prop · GY03124 · 2011-04-06 00:00:00 — De skillnader som finns mellan å ena sidan sedlar och mynt, å andra sidan kontotillgodohavanden, kvarstår oaktat att sedlar och mynt i likhet med kontotillgodohavanden kan användas vid genomförande av betalningstransaktioner och till och med kan sättas in på ett konto, t.ex. genom att de betalas över disk på ett bankkontor och motsvarande värde tillförs ett angivet konto som hålls av den mottagande banken. På samma sätt kvarstår en distinktion mellan å ena sidan elektroniska pengar, å andra sidan kontotillgodohavanden, även om båda kategorierna av medel kan användas vid betalningstransaktioner. I likhet med kontanter kan även elektroniska pengar sättas in på ett konto, förutsatt att det finns tekniska möjligheter att förfara på detta sätt. Rätten till inlösen är kopplad till innehavet av ett lagrat penningvärde. Enligt e-penningdirektivets skäl 7 och 8 innefattar definitionen av elektroniska pengar förskottsbetalat värde som lagras antingen i en betalningsanordning som tillhör innehavaren eller fjärrlagras och hanteras av innehavaren via ett specifikt konto. Såvitt avser medel som lagras på t.ex. ett kort är likheterna med sedlar och mynt tydliga: sådana medel kan överlåtas genom tradition av det fysiska medium på vilket lagring sker, dvs. I detta sammanhang bör det dock framhållas att inte heller fjärrlagrade medel nödvändigtvis utgör kontotillgodo- havanden, även om de hanteras av innehavaren av medlen via ett specifikt konto. Detta konto kan utgöra ett avräkningsförhållande som, till skillnad från vanliga bankkonton, inte behöver innehas av en viss person. Innehavet av själva kontot är i dessa fall knutet till möjlig- heten att hantera kontot, dvs. att med hjälp av t.ex. inloggningsuppgifter få tillgång till de elektroniskt lagrade medlen och använda dessa i betal- ningstransaktioner. Något krav på styrkande av identitet finns inte, förutsatt att rätt inloggningsuppgifter eller motsvarande används. Dessa uppgifter behöver inte vara knutna till en viss person. Det är således möjligt att initiera betalningstransaktioner anonymt med hjälp av ett konto som inte är knutet till en viss person, utan enbart utgör ett sätt att fjärrlagra elektroniska pengar i stället för att t.ex. lagra dem på ett fysiskt kort. Denna tolkning beaktar det som sägs i skäl 8 till e-penningdirektivet om möjligheten att fjärrlagra elektroniska pengar. framgår av direktivets artikel 9.1 att elektroniska pengar kan lagras på betalnings- instrument och betalkonton. Såväl betalningsinstrument som betalkonton är knutna till en eller flera personer. Av detta följer att ett kriterium som ingår i definitionen av elektroniska pengar enligt e-penninglag att elektroniska pengar inte lagras på ett individualiserat konto inte överensstämmer med det nya direktivet. Kriteriet i fråga bör därför utmönstras ur definitionen av elektroniska pengar. Detta får till följd att det blir möjligt att lagra elektroniska pengar antingen i en betalnings- ordning som inte är knuten till en eller flera personer, eller i ett betal- ningsinstrument eller på betalkonto. Det kan i detta sammanhang även noteras att det i skäl 13 till direktivet uttalas att elektroniska pengar har en särskild karaktär som en elektronisk ersättning för mynt och sedlar. Vidare sägs att elektroniska pengar kommer att användas för betalningar av vanligtvis begränsade belopp och inte för sparande. Det framstår mot denna bakgrund som om elektroniska pengar är avsedda att användas anonymt, det vill säga med användning av betalningsanordningar som inte är knutna till en eller flera personer. Som anförts ovan följer dock av bestämmelser i direktivet att elektroniska pengar även kan lagras i ett betalningsinstrument eller på betalkonto. Eftersom en kontantliknande hantering av elektroniska pengar är svårare att förena med lagring av sådana medel i betalnings- instrument eller på betalkonto framstår direktivet som