prop · GZ031 · 2011-09-20 00:00:00 — I sådana fall har kontoinne- havaren inte nödvändigtvis haft anledning att hålla reda på den faktiska anskaffningsutgiften för aktierna eftersom det kommande karaktärs- bytet inte behöver ha varit känt vid förvärvet. Trots detta bör de allmänna bestämmelserna för bestämmande av anskaffningsutgift även gälla för finansiella instrument som omfattas av ägar- begränsningen. Anledningen till detta är att sådana tillgångar inte ska få en omotiverat hög anskaffningsutgift, vilket skulle kunna leda till för låg beskattning av ägaren. Således bör den faktiska anskaffningsutgiften vara avgörande för om det vid en framtida avyttring uppstår en kapitalvinst eller kapitalförlust. I fall där tillgångar övergår till att omfattas av denna begränsning först på ett invester- ingssparkonto kan det följaktligen leda till att tillgångarna beskattas dels schablonmässigt, dels konventionellt. Inte heller kvalificerade andelar föreslås vara föremål för schablonbeskattning. De torde endast undantagsvis komma att förvaras på ett investeringssparkonto och får då maximalt för- varas där i . Kvalificerade andelar kan undantagsvis komma att förvaras på ett inve- steringssparkonto på grund av att andelarna blir kvalificerade de finns på kontot. Ett möjligt exempel är aktier i ett fåmansbolag som har varit föremål för handel på en regle- rad marknad men som avnoterats och där det finns aktiva ägare. ha innehaft dem innan de blir kvalificerade. I de fall andelar blir kvalificerade de finns på ett investeringssparkonto har kontoinnehavaren inte nödvändigtvis haft anledning att hålla reda på den faktiska anskaff- ningsutgiften för dessa andelar eftersom det kommande karaktärsbytet inte behöver ha varit känt vid förvärvet. Dessutom kan det, som har konstaterat, bli fråga om såväl schablonbeskattning som konventionell beskattning om den verkliga anskaffningsutgiften ska tillämpas för andelar som har blivit kvalificerade de förva- rades på ett investeringssparkonto. Detta på grund av att andelarna har schablonbeskattats på kontot de inte har varit kvalifi- cerade. Inte desto mindre bör de allmänna bestämmelserna för bestämmande av anskaff- ningsutgift gälla även för kvalificerade andelar. Som redan antytts bör det bli mycket ovanligt att sådana tillgångar förvaras på ett investerings- sparkonto och för att inte de ska få en omotive- rat hög anskaffningsutgift, vilket skulle kunna leda till för låg beskattning av ägaren, bör den faktiska anskaffningsutgiften vara avgörande för om det vid en framtida avyttring uppstår en kapitalvinst eller kapitalförlust. Sammanfattningsvis bör den faktiska anskaff- ningsutgiften ligga till grund för beräkningen av vinst eller förlust vid en framtida avyttring av ovan nämnda tillgångar. Detta bör även gälla om avyttringen sker när tillgångarna förvaras på ett investeringssparkonto. Den faktiska anskaff- ningsutgiften bör också, i enlighet med kontinu- itetsprincipen, ligga till grund för den anskaff- ningsutgift som gäller för den som förvärvar sådana tillgångar genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt. Till kategorin tillgångar som ska beskattas konventionellt även om de förvaras på ett inve- steringssparkonto hör även tillgångar som förva- ras på kontot i strid med 17 § lagen om inve- steringssparkonto. Typiskt sett utgörs sådana tillgångar av tillgångar som varken kontoinneha- varen eller investeringssparkontot har uppmärk- sammat är kontofrämmande. Det kan t.ex. röra sig om aktier som när de överfördes till ett inve- steringssparkonto var upptagna till handel på en marknadsplats utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som motsvarar en reglerad marknad, men som avnoteras från marknadsplat- sen utan att kontoinnehavaren eller invester- ingsföretaget nås av denna information. utom förutsätter felaktig förvaring av här aktu- ella tillgångar att investeringsföretaget vid minst en sådan värdering som ska ske vid varje kvar- talsskifte av samtliga tillgångar på kontot inte uppmärksammar att aktien har avnoterats. De tillgångar som här är aktuella bör normalt sett ha getts ut av företag som kontoinnehavaren varken har något avgörande inflytande eller någon större insyn i. Kontoinnehavaren kan således inte på samma sätt som för finansiella instru- ment som omfattas av ägarbegränsningen eller är kvalificerade andelar anses ha goda möjligheter att känna till tillgångarnas status som invester- ingstillgångar eller kontofrämmande tillgångar. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det inte är lämpligt att beräkna anskaffnings- utgiften för denna typ av tillgångar på samma sätt som för övriga tillgångar, som behandlas ovan, som inte är föremål för schablonbeskatt- ning, dvs. till den faktiska anskaffningsutgiften. Anskaffningsutgiften för felaktigt förvarade tillgångar bör i stället anses vara tillgångarnas marknadsvärde när den felaktiga förvaringen påbörjades, dvs. efter det att den frist enligt 17 § lagen om investeringssparkonto inom vilken tillgångarna skulle ha avförts från kontot löper ut. Fram till denna tidpunkt har tillgång- arna schablonbeskattats. Kontoinnehavarens anskaffningsutgift, dvs. marknadsvärdet när den felaktiga förvaringen påbörjades, övergår i enlighet med kontinuitets- principen till den som förvärvar tillgångarna genom arv, testamente, bodelning eller på liknande sätt. Följande exempel kan illustrera marknadsvär- det som ska vara avgörande för anskaffningsutgiften för en felaktigt förvarad tillgång: Kontoinnehavaren förvärvar under kvartal 1 på en reglerad marknad aktier i och placerar dem på sitt investeringssparkonto. Aktierna i avnoteras under kvartal 2. Aktierna ska därmed avföras från investerings- sparkontot senast efter utgången av kvartal 2. Varken K eller investeringsföretaget uppmärksammar dock att aktierna avnoterades. Detta upptäcks först under kvartal 4, varvid akti- erna avförs från investeringsspar- kontot. K:s anskaffningsutgift ska anses vara aktiernas marknadsvärde vid ingången av den 61:a dagen efter utgången av kvartal 2, dvs. från och med det att tillgångarna förvaras på kontot i strid med 17 § lagen om investeringssparkonto. I 44 kap. 22 a22 e §§ IL tas bestämmelser om anskaffningsutgift för tillgångar som är föremål för schablonbeskattning in, se avsnitt 3.4. 6.13.3.7Inbetalning av utländsk valuta och överföring av finansiella instrument till investeringssparkonto Regeringens förslag: Utländsk valuta som har betalats in till ett investeringssparkonto ska anses avyttrad mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet på valutan då den förtecknades på kontot. Inbetalningar av följande slag ska dock inte anses utgöra sådana inbetalningar som medför att valutan ska anses ha avyttrats. Det gäller inbetalningar av: 1.ränta, utdelning och annan avkastning än ersättning vid överlåtelse på tillgångar som förvaras på investeringssparkontot, 2.ersättning vid sådan överlåtelse av tillgångar som förvaras på investeringssparkontot till följd av vilken tillgångarna får överföras till förvärvaren, 3.utländsk valuta som överförs från ett annat investeringssparkonto, eller 4.utländsk valuta som investeringsföretaget som för investeringssparkontot har växlat mot valuta som har förvarats på kontot. Den som har överfört investeringstillgångar till ett eget investeringssparkonto ska anses ha avyttrat tillgångarna mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet då de förtecknades på kontot. Om mottagna andelar som deltagit i andels- byte enligt äldre bestämmelser överförs till ett investeringssparkonto ska äldre uppskovsbelopp tas upp till beskattning. Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Enligt promemorians förslag är det den som har betalat in utländsk valuta till ett investeringssparkonto som ska anses ha avyttrat valutan. Promemorian inne- håller ingen särskild bestämmelse för uppskovs- belopp som fastställts enligt äldre bestämmelser om andelsbyten och som hör till en mottagen andel som förs över till eget investeringsspar- konto. Remissinstanserna: För att göra skattereg- lerna för värdepapper ännu enklare anser Skatte- verket att det bör införas regler som innebär att personer med mindre innehav i värdepapper kan lägga in dessa i investeringssparkontot utan att behöva räkna ut sina omkostnadsbelopp. Skatte- verket föreslår därför att fysiska personer som ägde finansiella instrument med ett marknadsvärde som uppgick till högst får föra över dessa tillgångar till investeringssparkontot utan att de anses ha avyttrats. En förutsättning bör vara att alla finan- siella tillgångar som personen äger överförs till kontot, att inga finansiella värdepapper har getts bort innan tidpunkten för överföringen och att avdrag inte medges för eventuella förluster som realiserats innan överföringen. Förvaltningsrätten i anför att spararna på grund av den föreslagna avskattningen kan komma att se inve- steringssparkontot som ett attraktivt alternativ enbart för nytt sparande. En övergångsbestäm- melse som innebär möjlighet till en schablonise- rad avskattning bör därför övervägas. Lant- brukarnas () anser att särskilt generösa övergångsregler bör införas vid överföringar till investeringsspar- konto. Detta skulle kunna åstadkommas genom ett höjande av schablonen i 48 kap. 15 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, från till för sådana överfö- ringar. och framför att för att göra det nya systemet med investeringssparkonto till en populär form för sparande bör lagstiftaren införa någon form av skatterabatt vid införan- det av reglerna. Ett alternativ kan vara att över- gångsreglerna ger möjlighet till att flytta över befintliga innehav till investeringssparkontot med ett ingångsvärde om av mark- nadsvärdet. Enligt måste det finnas en förmånlig övergångsregel för att flytta över befintligt sparande i fonder, aktier och andra värdepapper till det nya investerings- sparkontot för att komma tillrätta med proble- met med de inlåsningseffekter som gäller . Ett alternativ vore att schablonregeln om ingångsvärde (omkostnadsbeloppet) höjs . För att öppna för ett mer aktivt sparbeteende och rörligt sparkapital föreslår Aktiespararna att den som önskar föra in sitt befintliga sparande i ett investeringssparkonto, eller byta till annan sparform, ska erbjudas möjlighet att skatta av vinsten till en något redu- cerad nivå. Aktiespararna föreslår att en möjlig- het ska ges att från lagens införande använda en schablonmetod för beräkning av kapitalvinsten, enligt vilken omkostnadsbeloppet ska kunna bestämmas till av försälj- ningslikviden. konstaterar att befintligt sparande inte ska kunna överföras till ett investeringssparkonto utan att det utlöser beskattning. Enligt kommer därmed införandet av investeringssparkonton inte att lösa problemet med inlåsningseffekter i befintligt sparande. Införandet av investerings- sparkonto kommer dock att kunna bidra till bättre kundrörlighet vad gäller framtida sparande. Far konstaterar att det endast är avskattade tillgångar som kan föras in på kontot. Följden av detta är sannolikt att det stora antalet småsparare inte kommer att föra in sina till- gångar på kontot. Målet att ha ett förenklat system för dessa sparare riskerar därmed att inte uppfyllas. Skälen för regeringens förslag Inbetalning av utländsk valuta Den nya sparformen investeringssparkonto bygger på att kontoinnehavaren kan sätta in kontanta medel på sitt investeringssparkonto för att inom ramen för detta konto förvärva finansi- ella instrument. Även andra än kontoinnehava- ren ska ha möjlighet att sätta in kontanta medel på ett investeringssparkonto. När det gäller insättning av kontanta medel i form av svenska kronor finns det inga latenta kapitalvinster som kan föras över från det konventionella skattesy- stemet till ett investeringssparkonto. Beträffande utländsk valuta är det dock annorlunda. Om ett innehav av utländsk valuta har stigit i värde uppstår inom den konventionella beskattningen en kapitalvinst när valutan avyttras. Om det vore möjligt att utan några skattemässiga