prop · GY03129 · 2011-04-14 00:00:00 — I för- hållande till och som inte är medlemmar i unionen kommer uppgiftsutbytet antingen att ske enligt det nordiska polissamarbetsavtalet eller via . har påpekat att en stat kan efterfråga person- uppgifter avseende DNA-profiler för vilka brott som helst så länge det finns en brottsutredning. Samfundet anser att man bör införa kvalitativa begränsningar avseende vilka brott som kan komma i fråga för över- förande av personuppgifter och ett krav på dubbel straffbarhet. Som regeringen framhåller i propositionen som föregick godkännandet av Prümrådsbeslutet avser informationsutbytet sådana uppgifter som i stor utsträckning redan utbyts mellan medlemsstaterna (prop. 2007/08:83 s. 61). Regeringen betonar också att tanken med rådsbeslutet är att effek- tivisera ett redan pågående samarbete och att avsikten inte är att begränsa de nya rutinerna för uppgiftsutbytet till vissa grövre brott. Regeringen finner inte anledning att ändra sitt tidigare ställningstagande. Mot denna bakgrund och eftersom all handläggning i detta skede faller utanför råds- beslutet behövs inga lagändringar. Som har nämnts ovan regleras frågan om vilka uppgifter som ska över- sändas uteslutande av den tillfrågade statens nationella lagstiftning, in- klusive reglerna om rättslig hjälp. När det svenska kontaktstället får träff Prop. 2010/11:129 i en annan stats DNA-register regleras det efterföljande utbytet av personuppgifter således av den statens lagstiftning. För det fall den andra staten anser att uppgiftsutbytet i detta skede ska hanteras enligt reglerna om rättslig hjälp kan inhämtandet av uppgifter därför komma att ske enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. 8.3.6Kontaktställe för förmedling av DNA-profiler Regeringens bedömning: bör utses till svenskt kontaktställe för förmedling av DNA-profiler. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig över för- Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 6 i rådsbeslutet ska ett nationellt kontaktställe för förmedling av DNA-uppgifter utses. Kontakt- ställets befogenheter regleras i nationell rätt. Samtliga svenska DNA-register förs av , även om registren fysiskt förvaras hos . Med hänsyn till detta och till att redan är nationell enhet för och Europol, nationell kontaktpunkt för Schengens in- formationssystem (SIS) och nationellt kontaktställe för förmedling av uppgifter enligt artiklarna 13 och 14 i Prümrådsbeslutet, anser regeringen att det är lämpligt att utse styrelsen till nationellt kontaktställe även för förmedling av DNA-uppgifter. Denna fråga bör regleras i förordning. 9Rättslig hjälp med framtagande av DNA- profil Regeringens förslag: På begäran av en annan stat ska rättslig hjälp under vissa förutsättningar ges med att ta prov för DNA-analys på en person som vistas här i landet, analysera provet och ta fram en DNA- profil. Svensk åklagare får på motsvarande sätt begära rättslig hjälp från en annan stat. Ett prov för DNA-analys, oavsett om det tagits med stöd av bestämmelserna i eller på begäran av en annan stat, ska förstöras senast efter det att det togs. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en särskild gallringsfrist för DNA-prov som har tagits på begäran av en annan stat. Bestämmelserna är även utformade något annorlunda. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig över förslaget. att samma gallringsfrist ska gälla för sådana prov som tagits på begäran av en annan stat som för prover som tagits i samband med svenska Prop. 2010/11:129 brottsutredningar, dvs. prov ska förstöras senast efter att de togs eller när ärendet slutligen avgjorts. Skälen för regeringens förslag Om det i en stat pågår en brottsutredning eller ett straffrättsligt förfarande och det där saknas en DNA-profil för en person som vistas i en annan stat, ska den staten enligt artikel 7 i rådsbeslutet under vissa förutsätt- ningar ge rättslig hjälp med att ta prov för DNA-analys på personen