prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — Regeringens bedömning: Ändringarna i kreditinstitutsdirektivet avseende riskviktning av vissa exponeringar ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. anser att skälen behöver formuleras om då de felaktigt kan tolkas som om det är möjligt för institut att göra en egen bedömning av vilka poster som får undantas. Ändringsdirektivets innehåll: Enligt nuvarande artikel 115 och 116 i kreditinstitutsdirektivet får kreditinstitut riskvikta tillgångsposter mot regionala och lokala självstyrelseorgan (kommuner och landsting) och myndigheter till eller beroende på vilken av dessa riskvikter som exponeringarna har enligt schablonmetoden. Andra exponeringar mot eller garanterade av sådana självstyrelseorgan och myndigheter får också ges någon av dessa riskvikter. Det innebär att riskvikten då blir densamma som den riskvikt skulder mot sådana organ och myndigheter har enligt schablonmetoden. Enligt artikel 115.2 och 116 får dessutom vissa exponeringar mot institut ges riskvikten . Ändringsdirektivet medför att artikel 115 helt ersätts och att artikel 116 utgår. Den nya artikel 115 innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar värdet på exponeringar som avser bostadsfastigheter respektive kommersiella fastigheter bör minskas. Skälen för regeringens bedömning: Av 7 kap. 6 § framgår vilka exponeringar instituten helt eller delvis ska undanta vid beräkning av sina exponeringar. De poster som räknas upp i första stycket ska avräknas helt. Enligt andra stycket är det vidare möjligt att helt eller delvis undanta ytterligare poster om kreditrisken är låg. Vilka poster som avses preciseras i föreskrifter. Således finns det inom gällande rätt möjlighet att föreskriva om när institut får reducera exponeringar mot tillgångsposter som avser bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter. Någon lagstiftningsåtgärd behövs således inte. Värdepapperisering innebär i den enklaste formen att ett företag (originatorn) skiljer av en grupp av tillgångar och de intäkter som flyter in från dessa från företagets övriga tillgångar. Originatorn överlåter därefter tillgångarna till ett specialföretag som enbart äger dessa tillgångar och emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. Specialföretaget förmedlar också till investerarna de betalningsflöden som tillgångarna genererar. Något förenklat möjliggör kreditinstitutsdirektivets nuvarande bestäm- melser rörande värdepapperisering för en originator, som i samband med värdepapperiseringen har överfört en betydande kreditrisk till tredje part, att från beräkningen av sina riskvägda exponeringsbelopp undanta de exponeringar som har värdepapperiserats. De senaste årens finansiella kris har visat på brister i den nuvarande regleringen av värdepapperiseringar. Vid traditionell kreditgivning finns det ett uppenbart incitament för kreditgivaren att kontrollera och övervaka sina lämnade krediter, eftersom kreditgivaren behåller den risk som uppstår vid kreditgivningen. När krediter värdepapperiseras riskerar detta incitament att försvagas eftersom kreditrisken i dessa fall kan överföras till en tredje part den som investerar i värdepapperiseringen. En sådan försvagning av kreditgivarens incitament att kontrollera riskerna i sin kreditgivning riskerar att i förlängningen leda till en försämrad kreditkvalitet. Dessutom har erfarenheterna från finanskrisen visat att investeringar i värdepapperiseringar har skett utan att tillräcklig kunskap om de risker som varit förknippade med investeringen har förelegat. Regeringens förslag: Ett kreditinstitut får exponera sig mot en värdepapperisering bara om originatorn, det medverkande institutet eller den ursprunglige långivaren meddelat kreditinstitutet att ett ekonomiskt intresse kommer att behållas i värdepapperiseringen. Beräkning av det ekonomiska intresset får i vissa fall göras på gruppnivå. Ett kreditinstitut ska innan det investerar i en värdepapperisering noggrant undersöka värdepapperiseringen och dess underliggande exponeringar. Därefter ska kreditinstitutet fortlöpande övervaka utvecklingen av värdepapperiseringspositionen. och kreditinstitut som är originator ska tillämpa samma kriterier för kreditgivning på exponeringar som ska värdepapperiseras som de tillämpar på exponeringar som utgör egna positioner. Investerare och framtida investerare ska ges tillgång till all relevant information om en värdepapperisering. ska