prop · GY03124 · 2011-04-06 00:00:00 — troniska pengar ska alltså, i enlighet med direktivet, kunna uppdra åt ombud att distribuera elektroniska pengar för deras räkning. Direktivets artikel 3.4 innehåller inga särskilda bestämmelser såvitt avser utgivning av elektroniska pengar som utförs av företag i samma koncern som institutet av den art som och efterfrågar. Direktivet och den nu föreslagna lagen innehåller inte heller några bestämmelser som avser det avtalsrättsliga förhållandet mellan ett pengar och dess ombud. När institut för elektroniska pengar erbjuder betaltjänster får dessa dock tillhandahållas via ombud under samma förutsättningar som dem som gäller för betalningsinstitut. Hit hör också betaltjänster som är knutna till elektroniska pengar. Enligt artikel 3.4 nya e-penningdirektivet ska pengar också få distribuera och lösa in elektroniska pengar via fysiska eller juridiska personer som agerar för deras räkning. Om de elektroniska pengarna distribueras i en annan medlemsstat genom att anlita en sådan fysisk eller juridisk person, ska dock de förfaranden tillämpas som gäller för betalningsinstitut enligt artikel 25 i betaltjänstdirektivet. Det bör införas bestämmelser i lagen om elektroniska pengar som anger de förutsättningar under vilka pengar och registrerade utgivare får tillhandahålla betaltjänster genom ombud. De föreslagna bestämmelserna motsvarar de bestämmelser om tillhanda- hållande av betaltjänster genom ombud som finns i 3 kap. lagen (2010:751) om betaltjänster. Det bör i detta sammanhang noteras att e- penningdirektivets artikel 3.4 anger att förfarandena enligt artikel 25 i betaltjänstdirektivet ska tillämpas vid gränsöverskridande distribution av elektroniska pengar. Av bestämmelser i betaltjänstlagen som genomför artikel 25 i betaltjänstdirektivet följer att viss information om ombud som tillhandahåller betaltjänster i ett annat EES-land ska anmälas till Finans- inspektionen (3 kap. 17 och 18 §§ betaltjänstlagen). Det framgår vidare av e-penningdirektivets artikel 3.5 att betaltjänstdirektivets bestämmelser om krav på anmälan vid tillhandahållande av betaltjänster genom ombud är tillämpliga även på pengar och registrerade utgivare som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud. Det bör därför anges i lagen om elektroniska pengar att pengar och registrerade utgivare som vill tillhandahålla betaltjänster genom ombud ska anmäla ombudet för registrering hos Finans- inspektionen. Däremot bör, med beaktande av artikel 3.4 i e- penningdirektivet, någon motsvarande förpliktelse inte uppställas såvitt Prop. 2010/11:124 avser ombud som här i landet sysslar med distribution eller inlösen av Enligt artikel 3 i det nya e-penningdirektivet ska bl.a. artikel 17.7 i betaltjänstdirektivet gälla i tillämpliga delar för pengar. Där ges föreskrifter om uppdragsavtal. För betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer har dessa regler införts genom 3 kap. 28 § betaltjänstlagen. Bestämmelser om uppdragsavtal för pengar och registrerade utgivare, som motsvarar de regler som betaltjänstlagen uppställer för betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer, bör införas i lagen om elektroniska pengar. 6.14Marknadstillträde inom EES och förhållande till tredjeland Regeringens förslag: Regler om marknadstillträde inom EES, som i stor utsträckning motsvarar vad som gäller enligt betaltjänstlagen, införs. Det införs även regler om marknadstillträde för företag från länder utanför EES. