prop · GY03165d2 · 2011-09-20 00:00:00 — Termer och uttryck som används i denna lag har enligt 3 kap. 2 §, om inte annat anges, samma betydelse och tillämpningsområde som i de lagar enligt vilka en skatt eller en avgift bestäms. För att uppnå likformighet med inkomstskattelagen har i första stycket ett handelsbolag ersatts med ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person. Betalningsansvaret för den som har avyttrat andelen eller den aktiebaserade delägarrätten får dock uppgå högst till det belopp som säkerhet skulle ha ställts för om sådan hade beslutats. Detta framgår av andra stycket. Om säkerhet för slutlig skatt har ställts, ska den enligt tredje stycket tas i anspråk innan beslutar om betalningsskyldighet för den som har avyttrat andelen eller den aktiebaserade delägarrätten. Ansvar vid fusion, delning eller annan ombildning av investeringsfonder Paragrafen ersätter 12 kap. 9 a § SBL. I paragrafen regleras ansvaret för skatter och avgifter vid fusion, delning eller annan ombildning av investeringsfonder. Paragrafen motsvarar 12 kap. 13 § första stycket SBL. Bestämmelsen innebär att en regressfordran är verkställbar. Den som vill utöva sin regressrätt behöver alltså inte skaffa en särskild exekutionstitel genom betalningsföreläggande eller process. Paragrafen motsvarar 12 kap. 13 § andra stycket SBL. Av paragrafen framgår att bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller för en regressfordran. Detta innebär att en regressfordran preskriberas tidigast efter betalningen av huvudfordran. Bestämmelser om ansvar som inte får någon motsvarighet Följande bestämmelser i skattebetalningslagen, som inte har behandlats tidigare i kommentaren, får inte någon motsvarighet i skatteförfarandelagen. 12 kap. 2 § SBL (betalningsskyldighet), 12 kap. 7 b § SBL (skyndsam hantering), och 12 kap. 9 § SBL (ansvar för dödsbon). Beträffande skälen för detta hänvisas till betänkandet s. 1356 f. 60 kap. Beslut om befrielse från skatteavdrag, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt Paragrafen ersätter 13 kap. 1 § första och tredje styckena SBL. I paragrafen finns en bestämmelse om befrielse från betalningsskyldighet. Förutsättningen för befrielse är att det finns synnerliga skäl. Av första stycket 1 framgår att befrielse kan medges från betalningsskyldighet för den som inte har gjort skatteavdrag med rätt belopp. Bestämmelsen gäller betalningsskyldighet för underlåtna skatteavdrag som uppkommer genom ett beslut om ansvar enligt 59 kap. 2 §. I den nuvarande bestämmelsen i skattebetalningslagen anges att befrielse kan medges från skyldigheten att göra skatteavdrag. Såvitt framgår av förarbetena har avsikten inte varit att befrielse ska kunna beslutas innan betalningsskyldighet har uppkommit (prop. 1996/97:100 s. 595 f.). Bestämmelsen formuleras därför om så att det tydligare framgår att befrielsen avser betalningsskyldigheten. Den som har gjort skatteavdrag men inte har betalat in det avdragna beloppet kan däremot inte befrias från betalningsskyldigheten. Enligt första stycket 2 kan befrielse medges från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter inklusive sådan särskild löneskatt och allmän löne- skatt som arbetsgivaren ska betala (3 kap. 3 §), mervärdesskatt samt Om beslut fattas om befrielse från betalningsskyldighet för den som inte har gjort skatteavdrag eller från skyldigheten att betala arbetsgivar- avgifter, mervärdesskatt eller punktskatt får enligt andra stycket mot- svarande befrielse medges också beträffande förseningsavgift, skatte- tillägg och ränta. Med stöd av den bestämmelsen kan befrielse inte medges för enbart förseningsavgift, skattetillägg eller ränta. bestämmelser om sådan befrielse finns dock i 51 kap. och 65 kap. 15 §. Beslut enligt paragrafen överklagas till regeringen (67 kap. 6 §). Bestämmelser om befrielse som inte får någon motsvarighet Bestämmelserna i 13 kap. 1 § andra stycket (befrielse från skatt som ska betalas till ) och 2 § (upplysning om andra bestämmelser