prop · GY0391 · 2011-03-10 00:00:00 — Enligt artikel 37 i förordningen 961/2010/EG ska medlemsstaterna fastställa regler om påföljder för överträdelser av förordningen och vidta alla de åtgärder som krävs för att se till att reglerna tillämpas. ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Dessa krav uppfylls framför allt genom sanktionslagens bestämmelser om straff, åtal, förverkande och tvångsmedel (814 §§ sanktionslagen). Enligt sanktionslagens 8 § andra stycket är det straffbart att bryta mot förbud i förhållande till en stat eller ett område utanför Europeiska unionen eller mot förbud i förhållande till fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter i en förordning om ekonomiska sanktioner som har beslutats av EU med stöd av artikel 215 i EUF-fördraget eller av EG enligt de be- stämmelser som gällt före Lissabonfördragets ikraftträdande den 1 de- cember 2009. Det föreskrivna straffet är böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . Den som begått gärningen av grov oaktsamhet döms till böter eller fängelse . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Överträdelser av de redovisade förbudsreglerna i rådsförordningen 961/2010/EU röran- de materiel, teknik och tjänster, investeringar, försäkringar, handel med statspapper samt frysning av tillgångar omfattas sålunda av straffansvaret i 8 § andra stycket sanktionslagen. För försäljning m.m. till av vissa andra varor och teknik, som inte omfattas av förbudet som nämns ovan, krävs det enligt EU-förordningen tillstånd av en nationell behörig myndighet (artikel 3). De varor och den teknik som det här gäller förtecknas i en särskild lista (bilaga IV), som fogas till EU-förordningen. Det krävs även tillstånd för att tillhandahålla vissa tjänster med anknytning till de nämnda varorna och tekniken (arti- kel 5.2) och för att göra investeringar som rör tillverkning av sådana varor och teknik (artikel 12). Regeringen har i särskilda beslut föreskrivit att ska vara behörig myndighet för tillstånd beträffande vissa kärnämnen och material m.m. samt att ska vara den nationella behöriga myndigheten i övrigt. Tillståndskraven kräver alltså inte några ytterligare åtgärder från svensk sida. Nationella bestämmelser om påföljder för den som över- träder dessa regler finns i 6 § förordningen (2007:704) om vissa sanktio- ner mot och 8 § sanktionslagen. Beträffande behovet av att anpassa bl.a. nämnda bestämmelse i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot , se avsnitt 6.3. En del bestämmelser i rådets beslut /413/GUSP kan hanteras nationellt utan ytterligare författningsåtgärder. Enligt artikel 8 i rådets beslut /413/GUSP, ska medlemsstaterna, främst för att undvika att ekonomiskt stöd bidrar till spridningskänslig kärnteknisk verksamhet eller till utveckling av system för kärnvapenbärare, visa återhållsamhet med att göra nya kortfristiga åtaganden om offentligt och privat ekono- miskt stöd till handel med , inbegripet beviljande av exportkrediter, garantier och försäkringar, till sina medborgare eller enheter som bedri- ver sådan handel, med vissa humanitära undantag. Medlemsstaterna ska enligt artikel 9 i rådsbeslutet inte heller göra nya åtaganden om lån, eko- nomiskt bistånd eller subventionerade lån till , med vissa humanitära undantag och utvecklingsundantag. Dessa bestämmelser kräver inte hel- ler några särskilda författningsåtgärder utan kan hanteras av regeringen på annat sätt. Beträffande behovet av åtgärder för att genomföra förbudet i artikel 8 mot nya medel- och långfristiga åtaganden om stöd till handel med , se avsnitt 6.4.1. Förbudet mot försäljning m.m. av krigsmateriel och vissa dithörande tjänster till (artikel 1.1c och 1.3 i rådets beslut /413/GUSP) kan väsentligen uppfylla genom bestämmelserna om förbud mot export av krigsmateriel utan tillstånd enligt lagen (1992:1300) om krigs- materiel, tillsammans med det ovan nämnda förbudet i rådsförordning (EU) nr 961/2010 rörande tekniskt och finansiellt bistånd med anknyt- ning till viss militär