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: vid noterar att även utländska juridiska personer synes kunna bedriva verksamhet som registrerade utgivare av elektroniska pengar. Skälen för regeringens förslag: Direktivets artikel 3.1 anger, som nämnts i avsnitt 6.12 ovan, att vissa artiklar i betaltjänstdirektivet ska gälla även för pengar. Genom hänvisningen i artikel 3.1 blir de tillsyns- och rörelseregler som gäller för betalnings- institut tillämpliga även på pengar. Detta gäller även de bestämmelser i betaltjänstdirektivets artikel 25 som rör gränsöverskridande verksamhet. Betaltjänstlagens 3 kap. innehåller bestämmelser om svenska företags verksamhet i andra länder såväl i som utanför EES och om den verksamhet som företag från andra EES- länder får bedriva i med stöd i sitt tillstånd från hemlandet. Det följer av e-penningdirektivets artikel 9.3, som hänvisar till betaltjänstdirektivets artikel 10.9 och 25, att de företag som enligt artikel 9 medgetts undantag från tillståndskravet inte ges rätt att bedriva gräns- överskridande verksamhet. Sådana företag som i den nu föreslagna lagen benämns registrerade utgivare har alltså inte rätt att bedriva gränsöverskridande verksamhet avseende utgivning av elektroniska pengar med stöd i e-penningdirektivets bestämmelser. En registrerad utgivare ska ha sitt huvudkontor i . Utländska juridiska personer kan således inte bedriva verksamhet som registrerade utgivare enligt den nu föreslagna lagen. De aktörer som anges i e-penningdirektivets artikel 1.1 a samt ce kan bedriva gränsöverskridande verksamhet med ut- givning av elektroniska pengar om de enligt de regler som gäller för deras rörelse kan bedriva gränsöverskridande verksamhet (se t.ex., såvitt avser kreditinstitut, 5 kap. 14 §§ lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). I lagen om elektroniska pengar bör det, mot denna bakgrund, införas bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet i troniska pengar. Bestämmelser föreslås införas dels avseende verksamhet som för elektroniska pengar med stöd i e-penning- direktivets och betaltjänstdirektivets regler får bedriva i andra länder, dels den verksamhet som företag från andra EES-länder får bedriva i med stöd i sitt tillstånd från hemlandet. Därutöver föreslås regler för den verksamhet som för elektroniska pengar får bedriva i länder utanför EES, samt för den verksamhet med utgivning av elektroniska pengar som företag från länder utanför EES kan bedriva i . I detta sammanhang kan först noteras att pengar inte kan ge ut elektroniska pengar genom ombud, men däremot distribuera och lösa in elektroniska pengar genom ombud (se avsnitt 6.13). pengar kan även tillhandahålla betal- tjänster genom ombud i ett annat EES-land. Vidare kan troniska pengar ge ut, distribuera och lösa in elektroniska pengar samt tillhandahålla betaltjänster genom filial i ett annat EES-land. Dessutom kan ett pengar bedriva gränsöverskridande verksamhet i andra länder inom EES. De närmare krav som ska uppfyllas för olika former av gränsöverskridande verksamhet följer i stor utsträckning av bestämmelser i betaltjänstdirektivets artikel 25, som genom hänvisningen i artikel 3.1 i e-penningdirektivet ska gälla i tillämpliga delar för pengar. Motsvarande bestämmelser, såvitt avser tillhandahållande av betaltjänster, finns i 3 kap. betaltjänstlagen. I lagen om elektroniska pengar bör det införas bestämmelser som ger pengar möjlighet att tillhandahålla betaltjänster, samt att distribuera och lösa in elektroniska pengar genom ombud i andra EES-länder. Vidare bör det av lagen framgå att pengar under vissa förutsättningar kan ge ut elektroniska pengar eller tillhandahålla betaltjänster genom filial i ett annat EES-land. Dessutom bör det i en bestämmelse anges att pengar kan bedriva gränsöverskridande verksamhet utan att det sker genom ombud eller i filial med utgivning av elektroniska pengar och tillhandahållande av betaltjänster. I begreppet utgivning av elektroniska pengar innefattas även distribution och inlösen av elektroniska pengar. Det bör även anges i lagen om elektroniska pengar att utländska företag från EES-länder kan ge ut, distribuera och lösa in elektroniska pengar genom en filial i utan att behöva något tillstånd enligt lagen. Vidare bör det av lagen framgå att utländska företag från EES- länder kan bedriva gränsöverskridande verksamhet från sitt hemland med utgivning