om befrielse) SBL, som inte har behandlats tidigare i kommentaren, får inte någon motsvarighet i skatteförfarandelagen. Beträffande skälen för detta hänvisas till betänkandet s. 1359 f. BETALNING OCH ÅTERBETALNING AV Vad ska registreras på ett skattekonto? Paragrafen ersätter 3 kap. 5 § tredje stycket första meningen skatte- betalningslagen (1997:483), förkortad SBL. I paragrafen finns de grundläggande bestämmelserna om vad som ska registreras på skattekontot. En registrering på skattekontot innebär i praktiken att kontot antingen debiteras (påförs) ett belopp eller krediteras (tillgodoförs) ett belopp. Enligt första stycket 1 ska skatter och avgifter som ska betalas (debitering) eller tillgodoräknas (kreditering) registreras på ett skatte- Bestämmelsen i skattebetalningslagen (3 kap. 5 § tredje stycket SBL) anger att skatt som ska betalas in eller betalas tillbaka enligt ett beskattningsbeslut ska registreras. inte i förevarande lag. I stället används termen eller uttrycket beslut om skatteavdrag, arbetsgivaravgifter osv. (se avsnitt 18.2). beslut om årlig taxering och grundläggande beslut om slutlig skatt benämns beslut om slutlig skatt. Som generellt uttryck används beslut om skatt (se avsnitt 18.4). I aktuell bestämmelse finns det inte något behov av att ersätta termen beskattningsbeslut med något annat uttryck. Det är tillräckligt att ange att skatter och avgifter som ska betalas eller tillgodoräknas ska registreras på Den förändrade lydelsen innebär inga ändringar i sak utan skatt som ska betalas eller tillgodoräknas enligt de beslut som enligt skattebetalningslagen är eller ska anses som beskattningsbeslut ska även i fortsättningen registreras. I förevarande paragraf anges vid sidan av skatter också avgifter. Det beror på att skatteförfarandelagen, till skillnad mot skattebetalningslagen, inte innehåller någon bestämmelse som likställer avgifter med skatt. Vilka skatter och avgifter som omfattas av lagens tillämpningsområde framgår av 2 kap. 14 §§. Det är självklart att skatter och avgifter som ska betalas enligt ett omprövningsbeslut omfattas av bestämmelsen och därför ska registreras. Beslut om återbetalning, kompensation och nedsättning av punktskatt beslutas enligt de respektive punktskattelagarna. Enligt 53 kap. 5 § anses sådana beslut vara beslut om punktskatt. Belopp som ska återbetalas enligt ett sådant beslut ska därför också registreras på skattekontot. Avdragen A-skatt är ur utbetalarens (vanligen en arbetsgivare) synvinkel skatt som ska betalas och omfattas av punkten 1. Det innebär att redovisad och inbetald avdragen A-skatt löpande ska registreras på utbetalarens skattekonto. För betalningsmottagarens (vanligen en arbetstagare) del är avdragen A-skatt inte skatt som ska betalas. Däremot ska han eller hon tillgodoräknas den avdragna A-skatten när den slutliga skatten har bestämts. Den avdragna A-skatten ska i detta skede registreras som ett belopp att tillgodoräkna. Utöver den avdragna A-skatten ska ett antal andra poster registreras på skattekontot som den slutliga skatten. Bland dessa finns en post som inte kan betraktas som skatt som ska betalas eller tillgodoräknas och inte heller faller under punkten 3 som avser inbetalningar och utbetalningar. Det gäller skatt som förts över till annan stat (56 kap. 9 § 4). För att bestämmelsen ska gälla även sådana poster framgår av punkten 2 att belopp som ska dras ifrån eller läggas till slutlig skatt enligt 56 kap. 9 § ska registreras. I andra stycket finns två undantag som saknar motsvarighet i skattebetalningslagen. Det ena gäller skatter och avgifter som ska betalas enligt ett beslut om ansvar enligt 59 kap., s.k. sidobetalningsansvar. På ett skattekonto som tillhör den som är betalningsskyldig enligt ansvarsbeslutet (sidobetalaren) görs inga registreringar med anledning av betalningsskyldigheten. En annan sak är att den skatt eller avgift som ansvarsbeslutet avser ska registreras på huvudbetalarens skattekonto. Det följer av huvudregeln i första stycket 