i vissa fall kunna besluta om extra riskvikt för ett kreditinstituts relevanta värdepapperiseringspositioner. Vid perioder av allmänna likviditetsstörningar på marknaden ska tillfälligt kunna upphäva kravet på behållande av ekonomiskt intresse. Ett flertal nya bemyndiganden ska införas. Promemorians förslag omfattar institut, dvs. kreditinstitut och värdepappersbolag. Regeringens förslag omfattar bara kreditinstitut. I övrigt stämmer promemorians förslag i huvudsak överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. har inget att invända mot den valda lösningen av genomförande av artikel 122a men menar att det inte kan uteslutas att reglerna får effekten att institut och andra företag som värdepapperiserar väljer att emittera till andra delar av marknaden än de som omfattas av investeringsbegränsningarna. Vidare anser att den föreslagna 7 a kap. 1 § kapitaltäckningslagen bör gälla för alla exponeringar mot en värdepapperisering och att förslaget till 7 a kap. 7 § kapitaltäckningslagen behöver förtydligas så att det framgår att regeln gäller bara för det institut som missköter sig och för de värde- papperiseringspositioner som påverkas. tycker att det bör införas en uttrycklig bestämmelse om att ska samråda med innan åtgärder vidtas vid perioder av allvarlig likviditetsstörning och att synpunkter från ESRB och också kan behöva beaktas. Införs inte en sådan bestämmelse anser att det bör ges ytterligare vägledning om när bestämmelsen är avsedd att tillämpas. ser gärna att det tydliggörs att reglerna enligt föreslagna 7 a kap. gäller både för kreditinstitut och värde- pappersbolag, om det är avsikten. Vidare noterar inspektionen att artikel 122a.3 inte föreslås genomföras i lag och att det inte heller föreslås något bemyndigande att införa artikeln genom föreskrift. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet tillförs kapitel 2 i kreditinstitutsdirektivet om tekniska instrument för tillsyn ett nytt avsnitt 7 om exponeringar mot överförda kreditrisker. I det följande beskrivs innehållet i det nya avsnittet. Kravet på att behålla viss kreditrisk Genom ändringsdirektivet införs en ny artikel 122a.1 som anger att en förutsättning för att ett kreditinstitut ska kunna investera i en värdepapperisering, är att originatorn, ett medverkande kreditinstitut eller den ursprunglige långivaren uttryckligen har meddelat investeraren att ett väsentligt ekonomiskt intresse som nettoberäknat aldrig understiger kommer att behållas i värdepapperiseringen. Härigenom säkerställs att å ena sidan investeraren och å andra sidan originatorn, ett medverkande kreditinstitut eller den ursprunglige långivaren får ett gemensamt intresse av att kontrollera riskerna i exponeringen. Med att behålla ett ekonomiskt intresse netto avses enligt ändringsdirektivet något av följande: att behålla av det nominella värdet av varje tranch Prop. 2010/11:110 som sålts eller överförts till investerarna, att vid värdepapperisering av rullande exponeringar, behålla originatorns andel på av det nominella värdet av de värdepapperiserade exponeringarna, att behålla slumpvis utvalda exponeringar som motsvarar av det nominella värdet av de värdepapperiserade expo- neringarna, och som skulle ha värdepapperiserats i den aktuella transaktionen, förutsatt att antalet potentiella värdepapperiserade exponeringar ursprungligen inte understiger 100, eller att behålla den tranch som är i första förlustläge och, om så är nödvändigt, andra trancher som har samma eller högre riskprofil än de som överförts eller sålts till investerare, och som inte har kortare löptid än de som överförts eller sålts till investerare, så att det som behålls totalt motsvarar av det nominella värdet av de värde- papperiserade exponeringarna. Kravet på att behålla ett ekonomiskt intresse ska inte tillämpas mer än en gång för varje given värdepapperisering. Behållande av ekonomiskt intresse på gruppnivå Av ändringsdirektivets artikel 122a.2 framgår att när ett moder- kreditinstitut inom EU, ett finansiellt holdingbolag inom EU eller ett av dess dotterbolag i egenskap av originator eller medverkande kreditinstitut värdepapperiserar exponeringar från flera kreditinstitut, värde- pappersföretag eller andra finansinstitut som omfattas av gruppbaserad tillsyn kan kravet i punkt 1 uppfyllas på grundval av det konsoliderade läget för det närstående moderkreditinstitutet inom EU eller det finansiella holdingbolaget inom EU. Denna