av elektroniska pengar och tillhandahållande av betaltjänster i utan att behöva något tillstånd enligt lagen. Det bör noteras att e-penningdirektivet, till skillnad från betal- tjänstdirektivet, innehåller uttryckliga bestämmelser i artikel 8 om förutsättningarna för företag från länder utanför EES att bedriva verksamhet inom EES. Artikel 8 behandlar situationen då ett företag från tredje land vill bedriva verksamhet i ett EES-land. artikel 8 inte några bestämmelser avseende verksamhet i tredje land som Prop. 2010/11:124 bedrivs av företag från EES-länder. Regler för sådan verksamhet, såvitt avser svenska företag som tillhandahåller betaltjänster i tredje land genom filial, finns dock i betaltjänstlagens 3 kap. 23 §. En motsvarande bestämmelse som anger att pengar under vissa förutsättningar kan få tillstånd av att inrätta en filial i ett land utanför EES föreslås införas i lagen om elektroniska pengar. Bestämmelserna om företag från tredje land i e-penningdirektivets artikel 8, som förbjuder medlemsstater att ge förmånlig behandling till företag från tredje land och möjliggör avtal mellan EU och tredje land om hur företag från dessa länder ska behandlas inom unionen, saknar mot- svarighet i betaltjänstdirektivet. E-penningdirektivets artikel 8 medger att medlemsstaterna beviljar företag från länder utanför EES tillstånd att ge ut elektroniska pengar från en filial i medlemsstaten. En förutsättning är dock att filialer till företag från länder utanför EES inte ges en förmånligare behandling än institut från EES-länder (artikel 8.1). Enligt artikel 8.2 ska Europeiska kommissionen underrättas om alla tillstånd som beviljas filialer till företag från tredje land som ger ut elektroniska pengar. Bestämmelser om beviljande av tillstånd till filialer till företag från länder utanför EES att ge ut elektroniska pengar finns i 2 kap. 8 § e-penninglag. En motsvarande reglering bör även införas i den nu föreslagna nya lagen. Däremot saknas det skäl att i lag föreskriva om en sådan rapporteringsplikt såvitt avser beviljade tillstånd som följer av e- penningdirektivets artikel 8.2. Förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför Regeringens bedömning: Det finns lämpliga och effektiva förfaranden för hantering av klagomål som rör påstådda överträdelser av tillämpliga regler i betaltjänstlagen som utgivare av elektroniska pengar kan ha gjort sig skyldiga till i samband med tillhandahållande Det finns också effektiva och lämpliga förfaranden för att avgöra tvister mellan utgivare av elektroniska pengar och konsumenter som är användare av elektroniska pengar, rörande rättigheter och skyldigheter avseende tillhandahållande av betal- Promemorians bedömning: I promemorian görs ingen bedömning i Remissinstanserna: () anför att promemorian inte berör direktivets bestämmelser om förfaranden för klagomål och tvistlösning utanför domstol. såvitt avser betaltjänstlagen har uttalat att nämnden har förutsättningar att uppfylla betaltjänstdirektivets krav på möjlighet till tvistlösning utanför Enligt bör det i förevarande lagstiftningsärende redogöras för om nämnden har motsvarande förutsättningar att pröva Skälen för regeringens bedömning: Artikel 13 i e-penningdirektivet Prop. 2010/11:124 hänvisar till betaltjänstdirektivets avdelning IV, kapitel 5 och anger att dess bestämmelser ska vara tillämpliga även för utgivare av elektroniska pengar, med avseende på de skyldigheter som följer av den avdelningen. Innebörden av artikel 13, som framstår som något svårtillgänglig, är att det i medlemsstaterna ska finnas möjlighet dels att inkomma med klagomål mot utgivare av elektroniska pengar, dels att hänskjuta tvister mellan utgivare av elektroniska pengar och konsumenter som är betaltjänstanvändare till ett tvistelösningsförfarande utanför domstol. Formuleringen i artikel 13 att betaltjänstdirektivets krav på att det ska finnas klagomåls- och tvistlösningsförfaranden gäller avseende