1. Hanteringen av sidobetalningsansvar på skattekontot behandlas i avsnitt 19.9. Det andra undantaget gäller beslut om ersättningar av olika slag, nämligen ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning (43 kap.) och för säkerhet som inte har behövts tas i anspråk (58 kap. 4 § och 63 kap. 10 §). Sådana ersättningar registreras inte på skattekonto enligt skattebetalningslagen. Det handlar alltså om att ge lagstöd för den nuvarande hanteringen. Enligt bestämmelsen i skattebetalningslagen ska belopp som har lämnats för indrivning registreras på skattekontot. I förevarande paragraf föreslås inte någon motsvarande bestämmelse eftersom ett överlämnande för indrivning beloppsmässigt inte påverkar skattekontot. I praktiken flyttas ett belopp som lämnas till för indrivning över till en särskild kolumn i skattekontot. Beloppet är redan registrerat på skattekontot och tas inte bort från kontot i samband med restföringen. Skattekontots saldo förändras alltså inte alls på grund av att ett belopp Prop. 2010/11:165 lämnas för indrivning. Tidpunkten för registrering regleras i 26 §§, se kommentarerna till dessa paragrafer. När ska registreringen på skattekontot göras? Paragrafen ersätter 3 kap. 5 § tredje stycket andra och tredje meningarna SBL. I paragrafen finns huvudregeln för när den löpande registreringen på skattekontot ska göras. En registrering på skattekontot innebär att kontot antingen debiteras (påförs) ett belopp eller krediteras (tillgodoförs) ett belopp. I 3 § finns en särskild regel för anstånd med att betala skatt eller avgift som har beviljats före förfallodagen för den skatt eller avgift som anståndet avser. Huvudregeln tillämpas inte heller för överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt. När sådana skatter ska registreras framgår av 4 §. För den årliga registreringen av slutlig skatt och belopp som dras ifrån eller läggs till den slutliga skatten finns särskilda bestämmelser i 5 och 6 §§. Enligt huvudregeln registreras (debiteras) belopp som ska betalas på förfallodagen och belopp som ska tillgodoräknas (krediteras) så snart det finns underlag. Det innebär t.ex. att skatteavdrag som redovisas i en skattedeklaration registreras (debiteras) på kontot på förfallodagen. Omprövningsbeslut som innebär att en skatt eller avgift sätts ned registreras (krediteras) på den dag beslut fattas eftersom det då finns underlag för att tillgodoräkna den skatt- eller avgiftsskyldige beloppet. Ett omprövningsbeslut som innebär att en skatt eller en avgift höjs, dvs. ytterligare skatt eller avgift ska betalas, registreras (debiteras) på skattekontot på förfallodagen. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, finns en särskild bestämmelse om registreringstidpunkt för anstånd med betalningen av skatter eller avgifter. Bestämmelsen gäller i de fall anståndsbeslutet fattas före förfallodagen för den skatt eller avgift som anståndet gäller. I sådana fall ska avvakta med registreringen (krediteringen) av anståndet till förfallodagen. Syftet med bestämmelsen är att undvika s.k. skattebyten, se avsnitt 19.5.3. Överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt Paragrafen ersätter 16 kap. 7 § SBL. I förevarande paragraf finns en särskild bestämmelse som reglerar när redovisad överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt ska registreras. I 16 kap. 7 § SBL jämställs redovisning av överskjutande ingående mervärdesskatt med inbetalning av skatt och anger när en sådan betalning anses vara gjord. Den bestämmelsen har tagits in för att undvika att kostnadsränta i vissa fall kan komma att beräknas på avdragen skatt och arbetsgivaravgifter som täcks av den överskjutande ingående mervärdesskatten. Om ingen särskild reglering fanns skulle större företag (företag med beskattningsunderlag som exklusive unionsinterna förvärv och import sammanlagt överstiger ) som normalt lämnar skattedeklaration senast den 26 , men som ska betala skatteavdragen och arbetsgivaravgifter redan den 12 i samma månad