prop · GY03121 · 2011-04-14 00:00:00 — Att tillskapa en reglering som fördelar överklagandena mellan migrationsdomstolarna utifrån t.ex. vilken beskickning som har meddelat det överklagade beslutet eller vilken världsdel ansökan görs i är svårt och det finns heller inte underlag för att välja en sådan lösning i detta lagstiftningsärende. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i fråga om viseringsmål finns skäl att frångå vad som normalt gäller för utlänningsmål i fråga om antalet behöriga migrationsdomstolar och inledningsvis låta endast en av migrationsdomstolarna handlägga dessa mål. Föreskrifter om behörig migrationsdomstol för viseringsmål bör meddelas i förordning. Om förslaget om en utvidgad möjlighet att överklaga viseringsbeslut skulle leda till ett mycket stort antal mål, kan det bli aktuellt att på nytt överväga frågan. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i viseringskodexen om överklagande av beslut i viseringsärenden leder till en kostnadsökning för domstolarna med för och därefter med . Regeringen har budget- proposition föreslagit hur dessa kostnader ska finansieras. Kostnaderna för , utrikesrepresentationen och polis- myndigheterna är marginella och kan finansieras inom befintliga anslag. Utredningens bedömning: Viseringskodexens bestämmelser om rätt att överklaga leder till en årlig kostnadsökning med sammanlagt , varav för domstolsväsendet och för utrikesrepresentationen Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att utredningens bedömning av hur många beslut som kan komma att överklagas är väl försiktig. Länsrätten i (numera Förvaltningsrätten i ) framhåller att utredningens beräkningar av antalet över- klagade beslut i viseringsärenden bygger på antaganden och därför får anses mycket osäkra. har inga erinringar mot beräk- ningarna av de ekonomiska konsekvenserna vad gäller anslaget Dom- stolsprövning i utlänningsärenden. Däremot anser verket att åtminstone en viss ökning av kostnaderna för översättning kommer att uppstå. Ambassaden framhåller att överklagandeärendena medför att en ny börda läggs på utlandsmyndigheterna, vilket måste beaktas i resurs- tilldelningen. Ambassaden anser att utlandsmyndigheternas kostnader för att hantera ett överklagande kan bli betydligt högre än utredningens beräkningar. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget att beslut om avslag på viseringsansökningar ska kunna överklagas till migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen innebär att domstolarna får en ökad måltill- strömning. Detta innebär ökade kostnader. Antalet viseringsärenden beräknas att uppgå till totalt 220 000. Av dessa ansökningar kan cirka 3 000 antas bli överlämnade till . Andelen avslagsbeslut för utlandsmyndigheterna beräknas uppgå till vilket innebär att de beräknas fatta 17 000 beslut om avslag. antas fatta 1 200 beslut om avslag. Överklagandefrekvensen i olika typer av utlänningsärenden och förvalt- ningsärenden på andra områden varierar. Av de Schengenstater som redan nu har ett system för överklagande av beslut i viseringsärenden varierar överklagandefrekvensen kraftigt. I överklagas av avslagsbesluten medan överklagas i . Mot bakgrund av ovanstående gör utredningen bedömningen att över- klagandefrekvensen till migrationsdomstol kommer att uppgå till i genomsnitt . Det totala antalet viseringsmål som kommer att handläggas av migrationsdomstolen skulle utifrån det antagandet uppgå till cirka 3 600. Utredningen bedömer att högst 500 överklaganden kommer att handläggas av Migrationsöverdomstolen . Länsrätten i framhåller att beräkningarna av antalet överklagade beslut i viseringsärenden bygger på antaganden och därför får anses mycket osäkra. Regeringen instämmer i att det är svårt att uppskatta hur många som väljer att överklaga ett avslag på en viserings- ansökan men finner ingen anledning att frångå utredningens bedömning. Det finns ingen möjlighet att finansiera kostnadsökningen för domstolsväsendet genom en höjning av viseringsavgifterna. Regeringen anser därför att en omfördelning bör ske inom utgiftsområde 8 Migration så att domstolarna på ett effektivt sätt ska kunna uppfylla förpliktelser enligt viseringskodexen. Bestämmelsen om rätt att över- klaga viseringsbeslut ska tillämpas från . beräknar regeringen att kostnaderna för domstolarna kommer att uppgå till och därefter till . Därutöver kommer , utlandsmyndigheterna och polismyndigheter att få vissa ökade kostnader i samband med hand- läggning av överklaganden. Regeringen bedömer dock att dessa kostnadsökningar är marginella och att de bör rymmas inom respektive myndighets förvaltningsanslag. Genom viseringskodexen införs rutiner på utlandsmyndigheterna som syftar till att förenkla handläggningen och sänka kostnaderna. Regeringen delar därför inte Ambassaden uppfattning att utlandsmyndigheternas kostnader kan bli Prop. 2010/11:121 betydligt högre än beräknat. Övriga förslag i denna proposition bedöms inte leda till några kostnadsökningar. 