svårtolkat i denna del. De uttryckliga bestämmelserna om lagring av elektroniska pengar i betalningsinstrument eller på betalkonto måste dock beaktas vid genomförandet av direktivet i svensk rätt. De uttalanden om elektroniska pengars civilrättsliga karaktär som gjordes i förarbetena till lag hänför sig till elektroniska pengar som används i kontantbaserade transaktionsmönster. Uttalandena i dessa tidigare förarbeten torde fort- farande äga giltighet i den mån elektroniska pengar inte finns på ett individualiserat konto, men omfattar inte elektroniska pengar som används i kontobaserade transaktionsmönster. De särskilda rättigheter som enligt direktivets bestämmelser är knutna till innehavet av elektroniska pengar, t.ex. rätten till inlösen, påverkas inte av hur de elektroniska pengarna lagras. Även i de fall då elektroniska pengar lagras på ett betalningsinstrument eller betalkonto, har inne- havaren av dessa medel rätt att begära inlösen i enlighet med direktivets Prop. 2010/11:124 bestämmelser om detta. Dessutom gäller bestämmelsen i lagen om elektroniska pengar om förbud mot att bevilja ränta på elektroniska pengar. Detta innebär i sin tur att det uppstår ett behov av att kunna identifiera vilka medel på ett betalkonto som utgör elektroniska pengar. Den som administrerar ett betalkonto eller ett betalningsinstrument och erbjuder möjligheten att sätta in elektroniska pengar på kontot eller lagra elektroniska pengar på instrumentet har även att tillse att kontohavaren kan veta hur mycket elektroniska pengar som finns på kontot, för att denne ska kunna utöva sin rätt att begära inlösen i enlighet med direktivets bestämmelser. Sammanfattningsvis utgör elektroniska pengar en form av betalnings- medel som har hanterats i kontantliknande transaktionsmönster, men som enligt det nya direktivets uttryckliga bestämmelser även kan lagras på betalkonton eller betalningsinstrument. För att klargöra detta utmönstras det i nuvarande definition införda uttrycket utan att finnas på ett individualiserat konto i definitionen av elektroniska pengar. 8 Betaltjänster och obehöriga förfaranden 8.1Undantag från krav på information Regeringens bedömning: Bestämmelser i betaltjänstlagen om undantag från krav på att ge viss information bör gälla vid tillhandahållande av betaltjänster som genomförs med användning av elektroniska pengar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker promemorians bedömning eller lämnar den utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Enligt rubriken till artikel 34 i betaltjänstdirektivet föreskrivs där om undantag från direktivets krav på information för betalningsinstrument som avser låga belopp och elek- troniska pengar. I själva artikeltexten sägs dock inget om elektroniska pengar. I 4 kap. 19 § betaltjänstlagen har detta undantag från kraven på information emellertid införts så att det tillämpas vid tillhandahållande av betaltjänster som genomförs med användning av elektroniska pengar, utan någon beloppsbegränsning, eller betalningsinstrument för vilka vissa närmare angivna begränsningar gäller enligt ramavtal. Denna tolkning är förenlig med skäl 24 till det nya e-penningdirektivet, där det anges att utgivningen av elektroniska pengar omfattas av undan- tagen i artiklarna 34 och 53 i betaltjänstdirektivet. 8.2Undantag rörande rättigheter och skyldigheter Regeringens förslag: Bestämmelserna i betaltjänstlagen om möjlighet att avtala om avvikande villkor i fråga om tillhanda- hållande av betaltjänster kompletteras så att det framgår att det är möjligt att avtala om avvikande villkor i fråga om betaltjänster som genomförs med användning av elektroniska pengar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I betaltjänstdirektivets fjärde avdelning finns regler om rättigheter och skyldigheter med avseende på tillhandahållande och användning av betaltjänster. Av artikel 53 följer vissa undantag. I artikelrubriken nämns elektroniska pengar (jfr artikel 34). I själva artikeltexten till 53.1 och 53.2 nämns elektroniska pengar dock inte, men däremot vissa typer av betalningsinstrument för låga belopp nämligen sådana som 1.inte kan blockeras eller vilkas vidare användning inte kan för- hindras, respektive 2.används anonymt eller beträffande vilka betaltjänstleverantören av andra skäl som utgör en oskiljaktig del av betalningsinstrumentet inte kan bevisa att en betalningstransaktion var auktoriserad. Här aktualiseras egenskaper som enligt e-penninglag ansågs ge elektroniska pengar deras särskilda karaktär, nämligen att betalarens legitimation inte behöver kontrolleras av betalningsmottagaren och att bevis om sådan kontroll inte behöver bevaras av mottagaren. Som framgått anges elektroniska pengar, även i det nya e-penning- direktivet, ha en särskild karaktär som en elektronisk ersättning för mynt och sedlar och det finns skillnader i förhållande till artikel 34.1 c ii betaltjänstdirektivet. I artikel 53 i betaltjänstdirektivet används inte sådana uttryck som att betaltjänstleverantören saknar tekniska möjlig- heter att tillhandahålla information. Enligt lagmotiven till betal- tjänstlagen ska undantaget rörande tekniska möjligheter kunna åberopas endast när det saknas tillgängliga tekniska lösningar. Den som valt att inte använda sig av existerande tekniska lösningar ska inte kunna åberopa undantaget (prop. 2009/10:220 s. 172). I direktivets artikel 53 anges att användningen av berört betalningsinstrument inte kan förhindras eller att det inte kan bevisas att en betalningstransaktion var auktoriserad för att användningen sker anonymt eller av andra skäl som utgör en oskiljaktig del av betalningsinstrumentet. I den engelska språk- versionen uttrycks det som att the payment instrument does not allow its blocking or prevention of its further use respektive is used anonymously or the payment service provider is not in a position for other reasons which are intrinsic to the payment instrument to prove that a payment transaction was authorised. Tekniska hinder nämns inte (jfr dock artikel 34). Nästa fråga gäller tillämpningsområdet för artikel 53.1 och 53.2 när det särskilda undantaget i artikel 53.3 aktualiseras. Artikel 60 och 61 innebär att betaltjänstleverantören, genom en återbetalningsskyldighet, ska stå för förluster till följd av icke auktoriserade betalningstransaktioner med undantag för bl.a. bristande skydd för säkerhetsanordningar och grov vårdslöshet av betalaren. Hur förhåller sig denna reglering till kontantbaserade transaktions- mönster där innehavet legitimerar? Ska artikel 53.3 förstås så att artikel 53.1 inte blir tillämplig på elektroniska pengar, inte ens om de finns på ett betalningsinstrument som är begränsat på det sätt som sägs i artikel 53 respektive 4 kap. 19 § betaltjänstlagen? I så fall synes tolkningen av artikel 53 skilja sig från tolkningen av artikel 34, trots att bestäm- melserna i detta avseende konstruerats på ett likartat sätt. Det får antas att artikel 53.1 och 53.2, på motsvarande sätt som artikel 34, ska tillämpas även på elektroniska pengar utan beloppsbegränsning. En oskiljaktig del av kontantliknande elektroniska pengar och tillhörande betalningsinstrument är att en betaltjänstleverantör inte kan bevisa att en betalningstransaktion var auktoriserad. Innehavaren betalar genom att överlämna elektroniska pengar, utan att betalningsmottagaren behöver kontrollera och registrera innehavarens identitet. Artikel 53.3 utgör där- med en kompletterande särreglering för elektroniska pengar, oberoende av beloppsgränser så länge en medlemsstat inte valt att använda sig av möjligheten enligt artikel 53.3 andra meningen att införa en särskild begränsning. Det nya e-penningdirektivet gör det således möjligt att använda kontantliknande transaktionsmönster, oberoende av beloppsgränser. Beträffande artikel 53 har regeringen också förklarat att undantag från ansvarsreglerna får göras