utrustning. Importförbudet avseende krigsmateriel och förbuden rörande paramilitär utrustning har reglerats genom före- skrifter i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot . När det gäller behovet av anpassning av dessa föreskrifter till det nya råds- beslutet, se avsnitt 6.3. Reserestriktionerna, dvs. åtgärder för att förhindra inresa till eller tran- sitering genom av personer som har förtecknats av FN eller EU i de listor som har bifogats rådets beslut /413/GUSP, kan fullgöras av genom den viserings- och inresekontroll som normalt sker genom svenska myndigheter. För att det ska vara lättare att iaktta sådana reserestriktioner finns det inom EU även en överenskommelse om att föra in listade personers namn i det så kallade SIS-systemet () inom ramen för . Enligt rege- ringens bedömning finns det således inget behov av att reglera denna sanktion i några ytterligare nationella svenska föreskrifter. Artikel 21 i rådets beslut /413/GUSP innebär att medlemsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning ska vidta nödvändiga åtgärder för att förhindra att det, på deras territorier eller genom deras medbor- gares försorg, ges specialiserad undervisning eller utbildning till iranska medborgare inom sådana ämnesområden som skulle bidra till spridningskänsliga kärntekniska verksamhet och utvecklingen av system för kärnvapenbärare. I nationell rätt finns ett allmänt förbud i 10 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel mot att här i landet utan tillstånd bedriva militärt inriktad utbildning av andra än svenska medborgare. Detta förbud torde täcka in delar av den utbildning som avses i artikel 21 i rådsbeslutet. Vidare omfattas viss relevant utbildning av förbudet i arti- kel 5.1 i rådsförordning 961/2010/EU mot att till iranska personer, enhe- ter och organ eller för användning i tillhandahålla tekniskt bistånd eller förmedlingstjänster som rör varor och teknik som är produkter med dubbla användningsområden, enligt bilagorna I och II till rådsförord- ningen, och som är förbjudna för export till , eller som rör tillhanda- hållande, tillverkning, underhåll eller användning av sådana varor och teknik. Med iransk person avses dock i rådsförordningen i fråga om fysiska personer alla som vistas eller är bosatta i . Viss utbildning omfattas även av tillståndkravet i artikel 5.2 i rådsförordningen för tek- niskt bistånd och förmedlingstjänster som rör ytterligare varor och teknik enligt bilaga IV till förordningen. Regeringen bedömer att restriktionen i rådsbeslutet i fråga om viss utbildning till iranska medborgare dessutom kan hanteras inom ramen för prövningen av ansökningar om uppehålls- tillstånd för studier enligt 4 kap. 5 § utlänningsförordningen (2006:97) och återkallelse av sådana tillstånd. I frågor om uppehållstillstånd för studier förutsätts en väl fungerande samordning mellan berörda myndig- heter. Teknisk anpassning av föreskrifter enligt förord- ningen (2007:704) om vissa sanktioner mot Enligt förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot gäller, med undantag för vissa fordon, förbud mot att från köpa, importera eller transportera krigsmateriel och paramilitär utrustning samt reservdelar till sådan materiel och utrustning (4 §) och förbud mot att direkt eller indi- rekt leverera, sälja, överföra eller genom transportera paramilitär utrusning till eller för användning i eller till förmån för (5 §). I föreskrifterna hänvisas till de definitioner som tillämpas enligt artikel 1 i den tidigare gällande förordningen 423/2007/EG, men ges också defini- tioner av vad som utgör krigsmateriel i detta sammanhang och av vad som avses med paramilitär utrustning (2 §). Det är vidare enligt förord- ningens 6 § förbjudet att utan tillstånd sälja, leverera, överföra, exportera eller tillhandahålla materiel, teknik eller tjänster till personer, enheter eller organ i eller för användning i i de fall där det krävs sådant tillstånd enligt artikel 3.1 eller artikel 5.2 i förordningen 423/2007/EG. Slutligen innehåller