de skyldigheter som följer av den avdelningen skulle kunna tolkas som att det är avdelning IV i betaltjänstdirektivet som åsyftas. Detta skulle inne- bära att kravet på att medlemsstaterna ska tillhandahålla klagomåls- och tvistlösningsmekanismer gäller i fråga om de betaltjänster som utgivare av elektroniska pengar tillhandahåller till konsumenter som är betaltjänstanvändare. I den engelska språkversionen av direktivet talas det dock om att kravet gäller avseende de skyldigheter som följer av denna avdelning (duties arising from this Title) och detsamma gäller såväl i den franska språkversionen (obligations découlant du présent titre) som i den tyska (aus diesem Titel erwachsenden Verpflichtungen). Europeiska kommissionen har i ett tolkningsuttalande uttryckt att kravet på att det ska finnas klagomåls- och tvistelösningsförfaranden gäller i fråga om förpliktelser enligt e-penningdirektivets avdelning III, som artikel 13 ingår i. Denna tolkning motsvarar direktivets lydelse i fransk, engelsk och tysk språkdräkt, och överensstämmer även med vad som anförs i skäl 19 till direktivet. Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att e-penning- direktivets artikel 13 uppställer ett krav på att det ska finnas klagomåls- och tvistelösningsförfaranden avseende de skyldigheter som åvilar utg- ivare av elektroniska pengar enligt direktivets avdelning III (artiklarna ). I fråga om betaltjänstdirektivets motsvarande krav på att det ska finnas klagomåls- och tvistlösningsmekanismer såvitt avser tillhanda- hållande av betaltjänster ansåg regeringen att kravet uppfylldes inom ramen för befintliga förfaranden för klagomålshantering och tvistlösning (se prop. 2009/10:220 s. 7679). Regeringen bedömer i detta ärende att det, på motsvarande sätt som i fråga om tillhandahållande av betaltjänster, redan finns effektiva förfaranden som uppfyller e-penningdirektivets krav att det ska finnas klagomåls- och tvistlösningsmekanismer avseende de skyldigheter som följer av direktivets avdelning III. Regeringens förslag: beslut enligt den nya lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Ett beslut av inspektionen om att förelägga den som bedriver viss verksamhet att lämna de uppgifter som behövs för att inspektionen ska kunna bedöma om verksamheten är tillståndspliktig får dock inte Ett beslut att meddela föreskrifter får heller får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna yttrar sig inte över promemorians förslag i denna Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslås en bestämmelse om överklagande av sådana beslut som fattar enligt den nu aktuella lagstiftningen. Av bestämmelsen framgår att de flesta av de beslut som fattar kan överklagas hos Detta gäller dock, enligt promemorians förslag, inte beslut att förelägga någon att lämna upplysningar om viss verksamhet för att ska kunna bedöma om verksamheten i fråga är tillståndspliktig eller omfattas av lagstiftningen rörande tillhandahållande av betaltjänster. att ett beslut om meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen inte kan överklagas. Dessutom anges i bestämmelsen att får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . I dessa delar motsvarar den föreslagna bestämmelsen 17 kap. 1 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, (2007:528) om värdepappersmarknaden och (2010:751) om betaltjänster. Bestämmelsen bör införas i den nya lagen om elektroniska pengar. Regeringens förslag: Lagen om elektroniska pengar ska träda i kraft . Redan verksamma pengar och de som medgetts undantag års e-penninglag ska få fortsätta att ge ut elektroniska pengar. Uppgifter ska lämnas till så att inspektionen kan pröva om utgivarna uppfyller den nya lagens krav. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , , och anför att övergångs- bestämmelserna bör omformuleras så att även teleoperatörer och deras betaltjänstverksamhet omfattas, och att övergångstiden bör utsträckas. Skälen för regeringens förslag: Av e-penningdirektivets artikel 22 framgår att direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . Det har inte varit möjligt att genomföra direktivets bestämmelser inom den föreskrivna tidsfristen. Det är angeläget att direktivet kan genomföras för att minimera de negativa konsekvenserna av förseningen. De nu föreslagna lag- ändringarna bör därför träda i kraft , med undantag för den föreslagna ändringen i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. som Prop. 2010/11:124 bör träda i kraft . Medlemsstaterna ska enligt övergångsbestämmelser i artikel 18 tillåta att pengar, som före har inlett verksamhet i enlighet med nationell lagstiftning som införlivar gamla e- penningdirektivet, att fortsätta denna verksamhet, utan krav på nytt tillstånd och utan skyldighet att följa direktivets bestämmelser om kapitalkrav, tillåten verksamhet, skyddskrav, m.m. (jfr skäl 23 till direktivet). Medlemsstaterna ska emellertid kräva att instituten lämnar relevant information så att de ska kunna bedöma om instituten uppfyller kraven enligt det nya e-penning- direktivet. I de fall kraven inte uppfylls ska det bedömas vilka åtgärder som krävs eller om det är lämpligt att återkalla auktorisationen. De institut som uppfyller kraven i det nya direktivet ska beviljas registrering. De ska sedan vara skyldiga att följa det nya e-penning- direktivets regler för pengar. Medlemsstaterna ska också få föreskriva att ett pengar automatiskt beviljas tillstånd om de behöriga myndigheterna redan har bevis för att de berörda instituten uppfyller de tillstånds-, kapital- och skyddskrav som anges i det nya direktivet. De behöriga myndigheterna ska i så fall informera de berörda pengar innan de beviljas tillstånd. Den nya lagen bör åtföljas av övergångsbestämmelser i enlighet med direktivets krav. För att underlätta anpassningen till den nya regleringen för de företag som kan komma att bli berörda bör möjligheten till automatiskt beviljande av tillstånd utnyttjas när direktivets bestämmelser genomförs i . Teleoperatörsföretagen har anfört att övergångsbestämmelserna bör gälla även för teleoperatörer och deras betaltjänstverksamhet. De menar också att övergångstiden bör utsträckas. De aktuella övergångsbestämmelserna genomför direktivets artikel 18, inbegripet de bestämmelser i artikel 18.2 som medlemsstaterna kan välja att genomföra om de så önskar. Det framgår dock av direktivets artikel 16.1 att, i den utsträckning direktivet innehåller harmoniserade bestäm- melser, medlemsstaterna därutöver inte får införa andra bestämmelser än de som föreskrivs i direktivet. Det skulle strida mot artikel 16.1 att på det sätt som Teleoperatörsföretagen föreslår införa övergångsbestämmelser som avviker från vad som föreskrivs i direktivets artikel 18, t.ex. genom att övergångsbestämmelserna görs tillämpliga på fler subjekt än de som anges i den artikeln. 7 Definition av elektroniska pengar, m.m. Vid ett införande av det nya e-penningsdirektivet blir det av avgörande betydelse hur direktivets definition av elektroniska pengar ska förstås. Medan målet med det gamla e-penningdirektivet var att ge det minimum av regler som behövs för en harmonisering av området syftar det nya e- penningdirektivet och betaltjänstdirektivet till fullharmonisering. 2010/11:124 tjänstdirektivet innehåller dessutom detaljerade regler om betalningar som gäller också för elektroniska pengar. På samma sätt som det gamla e-penningdirektivet ger det nya direktivet inte någon heltäckande eller fullständig bild av vilka rättsliga moment som kan ingå i begreppet elektroniska pengar eller vilka system för elektroniska pengar som rent faktiskt existerar (jfr prop. 2001/02:85 s. 32). Det behöver därför analyseras hur den nya definitionen bör införas och vilka verkningar som följer av en bredare samordning där civilrättsliga regler om betalningar ingår. 