9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: De föreslagna författningsändringarna träder i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestäm- melser. Skälen för regeringens förslag och bedömning: När viserings- utredningen lämnade sitt delbetänkande hade viseringskodexen ännu inte publicerats i Europeiska Unionens officiella tidning och därmed ännu inte trätt i kraft. Utredningen lämnade därför inte något förslag avseende ikraftträdande. Viseringskodexen trädde därefter i kraft och ska, förutom överklagandebestämmelserna, tillämpas . Bestämmelserna om överklagande ska tillämpas . Lagförslagen bör därför träda i kraft , vilket bedöms vara . Det finns inte något behov av övergångsbestämmelser. Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) 4 a § Med Schengenvisering avses i denna lag en visering enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex). Paragrafen, som är ny, anger vad som i lagen avses med begreppet Schengenvisering. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Med Schengenvisering avses enligt paragrafen en visering enligt viseringskodexen, dvs. en visering för planerad vistelse som inte varar . En sådan visering kan vara en enhetlig visering som gäller inom medlemsstaternas hela territorium, en visering med territoriellt begränsad giltighet eller en visering för flyplatstransitering. 3§ En utlänning som reser in i eller vistas i ska ha Schengenvisering eller nationell visering, om han eller hon inte har uppehållstillstånd eller har ställning som varaktigt bosatt. Paragrafen behandlar i vilka fall en utlänning ska ha visering för inresa och vistelse i . Övervägandena finns i avsnitt 7.3. I paragrafen görs ett förtydligande av att det för inresa och vistelse i krävs Schengenvisering eller nationell visering. Vilka tredjelandsmedborgare som är viseringspliktiga framgår av rådets förordning (EG) nr 539/2001 av om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav. Att utlänningar med uppehållstillstånd eller nationell visering utfärdade i en annan EES-stat, eller har fri rörlighet under vissa förutsättningar framgår av och rådets förordning (EU) nr 265/2010 av om ändring av konventionen om tillämpning av och av förordning (EG) nr 562/2006 vad gäller rörlighet för personer med visering för längre vistelse. Det finns även andra EU-rättsakter som behandlar rätten till fri rörlighet för utländska medborgare. 1 § Villkor för beviljande av Schengenvisering finns i viseringskodexen. Paragrafen behandlar Schengenvisering. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen innehåller en hänvisning till viseringskodexens bestäm- melser. 4 § Om det finns särskilda skäl får nationell visering beviljas. En sådan visering ger tillstånd att resa in i och vistas i . Viseringen får endast beviljas än , dock högst . Den får beviljas än utlänningens pass gäller endast när det finns särskilda skäl. Paragrafen behandlar nationell visering. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. En nationell visering omfattas inte av viseringskodexen. Den ger endast tillstånd att resa in i och vistas i . En sådan visering får endast beviljas om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan t.ex. vara att sökanden önskar besöka nära släktingar i eller att en Schengenvisering för tid understigande av någon orsak inte kan utfärdas. Nationell visering får endast beviljas än . Den får dock inte beviljas än . 5 § Beslut om Schengenvisering får utöver vad som följer av viseringskodexen meddelas av . Beslut om nationell visering får meddelas av Paragrafen anger vilka myndigheter som får meddela beslut om visering. 2010/11:121 Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Av artikel 4.1 jämförd med artikel 2.9 i viseringskodexen framgår att beskickningar och karriärkonsulat får meddela beslut om Av artikel 4.2 i viseringskodexen framgår att myndig- het som ansvarar för personkontroller vid yttre gräns har samma behörighet vid gränsen. Den föreslagna paragrafen innebär att även får besluta om Schengenvisering och nationell visering samt att får besluta om nationell visering. 