prop · GY03158 · 2011-06-30 00:00:00 — I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.8, regleras situationen då en och samma person dels eftersöks enligt en nordisk arresteringsorder, dels begärs utlämnad till en stat utanför och EU, en tribunal för brott mot internationell humanitär rätt, Specialdomstolen för eller överlämnad till . Frågan behandlas i artikel 15.23 i konventionen. Av bestämmelsen framgår att prövningen av en fråga om överlämnande enligt en nordisk arresteringsorder ska anstå om det framkommer att den eftersökte även är föremål för en begäran om utlämning till ett tredjeland eller för utlämning eller överlämnande till någon av de ovan angivna domstolarna. Ärendet om överlämnande enligt den nordiska arresteringsordern får i sådant fall vilandeförklaras enligt 32 kap. 5 § medan regeringen prövar det andra ärendet om utlämning eller överlämnande. Om det i ett sådant ärende beslutas att den eftersökte ska utlämnas eller att han eller hon ska överlämnas till följer att den nordiska arresteringsordern ska avslås, se 2 kap. 4 § 4. Kostnader för offentlig försvarare 8 § Kostnaderna för en offentlig försvarare ska stanna på staten, om det inte finns särskilda skäl för att de ska återbetalas av den eftersökte. I bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 6.4.3, föreskrivs att kostnaderna för en offentlig försvarare ska betalas av allmänna medel, om det inte finns särskilda skäl för att de ska återbetalas av den eftersökte. Sådana skäl kan föreligga exempelvis om den eftersökte avvikit eller på annat sätt fördröjt ärendets hantering och därigenom orsakat merkostnader. Beslut om ersättning till offentlig försvarare meddelas alltid av rätten, oavsett om ärendet i övrigt har avgjorts eller avskrivits av åklagare. 9 § Har den eftersökte samtyckt till överlämnande får beslutet om överlämnande inte överklagas. Ett beslut om att inte bevilja överlämnande i fall som avses i 2 kap. 6 § får inte överklagas. För att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut krävs prövningstillstånd, om beslutet innebär att ärendet avgörs eller utgör ett sådant beslut som får överklagas endast i samband med överklagande av ett slutligt beslut. Ett överklagande av tingsrättens beslut som innebär att ärendet avgörs eller sådana beslut som får överklagas endast i samband med överklagande av slutligt beslut ska ha kommit in till tingsrätten inom från den dag då beslutet meddelades. Ett överklagande av ett av hovrätten meddelat beslut som avses i tredje stycket ska ha kommit in till hovrätten inom från den dag då beslutet meddelades. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.7, regleras möjligheterna att Prop. 2010/11:158 överklaga beslut i fråga om överlämnande. Paragrafens andra stycke har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Generellt gäller att åklagarens beslut inte får överklagas om detta inte särskilt anges. En åklagares beslut om överlämnande efter att samtycke har lämnats får således inte överklagas. Inte heller en åklagares beslut om att avslå en nordisk arresteringsorder på den grunden att den är så ofullständig att den inte kan ligga till grund för en prövning får överklagas. Rättens beslut i fråga om överlämnande kan, med de undantag som anges i första stycket, överklagas. För att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut i fråga om överlämnande krävs enligt andra stycket prövningstillstånd. De omständigheter som innebär att prövningstillstånd ska meddelas anges i 49 kap. 14 § . Tingsrättens beslut ska enligt 49 kap. 15 § samma balk innehålla en upplysning om att prövningstillstånd krävs. I tredje stycket anges att det vid överklagande av ett beslut i fråga om överlämnade gäller andra tidsfrister än de som framgår av . Således ska ett överklagande av tingsrättens beslut ha inkommit inom . Av fjärde stycket framgår att detsamma gäller överklagande av hovrättens beslut. Såväl kravet på prövningstillstånd som de särskilda överklagande- fristerna gäller beslut i överlämnandefrågan eller andra beslut som innebär att ärendet avgörs samt beslut som bara får överklagas i samband med sådana slutliga beslut. För beslut i exempelvis tvångsmedelsfrågor gäller således överklagandereglerna enligt . Detta följer av hänvisningen till reglerna om domstols handläggning i brottmål i 4 kap. 2 §. 