punkt är tillämplig endast om de kreditinstitut, värdepappersföretag eller finansinstitut som gav upphov till de värdepapperiserade exponeringarna själva har åtagit sig att följa de krav som anges i punkt 6 i artikeln och till originatorn eller det medverkande kreditinstitutet och till moderkreditinstitutet inom EU eller det finansiella holdingföretaget inom EU överlämnar de uppgifter som behövs för att uppfylla kraven i artikel 122a.7. Undantag från kravet på att behålla ekonomiskt intresse Av artikel 122a.3 följer att undantag från kravet på att behålla ett ekonomiskt intresse kan göras när de värdepapperiserade exponeringarna t.ex. är fordringar som är garanterade av nationella regeringar, centralbanker eller offentliga organ. Vidare undantas under vissa förutsättningar transaktioner som grundar sig på ett klart, transparent och allmänt tillgängligt index samt syndikerade lån, förvärvade fordringar eller kreditswappar när dessa inte används för att paketera eller säkra en värdepapperisering som omfattas av artikel 122a.1. Kravet på undersökning (due diligence) Utöver att säkerställa incitamenten för aktörerna inblandade i en investering i en värdepapperisering sammanfaller, innehåller ändrings- direktivet även bestämmelser som syftar till att förbättra riskhanteringen hos de investerare som ska ta, eller har tagit, positioner i en värdepapperisering. Innan ett kreditinstitut investerar i en värdepapperiseringsposition ska institutet enligt artikel 122a.4 för de behöriga myndigheterna kunna redovisa att man har en heltäckande och grundlig förståelse för investeringen och har tillämpat ett förfarande som lämpar sig för positioner i och utanför handelslagret. Förfarandet ska stå i proportion till riskprofilen i de olika investeringarna och vara inriktat på att analysera och registrera bl.a. den information som meddelats om behållande av ett ekonomiskt intresse, den enskilda värdepapperiseringspositionens riskegenskaper och riskegenskaperna hos värdepapperiseringspositionens underliggande exponeringar. Ett investerande kreditinstitut ska regelbundet utföra egna stresstester som lämpar sig för värdepapperiseringspositionerna. Kreditinstituten kan i samband med detta använda sig av modeller som utvecklats av ett externt ratinginstitut om kreditinstituten på anmodan kan visa att de grundligt satt sig in i modellernas metoder, antaganden och resultat. Härigenom ska säkerställas att investerarna har en förståelse för den produkt som de avser att investera i. Att kreditinstitutet uppfyller detta krav ska vid behov även kunna redovisas efter att investeringen har skett. Enligt artikel 122a.5 i kreditinstitutsdirektivet ska ett kreditinstitut som tar position i en värdepapperisering införa formella förfaranden för att löpande och i rätt tid övervaka information om utvecklingen av sina värdepapperiseringspositioners underliggande exponeringar. ska dessutom ha en grundlig förståelse för alla strukturella drag hos värdepapperiseringen som skulle kunna ha en väsentlig inverkan på resultatet av exponeringarna mot värdepapperiseringstransaktionen. Dessa krav på ett investerande kreditinstitut får anses utgöra en specificering av de allmänna skyldigheter för kreditinstitut som följer av artikel 22 i kreditinstitutsdirektivet som föreskriver att kreditinstitut ska ha effektiva metoder för att övervaka och rapportera de risker som det är eller skulle kunna bli exponerat för. Övriga krav på originator och medverkande kreditinstitut Enligt artikel 122a.6 i kreditinstitutsdirektivet ska medverkande kreditinstitut och kreditinstitut som är originatorer tillämpa samma kriterier för kreditgivning som de enligt kreditinstitutsdirektivet tillämpar på exponeringar som avses utgöra egna positioner. Om så inte sker ges inte kreditinstituten tillåtelse att utesluta de värdepapperiserade exponeringarna från beräkningen av sitt kapitalkrav enligt kredit- institutsdirektivet. Av artikel 122a.7 följer en skyldighet att upplysa investerare om nivån på det behållna ekonomiska intresset enligt artikel 122a.1. Vidare ska de säkerställa att framtida investerare har lätt och snabb tillgång till alla i sak relevanta uppgifter om kreditkvaliteten på och resultatutvecklingen för de enskilda underliggande exponeringarna, kassaflödena och säkerheterna för en värdepapperiseringsexponering samt sådan informa- tion som är nödvändig för att utföra heltäckande och väl underbyggda stresstester på kassaflöden och