effekter sätta in utländsk valuta på ett investeringsspar- konto skulle en sådan kapitalvinst beskattas väsentligt lägre än vid konventionell beskattning. För att det inte ska vara möjligt att på detta sätt överföra latenta vinster till ett investeringsspar- konto bör en eventuell värdestegring, eller värdeminskning, skattas av i samband med att valutan överförs till kontot. Avskattningen inne- bär att utländsk valuta som har betalats in till ett investeringssparkonto ska anses avyttrad mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet på valutan när den förtecknades på kontot. Avytt- ringen ska anses ha skett , dvs. när valutan förtecknades på kontot. Vinster och förluster på den utländska valutan ska tas upp i det konventionella skattesystemet, såvida avyttringen inte är undantagen från beskattning enligt andra bestämmelser. Enligt 48 kap. 6 § IL ska t.ex. kapitalvinster på sådan utländsk valuta som är avsedd för den skattskyldiges personliga levnadskostnader under en tillfällig vistelse utomlands inte tas upp. Det är ägaren av valutan som ska ta upp eventuell kapitalvinst eller kapi- talförlust på valutan. Det sagda innebär bland annat att om konto- innehavaren själv har betalat in utländsk valuta som han eller hon äger till sitt investeringsspar- konto ska kontoinnehavaren anses ha avyttrat valutan. Om någon annan person än kontoin- nehavaren betalar in utländsk valuta som perso- nen i fråga äger till kontoinnehavarens invester- ingssparkonto, anses den andra personen ha avyttrat valutan. Det senare kan t.ex. bli aktuellt om inbetalningen av den utländska valutan är en gåva till kontoinnehavaren eller det är fråga om en annan benefik överlåtelse av valutan, såsom arv, testamente eller bodelning. Om äganderät- ten till den utländska valutan redan har övergått till kontoinnehavaren genom benefikt fång anses dock kontoinnehavaren ha avyttrat valutan även om han eller hon inte betalar in den till inve- steringssparkontot. Som principiell utgångspunkt bör dock inte inbetalningar i samband med att den utländska valutan enligt allmänna bestämmelser har avytt- rats till kontoinnehavaren anses utgöra sådana inbetalningar som medför att valutan ska anses ha avyttrats. Detta för att undvika att samma valuta ska anses ha avyttrats enligt två olika bestämmelser. Med avyttring av tillgångar avses enligt 44 kap. 3 § IL försäljning, byte och liknande överlåtelser av tillgångar. Det innebär t.ex. att utländsk valuta som har avyttrats till kontoinnehavaren genom att användas som betalning vid en annan persons förvärv av till- gångar på ett investeringssparkonto och som betalas in till kontot som utgångspunkt inte bör anses avyttrad även på grund av inbetalningen. Denna utgångspunkt bör dock inte gälla i alla situationer. Även eventuella värdeförändringar av den utländska valutan som sker från det att den avyttras till det att den betalas in på ett inve- steringssparkonto bör nämligen i princip skattas Det är exempelvis inte uteslutet att en kontoinnehavare förvärvar en utländsk valuta och att det dröjer innan valutan betalas in på dennes investeringssparkonto och kan värdet på valutan förändras. Om avyttringen sker i samband med inbetalningen, eller i nära anslutning till denna, torde valutans värde inte nämnvärt förändras mellan dessa händelser. Detta talar för att inbe- talningar av utländsk valuta till ett investerings- sparkonto som typiskt sett sker i nära samband med avyttringen bör kunna undantas från huvudregeln att inbetalningen ska anses som en avyttring av valutan. Som ytterligare villkor för att inbetalning av utländsk valuta som sker i samband med att valutan avyttras enligt allmänna bestämmelser inte på nytt ska anses ha avyttrats på grund av inbetalningen bör gälla att avyttringen enligt allmänna bestämmelser sker mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet. Om alla inbe- talningar i samband med avyttring av utländsk valuta skulle vara undantagna från avskattnings- bestämmelsen är det möjligt att genom förvärv