5 kap. Verkställighet av beslut om överlämnande och efterföljande beslut 1 § Ett beslut om överlämnande ska verkställas från den dag då beslutet vann laga kraft. Om det inte är möjligt att överlämna den eftersökte inom denna frist, får åklagaren besluta att verkställighet ska ske . Åklagaren får bestämma att verkställigheten ska ske vid en viss senare tidpunkt om 1.det behövs för att den som ska överlämnas ska kunna lagföras i för annat brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller, om dom redan har fallit, här avtjäna en frihetsberövande påföljd som bestämts för en annan gärning än den som beslutet om överlämnande avser, 2.omständigheter som ligger utanför de berörda staternas kontroll hindrar ett överlämnande, eller 3.det finns starka humanitära skäl. I stället för att skjuta upp verkställigheten i fall som avses i andra stycket 1 får ett överlämnande förenas med villkor om återförande. Villkoren fastställs av åklagaren i samförstånd med den utfärdande myndigheten. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, innehåller de grundläggande bestämmelserna om verkställighet av ett beslut om Den genomför konventionens artikel 19.15 och 20. Lagrådets påpekande har efter en smärre justering beaktats vid utformningen av paragrafens första stycke. Ett beslut om överlämnande ska enligt första stycket verkställas senast från att det vann laga kraft. Det är lämpligt att åklagaren eller rätten, beroende på vem som fattar beslut om överlämnande, i beslutet som en upplysning erinrar om den lagstadgade tidsfristen. Om det inte, t.ex. på grund av praktiska svårigheter, är möjligt att genomföra verkställigheten kan denna skjutas upp . Överlämnandet av personen ombesörjs enligt 4 § av polismyndigheten. Det torde också i flertalet fall vara polismyndigheten som kommer överens med sina nordiska motsvarigheter om närmare tid och plats för överlämnandet. Ska verkställigheten skjutas upp torde det emellertid som regel vara åklagaren som träffar en sådan överenskommelse med myndigheterna i den utfärdande nordiska staten. Åklagaren bör också hålla polismyndigheten underrättad om när beslutet om överlämnande ska verkställas. Av andra stycket framgår att åklagaren i vissa situationer får besluta att verkställigheten ska skjutas upp. Beslut om att skjuta upp eller villkora ett överlämnande enligt andra stycket bör ske efter kontakter och samråd med den utfärdande staten. I andra styckets första punkt anges att verkställigheten kan skjutas upp för att den som ska överlämnas ska kunna lagföras i för ett brott som har fängelse eller mer i straffskalan eller, om dom redan fallit, här avtjäna en frihetsberövande påföljd som bestämts för en annan gärning än den som beslutet om överlämnande avser. Bestämmelsen kan också tillämpas om en del av en arresteringsorder avslås för att lagföring pågår i för någon eller några gärningar men överlämnande beviljas för vissa andra gärningar. Ett alternativ till uppskov i ett sådant fall är att på det sätt som anges i tredje stycket överlämna personen med krav på återförande. I andra styckets andra punkt anges att verkställigheten kan skjutas upp om denna hindras av omständigheter som ligger utanför de berörda staternas kontroll. Exempel på sådana omständigheter kan vara omfattande strejk eller svåra störningar i kommunikationerna. Enligt andra styckets tredje punkt kan åklagaren besluta om uppskov med verkställigheten om det finns starka humanitära skäl. Exempel på sådana omständigheter är att den som ska överlämnas på grund av svår sjukdom eller liknande är i ett sådant skick att han eller hon inte kan överlämnas utan risk för liv eller hälsa. Det kan