i fråga och analysera provet. Den framtagna DNA-profilen ska därefter sändas till den ansökande staten. Skyldigheten att ge rättslig hjälp på detta sätt förutsätter att den ansökande medlemsstaten meddelar för vilket ändamål DNA-profilen behövs, att det av ansökan framgår att det hade funnits förutsättningar för insamling och undersökning av materialet om personen hade vistats i den ansökande staten samt att nationell rätt i den anmodade staten medger både att prov tas och analyseras samt att DNA- profilen översänds. Prov för DNA-analys kan tas bl.a. genom saliv-, blod- eller hårprov. För att ta DNA-prov i form av saliv- eller blodprov krävs ett beslut om kroppsbesiktning enligt 28 kap. . Med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från kroppen och undersökning av sådana prov. Enligt 28 kap. 12 § får den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa kroppsbesiktigas bl.a. för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Ett prov för DNA-analys kan tas om det behövs för att klarlägga den misstänktes del i brottet. Det innebär att provet även kan fria den misstänkte. Med stöd av 28 kap. 12 a § får salivprov tas på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa. Sådana prov får, till skillnad från prov som tas med stöd av den allmänna regeln i 28 kap. 12 §, tas även om det inte behövs för utredningen av det aktuella brottet. Syftet med provtagning enligt denna bestämmelse är nämligen enligt propositionen Utvidgad användning av DNA-tekniken inom brottsbekämpningen m.m. att göra en DNA-analys av provet och registrera uppgifter om resultatet av analysen i det DNA-register eller det utredningsregister som förs med stöd av polisdatalagen (prop. 2005/06:29 s. 38 f.). Av 28 kap. 3 a och 13 §§ följer dock att det vid varje enskilt provtagningstillfälle ska övervägas om åtgärden är propor- tionerlig. Enligt 28 kap. 12 b § första stycket får salivprov också tas på personer som inte är misstänkta för brott eller där misstan- ken ligger på en lägre nivå än skälig misstanke. För ett sådant prov krävs dels att syftet är att underlätta identifiering vid utredning av brott på vil- ket fängelse kan följa, dels att det finns synnerlig anledning att anta att Prop. 2010/11:129 det är av betydelse för utredning av brottet. ning har i praxis tolkats så att det ska föreligga faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att uppnå det av- sedda resultatet med åtgärden (prop. 2005/06:29 s. 39). Det är således inte tillåtet att slentrianmässigt besluta om kroppsbesiktning av en stor mängd personer. Provresultaten får endast användas för det ändamål för vilket de togs. Det innebär att prov som har tagits på någon som inte är skäligen misstänkt för brott inte får jämföras med uppgifter i DNA- registren. Av 36 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare och 28 kap. 12 b § tredje stycket följer att prov för DNA-analys inte får tas på den som är . Nuvarande möjligheter att ge rättslig hjälp Frågor om rättslig hjälp regleras i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (se avsnitt 6.2.7). En uttalad målsättning med lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål är att svenska domstolar och åklagare ska kunna lämna rättslig hjälp till utländska myndigheter med alla de åtgärder som kan vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång (prop. 1999/2000:61 s. 79 f.). Att stater ska bistå varandra med rättslig hjälp i så stor utsträckning som möjligt är också en utgångspunkt Europarådskonvention om inbördes rättslig hjälp i brottmål, som tillträtt (SÖ 1968:15, 1969:71, 1977:88 och 1992:4), och i konventionen från om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens med- lemsstater. Rättslig hjälp omfattar åtgärder enligt 28 kap. och ska lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd i en svensk förundersökning eller rättegång (1 kap. 2 § 5 och 2 kap. 1 § första stycket lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål). Av