anses ha betalt skatteavdragen och arbetsgivaravgifter först när redovisningen kommer in den 26. Kostnadsränta skulle då beräknas trots att skatterna täcks av den överskjutande ingående mervärdesskatten som redovisas . Skattebetalningslagen innehåller inte någon motsvarighet för överskjutande punktskatt. Det är emellertid inte nödvändigt att gå omvägen via en presumerad betalning för att undvika att kostnadsränta uppkommer när skatteavdragen och arbetsgivaravgifter räknas av mot överskjutande ingående mervärdesskatt. Registreringstidpunkten på skattekontot för den redovisade överskjutande mervärdesskatten är avgörande för det fall ett underskott kommer att uppkomma på skattekontot när andra skatter debiteras och därmed också för det fall kostnadsränta kommer att beräknas. I förevarande paragraf tas en bestämmelse in enligt vilken överskjutande ingående mervärdesskatt som redovisas efter redovisningsperioden ska registreras den 12 i (den 17 ). Om redovisningen sker senare ska registreringen göras den dag då redovisning senast ska lämnas. Tidpunkterna för kreditering på skattekontot kommer härigenom att motsvara de tidpunkter då inbetalning av skatt anses vara gjord enligt 16 kap. 7 § SBL. Bestämmelsen omfattar inte bara överskjutande ingående mervärdesskatt utan även överskjutande punktskatt. Sådan redovisning är inte alls lika vanligt förekommande, men i de fall den förekommer är det rimligt att den överskjutande skatten registreras på skattekontot efter samma regler som överskjutande ingående mervärdesskatt. I fortsättningen kommer ett företag som ska lämna skattedeklaration senast den 26 att även kunna använda redovisad överskjutande punktskatt för att täcka skatteavdragen och arbetsgivaravgifter med förfallodag den 12 i samma månad. Årlig registrering av slutlig skatt m.m. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, reglerar när registrering ska ske av slutlig skatt och de belopp som ska dras ifrån eller läggas till slutlig skatt enligt 56 kap. 9 §. Bestämmelsen behövs för att klargöra att den slutliga skatten och de övriga beloppen ska registreras . Av bestämmelsen framgår dessutom att tidpunkten för registreringen beror på om den skattskyldige till följd av beslutet om slutlig skatt ska betala eller tillgodoräknas skatt. För att avgöra det gör en beräkning enligt 56 kap. 9 §. Resulterar beräkningen i att skatt ska betalas, ska registreringen ske på förfallodagen. Om den skattskyldige enligt beräkningen ska tillgodoräknas skatt, ska registreringen göras så snart det finns underlag. Betalningsfristen för slutlig skatt är alltid minst , se 62 kap. 8 § första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 19.8. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, finns ett undantag från registreringstidpunkten i 5 § 1. Enligt den bestämmelsen ska den slutliga skatten och tillhörande belopp registreras på förfallodagen för slutlig skatt om beräkningen enligt 56 kap. 9 § visar att sådan skatt ska betalas. Vid beräkningen enligt 56 kap. 9 § ska hänsyn inte tas till ett överskott på skattekontot. Det innebär att registrering på skattekontot enligt 5 § 1 inte ska göras förrän på förfallodagen för den slutliga skatten även om den slutliga skatt som ska betalas täcks av ett överskott på skattekontot. En sådan ordning är inte praktisk när det gäller privatpersoner som i princip bara använder skattekontot för registrering av den slutliga skatten och härtill hörande poster. De inbetalningar som denna kategori gör till skattekontot avser regelmässigt att täcka den slutliga skatten. Om ett överskott på en privatpersons skattekonto innebär att det inte blir någon ytterligare slutlig skatt att betala ska därför enligt aktuell bestämmelse registreringen på skattekontot och den efterföljande avstämningen göras omgående (punkt 1). För det fall att den egna inbetalningen till skattekontot varit för stor kommer det kvarstående överskottet efter avstämningen automatiskt att återbetalas enligt 64 kap. 2 §. Tillämpningsområdet