vidare antas att en sådan risk finns för den som inte har fyllt , om han eller hon på grund av ett beslut om överlämnande t.ex. tvingas bryta upp från föräldrar, skola och sin invanda hemmiljö. Det torde i allmänhet finnas skäl för åklagaren att i dessa fall inhämta utredning om den unges personliga förhållanden i syfte att underlätta bedömningen av i vad mån ett överlämnande för tillfället skulle vara skadligt för den unge (se t.ex. 11 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). I stället för att skjuta upp verkställigheten enligt andra stycket första punkten kan åklagaren enligt tredje stycket besluta att ett överlämnande ska ske på sådana villkor om återförande som fastställs i samförstånd med den utfärdande myndigheten. 2 § Den som ska överlämnas och som har underkastats tvångsmedel av rätten kan begära en förhandling för prövning av tvångsmedelsfrågan. En sådan förhandling ska hållas i tingsrätten från det att beslut i den frågan senast har meddelats. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, regleras frågan om personella tvångsmedel i de fall det finns ett lagakraftvunnet beslut om överlämnande och verkställigheten drar ut . Paragrafen innebär att den som ska överlämnas och är underkastad tvångsmedel som beslutats av rätten kan begära att en förhandling för prövning av tvångsmedelsfrågan ska äga rum från det att beslut i den frågan senast har meddelats. inte att frågan om omprövning väcks senare än efter En förhandling ska i sådant fall äga rum . Förhandlingen äger rum inför tingsrätten även i de fall det är en högre rätt som har meddelat det lagakraftvunna beslutet om överlämnande. I de fall beslut om överlämnande har fattats av åklagaren och den eftersökte endast är anhållen gäller enligt 3 kap. 7 § andra stycket att rätten ska pröva anhållningsbeslutet om en sådan prövning begärs. 3 § Om den som ska överlämnas avger en förklaring om att han eller hon avstår från överklagande och medger att beslutet om överlämnande får verkställas, får verkställighet ske även om beslutet inte har vunnit laga kraft. I fråga om en sådan förklaring tillämpas 4 och 68 §§ lagen (1974:202) om beräkning av I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, föreskrivs att den som ska överlämnas kan påskynda verkställigheten av överlämnandebeslutet genom att avge en nöjdförklaring enligt 4 och 68 §§ lagen om beräkning av strafftid m.m. En sådan förklaring ska lämnas innan beslutet om överlämnande har vunnit laga kraft. Av 8 § i den angivna lagen följer att en nöjdförklaring inte kan återtas och att ett överklagande från den som ska överlämnas förfaller genom nöjdförklaringen. 4 § Beslut om överlämnande verkställs av polismyndigheten. Om den som ska överlämnas är på fri fot får han eller hon, om det är nödvändigt för att överlämnandet ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, föreskrivs att verkställigheten ska ske genom polismyndighetens försorg. ska överlämnas är på fri fot, kan han eller hon omhändertas och även tas i förvar efter beslut av polismyndigheten under högst . Förvarstagande förutsätter att en sådan åtgärd bedöms vara nödvändig för att överlämnandet ska kunna genomföras. Möjligheten att ta någon i förvar bör givetvis tillämpas med återhållsamhet. Det finns i det hänseendet anledning att erinra om den proportionalitetsprincip som gäller enligt 8 § polislagen (1984:387). 5 § Om den som ska överlämnas är frihetsberövad och verkställigheten inte sker inom den tid som följer av 1 § första stycket eller, när ett beslut har fattats enligt 1 § andra stycket, från den beslutade tidpunkten, ska den Prop. 2010/11:158 eftersökte försättas på fri fot. Detsamma gäller om den utfärdande myndigheten återkallar den nordiska arresteringsordern. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, anges vad som gäller för tvångsmedelsbeslut dels då ett beslut om överlämnande inte verkställs inom den tid som anges i 1 §, dels då en nordisk arresteringsorder återkallas. Den motsvaras av artikel 19.6 i konventionen. Av bestämmelsen framgår att den eftersökte, om han eller hon är frihetsberövad, ska försättas på fri fot om verkställigheten inte sker inom den tid som anges i 1 § första stycket, dvs. i normalfallet från det att beslutet vann laga kraft. Om ett beslut om att skjuta upp verkställigheten har fattats enligt 1 § andra stycket ska den eftersökte försättas på fri fot om verkställighet inte har skett från den senare tidpunkt åklagaren beslutat. Även när en nordisk arresteringsorder återkallas ska personen försättas på fri fot. 6 § Den domstol som har meddelat ett lagakraftvunnet beslut om överlämnande ska på begäran av åklagaren upphäva beslutet om 1.beslutet, av annan anledning än att den som ska överlämnas håller sig undan, inte har verkställts från den tidpunkt som följer av 1 § första eller andra stycket, eller 2.den utfärdande myndigheten återkallar arresteringsordern. Har beslutet om överlämnande meddelats av åklagaren, ska han eller hon upphäva beslutet enligt vad som anges i första stycket. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.4.9, anges vad som ska gälla för ett meddelat beslut om överlämnande när verkställighet inte sker eller när den nordiska arresteringsorder som låg till grund för beslutet återkallas. Av första stycket första punkten framgår att ett meddelat beslut om överlämnande ska upphävas om den utfärdande staten inte i rätt tid ser till att verkställighet av beslutet äger rum. En begäran bör göras så att upphävandet kan ske inom rimlig tid. Ett upphävande ska dock inte ske om anledningen till att beslutet inte kan verkställas är att den som ska överlämnas håller sig undan. Ett beslut om överlämnande ska också upphävas enligt första stycket andra punkten om den utfärdande staten återkallar den nordiska arresteringsorder som låg till grund för beslutet eller på annat sätt förklarar att överlämnande inte längre begärs. Beroende på vem som har meddelat det lagakraftvunna beslutet om överlämnande ska ett beslut om upphävande fattas av åklagare eller av den domstol som meddelade beslutet. Domstolens beslut fattas efter framställning av åklagaren. Tillstånd till utvidgat överlämnande 7 § Om överlämnande har skett enligt en nordisk arresteringsorder och en rättslig myndighet i den utfärdande staten gör en framställning till åklagaren om tillstånd att lagföra eller straffa den som har överlämnats även för gärningar som inte omfattades av den nordiska arresteringsordern, ska åklagaren pröva om ett överlämnande hade kunnat beviljas med beaktande av 2 kap. 5 § 5 och 7. någon av dessa bestämmelser hade hindrat ett överlämnande, får tillstånd inte Prop. 2010/11:158 ges. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.6.2, anges hur åklagaren ska handlägga en begäran om tillstånd att lagföra eller straffa en person som har överlämnats från även för andra gärningar än de som omfattades av den nordiska arresteringsordern. Den person förfrågan avser befinner sig alltså i ett sådant fall inte längre i . I konventionen behandlas frågan i artikel 23. Åklagaren ska i dessa fall endast kontrollera om en nordisk arresteringsorder avseende den aktuella gärningen hade kunnat beviljas med hänsyn till regleringen i 2 kap. 5 § 5 och 7, dvs. ifall åtalsunderlåtelse har meddelats eller den aktuella gärningen i sin helhet har begåtts i och inte är straffbar här. Denna begränsade prövning bör i regel kunna ske skyndsamt och besked lämnas . Tillstånd till vidareöverlämnande och vidareutlämning 8 § Den som har överlämnats från enligt en nordisk arresteringsorder får utan tillstånd vidareöverlämnas till en annan nordisk stat. En framställning om rätt att till en medlemsstat i Europeiska unionen vidareöverlämna den som har överlämnats från enligt en nordisk arresteringsorder prövas av tingsrätten med tillämpning av 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En framställning om rätt att till en stat utanför eller Europeiska unionen vidareutlämna den som har överlämnats från enligt en nordisk arresteringsorder prövas av regeringen med tillämpning av 24 § lagen (1957:668) om utlämning för brott. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.6.3, regleras frågor om vidareöverlämnande och vidareutlämning av personer som ursprungligen har överlämnats från enligt en nordisk arresteringsorder. Personen som avses med beslutet finns i dessa fall alltså inte kvar i Dessa frågor behandlas i artikel 24 i konventionen. Av första stycket framgår att vidareöverlämnande till en annan nordisk stat inte kräver något svenskt tillstånd. Andra stycket behandlar frågan om vidareöverlämnande till en medlemsstat i EU. 6 kap. 8 § arresteringsorderlagen pröva överlämnande kan ges. Åklagarens utredning och rättens prövning ska i dessa fall huvudsakligen ske med tillämpning av bestämmelserna som enligt 25 kap. den lagen gäller vid utredningen och prövningen av en De bestämmelser som avser tvångsmedel och frister blir emellertid inte tillämpliga. Rätten behöver inte heller hålla någon förhandling, men om en sådan äger rum ska den som har överlämnats vid förhandlingen företrädas av den offentlige försvarare som har förordnats för honom eller henne. Den som har överlämnats har ingen rätt att personligen närvara vid förhandlingen men ska ges tillfälle att yttra sig Prövningen ska göras vid den tingsrätt som har prövat det föregående överlämnandeärendet. Om överlämnande har skett efter beslut av åklagare ska prövning av frågan om vidareöverlämnande Prop. 2010/11:158 göras av den tingsrätt som skulle ha varit behörig att pröva det ursprungliga ärendet, om detta hade överlämnats till domstol. I tredje stycket behandlas den situationen att någon har överlämnats från enligt en nordisk arresteringsorder och den utfärdande staten ansöker om att få utlämna personen vidare till en stat utanför och EU. Av hänvisningen till utlämningslagen följer att framställningen i dessa fall ska ges in till . Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd till 1 § Har rätten med stöd av 2 kap. 6 § avslagit en begäran om överlämnande, ska den ansvariga myndigheten i besluta om överförande av verkställigheten av påföljden hit, om inte den utfärdande staten motsätter sig det. Den ansvariga myndigheten får besluta att den eftersökte ska tas i förvar av polismyndigheten i avvaktan på ett beslut om överförande. Den eftersökte får tas i förvar om det behövs för att verkställigheten av påföljden ska kunna påbörjas i . Ett sådant förvar ska anses som tid under vilken den utdömda påföljden verkställts i anstalt. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.5, regleras förfarandet när en frihetsberövande påföljd som har dömts ut av en annan nordisk stat beträffande någon som eftersöks enligt en nordisk arresteringsorder, överförs till för att verkställas här. I första stycket anges att den myndighet i som är ansvarig för verkställigheten under vissa angivna förutsättningar ska besluta om överförande till av en frihetsberövande påföljd som har dömts ut i en annan nordisk stat. Syftet med ett sådant beslut är främst att fastställa att verkställigheten av den nordiska domen ska ske i . För att den ansvariga myndigheten ska kunna fatta ett beslut om överförande krävs först och främst att myndigheten får kännedom om att en domstol har avslagit en begäran om överlämnande enligt en för straffverkställighet utfärdad nordisk arresteringsorder, på den grunden att påföljden ska verkställas i . Hur detta ska ske framgår av de tillämpningsföreskrifter som meddelas i anslutning till lagen. Den ansvariga myndigheten ska inte göra någon egen bedömning av om det finns förutsättningar för att verkställigheten ska ske i den bedömningen har domstolen redan gjort. Det har ingen betydelse för den ansvariga myndighetens beslut om den eftersökte, efter att beslutet har vunnit laga kraft, inte längre vill verkställa påföljden i . Om den utfärdande myndigheten däremot innan den ansvariga myndigheten fattar sitt beslut ger till känna att den