till underpris föra över obeskattade värden till investeringssparkontosystemet. Det resonemang som förs i avsnitt 6.13.2.10 om överföring av finansiella instrument är även relevant i förhål- lande till utländsk valuta. Som redan nämnts bör kontoinnehavarens egen inbetalning av utländsk valuta och annans inbetalningar av utländsk valuta som överlåts till kontoinnehavaren genom gåva och andra bene- fika fång genom inbetalningen anses utgöra en avyttring av valutan. I det förra fallet är konto- innehavaren skattskyldig för eventuell vinst eller förlust och i det senare överlåtaren. Förutom denna slags inbetalningar torde sådana inbetal- ningar som avses i den föreslagna 42 kap. 39 § utgöra huvuddelen av alla inbetalningar till ett investeringssparkonto. Nämnda paragraf avser inbetalningar som avser avkastning på tillgångar som förvaras på investeringssparkontot, ersätt- ning vid överlåtelse av sådana tillgångar, överfö- ring från annat eget investeringssparkonto och kontanta medel som kontoinnehavaren har växlat till sig från investeringsföretaget som för investeringssparkontot. Gemensamt för dessa inbetalningar, med undantag från överföring från annat eget investeringssparkonto, är att de, om de avser utländsk valuta, typiskt sett kan förvän- tas ske i nära anslutning till inbetalarens avytt- ring av valutan och att avyttring sker till valutans Dessa inbetalningar bör därför vara undantagna från huvudregeln att utländsk valuta som har betalats in till ett investerings- sparkonto ska anses avyttrad. Det gäller även inbetalningar av utländsk valuta som avser överföring från annat eget investeringsspar- konto, och även inbetalningar som avser överfö- ring från annans investeringssparkonto, eftersom utländsk valuta som förvaras på ett investerings- sparkonto är föremål för schablonbeskattning och därför inte kan anses ha någon latent kapi- talvinst. Övriga inbetalningar än de nu nämnda bör inte vara undantagna från huvudregeln. Överföring av finansiella instrument Investeringssparkonto är en sparform som i första hand är avsedd för sparande i finansiella instrument som är investeringstillgångar. Sådana tillgångar kan under vissa förutsättningar, t.ex. i samband med vissa typer av förvärv, överföras från annan till kontoinnehavarens investerings- sparkonto. En kontoinnehavare kan också över- föra investeringstillgångar från ett annat eget konto till investeringssparkontot. Marknads- värdet av de överförda tillgångarna ska då öka kapitalunderlaget. En kontoinnehavare får inte överföra kontofrämmande tillgångar till ett eget investeringssparkonto. Finansiella instrument som har stigit i värde har en latent kapitalvinst. På samma sätt som gäller för utländsk valuta bör det inte vara möjligt att till ett investeringssparkonto överföra latenta vinster hänförliga till finansiella instru- ment. Investeringstillgångar som en kontoinne- havare har överfört från ett annat eget konto som inte är ett investeringssparkonto till ett eget investeringssparkonto bör därför skattas av. Avskattningen innebär att den som har överfört sådana tillgångar till ett eget investeringsspar- konto ska anses ha avyttrat tillgångarna när de förtecknades på kontot mot en ersättning som motsvarar tillgångarnas marknadsvärde . Överföringen fullbordas i och med att investeringstillgångarna förtecknas på det mottagande investeringssparkontot och det är alltså när så sker som tillgångarna anses avytt- rade. Det är värdet som ligger till grund för om det uppstår någon vinst eller förlust vid den tänkta avyttringen. Vinst eller förlust ska tas upp i det konventionella skattesystemet. En investeringstillgång som överförs till ett investeringssparkonto kan vara en mottagen andel som deltagit i ett andelsbyte enligt bestämmelserna i 48 a kap. IL om framskjuten beskattning vid andelsbyte. Enligt dessa regler (48 a kap. 10 § IL) har de mottagna andelarna övertagit de avyttrade andelarnas omkostnads- belopp vid andelsbytet. Den latenta kapital- vinsten eller kapitalförlusten från