be- stämmelserna i framgår att det i en svensk förundersök- ning är tillåtet att ta prov för DNA-analys. För att bli användbart måste provet analyseras så att det blir möjligt att ta fram en DNA-profil som kan jämföras med spårprofiler och andra DNA-profiler i register. I mot- sats till vad som anges i promemorian anser regeringen att rättslig hjälp med att ta prov för DNA-analys enligt 28 kap. 12 och 12 b §§ rätte- gångsbalken även omfattar analys av provet. Att provet får analyseras utesluter naturligtvis inte att den utländska myndigheten enbart begär hjälp med att ta ett prov som skickas över utan att först ha analyserats. Bestämmelsen i 28 kap. 12 a § kan dock inte tilläm- pas vid rättslig hjälp, eftersom prov enligt denna paragraf endast får tas i syfte att göra en DNA-analys av provet och registrera uppgifter om resul- tatet av analysen i det DNA-register eller det utredningsregister som förs med stöd av polisdatalagen (prop. 2005/06:29 s. 38 f.). Svensk rätt tillåter således inte provtagning på begäran av en utländsk myndighet om syftet enbart är att myndigheten ska kunna registrera DNA-profilen. Nya bestämmelser om framtagande av DNA-profil Den nya möjligheten för medlemsstaterna att utbyta DNA-profiler med varandra genom automatiska sökningar i varandras register kommer innebära att brottsbekämpningen blir mer effektiv. även fortsättningsvis att finnas behov av att kunna få hjälp med att ta fram nya DNA-profiler från personer som befinner sig i andra stater. Enligt rådsbeslutet har åtagit sig att hjälpa andra stater med detta. Svensk rätt medger redan att rättslig hjälp ges med kroppsbesiktning för att ta prov för DNA-analys, analysera provet och ta fram en DNA- I rådsbeslutet preciseras dock under vilka förutsättningar detta ska En särskild bestämmelse om rättslig hjälp med att ta fram en DNA- profil bör därför införas, liksom en bestämmelse om att svenska myndig- heter på motsvarande sätt kan begära rättslig hjälp från andra stater. Rättslig hjälp med straffprocessuella tvångsmedel regleras i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Det är därför naturligt att de nya bestämmelserna om rättslig hjälp med att ta fram DNA-profiler regleras i Av promemorians förslag till utformning av bestämmelserna kan man få intryck av att rättslig hjälp med att ta fram en DNA-profil endast ska kunna ges beträffande den som är föremål för utredning i den andra Skyldigheten enligt artikel 7 är dock inte begränsad till den person som utredningen rör. Rättslig hjälp med att ta fram en DNA-profil bör därför kunna ges beträffande en person som vistas i , under förut- sättning att det saknas en DNA-profil för den personen i den ansökande staten, att det anges för vilket ändamål profilen behövs och att det hade funnits förutsättningar att ta fram en DNA-profil om personen hade vistats i den ansökande staten. Motsvarande förutsättningar bör gälla för en svensk begäran om rättslig hjälp. En ytterligare förutsättning är enligt rådsbeslutet att det enligt lag- stiftningen i den anmodade staten finns förutsättningar för insamling och undersökning av DNA-prov samt för översändande av den DNA-profil Det innebär att även de generella reglerna i 2 kap. lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål ska tillämpas. endast lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande Som konstateras ovan kan rättslig hjälp ges en- ligt 28 kap. 12 och 12 b §§ men inte enligt 12 a §. tet med lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål är att bistå andra stater och att kunna begära hjälp med att inhämta bevisning i en utredning avseende ett redan begånget brott. Bestämmelsen i 28 kap. 12 a § har ett annat syfte och faller därför utanför lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Regeringen anser att det saknas skäl att ge ut- ländska myndigheter möjlighet att begära rättslig hjälp med att ta DNA- prov om det inte behövs i en brottsutredning. Förutsättningarna