motsätter sig att påföljden verkställs i , ska något beslut om överförande inte fattas. Skulle en sådan situation uppkomma ska den ansvariga myndigheten avskriva ärendet och, om personen är förvarstagen, försätta denne på fri fot. Den ansvariga myndigheten behöver dock inte efterforska den utfärdande statens inställning till frågan om verkställighet ska ske i . Det är i stället den utfärdande staten som måste meddela att den motsätter sig att verkställigheten överförs. Om den ansvariga myndigheten behöver ytterligare information för att Prop. 2010/11:158 kunna fatta beslutet om överförande av verkställigheten till kan den kontakta behöriga myndigheter i domslandet eller via åklagaren begära den kompletterande informationen. Det är naturligt att det i första hand är åklagaren som under utredningen inhämtar underlag för att den ansvariga myndigheten ska kunna besluta om överförande av påföljden till . Enligt andra stycket får den eftersökte under där angivna förutsättningar tas i förvar. Ett sådant beslut torde i de allra flesta fall behöva meddelas innan domstolens tvångsmedelsbeslut har upphört. Den ansvariga myndigheten kan då, innan ett sådant beslut har upphört, besluta att den eftersökte ska tas i förvar så snart domstolens beslut i fråga om överlämnande har meddelats. Beslut om förvar får meddelas i avvaktan på den ansvariga myndighetens beslut, om det behövs för att verkställighet av påföljden ska kunna påbörjas i . Förvaret upphör så snart den ansvariga myndigheten har beslutat om verkställighet i . Förvar som har meddelats ska anses som tid under vilken den utdömda påföljden verkställts i anstalt och ska avräknas från den påföljden. 2 § Om den påföljd som ska verkställas i omfattas av 5 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. tillämpas 6, 7, 22, 23, 27, 29, 31, 34 och 35 §§ den lagen. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.5, anges vilka bestämmelser i den nordiska verkställighetslagen som blir tillämpliga då en påföljd som omfattas av 5 § den lagen överförs till . Det rör sig enligt den bestämmelsen om påföljder som motsvarar ett svenskt fängelsestraff. Enligt 6 och 7 §§ nordiska verkställighetslagen ska det utdömda straffet omvandlas till fängelse på lika och verkställas som en svensk fängelsepåföljd. I 7 § finns även bestämmelser om avräkning av strafftid och om förvandlingsstraff. I 22 och 23 §§ samt 27 § regleras frågor kring villkorlig frigivning. Av 29 § följer att den dömde inte får åtalas på nytt för en gärning som omfattas av den överförda påföljden. Frågor om preskription prövas enligt domslandets regler medan svenska nådebestämmelser ska tillämpas. Om ett beslut om nåd har meddelas i domslandet ska emellertid även detta beaktas (31 §). Enligt 34 § jämställs exempelvis strafförelägganden med dom. I 35 § behandlas kostnaderna för åtgärder enligt lagen. 3 § Om den påföljd som ska verkställas i inte omfattas av 5 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. ska den ansvariga myndigheten tillämpa 7 kap. 3 6 §§ lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.5, avser handläggningen då den påföljd som ska överföras enligt 1 § inte omfattas av 5 § nordiska Det rör sig om överförande av rättspsykiatrisk vård och frihetsberövande ungdomspåföljder. I dessa situationer ska den ansvariga myndigheten i stället tillämpa 7 kap. 36 §§ arresteringsorderlagen. Enligt 7 kap. 3 § den lagen får den myndighet som har ansvaret för verkställigheten i , om det krävs för att verkställighet ska kunna ske, antingen själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för att påföljden ska kunna verkställas i eller överlämna åt åklagaren att göra framställning hos rätten om att ny påföljd ska bestämmas (s.k. påföljdsomvandling). Enligt 7 kap. 4 § ska en påföljd som överförs till som regel befordras till verkställighet . I 7 kap. 5 § hänvisas till vissa bestämmelser i internationella verkställighetslagen. I 7 kap. 6 § föreskrivs en rätt att överklaga vissa av besluten.