7.2Det tidigare e-penningdirektivet och e- penninglag I det gamla e-penningdirektivet definierades elektroniska pengar som ett penningvärde i form av en fordran på utgivaren i)som lagras på en elektronisk produkt, ii)som givits ut mot erhållande av medel som värdemässigt inte understiger det penningvärde som givits ut, iii)som godkänns som betalningsmedel av andra företag än utgivaren. e-penninglag definieras elektroniska pengar som ett penningvärde som representerar en fordran på utgivaren och som, utan att finnas på ett individualiserat konto, är lagrat på ett elektroniskt medium och godkänns som betalningsmedel av andra företag än Denna definition innefattar i förhållande till det gamla e- penningdirektivet ett vidgat tillämpningsområde så att även utgivning till ett annat värde än det nominella skulle innefattas. kunde därigenom undgås om utgivningen justerats beloppsmässigt för att det finansiella institutet inte skulle stå under tillsyn. noterades att en utgångspunkt i direktivet var att det utgivande institutet ska erhålla medel som inte understiger värdet av den elek- troniskt lagrade betalkraft som institutet ger ut. infördes därför som en förutsättning för marknadstillträde för svenska utgivare av elektroniska pengar till annat EES-land enligt principerna om enda auktorisation, hemlandstillsyn och ömsesidigt erkännande (5 kap. 1 § e-penninglag och prop. 2001/02:85 s. 58 ff., 80 och En annan anpassning vid införandet i svensk rätt var att ersätta direk- tivets uttryck lagrat på en elektronisk produkt (an electronic device) med uttrycket lagrat på ett elektroniskt medium. framgick att denna anpassning syftade till att göra definitionen vid och generell och inte slå fast hur det elektroniska mediet ska vara beskaffat och vilka närmare egenskaper det ska ha lagens begrepp skulle kunna omfatta utgivning av elektroniska pengar med system för både kort och nät (prop. 2001/02:85 s. 81). I de beskrivningar av elektroniska pengar som gavs i lagmotiven noterades också att medel som inte är registrerade ett individualiserat konto utan hanteras som värdeenheter i någon mening finns hos den som innehar medlen, i ett s.k. elektroniskt förvar Prop. 2010/11:124 och att ett elektroniskt förvar kan vara t.ex. ett kort eller en hårddisk där innehavaren förvarar de symboler som bär betalkraften, dvs. de digitala värdeenheterna (a. prop. s. 33). Förvaring av elektroniska pengar på en server som används av innehavaren via nät synes därmed omfattas redan av den gällande svenska definitionen av elektroniska pengar. Enligt lagtexten ska penningvärden som utgörs av elektroniska pengar dessutom vara lagrade utan att finnas på ett individualiserat konto. Genom detta uttryck markerades i lagtexten det synsätt som kommit till uttryck i direktivet, att betrakta elektroniska pengar som en elektronisk ersättning för sedlar och mynt (a. prop. s. 80). 7.3Det nya e-penningdirektivet, m.m. I den nämnda konsekvensanalysen rörande det gamla e-penning- direktivet5 noterades vissa problemområden, bl.a. att definitionen av elektroniska pengar är otydlig och att tillämpningsområdet för det gamla e-penningdirektivet är oklart samt att vissa bestämmelser i betal- tjänstdirektivet är oförenliga med det gamla direktivet.6 Bristen i definitionen av elektroniska pengar skulle enligt konsekvensanalysen bestå i att 1.utgivning av ett värde som är lägre än vad som betalats inte blir att anse som elektroniska pengar, och 2.uttrycket lagras på en elektronisk produkt skulle vara tekniskt begränsat till en form av elektroniska pengar, s.k. kortbaserade elek- troniska pengar, och därmed inte omfatta de olika förbetalda produkter som finns tillgängliga på marknaden, så som serverbaserade elektroniska pengar.7 De former för elektroniska pengar beträffande vilka det ansågs råda tvekan om de innefattades eller inte, beskrevs i utvärderingen som serverbaserade i den meningen att medel inte lagras lokalt på ett chipkort eller en dator utan på en central server, t.ex. på utfärdarens.