för att ta prov för DNA-analys bör därför inte ändras. I lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns det ett krav på dubbel straffbarhet, dvs. att gärningen ska vara straffbar även i för att rättslig hjälp ska ges. För att dubbel straffbarhet ska anses före- ligga är det tillräckligt att den aktuella gärningstypen är kriminaliserad i Slutligen innehåller lagen bestämmelser om vad en ansökan om rättslig hjälp ska innehålla. Man ska även notera möjligheten att enligt 5 kap. 2 § förena den rättsliga hjälpen med villkor för användningen i vissa fall. Genom den i avsnitt 8.3.3 föreslagna ändringen i 22 § i den nu gällande polisdatalagen (1998:622) tydliggörs att översändandet av DNA-profilen är tillåtet. Den på uppdrag av utländsk myndighet framtagna profilen får däremot inte registreras i något svenskt DNA-register. Ur integritetssynpunkt är det en fördel om DNA-analysen görs i det land där provet tas och att det bara är DNA-profilen som sänds över; en DNA-profil är inte möjlig att tyda utan tillgång till särskild expertis och innehåller inte heller någon annan genetisk information. Möjligheten att ansöka om rättslig hjälp med att ta fram en DNA-profil bör därför vara generell, dvs. kunna tillämpas gentemot alla stater. finns det inga enhetliga regler för DNA-analys, men arbete pågår för att i första hand medlemsstaterna i EU ska närma sig varandra i detta av- seende. Eftersom olika stater tillämpar skilda kriterier för DNA-analys kan det i och för sig hävdas att det praktiska behovet av en generell reg- lering inte är så stort. Med hänsyn till att det pågår arbete för att kriterier- na för DNA-analys ska bli mer enhetliga och till att det ur integritets- synpunkt är en fördel om det enbart är DNA-profilen som översänds är en enhetlig reglering av möjligheterna att bistå varandra med rättslig hjälp att föredra. En sådan lösning har också den fördelen att en svensk myndighet som har behov av ett prov för DNA-analys och framställning av en DNA-profil även i fråga om en person som befinner sig i en stat utanför EU kan förvänta sig motsvarande hjälp. En utgångspunkt måste dock vara att rättslig hjälp med att analysera provet och ta fram en DNA-profil endast begärs när det står klart att den framtagna profilen blir användbar. Det får förutsättas att en stat som känner till att den stat man begär rättslig hjälp av använder sig av helt andra kriterier för DNA-analys enbart begär hjälp med att ta själva provet för DNA-analys. I 27 a § i den nu gällande polisdatalagen finns en särskild gallrings- regel för prov för DNA-analys, enligt vilken provet som huvudregel ska förstöras senast efter det att det togs. I promemorian föreslås en särskild gallringsfrist för prov som har tagits på begäran av en annan stat. Både och Statens kriminal- tekniska laboratorium har påpekat att denna frist är för kort. I den nya polisdatalagen (2010:361) har av praktiska skäl en enhetlig gallringsfrist införts för de prov som tas för DNA-analys, 4 kap. 9 § (se prop. 2009/10:85 s. 233). En motsvarande ändring bör göras i den nu gällande polisdatalagen. 10 Utbyte av fingeravtrycksuppgifter 10.1Svenska fingeravtrycksregister som förs av polisen I 2931 §§ i den nu gällande polisdatalagen (1998:622) finns bestäm- melser om fingeravtrycks- och signalementsregister. får behandla uppgifter i sådana register för att underlätta identifieringen av personer i samband med brott. Uppgifterna får vidare användas för identifiering av okända personer i andra fall. Sådana uppgifter får också behandlas i förundersökningar och särskilda undersökningar. I 30 § reg- leras under vilka förutsättningar uppgifter får föras in i registren och vad registren får innehålla. Där sägs bl.a. att sådana register endast får inne- hålla uppgifter om den som är misstänkt eller dömd för brott eller som har fått lämna fingeravtryck med stöd av en viss bestämmelse i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. I fråga om misstänkta och