föreskrifterna bestämmelser om vilka myndigheter som ansvarar för vissa tillsynsuppgifter när det gäller förbuden i förord- ningen. Regeringen har genom förordningen (2011:174) om ändring i förord- ningen (2007:704) om vissa sanktioner mot gjort vissa ändringar i dessa bestämmelser. Föreskrifterna är oförändrade i sak men har behövt anpassas tekniskt till utformningen av det nya rådsbeslutet och den nya rådsförordningen såvitt gäller artikelhänvisningar och beslutsnumrering samt i något fall begreppsapparat. Således har i bestämmelserna i 1, 2 och 6 §§ ändrats såvitt gäller hänvisningar till EU-rättsakterna. I 6 § har även införts det nya begreppet iranska personer, enheter eller organ, som definieras i artikel 1 i rådsförordningen 961/2010/EU. På grund av att viss omstrukturering och omformulering skett av bestämmelserna i har förbudet mot att utan tillstånd göra vissa investe- ringar placerats i en särskild artikel, 6 a §, i förordningen. I förordningens 8 § har Luftfartsstyrelsen och ersatts av Transportstyrel- sen. 6.4Sanktioner som kräver ytterligare svenska författ- ningsåtgärder Förbud mot offentligt och privat ekonomiskt stöd till Som nämnts ovan innebär artikel 8 i rådsbeslutet /413/GUSP att medlemsstaterna ska visa återhållsamhet med att göra nya kortfristiga åtaganden om offentligt och privat ekonomiskt stöd till handel med . Detta ska ske för att minska utestående belopp och främst för att undvika att bidra till spridningskänslig kärnteknisk verksamhet eller utveckling av system för kärnvapenbärare. Artikeln innebär emellertid även att med- lemsstaterna inte får ingå nya medel- och långfristiga åtaganden om offentligt och privat ekonomiskt stöd till handel med till sina med- borgare eller enheter som bedriver sådan handel. Som ekonomiskt handelsstöd räknas bl.a. beviljande av exportkrediter, garantier och försäkringar. Restriktionerna gäller dock inte handel för livsmedels- eller jordbruksändamål samt medicinska eller andra humanitära ändamål. För bedömningen av medel- och långfristighet kan ledning hämtas i konsensusavtal om offentligt understödda exportkrediter och i rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av huvud- bestämmelserna för kreditförsäkringar för medellånga och långa export- affärer. Det nya i artikeln i rådsbeslutet är dels att kravet på återhållsamhet skärps, dels att artikeln uttryckligen utsträcks till att också gälla privata aktörer och dels att ett förbud införs för medel- och långfristiga åtagan- den. Anledningen till att bestämmelsen angavs omfatta inte bara offent- ligt utan även privat handelsstöd var att exportkreditverksamheten i vissa EU-medlemsstater ligger på privaträttsliga subjekt, till skillnad från i där denna uppgift ligger på den statliga myndigheten . För att inte förtydligandet att artikeln omfattar även pri- vata aktörer skulle missuppfattas som en utvidgning av begreppet han- delsstöd, gjordes i en protokollsanteckning klart att handelsstöd inte omfattade normal rembursverksamhet som utförs av finansiella insti- tut i den privata sektorn och som inte åtnjuter offentligt stöd. I bedrivs alltså sådant handelsstöd som avses i bestämmelsen av . Även den verksamhet som bedrivs av statligt ägda bolag, t.ex. AB eller , kan innefatta sådant ekonomiskt stöd till handel som omfattas av förbu- det mot handelsstöd, såsom det utformats i rådsbeslutet. Normal rem- bursverksamhet, exportkrediter, försäkringar eller andra garantiliknande förbindelser som utförs av privata banker och andra kreditinstitut, finan- siella institut eller försäkringsbolag, och som inte åtnjuter offentligt stöd, får dock anses undantagna från artikelns tillämpningsområde. Enligt regeringens bedömning krävs för att genomföra förbudet att svenska bestämmelser införs med stöd av sanktionslagen. 