för s.k. betalningsinstrument för låga belopp och elektroniska pengar (prop. 2009/10:122 s. 9). Därmed återstår frågan om bestämmelsen i 5 kap. 2 § betaltjänstlagen behöver kompletteras för att omfatta även elektroniska pengar (jfr 4 kap. 19 § samma lag). Inledningsvis bör här noteras att elektroniska pengar står för ett penningvärde dvs. ett visst angivet belopp i någon valuta. De digitala värdeenheterna innehåller inget om vem som innehar dem eller vem som är behörig att förfoga över dem. För sådan hantering används betalningsinstrument. Elektroniska pengar kan som framgått lagras på t.ex. ett kort eller fjärrlagras på en server och hanteras av inne- havaren av elektroniska pengar via ett specifikt konto för elektroniska pengar (skäl 8 till det nya e-penningdirektivet). Det nya e-penningdirektivet synes härvid inte införa någon distinktion mellan olika sätt att betala med elektroniska pengar. När det i 4 kap. 19 § betaltjänstlagen talas om elektroniska pengar bör det inte heller göras någon distinktion mellan de olika sätt på vilka betalningar med elek- troniska pengar kan göras. I skäl 24 till e-penningdirektivet anges att betaltjänstdirektivet är tillämpligt även på elektroniska pengar, särskilt undantagen i dess artiklar 34 och 53. Genom 4 kap. 19 § betaltjänstlagen genomförs betaltjänstdirektivets artikel 34 såvitt avser både elektroniska pengar och betalningsinstrument som avser låga belopp. Möjligheten att avtala bort vissa förpliktelser innebär att parterna kan komma överens om villkor som beaktar den kontantliknande karaktären hos elektroniska pengar. Det anges inte uttryckligen i 5 kap. 2 § betaltjänstlagen, som genomför betaltjänstdirektivets artikel 53.1, att vissa förpliktelser kan avtalas bort när betaltjänsten är knuten till elektroniska pengar. Skulle artikel 53.1 inte anses tillämplig på elektroniska pengar finns det som framgått risk för att den kontantliknande karaktären hos elektroniska pengar delvis går förlorad. Det kan därmed framstå som naturligt att i 5 kap. 2 § betaltjänstlagen Prop. 2010/11:124 införa motsvarande undantag för elektroniska pengar som i 4 kap. 19 § Artikel 53 har emellertid som framgått införts utan att elektroniska pengar nämnts i 5 kap. 2 § betaltjänstlagen. Frågan om elektroniska pengar har inte heller särskilt berörts i prop. 2009/10:220. Bestämmelserna i 5 kap. 2 § betaltjänstlagen bör därför i förtydligande syfte kompletteras så att det uttryckligen anges att även elektroniska pengar omfattas av möjligheterna att avtala om villkor som avspeglar ett mera kontantliknande transaktionsmönster. Särskild reglering av obehöriga transaktioner Regeringens bedömning: Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är inte tillämplig avseende betalnings- transaktioner som genomförs med elektroniska pengar i ett kontant- Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med Remissinstanserna: efterfrågar ett klar- görande av i vilken utsträckning lagen om obehöriga transaktioner blir tillämplig i fråga om betalningstransaktioner som genomförs med Skälen för regeringens bedömning: De frågor som berörts i föregående avsnitt har behandlats även i prop. 2009/10:122, där en särskild lag har föreslagits om obehöriga transaktioner med betalnings- Denna lag gäller för kontohavares ansvar för belopp som belastar ett konto på grund av en obehörig transaktion med ett betalningsinstrument (1 §). Några uttryckliga undantag för elektroniska pengar (konto- eller kontantbaserade) ges inte och i redogörelsen för ärendet och dess beredning (a. prop. s. 7) nämns inte det nya e-penningdirektivet. påpekas att undantag från ansvarsreglerna får göras för elektroniska pengar enligt det gamla e-penningdirektivet och bland olika sätt för att betala nämns elektroniska pengar (a. prop. s. 9 och 11). elektroniska pengar som exempel på tillgodohavanden som kan användas med instrument som inte är att anse som betalningsinstrument för att medlen och