6 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela föreskrifter om att andra myndigheter har rätt att besluta om visering. Regeringen får meddela föreskrifter om att ett organ som är knutet till exportråd har rätt att bevilja visering. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får ingå överenskommelse med en Schengenstat om att den statens behöriga myndigheter får besluta om Schengenvisering. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får besluta om samarbete med en extern tjänsteleverantör eller med en kommersiell mellanhand i enlighet med viseringskodexen. Paragrafen innehåller bemyndiganden om viseringar, om överens- kommelser med andra Schengenstater och om samarbete med externa tjänsteleverantörer och kommersiella mellanhänder. finns i avsnitt 7.9. Andra stycket ändras så att organ knutna till exportråd endast kan bemyndigas att bevilja viseringar. Tredje stycket ändras så att det framgår att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, kan ingå överens- kommelser om representation i enlighet med artikel 8 i viseringskodexen och att dessa överenskommelser även kan omfatta rätten att avslå Av fjärde stycket, som är nytt, framgår att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får besluta om samarbete med en extern tjänsteleverantör i enlighet med artikel 43 i viserings- kodexen och med en kommersiell mellanhand i enlighet med artikel 45 i 1 § Nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas för en utlänning som medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter, som varit av betydelse för att få tillståndet. I viseringskodexen finns bestämmelser om upphävande och återkallelse av Om utlänningen har vistats här i landet med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får uppehållstillståndet återkallas enligt första stycket endast om det finns synnerliga skäl för det. Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallelse av visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. Första stycket ändras såvitt avser visering. bestämmelsen endast omfattar återkallelse av nationell visering. I andra stycket, som är nytt, finns en upplysningsbestämmelse som Prop. 2010/11:121 anger att det i viseringskodexen finns bestämmelser om upphävande och återkallelse av Schengenvisering. 2 § Utöver vad som sägs i 1 § får nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd återkallas, om det finns särskilda skäl för det. Uppehållstillstånd får dock återkallas enligt första stycket endast för en utlänning som ännu inte har rest in i . Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallelse av visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.10. Första stycket ändras såvitt avser visering. Ändringen innebär att bestämmelsen endast omfattar återkallelse av nationell visering. 8 § Återkallelse av uppehållstillstånd och arbetstillstånd beslutas av . Återkallelse och upphävande av Schengenvisering får utöver vad som följer av viseringskodexen beslutas av . Återkallelse av nationell visering beslutas av den myndighet som har beviljat viseringen eller av . Uppehållstillstånd eller nationell visering som har beviljats av får återkallas endast av . Paragrafen reglerar vilka myndigheter som är behöriga att återkalla och upphäva beslut om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.11. Av viseringskodexen framgår att utlandsmyndighet och, vid yttre gräns, myndighet som ansvarar för personkontroller är behöriga att besluta om återkallelse och upphävande av Schengenvisering. Första stycket andra meningen, som är ny, innebär att även får fatta sådana beslut. Första stycket tredje meningen ändras så att den endast omfattar återkallelse av nationell visering. Andra stycket ändras såvitt avser visering. Ändringen innebär att bestämmelsen endast avser återkallelse av nationell visering. 10 § Ett beslut i fråga om uppehållstillstånd eller om tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatt i skall alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Vid beslut i fråga om nationell visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning har dock alltid rätt till motivering av ett beslut i fråga om nationell visering, om beslutet går utlänningen emot och utlänningen omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i en EES-stat eller i . Paragrafen behandlar motivering av beslut. Övervägandena finns i avsnitt 7.12. Andra stycket ändras så att paragrafen endast omfattar motivering av nationell visering. Att beslut om avslag på en ansökan om Schengen- visering och beslut om återkallelse eller upphävande av en Schengen- visering ska motiveras framgår av viseringskodexen. Ändringen i sista Prop. 2010/11:121 meningen är endast språklig. 