är begränsat till kontohavare som inte har F-skatt eller särskild A-skatt och inte heller har varit skyldig att lämna annan skattedeklaration än förenklad arbetsgivardeklaration under det innevarande beskattningsåret (punkten 2 a ). Ytterligare ett undantag från regeln att registreringen ska ske så snart det finns ett underlag har tagits in i punkten 2 b. Syftet med tillägget är att undvika att en fyllnadsinbetalning som har gjorts för att täcka en annan skatt eller avgift än den slutliga skatten inte ska tas i anspråk för betalning av den slutliga skatten. Punkten 2 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen behandlas även i avsnitt 19.8. När ska skattekontot stämmas av? Paragrafen ersätter 3 kap. 6 § SBL. I paragrafen regleras när ett skattekonto ska stämmas av. Med avstämning av ett skattekonto menas att inbetalda och andra tillgodoförda belopp jämförs med påförda belopp och att ett saldo räknas fram. I förhållande till utredningens förslag har paragrafen på inrådan av getts en mer generell lydelse. Det finns inget behov av att särskilt ange att skattekontot ska stämmas av när den slutliga skatten har registrerats. Lokutionen att stämma av kontot om något annat belopp än ränta har registrerats omfattar också registreringen av den slutliga skatten. Det finns vidare inte något behov av en bestämmelse som anger att skattekontot ska stämmas av när kontohavaren begär det. Avstämning av skattekontot ska ske som det har förekommit någon annan transaktion på kontot än registrering av ränta. Kontohavaren kan få uppgift om skattekontots saldo inklusive upplupen ränta genom att beställa ett saldobesked via . Har kontohavaren e-legitimation kan han eller hon kontrollera sitt skattekonto genom e-tjänster. Vid begäran om utbetalning från skattekontot stäms kontot av per automatik. Om en kontohavare ges rätt att begära avstämning av skattekontot skulle han eller hon genom att begära en avstämning kunna låsa skattekontot mellan två ordinarie avstämningar och på så sätt kunna styra en inbetalning mot ett underskott där ett betalningskrav har sänts ut från . Detta skulle omintetgöra möjlighet att överlämna ett underskott på skattekontot till för indrivning. Bestämmelser om skattekonto som inte får någon motsvarighet Bestämmelserna i 3 kap. 5 § första och andra styckena SBL (vem som ska ha ett skattekonto) får inte någon motsvarighet i skatteförfarandelagen. Beträffande skälen för detta hänvisas till betänkandet s. 1368. Betalning av skatter och avgifter Innehåll Kapitlets innehåll framgår av paragrafen. Inbetalning till det särskilda kontot för skattebetalningar Paragrafen ersätter 16 kap. 2 och 3 §§ SBL. Av första stycket framgår att skatter och avgifter ska betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Enligt andra stycket är en skatt eller avgift betald den dag då betalningen har bokförts på det särskilda kontot. När ska skatter och avgifter som redovisas i en skattedeklaration betalas? Paragrafen ersätter 16 kap. 4 § SBL. I första stycket finns huvudregeln för betalning av skatter och avgifter som redovisas i en skattedeklaration, nämligen att skatterna och avgifterna ska vara betalda senast den dag då deklarationen ska ha Prop. 2010/11:165 kommit in till . Det handlar alltså om betalningstidpunkten för skatteavdrag, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt. Bestämmelsen omfattar samtliga skattedeklarationer, även de särskilda skattedeklarationerna. När skattedeklarationen ska ha kommit in till framgår av bestämmelserna i 26 kap. 2630 och 3237 §§. Andra stycket innehåller ett undantag från huvudregeln att betalningstidpunkten styrs av redovisningstidpunkten. Undantaget avser skatteavdrag och arbetsgivaravgifter för en viss kategori skattskyldiga. Det gäller skattskyldiga med mervärdesskatt på beskattningsunderlag som exklusive unionsinterna förvärv och import för beskattningsåret beräknas sammanlagt överstiga . Dessa skattskyldiga ska ha betalat skatteavdrag och arbetsgivaravgifter senast den 