dömda rör det sig främst om fingeravtryck som tagits med stöd av 28 kap. 14 § . Registren får inte innehålla fingeravtryck som med stöd av lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare tagits av den som är . I registren får endast antecknas uppgifter om fingeravtryck, signalement, identifieringsupp- gifter och ärendenummer. Bestämmelserna om fingeravtrycks- och signalementsregister i den nu gällande polisdatalagen har dock i praktiken inte börjat tillämpas. Riks- polisstyrelsen för i stället ett fingeravtrycksregister med stöd av tillstånd från Datainspektionen. Enligt övergångsbestämmelserna till den nu gällande polisdatalagen ska den numera upphävda datalagen (1973:289) tillämpas på personregister som fördes med stöd av Datainspektionens tillstånd. Övergångsbestämmelserna har förlängts och gäller . Fingeravtrycks- registret förs således med stöd av övergångsbestämmelserna till den nu gällande polisdatalagen. Föreskrifterna som Datainspektionen har meddelat för registren överensstämmer dock i stort sett med bestämmelserna i den nu gällande polisdatalagen. Enligt 31 § i den nu gällande polisdatalagen ska uppgifter i fingerav- trycksregister om en misstänkt person gallras när förundersökning eller åtal mot personen läggs ned eller när åtal ogillas. Uppgifterna får dock bevaras längre om andra uppgifter om den misstänkte ska behandlas med stöd av polisdatalagens bestämmelser om behandling av kvarstående misstankar. Om den registrerade döms, ska uppgifterna gallras senast när uppgifterna om personen gallras ur belastningsregistret. meddelade Datainspektionen föreskrifter för fingeravtrycksregistret som överensstämmer med den nu gällande polisdatalagens gallringsbestäm- melser. Förutom är det endast Natio- nella Fingeravtrycksavdelningen vid och Tekniska roteln vid Polismyndigheterna i , och län som har getts direktåtkomst till fingeravtrycksregistret. Detta beror på att endast de största polismyndigheterna anses ha utrustning för och kompetens att jämföra fingeravtryck med spår av fingeravtryck. Övriga polismyndigheter samt och den brottsbekämpande verksamheten vid har åtkomst till uppgifter om Prop. 2010/11:129 huruvida någon förekommer i registret eller inte. Bestämmelserna om fingeravtrycks- och signalementsregister har förts över till den nya polisdatalagen (2010:361). Vissa redaktionella och språkliga ändringar samt förtydliganden har gjorts; bland annat har det tydliggjorts att uppgifter om fingeravtryck som inte kan hänföras till en identifierbar person får behandlas om uppgiften kommit fram i en utred- ning om brott. Anledningen till att regleringen avser register i plural är att ska ha möjlighet att skapa fler fingeravtrycks- register om behov av detta skulle uppstå. Fingeravtrycksregister får enligt den nya lagen föras dels för de gene- rella ändamålen i 2 kap. i den nya lagen, dels för att underlätta identi- fiering av okända personer. Uppgifter i fingeravtrycksregister ska enligt den nya lagen gallras efter det att uppgifter om personen gallrats i misstanke- och belastningsregistret. För uppgifter som inte kan hänföras till en identifierbar person gäller särskilda gallringsfrister. Polis- myndigheter, , , , Skatte- verket och får enligt den nya lagen medges direktåtkomst till personuppgifter i fingeravtrycksregister. Utbyte av fingeravtrycksuppgifter enligt nuvarande utbyts uppgifter om fingeravtryck mellan EU:s medlems- När en svensk polismyndighet vill söka i en annan stats fingerav- trycksregister skickas en blankett som innehåller de relevanta fingerav- trycken till () vid Riks- Där scannas fingeravtrycken in och skickas via e-post till den utländska myndigheten som sköter hanteringen i förhållande till den statens fingeravtrycksregister. Om en sökning i det utländska regist- ret ger träff skickas relevanta uppgifter via e-post tillbaka till IPO, som vidarebefordrar dem till den svenska myndigheten. måste skickas till alla de stater vars register man vill