3 § beslut får överklagas till en migrationsdomstol, om beslutet innebär avvisning eller utvisning, avslag på en ansökan om uppehållstillstånd eller om tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatt i , eller återkallelse av ett uppehållstillstånd eller av tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatt i . beslut om avslag på en ansökan om arbetstillstånd eller beslut om återkallelse av arbetstillstånd får överklagas till en migrationsdomstol, om frågan om tillstånd har behandlats i samband med ett beslut om avvisning eller utvisning. Paragrafen behandlar överklagande av beslut. Övervägandena finns i avsnitt 7.13. Bestämmelsen i första stycket om överklagande av beslut om avslag på en ansökan om visering eller återkallelse av visering för en utlänning som är anhörig till en EES-medborgare eller medborgare i utan att själv vara EES-medborgare eller medborgare i , tas bort. Bestämmelser om överklagande av beslut om avslag på en ansökan om visering och överklagande av beslut om återkallelse eller upphävande av visering finns i 5 a §. 5 a § En myndighets beslut om avslag på ansökan om Schengenvisering eller om upphävande eller återkallelse av Schengenvisering, får överklagas till en migrationsdomstol. En myndighets beslut om avslag på ansökan om nationell visering eller återkallelse av nationell visering för en utlänning som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i en EES- stat eller i får överklagas till en migrationsdomstol. Paragrafen, som är ny, reglerar överklagande av beslut om visering. Övervägandena finns i avsnitt 7.13. I första stycket anges att beslut om avslag på ansökan om Bestämmelsen omfattar avslagsbeslut som fattats av utlandsmyndighet, myndighet som ansvarar för personkontroller vid yttre gräns, Migrations- verket och eventuella andra myndigheter som har bemyndigats med stöd av 3 kap. 6 § första stycket UtlL. Endast beslut om avslag på en ansökan Beslut att inte ta upp en ansökan till prövning och beslut under handläggningen, t.ex. att kalla sökanden till intervju, får inte Däremot får beslut om återkallelse eller upphävande av Bestämmelsen omfattar alla typer av enhetlig visering, territoriellt begränsad visering och visering för flygplatstransitering. Andra stycket behandlar överklagande av beslut om avslag på ansökan om nationell visering och beslut om återkallelse av nationell visering. Sådana beslut kan endast överklagas om sökanden är familjemedlem till en EES-medborgare utan att själv vara EES-medborgare. Övriga personkategorier kan inte överklaga ett beslut om avslag på ansökan om nationell visering. 1 § Regeringen meddelar föreskrifter om vilka förvaltningsrätter som ska vara migrationsdomstolar och vilken migrationsdomstol som är behörig att pröva säkerhetsärenden. Regeringen meddelar även föreskrifter om behörig migrationsdomstol för viseringsmål. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i . Om migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen och förfarandet i dessa gäller vad som allmänt är föreskrivet om förvaltningsrätt och kammarrätt och rättskipningen i dessa, om inte något annat följer av denna lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen. Övervägandena finns i avsnitt 7.14. I första stycket har tagits in en upplysning om att regeringen meddelar föreskrifter om behörig migrationsdomstol för viseringsmål. Övriga ändringar är endast språkliga. Europeiska unionens officiella tidning L 243/1 (Rättsakter som antagits i enlighet med EG- och Euratomfördragen och som ska offentliggöras) OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62.2 a och b ii, med beaktande av kommissionens förslag, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (1), och av följande skäl: (1)Enligt artikel 61 i fördraget bör upprättandet av ett om råde med fri rörlighet för personer åtföljas av åtgärder avseende kontroller vid yttre gränser, asyl och invand ring. (2)Enligt artikel 62.2 i fördraget ska genom åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser fastställas regler om visering för vistelser som inte är avsedda att vara , inbegripet förfaranden och villkor för medlemsstaternas utfärdande av viseringar. (3)När det gäller viseringspolitik är införandet av ett gemen samt regelverk, särskilt genom konsolidering och utveck ling av regelverket (relevanta bestämmelser i konventionen om tillämpning av av (2) och i de gemensamma konsulära anvis ningarna (3), ett av de viktigaste inslagen för att ytterli gare utveckla den gemensamma viseringspolitiken som en del av ett mångsidigt system som syftar till att under lätta lagligt resande