6.4.2Påföljdsbestämmelser när det gäller tillståndspliktiga överföringar I fråga om överföringar av tillgångar till och från iranska personer, enheter eller organ till ett belopp som överstiger eller mot- svarande värde föreskrivs i förordningen 961/2010/EU inte något förbud (artikel 21.1.c). Förordningen ställer endast krav på att tillstånd inhämtas på förhand och regeringen har i enlighet med detta i ett särskilt beslut (dnr UF2010/63935/RS) utsett Inspektionen för strate- giska produkter att vara den behöriga myndighet som ska pröva ansök- ningar om sådant tillstånd. Sanktionslagens automatiskt verkande påföljdsbestämmelser för den som bryter mot en EU-förordning (8 § andra stycket sanktionslagen) för- utsätter att någon har brutit mot ett förbud i en EU-förordning. För den som bryter mot ett sådant förbud stadgas straffansvar i 8 § första stycket sanktionslagen. Förordningen 961/2010/EU talar ju i dessa delar inte ut- tryckligen om något förbud, utan om tillståndskrav. Med hänsyn till den straffrättsliga legalitetsprincipen får det anses oklart om sanktionslagens straffbestämmelse även omfattar brott mot tillståndsplikten. Mot den bakgrunden finns det enligt regeringens uppfattning skäl att, med stöd av 4 § sanktionslagen, meddela särskilda föreskrifter i frågan. Regeringen har bedömt att ett förbud av nu avsett slag kan införas trots de unionsrättsliga principerna om att en medlemsstat inte i sin nationella lagstiftning får reglera sådant som är reglerat i en EU-förordning. Här gäller det ju inte att införa nationella materiella regler om vilka åtgärder som kräver tillstånd enligt EU-förordningen. Förbudsreglerna införs endast som en komplettering till EU-förordningens bestämmelser i syfte att fullgöra skyldigheten enligt EU-förordningen att fastställa påföljder för överträdelser av förordningen. Regeringen har vidare bedömt att ett sådant förbud är fullt förenligt med regleringen i sanktionslagen. Sanktionslagen medger att regeringen får meddela föreskrifter om förbud i fråga om bl.a. in- eller utförsel av varor och andra tillgångar, kreditgivning och näringsverksamhet för att genomföra sanktioner med anledning av ett beslut eller en rekommen- dation av FN eller ett beslut av EU som syftar till att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet. Det nu aktuella förbudet avser de ämnesområden, som anges i 4 § sanktionslagen, och syftar som sagt till att bidra till att genomföra FN- och EU-sanktionerna. Att förbudet införs endast för att åstadkomma de effektiva påföljder som krävs, och inte för att också införa sanktionen i materiellt hänseende, något som redan har beslutats genom EU-förordningen, kan enligt regeringens mening inte utgöra något hinder. Regeringen har vidare ansett att det för tydlighetens och överskådlighetens skull är bäst att hänvisa till regle- ringen i EU-förordningen när det gäller omfattningen av förbudet. 6.4.3Hinder mot tillträde till svenska flygplatser Enligt artikel 17 i rådsbeslutet /413/GUSP ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som behövs för att förhindra tillträde till flygplatser under deras jurisdiktion för all varufrakt som utförs av iranska luft- trafikföretag eller som har ursprung i med undantag för kombina- tioner av passagerarflyg och varufrakt. Åtgärderna ska vidtas i enlighet med medlemsstaternas nationella myndigheter och lagstiftning och i överensstämmelse med internationell rätt, särskilt relevanta internatio- nella avtal om civil luftfart. Enligt 7 kap. 4 § luftfartsförordningen (2010:770) får Transport- styrelsen meddela föreskrifter om bl.a. trafiktillstånd. Det är också Trans- portstyrelsen som prövar frågor om trafiktillstånd såväl för luftfart i regelbunden trafik som för annan luftfart än luftfart i regelbunden trafik (56 §§ luftfartsförordningen). Sådan transport av gods som avses i arti- kel 17 i rådsbeslutet /413/GUSP sker oftast inte med luftfart i regel- bunden trafik utan med chartertrafik. Några föreskrifter som kan använ- das för att genomföra förbudet mot varufrakt från finns inte. För att genomföra denna sanktion krävs därför svenska författningsåtgärder. Regeringen har ansett att detta bör ske genom föreskrifter med stöd av sanktionslagen. Av 7 kap. 7 § luftfartsförordningen (2010:770) framgår emellertid att luftfartyg som är registrerat i ett annat land som har biträtt Chicagokonventionen och som används för annan luftfart än luftfart i Prop. 2010/11:91 regelbunden trafik får flyga och landa inom svenskt område utan trafiktillstånd under förutsättning att passagerare eller gods inte tas ombord eller sätts i land inom . Eftersom är part till Chicagokonventionen har regeringen gjort bedömningen att de före- skrifter som meddelas rörande tillträde för godstransporter som utförs av iranska lufttrafikföretag eller som har sitt ursprung i enbart bör gälla transport av gods som tas ombord eller sätts i land i . Innebörden av meddelade föreskrifter Genom förordningen (2011:174) om ändring i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot (bilaga 2), som regeringen beslutade den , har bestämmelserna i 1, 2 och 6 §§ anpassats till de nya EU-rättsakterna genom hänvisningar till rådets beslut /413/GUSP om restriktiva åtgärder mot och om upphävande av gemensam ståndpunkt 2007/140/GUSP och rådets förordning (EU) nr 961/2010 om restriktiva åtgärder mot och om upphävande av förordning (EG) nr 423/2007. En språklig justering har gjorts i 4 § andra stycket. mot att utan tillstånd av göra vissa investeringar enligt rådsförordningen har på grund av den omstrukture- ring och nya artikelindelning som gjorts i rådsförordningen 961/2010/EU placerats i en särskild paragraf. Innebörden av dessa bestämmelser är oförändrade i sak. När det gäller de nya sanktionsåtgärder som införts genom rådsbeslutet 2010/413/GUSP, är det enligt förordningen (2011:174) om ändring i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot till att börja med inte tillåtet att utan tillstånd enligt artikel 21 i rådsförordningen 961/2010/EU göra, ta emot, utföra eller förmedla sådana överföringar av tillgångar till eller från iranska personer, enheter eller organ som över- stiger eller motsvarande värde och som kräver förhands- tillstånd enligt artikel 21.1.c i rådsförordningen. Enligt förordningen är det inte heller tillåtet att ingå nya medelfristiga eller långfristiga åtaganden om ekonomiskt stöd till handel med , inklusive beviljande av exportkrediter, garantier eller försäkringar. budet gäller dock inte ekonomiskt stöd till handel som gäller livsmedels- eller jordbruksändamål eller medicinskt eller annat humanitärt ändamål. Förbudet gäller inte heller kreditinstituts och finansiella instituts eller för- säkringsbolags verksamhet som rör handelsfinansiering genom export- krediter, remburser, försäkringar eller andra garantiliknande förbindelser och som inte åtnjuter offentligt stöd. Det är vidare inte heller tillåtet att medge tillträde till svenska flygplat- ser för godstransporter som utförs av iranska lufttrafikföretag eller gods- transporter som har sitt ursprung i . Förbudet gäller inte kombi- nationer av passagerarflyg och godstransport. Luftfartyg som omfattas av 7 kap. 7 § luftfartsförordningen (2010:770) berörs inte av förbudet. Slutligen har bestämmelsen om vilka myndigheter som ansvarar för tillsyn över förbuden enligt förordningen ändrats, för det första till följd Luftfartsstyrelsen och verksamhet i aktuella av- seenden numera överförts till Transportstyrelsen. I bestämmelsen anges Prop. 2010/11:91 även vilka myndigheter som ansvarar för de nya förbuden rörande över- föringar respektive tillträde till svenska flygplatser. Bestämmelsen om att berörda myndigheter ska samråda med varandra och lämna varandra nöd- vändiga uppgifter kvarstår oförändrad. Regeringen konstaterar i detta sammanhang att berörda myndigheter kommer att ha olika grad av ansvar för de övervakande eller informationssamlande uppgifter som följer av tillsynen. När det särskilt gäller tillsynen över förbuden rörande krigsma- teriel och paramilitär utrusning har och en mera central roll, men även Transportstyrelsen kan bidra till att upprätthålla förbuden enligt förordningen i sitt arbete för att kontrollera säkerheten i svenska hamnar och lufthamnar. En smärre