värden på säkerheter för de underliggande Beslut om förhöjd riskvikt Om kraven på undersökning (due diligence) enligt artikel 122a.4, informationsgivning enligt artikel 122a.7 eller förfaranden för övervakning av de underliggande exponeringarna enligt artikel 122a.5 i något väsentligt hänseende inte är uppfyllda på grund av kreditinstitutets försumlighet eller underlåtelse ska enligt artikel 122a.5 tredje stycket medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheterna fastställer en extra riskvikt för värdepapperiseringspositionerna. Beslut att tillfälligt upphäva kraven enligt artikel 122a.1 och 122a.2 Som en säkerhetsventil ges de behöriga myndigheterna enligt artikel 122a.8 en rätt att tillfälligt upphäva de krav som anges i artikel 122a.1 och 122a.2 av allmänna likviditetsstörningar på marknaden, eftersom reglerna i sådana situationer kan vara omöjliga att tillämpa utan att det ytterligare skadar det finansiella systemet. Enligt artikel 122a.8 ska artikel 122a.1122a.7 tillämpas på värdepapperiseringar som emitteras . Samma bestämmelser ska efter tillämpas på befintliga värdepapperiseringar, om nya underliggande exponeringar har tillkommit eller ersatts efter . Skälen för regeringens förslag: Ändringsdirektivet innebär att betydande nya kvalitativa krav ställs på de kreditinstitut som avser exponera sig mot värdepapperiseringar och på de som på ett eller annat sätt har medverkat till att värdepapperiseringen har skett. Ändringarna i kreditinstitutsdirektivet innebär sådana förändringar att de motiverar att nya bestämmelser tas in i kapitaltäckningslagen. med lagens övriga uppbyggnad bör de nya bestämmelserna rörande värdepapperiseringar utformas som rambestämmelser, vilka preciseras genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet I likhet med ändringsdirektivet bör lagreglerna bara omfatta kreditinstitut. Det bör av lagen framgå att positionstagande i en värdepapperisering endast får ske om originatorn, det medverkande institutet eller den ursprungliga långivaren uttryckligen har meddelat investeraren att ett väsentligt ekonomiskt intresse kommer att behållas. ändringsdirektivet även ska anses följa att en värdepapperisering där ett väsentligt ekonomiskt intresse inte behålls över huvud taget inte är tillåten är oklart. I denna proposition görs bedömningen att bestämmelsen endast ska tolkas som ett förbud för investera i en sådan värdepapperisering, inte också som ett förbud mot att i sig genomföra värdepapperiseringen. De metoder som anges i ändringsdirektivet rörande de olika tillvägagångssätten för hur beräkning av behållande av ett ekonomiskt intresse kan ske, regleras lämpligen genom föreskrifter. Även undantag från kravet på att behålla ett ekonomisk intresse enligt artikel 122a.3 bör regleras genom föreskrifter. Som påpekat bör det införas ett bemyndigande som möjliggör genomförande av artikeln genom föreskrifter. De krav på investerarens noggranna undersökningar av värdepapperiseringen och de underliggande exponeringarna som anges i artikel 122a.4 bör anges i lagen. Direktivets tämligen detaljerade bestämmelser om vilka krav som ett kreditinstitut ska uppfylla innan det tar position i en värdepapperisering bör preciseras genom föreskrifter. Genom att i lagtexten ange att ett investerande kreditinstitut ska ha en grundlig och heltäckande förståelse för investeringen, samt interna riktlinjer och instruktioner i tillräcklig omfattning, finns möjlighet att meddela föreskrifter avseende t.ex. ändringsdirektivets krav i detta avseende på att kreditinstituten ska utföra egna stresstester. Även ändringsdirektivets krav i artikel 122a.5 på förfaranden hos investerande fortlöpande övervaka information om utvecklingen av sina värdepapperiseringspositioners underliggande exponeringar bör införas i lag. De närmare villkoren för vilken information som ska övervakas bör anges genom föreskrifter. I lagen bör dock även föras in en bestämmelse som ger en skyldighet för kreditinstituten att ha en grundlig förståelse för strukturella drag hos värdepapperiseringen i den mån de skulle kunna ha en väsentlig inverkan på resultatet av exponeringen mot värdepapperiseringen. Möjligheten att i vissa fall kunna beräkna det behållna ekonomiska intresset på gruppnivå som anges i ändringsdirektivet bör framgå av lag. I lagen bör även anges vilka krav som ska vara uppfyllda för att en sådan gruppvis beräkning av det behållna ekonomiska intresset ska vara