genomsöka. läggningstiden kan variera beroende på till vilket land frågan ställs, hur hög prioritet ärendet har och om frågan ställs på en helg eller en vardag. I de fall utländsk polis vill jämföra ett fingeravtryck med uppgifter om fingeravtryck i det går det till på mot- Den utländska myndigheten skickar en förfrågan till IPO som kontrollerar syftet med sökningen. sedan till Nationella fingeravtrycksavdelningen vid som jämför den med fingeravtrycksuppgifter i det svenska fingeravtrycks- Resultatet skickas tillbaka till IPO. På samma sätt som be- träffande utbyte av DNA-profiler är det förundersökningsledaren som avgör om fingeravtrycket och de personuppgifter som är knutna till det kan lämnas ut till den utländska myndigheten om det aktuella fingerav- trycket är aktuellt i en pågående svensk förundersökning. I annat fall görs den bedömningen av IPO. Uppgifterna lämnas ut med stöd av 7 § i den nu gällande polisdatalagen och 18 § i den nu gällande polisdataförord- ningen (1999:81) enligt det förenklade förfarande för utbyte av uppgifter som föreskrivs i förordningen (2008:1396) om förenklat uppgiftsutbyte Prop. 2010/11:129 mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen (se avsnitt 4.2.2 om det s.k. svenska initiativet). Liksom beträffande DNA-profiler utbyts fingeravtryck även i viss ut- sträckning via och Europol (se avsnitt 8.2). 10.3Utbyte av fingeravtrycksuppgifter enligt Prümrådsbeslutet 10.3.1Den nu gällande polisdatalagen görs tillämplig på fingeravtrycksregistret Regeringens förslag: Den nu gällande polisdatalagen ska vara till- lämplig på behandlingen av personuppgifter i det fingeravtrycksregis- ter som för. Fingeravtryck definieras som fingerav- tryck eller handavtryck. Uppgifter om fingeravtryck som har kommit fram under utredning av brott och som inte kan hänföras till en identifierbar person ska gall- ras senast efter registreringen och i vissa fall senast . Regeringens bedömning: De svenska myndigheter som har direktåtkomst till fingeravtrycksregistret bör ha fortsatt möjlighet till direktåtkomst till registret. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. behandlas inte frågan om direktåtkomst för svenska myndigheter. Där föreslås inte heller någon gallringsbestämmelse eller någon defini- tion av fingeravtryck. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig över Datainspektionen har ingen erinran mot att det svenska fingeravtrycks- registret omfattas av den nu gällande polisdatalagens bestämmelser. Inspektionen påpekar dock att det är viktigt att uppgifter i fingeravtrycks- registret verkligen gallras enligt 31 § i den nu gällande polisdatalagen. påpekar att det är angeläget att lagregleringen inom det brottsbekämpande området är så enkel som möjligt och inte alltför I avvaktan på att den nya polisdatalagen träder i kraft anser myn- digheten att den enda möjligheten är att ändra i övergångsbestämmel- serna till den nu gällande polisdatalagen och göra lagen tillämplig på ombudsmän anser att förslaget att än- dra i övergångsbestämmelserna till nuvarande polisdatalag framstår som Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som redovisas ovan är det den numera upphävda datalagen (1973:289) tillsammans med Datainspektionens tillstånd som reglerar behandlingen av personupp- gifter i det fingeravtrycksregister som för. larna 8 och 9 i rådsbeslutet ska medlemsstaterna ges direkt tillträde till referensuppgifter i varandras fingeravtrycksregister och ha rätt att göra automatiska sökningar i dessa register (för en utförlig beskrivning, se av- Den nuvarande regleringen av det svenska fingeravtrycks- registret medger inte att utländska myndigheter ges direktåtkomst till fingeravtrycksregistret på det sätt som föreskrivs i rådsbeslutet. Eftersom datalagen är upphävd kan den inte ändras och det är inte heller möjligt att genom författning ändra i villkoren för Datainspektionens tillstånd. regleras i den nya polisdatalagen som träder i kraft .