juste- ring av Transportstyrelsens ansvar har mot den bakgrunden ansetts befo- gad. 6.6Ekonomiska och andra konsekvenser Flertalet bestämmelser i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot har gällt och är sakligt oförändrade. Bland de nya föreskrifter som meddelats i förordningen (2011:174) om ändring i för- ordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot är det endast förbu- den mot handelsstöd och tillträde till svenska flygplatser som regeringen själv råder över utformningen av. Förbudet mot vissa överföringar regle- ras redan genom kraven på förhandstillstånd enligt rådets förordning 961/2010/EU. De ökade kostnader för företag som tillståndskravet even- tuellt kan innebära följer således av en redan antagen EU-förordning som regeringen inte nu kan påverka. De nya förbuden mot handelsstöd och tillträde till svenska flygplatser kan förväntas medföra endast mycket begränsade kostnadsmässiga och andra konsekvenser. Den konsekvensen att näringslivet inte kan påräkna ekonomiskt stöd till handel med i samma utsträckning som tidigare kan medföra en minskad eller i vart fall oförändrad handel med . Detta är dock förenligt med syftet bakom FN:s säkerhetsråds beslut om sanktioner mot , vilka är bindande för medlemsstaterna. Regeringen bedömer även att den tillsyn som , och Transportstyrelsen förväntas utföra med anled- ning av de nya bestämmelserna ligger väl inom respektive myndighets befintliga ansvarsområde och inte kan förväntas innebära kostnads- ökningar utöver vad som kan rymmas inom nuvarande anslag. Förordning (2011:173) om ändring i förordningen (2007:703) om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner om ändring i förordningen (2007:703) om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner; Regeringen föreskriver att 1 § förordningen (2007:703) om tillämpning i fråga om av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner ska ha följande lydelse. 1 § Lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner ska tillämpas i fråga om i enlighet med rådets beslut /413/GUSP av om restriktiva åtgärder mot och om upphävande av gemensam ståndpunkt 2007/140/GUSP1. Denna förordning träder i kraft . 1 EUT L 195, 27.7.2010, s. 39 (Celex 32010D0413). Förordning (2011:174) om ändring i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot om ändring i förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot ; Regeringen föreskriver i fråga om förordningen (2007:704) om vissa sanktioner mot dels att 1, 2, 4, 6 och 8 §§ ska ha följande lydelse, dels att rubrikerna närmast före 4 och 6 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i förordningen ska införas fyra nya paragrafer, 6 ad §§, samt närmast före 6 b, 6 c och 6 d §§ tre nya rubriker av följande lydelse. 1 § Denna förordning innehåller föreskrifter om förbud och andra åtgärder för att i genomföra vissa sanktioner mot som har antagits av Eu- ropeiska unionens råd genom rådets beslut /413/GUSP av om restriktiva åtgärder mot och om upphävande av gemensam ståndpunkt 2007/140/GUSP1. Förordningen innehåller även föreskrifter som kompletterar bestämmelserna i rådets förordning (EU) nr 961/2010 av om restriktiva åtgärder mot och om upphävande av för- ordning (EG) nr 423/20072. 2 § För tillämpningen av denna förordning gäller samma definitioner som har beslutats genom artikel 1 i rådets förordning (EU) nr 961/2010 om res- triktiva åtgärder mot . Med krigsmateriel avses i denna förordning sådan materiel som är uppta- gen i bilagan till förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Med paramilitär utrustning avses sådan utrustning som är upptagen i bila- gan till denna förordning. Förbud mot att köpa, importera eller transportera krigsmateriel och paramilitär utrustning 4 § Det är inte tillåtet att från köpa, importera eller transportera krigs- materiel och paramilitär utrustning samt reservdelar till sådan materiel och utrustning. Förbudet gäller oavsett om materielen eller utrustningen har sitt ursprung inom territorium eller inte.