och ta itu med olaglig invandring genom ytterligare harmonisering av nationell lagstiftning (1) yttrande av (ännu ej offent liggjort i EUT) och rådets beslut av . (2) EGT L 239, 22.9.2000, s. 19. (3) EUT C 326, 22.12.2005, s. 1. och hanteringsförfaranden vid lokala konsulära beskick ningar, som det definieras i Haagprogrammet för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen (4). (4)Medlemsstaterna bör för viseringsändamål vara närva rande eller företrädda i alla tredjeländer vilkas medbor gare är skyldiga att inneha visering. Medlemsstater som saknar eget konsulat i ett bestämt tredjeland eller i en viss del av ett bestämt tredjeland bör bemöda sig om att ingå överenskommelser om representation för att und vika en orimligt stor ansträngning från de viseringssökan des sida för att få tillgång till ett konsulat. (5)Det är nödvändigt att införa regler om transitering ge nom det internationella transitområdet på flygplatser för att bekämpa olaglig invandring. Medborgare från tredje länder som finns upptagna på en gemensam förteckning bör därför vara skyldiga att inneha visering för flyg platstransitering. I akuta situationer med massiv ning av olagliga invandrare, bör dock medlemsstaterna ges möjlighet att ställa ett sådant krav för medborgare i andra tredjeländer än de som anges i den gemensamma förteckningen. Medlemsstaternas enskilda beslut bör ses över . (6)Arrangemangen för att ta emot sökande bör vara utfor made på ett sätt som visar vederbörlig respekt för den mänskliga värdigheten. Handläggningen av viserings ansökningar bör genomföras på ett professionellt och respektfullt sätt och stå i proportion till de eftersträvade målen. (7)Medlemsstaterna bör se till att kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls allmänheten håller hög standard och följer god administrativ praxis. De bör avdela utbildad personal i lämpligt antal samt tillräckliga resurser för att i möjligaste mån underlätta viseringsansökningsför farandet. Medlemsstaterna bör se till att principen om en enda kontaktpunkt tillämpas för alla sökande. (4) EUT C 53, , s. 1. L 243/2 Europeiska unionens officiella tidning (8)Förutsatt att vissa villkor är uppfyllda, bör viseringar för flera inresor utfärdas för att minska den administrativa bördan vid medlemsstaternas konsulat och underlätta ett smidigt resande för personer som reser ofta eller regel bundet. Sökande vilkas integritet och pålitlighet konsula ten känner till bör så långt möjligt komma i åtnjutande av ett förenklat förfarande. (9)På grund av registreringen av biometriska kännetecken i Informationssystemet för viseringar (VIS), som upprätta des genom och rådets förordning (EG) nr 767/2008 av om informations systemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan med lemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vis telse (VIS-förordningen) (1) bör det vara ett grundkrav för ansökan om visering att sökanden infinner sig personli gen, åtminstone vid den första ansökan. (10)För att underlätta förfarandet vid en efterföljande vise ringsansökan, bör det vara möjligt att kopiera fingerav tryck från den första registreringen i VIS av 59 månader. Efter bör fingeravtrycken tas på nytt. (11)Varje handling, uppgift eller biometriskt kännetecken som mottas av en medlemsstat under ett viseringsansök ningsförfarande ska anses vara en konsulär handling en ligt om konsulära förbindelser av och ska behandlas på lämpligt sätt. (12)och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (2) är tillämpligt på med lemsstaterna vid behandling av personuppgifter enligt denna förordning. (13)För att underlätta förfarandet bör flera samarbetsformer övervägas, t.ex. begränsad representation, samlokalisering, gemensamma ansökningscentrum, honorärkonsuler och samarbete med externa tjänsteleverantörer, varvid hänsyn särskilt bör tas till uppgiftsskyddskraven i direktiv /46/EG. I enlighet med de villkor som fastställs i denna förordning bör medlemsstaterna själva kunna bestämma vilken typ av organisationsstruktur de kommer att an vända i olika tredjeländer. (14)Bestämmelser måste antas för situationer där en med lemsstat beslutar att samarbeta med en extern tjänstele verantör för mottagande av ansökningar. Ett sådant be slut kan fattas om samarbete med andra medlemsstater i form av representation, begränsad representation, samlo kalisering eller ett gemensamt ansökningscentrum visar (1) EUT L 218, , s. 60. (2) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. sig olämpligt för den berörda medlemsstaten under sär skilda omständigheter eller av skäl som rör lokala förhål landen.