andelsbytet förs på så sätt över till de mottagna andelarna och kommer fram då de mottagna andelarna förtecknas på kontot, eftersom de då anses avyttrade. Reglerna om framskjuten beskattning vid andelsbyten infördes med verkan (prop. 2001/02:46, bet. 2001/02:SkU13, rskr. 2001/02:123, SFS 2001:1176) och utvidgades genom lagstiftning med regler som trädde i kraft (prop. 2002/03:15, bet. 2002/03:SkU5, rskr. 2002/03:80, SFS 2002:1143). Reglerna kan under vissa förutsätt- ningar få tillämpas retroaktivt. De tidigare reglerna för uppskov vid andels- byten innebar för fysiska personer att en kapital- vinst räknades fram vid andelsbytet och att den skattskyldige måste begära uppskov i sin dekla- ration. fastställde uppskovs- beloppet vid taxeringen för det beskattningsår som andelsbytet skett. Uppskovsbeloppet för- delades på de mottagna andelarna och skulle tas upp som intäkt det beskattningsår då ägande- rätten till andelarna övergår till någon annan eller upphör att existera. Reglerna fanns i 49 kap. IL. Omkostnadsbeloppet för de mottagna andelarna uppgick enligt allmänna regler till ett belopp som motsvarade marknadsvärdet för de avyttrade andelarna. Om mottagna andelar som deltagit i andels- byte enligt äldre bestämmelser överförs till ett investeringssparkonto bör äldre uppskovsbelopp tas upp till beskattning. Detta bör regleras i en särskild övergångsbestämmelse. I lagen om investeringssparkonto regleras i vilka fall annan än kontoinnehavaren får överföra finansiella instrument till investeringssparkon- tot. Med undantag från överföringar som sker från annans investeringssparkonto rör det sig om överföringar i samband med förvärv som typiskt sett sker till marknadsvärdet och i nära anslut- ning till förvärvet. Finansiella instrument som överförs från annans investeringssparkonto kan inte anses ha någon latent kapitalvinst. Andras överföringar av finansiella instrument till ett investeringssparkonto bör därför inte skattas av. Några remissinstanser, bland annat , och , förordar att avytt- ringar på grund av kontoinnehavarens överföring av investeringstillgångar till ett eget investerings- sparkonto ska behandlas förmånligare än vad som följer av allmänna regler i IL. Detta skulle kunna åstad- kommas genom att anskaffningsutgiften vid sådana avyttringar beräknas på visst sätt eller om bara en viss andel av vinsten ska tas upp. Skatte- verket anser att överföringar upp till ett visst värde inte ska beskattas alls under vissa förut- sättningar. En sådan inträdesrabatt vid införandet av investeringssparkontot som efterfrågas av några remissinstanser skulle öka den nya sparformens attraktionskraft, vilket är positivt i flera avseenden. Bland annat medför ett ökat schablonbeskattat sparande förenklingar såväl för den enskilda spararen som för . Vidare minskar skattekrediten som belöper på konventionellt beskattade tillgångar om det schablonbeskattade sparandet ökar. En för- månlig regel om avskattning vid överföring av finansiella instrument till eget investeringsspar- konto torde också medföra att beskattningen av latenta vinster på konventionellt beskattade instrument tidigareläggs i större utsträckning än om en sådan regel inte införs. Dessa positiva effekter av en förmånlig avskattning ska dock vägas mot kostnaderna för en sådan avskattning i form av minskade skatteintäkter på lång sikt. Om dessa kostnader ska finansieras inom förslaget fordras en permanent högre beskatt- ningsnivå för investeringssparkontot. Den nya sparformen är avsedd att uppmuntra till sparande på såväl kort som lång sikt och regeringen har därför valt att prioritera en permanent lägre beskattningsnivå framför en kortsiktig skatterabatt för befintligt sparande. Vidare bör framhållas att en kortsiktig skatte- rabatt av det slag som har efterfrågats av vissa remissinstanser skulle medföra nackdelar i form av krångel för enskilda sparare, som måste göra en särskild kapitalvinstberäkning för att komma att åtnjutande av skatterabatten, och stora administrativa kostnader för .