instrumenten kan nyttjas av vem som helst (a. prop. s. 24, jfr Utgångspunkten i betaltjänstdirektivet och lagen om obehöriga transak- tioner med betalningsinstrument är att betaltjänstleverantören står för den ekonomiska förlusten vid obehöriga transaktioner. betalningstransaktioner ska betalas tillbaka (artikel 60), i den mån betaltjänstanvändaren inte brustit i sina skyldigheter så att han eller hon ska stå för (del av) beloppet. En del i de krav som ställs på betaltjänstanvändaren är att göra en spärranmälan så att obehörig användning kan hindras. Enligt lagmotiven har tillämpningsområdet för lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument bestämts utifrån vad som menas med betalningsinstrument respektive obehörig transaktion. Som framgått av avsnitt 7.6 (under , menas med betalningsinstrument ett kontokort eller något annat personligt instrument eller en personlig rutin som betaltjänstanvändaren och betaltjänst- leverantören har träffat avtal om och som används av betaltjänst- användaren för att initiera en betalningsorder. Själva de elektroniska pengarna de utgivna digitala värdeenheterna utgör alltså inte betalningsinstrument enligt lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument, men de kan lagras på betalningsinstrument eller användas med en rutin som betecknas betalningsinstrument. Regeringen har förklarat att rekvisitet personlig anordning i direktivets definition får anses ta sikte på sådana instrument och rutiner som enligt kontoavtalet bara får användas av en viss person och det framgår av reglerna om ansvar i direktivet att betalningsinstrument förutsätts vara utställda på någon viss person (a. prop. s. 13 och 24). Betalningsinstrument för elektroniska pengar som används med ett kontantbaserat transaktions- mönster skulle därmed inte omfattas av reglerna om obehöriga transaktioner. I lagmotiven sägs också att de närmare förutsättningarna i svensk rätt för att träffa avtal om instrument som inte behöver gå att spärranmäla inte bör regleras i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument (a. prop. s. 13). Begränsningen till transaktioner som är obehöriga bör förstås på mot- svarande sätt. Som framgått av avsnitt 7.6 (under rubriken med elektroniska pengar från civilrättsliga utgångspunkter) följer det av allmänna fordringsrättsliga principer att kontantbaserade transaktioner ses som behöriga när innehavaren förfogar över de elektroniska pengarna. Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument har därmed getts en utformning som är förenlig med betaltjänstdirektivet och det nya e-penningdirektivet såvitt avser elektroniska pengar som enligt ramavtal hanteras utifrån ett kontantbaserat transaktionsmönster. Som framgått i avsnitt 7.6 har ett kännetecken för elektroniska pengar varit att de hanteras i kontantbaserade transaktionsmönster, även om det i samband med denna hantering kan förekomma att innehavet av lagrade medel redovisas på olika sätt. Detta innebär att lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument, som omfattar transak- tioner som belastar konton på grund av en obehörig transaktion med ett betalningsinstrument, inte är tillämplig såvitt avser transaktioner som genomförs med elektroniska pengar. Av bestämmelser i e-penningdirektivets artikel 9.1 framgår emellertid att elektroniska pengar kan lagras på betalningsinstrument eller betal- konto. Detta får till följd att elektroniska pengar, med avvikelse från vad som gällt, kan lagras på ett instrument eller ett konto som omfattas av reglerna i lagen om obehöriga transaktioner. Det blir av denna anledning nödvändigt att även ta upp frågan om vad som gäller när en betalningstransaktion genomförs med ett betalningsinstrument på vilket elektroniska pengar finns lagrade. Av artikel 53.3 i betaltjänstdirektivet framgår att artikel 60 och 61 i samma direktiv, som uppställer regler för ansvar vid obehöriga transak- tioner, ska tillämpas på elektroniska