genom uttag av avgifter, som verket får disponera för att täcka verksamheternas kostnader. Det är lämpligt att samma princip tillämpas även för de ärendetyper som förs över till , dvs. vissa ärenden om likvidation av finansiella företag, ärenden om att en tillgång i vissa fall ska tillfalla Allmänna arvsfonden, ärenden om ersättare för styrelseledamot, ärenden om förordnande av god man vid inlösen av minoritetsaktier samt ärenden om dödande av förkommen Prop. 2010/11:119 handling. , som beretts tillfälle att under hand inkomma med synpunkter på regeringens förslag, har inte haft något att invända. Regeringen lämnar därför ett förslag med denna innebörd. 15 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla för ärenden som kommit in till tings- rätten före ikraftträdandet. I ärenden om fingerade personuppgifter ska en framställning om medgivande att använda fingerade personuppgifter som gjorts till före ikraftträdandet, och som vid ikraftträdandet inte har avgjorts av , behandlas som en ansökan enligt de nya bestämmelserna. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens i fråga om övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: De lagändringar som regeringen före- slår påverkar såväl domstolar som myndigheter och enskilda. Det kan förutses att det bl.a. kommer att finnas behov av vissa informationsinsat- ser till allmänheten, utbildning av personal och anpassning av IT-system. I budgetpropositionen uttalade regeringen att hanteringen av de aktuella ärendena skulle flyttas till angivna förvaltningsmyndigheter un- der 2011 (prop. 2010/11:1). Regeringen föreslog även att vissa resurser för löpande handläggning av ärendena skulle tillföras förvaltningsmyn- digheterna . har ställt sig bakom detta. De be- rörda myndigheterna har därmed haft möjlighet att påbörja förbe- redelserna för att överta handläggningen. Ikraftträdandet bör mot denna bakgrund bestämmas till . Regeringen anser i likhet med utredningen att tingsrätterna bör avsluta handläggningen av ärenden som anhängiggjorts i domstol före ikraftträ- dandet. Äldre bestämmelser bör alltså gälla för ärenden som an- hängiggjorts vid tingsrätten före ikraftträdandet. Enligt nuvarande ordning ska den som vill använda fingerade per- sonuppgifter göra en framställning om detta hos . Om inte avslår framställningen ska styrelsen ansöka om medgivande hos enligt framställningen. En sådan framställning som ännu inte avgjorts av ska behandlas som en ansökan enligt de nya bestämmelserna. Övergångsbestämmelserna har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Något behov av övergångsbestämmelser i övrigt föreligger inte. Regeringens bedömning: De kostnadsökningar som uppkommer hos , och Lantmäteriet täcks genom att resurser kommer att överföras från Domstolars anslag. Detsamma gäller övergångskostnader hos . För kost- nadsökningarna som uppkommer hos kommer även resurser att överföras från anslag. De kostnadsökningar som kan uppkomma hos , länsstyrelserna och Transportstyrelsen ryms inom befintliga anslags- ramar. Utredningens bedömning: Bortsett från vissa övergångskostnader innebär förslagen inte några ökade kostnader för staten. Övergångskost- naderna bör kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna delar eller har inget att invända mot utredningens bedömning. Hovrätten för och befarar att en överflyttning inte kom- mer att innebära några gynnsamma kostnadseffekter för domstolarna. anser att det inte är realistiskt att beräkna hur mycket resurser som kan sparas vid tingsrätterna genom en teoretisk beräknings- modell och menar vidare att förslagen inte möjliggör några nedskär- ningar såvitt avser domararbetskraft annat än möjligen i de allra största tingsrätterna. , och an- ser att de resurser som frigörs i tingsrätterna ska behållas i tingsrättsorga- nisationen. Länsrätten i menar att utredningen sannolikt har underskattat de initiala kostnaderna för förvaltningsmyndigheterna. reser invändningar framför allt mot utredningens beräkning av vilka övergångskostnader som kan uppstå hos verket. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för , tings- rätt och , anser att effekterna på notarieutbildningen måste beaktas. noterar att ett minskat antal notarieplatser innebär att antalet behöriga sökande till domarutbildningen minskar. anser att det bör övervägas om inte de sökande själva bör svara för kostnaderna i flera ärendetyper. Skälen för regeringens bedömning: En överflyttning av handlägg- ningen av ärenden från tingsrätt till olika förvaltningsmyndigheter innebär en renodling av domstolarnas verksamhet. Detta möjliggör ett effektivare resursutnyttjande och bidrar till att säkerställa en hög kvalitet i den dömande verksamheten. har antalet inkomna domstolsärenden i tingsrätterna ökat. inkom drygt 57 000 ärenden medan antalet hade stigit till nästan 69 000. En förklaring till ökningen är att antalet registre- ringar av gåva mellan makar och anmälan om bodelning ökat kraftigt till följd av införandet av det s.k. ROT-avdraget . Även med hänsyn till sådana tillfälliga effekter är det en allmän tendens att antalet domstolsärenden ökar. Med utgångspunkt i medel- antalet inkomna ärenden för perioden 20052009 kan det uppskattas att regeringens förslag innebär att handläggningen av omkring 26 000 ärenden flyttas från domstol till förvaltningsmyndighet. flyttningen innebär att kostnaderna för ärendehandläggning i . 2010/11:119 minskar och att kostnaderna ökar hos de förvaltningsmyndigheter som Mot denna bakgrund har beslutat att resurser ska överföras från Domstolar för att täcka kostnadsökningarna hos Krono- fogdemyndigheten, och Lantmäteriet (prop. 2010/11:1). Dessutom minskas Domstolars anslag för att täcka kostnaderna för verksamheten samt vissa övergångskostnader hos , , och Lantmä- teriet, t.ex. för utbildning av personal, informationsinsatser och IT-stöd. har även beslutat att resurser ska överföras från till för att täcka kostnaderna för hanteringen av äktenskapsregistret. Enligt regeringens förslag ska handläggning av ärenden också flyttas till , och Transportstyrelsen. I samtliga dessa fall är det beräknade antalet inkomna ärenden så litet att de kostnadsökningar som kan uppstå är möjliga att hantera inom de mot- tagande myndigheternas befintliga anslagsramar. Under remissbehandlingen har några remissinstanser, bl.a. Hovrätten för och , pekat på att tingsnotarier spelar en viktig roll i handläggningen av domstolsärenden. En överflyttning av ett större antal ärenden från domstol till förvaltnings- myndighet kommer sannolikt att till någon del påverka sammansätt- ningen av notariernas arbetsuppgifter. Liksom är dock regeringen förvissad om att det i tingsrätternas dömande verksamhet och i handläggningen av kvarvarande domstolsärenden även fortsättningsvis kommer att finnas angelägna arbetsuppgifter med stort utbildningsvärde för tingsnotarierna. Bland annat mot den bakgrunden delar regeringen in- te Juseks oro för att den föreslagna reformen skulle få några märkbara negativa konsekvenser på antalet behöriga sökande till domarutbild- ningen. anser att avgiftsnivåerna för de olika ärende- typerna bör ses över. Ett arbete med en sådan översyn har inletts i . 17.1Förslaget till lag om ändring i 3 § Genom äktenskapsförord kan makar eller blivande makar bestämma att egendom som tillhör eller tillfaller någon av dem ska vara hans eller hennes enskilda egendom. Genom nytt äktenskapsförord kan makar bestämma att egendomen ska vara giftorättsgods. Äktenskapsförord ska upprättas skriftligen och undertecknas av makarna eller de blivande makarna. Detta gäller även om någon av dem är underårig eller om äktenskapsförordet avser egendom, som till någon del omfattas av förvaltarskap enligt . I så fall ska dock förmyndarens eller förvaltarens skriftliga medgivande inhämtas. Äktenskapsförord ska registreras hos . Ett äktenskapsförord som Prop. 2010/11:119 har slutits mellan blivande makar gäller från äktenskapets ingående, om det ges in till inom en månad från det att äktenskapet ingicks. I annat fall gäller äktenskapsförord först från och med den dag då det ges in till . Paragrafen innehåller bestämmelser om upprättande och registrering av äktenskapsförord. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Enligt paragrafens tredje stycke ska äktenskapsförord registreras hos . Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 1 § När ett äktenskap upplöses, ska makarnas egendom fördelas mellan dem genom bodelning. Bodelning behövs dock inte, om makarna har endast enskild egendom och ingen av dem begär att få överta bostad eller bohag från den andra maken. Är makarna ense, får de efter skriftlig anmälan till fördela sin egendom genom bodelning under äktenskapet utan att något mål om Anmälan ska registreras av . Paragrafen innehåller bestämmelser om bodelning i samband med äkten- skapsskillnad och under bestående äktenskap. Enligt paragrafens andra stycke ska anmälan om bodelning under äktenskapet göras till . Övriga ändringar i paragrafen är 6 § När bodelning har förrättats, får makarna eller en av dem ge in bodelningshandlingen till för registrering. Enligt paragrafen ska registrering av en bodelningshandling göras av Övervägandena finns i avsnitt 7.1. 2 § Ansökan om registrering görs hos . Till ansökan ska fogas den handling som ska registreras. en gåva som inte har skett skriftligen, ska uppgift om gåvan lämnas i en handling som har undertecknats av båda makarna. Beträffande anmälan om bodelning finns bestämmelser i 9 kap. 1 § andra I paragrafen finns bestämmelser om registrering i äktenskapsregistret. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Av första stycket framgår att registrering görs hos . ändringar i paragrafen är endast språkliga. 3 § Begärs registrering av en gåva, ska kungöra detta i Post- och Detsamma gäller om makar gör en anmälan om bodelning enligt 9 kap. 1 § andra stycket eller om makarna eller en av dem ger in en bodelningshandling för registrering. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet när registrering av en handling i äktenskapsregistret har begärts. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Som en följd av att ansvaret för äktenskapsregistret flyttas från Statis- tiska centralbyrån till och att nu aktuella handlingar ska ges in för registrering direkt till verket upphävs bestämmelsen i nuvarande första stycket som föreskriver att rätten genast ska översända en kopia av en registrerad handling till den myndighet som för äktenskapsregistret. Begärs registrering av en gåva eller gör makarna en anmälan om bodel- ning eller ger makarna eller en av dem in en bodelningshandling för regi- strering, ska kungörelse i fortsättningen endast föras in i Post- och . 4 § Om ansökan bifalls, anses registrering ha skett den dag handlingen kom in till Enligt paragrafen ska, om ansökan bifalls, registrering anses ha skett den dag som handlingen kom in till . 5 § beslut i fråga om registrering får överklagas till den tingsrätt där någon av sökandena ska svara i tvistemål i allmänhet. Vid ett överklagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om överklagande av beslut i registreringsärenden. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Enligt paragrafens första stycke får beslut i registrerings- ärenden överklagas till den tingsrätt där någon av sökandena ska svara i tvistemål i allmänhet. I förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser bland annat om hur ett beslut av en förvaltningsmyndighet överklagas. Av andra stycket framgår att lagen om domstolsärenden ska tillämpas vid domstols handläggning av ett överklagande. Lagrådet har föreslagit att bestämmelsen formuleras annorlunda så att dess tillämpningsområde tydliggörs. Lagrådet har anfört att om förslaget godtas så bör motsvarande ändring göras i övriga författningar i remissen där den aktuella regeln återfinns. Regeringen har förståelse för Lagrådets synpunkt men anser med hänsyn till att motsvarande bestämmelse finns i en mängd olika lagar, att frågan kräver ytterligare överväganden som inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. 17.2 Förslaget till lag om ändring i 1 § Vistas, då bouppteckning förrättas, till namnet känd arvinge efter den döde på okänd ort, ska det hos anmälas av den som har boet i sin vård. sådan anmälan sker eller förhållandet annars blir känt, ska utan dröjsmål kungöra i Post- och , att arv efter den döde tillfallit den bortovarande, med uppmaning till honom eller henne att göra sin rätt till arvet gällande från den dag då kungörelsen var införd i tidningen. kungörelsen ska den bortovarandes namn anges. I fall som avses i 3 kap. 2 § ska, vid tillämpning av vad nu sagts, den rätt, som Prop. 2010/11:119 tillkommer den först avlidne makens arvingar i den efterlevandes bo, behandlas som arv efter den efterlevande maken. Paragrafen innehåller bestämmelser om arvskungörelse avseende till namnet känd arvinge på okänd ort. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Av första stycket framgår att anmälan om att en känd arvinge vistas på okänd ort när bouppteckningen förrättas ska göras till .