12, senast den 17, efter redovisningsperioden. Betalningen ska alltså i dessa fall ske före redovisningen. Redovisningstidpunkten regleras i 26 kap. 30 §. Den bestämmelsen omfattar arbetsgivar-, mervärdesskatte- och punktskattedeklarationer, dvs. redovisning av skatteavdrag, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt. Förevarande undantag gäller bara betalning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Redovisning och betalning av mervärdesskatt och punktskatt ska alltså ske senast som anges i 26 kap. 30 §. När ska F-skatt och särskild A-skatt betalas? Paragrafen ersätter 11 kap. 5 § andra stycket och 16 kap. 5 § första stycket SBL. I första stycket finns huvudregeln för betalning av F-skatt och särskild A-skatt. Sådan skatt ska, när det gäller beskattningsår som går ut , , eller betalas med lika stora belopp fr.o.m. beskattningsårets andra månad t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång. Betalningen av preliminär skatt ska alltså följa beskattningsåret, och inte som enligt skattebetalningslagen, inkomståret. Skälen för förändringen redovisas i avsnitt 19.6.2. För dem som har kalenderåret som beskattningsår innebär det ingen förändring, betalning ska fortfarande göras februarijanuari. Fysiska personer anses alltid ha kalenderåret som beskattningsår i dessa sammanhang (3 kap. 4 § andra stycket). Av 3 kap. 5 § framgår att särskilda regler om vad som avses med beskattningsår i denna paragraf gäller för dem som har ett beskattningsår med en annan slutdag än , , eller . Reglerna innebär för en skattskyldig som enligt inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, har t.ex. beskattningsåret 1 februari31 januari att betalningen av den preliminära skatten ska ske . Förfallodagarna är enligt andra stycket den 17 och den 12 . gäller dock den 12 som förfallodag för en skattskyldig som redovisar mervärdesskatt på beskattningsunderlag som exklusive unionsinterna förvärv och import för beskattningsåret beräknas sammanlagt överstiga . Undantag från huvudregeln finns i 57 §§. I 5 § finns undantag från betalningsperiodens längd. För säsongsverksamhet finns i 6 § ett undantag från bestämmelsen att betalning ska ske . För nystartad verksamhet finns i 7 § en möjlighet att skjuta upp den första betalningen. Kortare betalningsperiod för skatt som beslutas sent Paragrafen ersätter 16 kap. 5 § andrafjärde styckena SBL. Huvudregeln är enligt 4 § att F-skatt och särskild A-skatt ska betalas fr.o.m. beskattningsårets andra månad t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång (vanligen februarijanuari). I aktuell paragraf finns undantag från den bestämmelsen för de fall då skatten beslutas efter den 20 i beskattningsårets första månad. Enligt första stycket ska den första betalningen då inte göras under beskattningsårets andra månad utan . Vilken månad som blir den första då betalning ska ske beror på när under en månad, t.o.m. den 20 eller efter den 20, debiteringsbeslutet fattas. Om beslutet t.ex. fattas , ska den första betalningen göras därefter, dvs. Fattas beslutet efter den 20 i en månad ska den första betalningen inte göras i utan först i efter beslutet. Det innebär att den första betalningen till följd av ett beslut som fattas , ska göras . Bestämmelserna gör bara undantag från 4 § när det gäller under vilken månad den första betalningen ska göras. Övriga bestämmelser i 4 § ska med andra ord gälla även i dessa fall. Betalning ska alltså ske med lika stora belopp t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång på de förfallodagar som anges i 4 §. I andra stycket finns en betalningsbestämmelse för de riktigt sena debiteringarna av F-skatt och särskild A-skatt, dvs. efter den 20 i beskattningsårets sista månad (vanligen ). Hela skatten ska i dessa fall betalas vid ett enda tillfälle. Enligt de nuvarande bestämmelserna ska betalning ske på den förfallodag (, den 12 och 26 i månaderna februarijuli samt ) som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslutet fattades.