pengar[]såvida inte betalarens betaltjänstleverantör inte har möjlighet att frysa kontot eller blockera betalningsinstrumentet. Detta innebär att betaltjänstdirektivets bestämmelser om ansvar vid obehöriga transaktioner, som genomförts i Prop. 2010/11:124 lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument, inte är tillämpliga när elektroniska pengar används med ett kontantbaserat transaktionsmönster. Detta anges även i förarbetena till den lagen (prop. 2009/10:122 s. 24). När ett betalningsinstrument används för att initiera en betalningsorder är lagen om obehöriga transaktioner med betalnings- instrument däremot tillämplig, oavsett om de medel som lagras på instrumentet utgör kontotillgodohavanden eller elektroniska pengar. Lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument är således, som framgår av lagens namn, tillämplig när en betalningsorder initieras med ett betalningsinstrument. Huruvida det finns elektroniska pengar (som används i ett kontobaserat transaktionsmönster) lagrade på betalningsinstrumentet är i detta sammanhang betydelselöst. Mot denna bakgrund saknas anledning att i detta lagstiftningsärende ytterligare beröra bestämmelserna i lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om beräkningen av genomsnittligt utestående skulder, vad som utgör tillräckliga styr- och kontrollformer, beräkning av kapitalkrav, hantering av medel, hur stor andel av medel hos pengar och registrerade utgivare som omfattas av skyddskrav, vilka uppgifter som omfattas av lagens dokumentationskrav, vad institut och registrerade utgivare ska iaktta och vilka krav de ska uppfylla vid uppdragsavtal, vilka upplysningar ett institut eller en registrerad utgivare ska lämna till för dess tillsynsverksamhet och om avgifter till . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det Skälen för regeringens förslag: Betaltjänstlagen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter avseende verksamhet med tillhanda- hållande av betaltjänster. Bemyndiganden ges avseende styr- och kontrollformer, beräkning av kapitalkrav, hantering av medel, hur stor andel av medel hos betalningsinstitut och registrerade betaltjänst- leverantörer som omfattas av skyddskrav, vilka uppgifter som omfattas av lagens dokumentationskrav, vad betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer ska iaktta och vilka krav de ska uppfylla vid uppdragsavtal, vilka upplysningar ett betalningsinstitut, en registrerad betaltjänstleverantör eller den eller de som ansvarar för ett betalnings- system ska lämna till för dess tillsynsverksamhet och Den föreslagna lagen om elek- troniska pengar innehåller bestämmelser om verksamhet med utgivning av elektroniska pengar som i stor utsträckning motsvarar vad som gäller för tillhandahållande av betaltjänster. Det bedöms därför lämpligt att i den föreslagna lagen ta in bestämmelser med normgivningsbemyndiganden på området för elektroniska pengar, på motsvarande sätt som i betaltjänstlagen. Regeringens förslag: Bestämmelserna i betaltjänstlagen om person- dataskydd ska gälla när pengar eller registrerade utgivare tillhandahåller betaltjänster. elektroniska pengar ges möjlighet att, i likhet med andra finansiella företag, utväxla uppgifter för kreditupplysningsändamål. Promemorians bedömning: I promemorian görs bedömningen att 6 kap. betaltjänstlagen är tillämpligt när pengar eller registrerade utgivare tillhandahåller betaltjänster. Remissinstanserna: Datainspektionen anför att det bör övervägas om det krävs en ändring i 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) för det fall att pengar ska ha möjlighet att utväxla uppgifter för kreditupplysningsändamål. Skälen för regeringens förslag: Betaltjänstdirektivets bestämmelser är avsedda att tillämpas på i princip alla betaltjänster som tillhandahålls inom gemenskapen (artikel 2), även på betaltjänster som troniska pengar tillhandahåller. Till betaltjänstleverantörer enligt 1 kap.