möjlig. Kravet på att tillämpa samma kriterier vid kreditgivning för exponeringar som ska värdepapperiseras som vid övrig kreditgivning bör införas i lagen. Detta krav på tillämpning av sunda och väldefinierade kriterier för kreditgivning gäller för kreditinstitut, oavsett om de agerar som medverkande institut eller originator. Om inte kravet på kreditgivningens kvalitet upprätthålls ska ett kreditinstitut som är originator inte ha rätt att, i enlighet med de befintliga bestämmelserna i lagen, utesluta de värdepapperiserade exponeringarna från beräkningen av sitt kapitalkrav för kreditrisker. har även, oavsett om de agerar som medverkande itinstitut eller originatorer, en skyldighet enligt ändringsdirektivet att upplysa investerare om nivån på sina åtaganden att behålla ett ekonomiskt intresse i värdepapperiseringen. Vidare ska de säkerställa att framtida investerare har tillgång till alla relevanta uppgifter om bl.a. kreditkvaliteten på och resultatutvecklingen för de enskilda underliggande exponeringarna samt kassaflödena och säkerheterna för värdepapperiseringen. De närmare villkoren för detta krav på informa- tionslämnande bör anges i föreskrifter. Ett beslut om extra riskvikt ska enligt ändringsdirektivet kunna fattas av de behöriga myndigheterna för det fall kraven enligt artikel 122a.4, 122a.5 eller 122a.7 i något väsentligt hänseende inte är uppfyllda. 2010/11:110 kravet på informationsgivning åvilar det medverkande kreditinstitutet eller originatorn, är skyldigheten att vidta undersökningar före och under investeringen riktad mot investeraren. Av lagen bör framgå att ska besluta om extra riskvikt för ett kreditinstituts relevanta värdepapperiseringspositioner om kraven på undersökning (due diligence), informationsgivning och förfaranden för övervakning av underliggande tillgångar inte uppfylls. I lagen bör även anges möjlighet att besluta att vid perioder av allmänna likviditetsstörningar på marknaden tillfälligt upphäva direktivets krav på att behålla ett ekonomiskt intresse och möjlighet till att beräkna kravet på gruppnivå. En sådan regel som föreslår bör inte införas. Av 7 § första stycket 3 i förordning (2009:93) med instruktion för följer en skyldighet för inspektionen att samråda med i vissa frågor. Denna samrådsskyldighet bedöms tillräcklig för samråd i frågor om allmänna likviditetsstörningar på marknaden. Vad gäller synpunkt om ESRBs och EBAs roll är det en fråga som bör hanteras på EU-nivå och inte inom ramen för detta lagstiftningsarbete. I och med att det i kapitaltäckningslagen tas in en bestämmelse rörande förutsättningar för att värdepapperisering ska kunna ske blir det nödvändigt att i lagen också definiera begreppen originator och medverkande institut. Dessa bör definieras i nära anslutning till direktivets definitioner. Gränsöverskridande verksamhet inom den europeiska banksektorn är vanligt förekommande. Detta ställer krav på samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheterna inom EU. Kreditinstitutsdirektivet innehåller bestämmelser avseende tillsynssamordning mellan medlems- staterna, bl.a. genom att den tillsynsmyndighet som är huvudansvarig för ett institut som bedriver gränsöverskridande verksamhet ges vissa befogenheter. De senaste årens finansiella kris har visat på behovet av en förstärkt samordning mellan de nationella tillsynsmyndigheterna. Ändrings- direktivet innehåller därför bestämmelser rörande inrättandet av tillsynskollegier, som syftar till att stärka samarbetet mellan tillsyns- myndigheter med ansvar för en gränsöverskridande bankgrupp. Vidare kan en filial som inrättats i annan medlemsstat än i vilken huvudkontoret är belägen, av tillsynsmyndigheten i värdlandet klassificeras som en betydande filial, med följd att värdlandsmyndigheten ska få tillgång till utförligare information om filialen och bankgruppen i dess helhet. Vidare ska de nationella tillsynsmyndigheterna vara skyldiga att ta hänsyn till effekter på den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater när de fattar sina beslut. Tillsynsmyndigheterna ska även följa de riktlinjer som utarbetas av CEBS, såvida inte en avvikelse från riktlinjerna kan I kritiska situationer inträder ett skärpt krav på Prop. 2010/11:110 informationsutbyte. Ett gemensamt beslut om lägsta nivå för det egna kapitalet på gruppnivå i ett institut med gränsöverskridande verksamhet ska kunna fattas gemensamt av berörda tillsynsmyndigheter. Regeringens bedömning: Ändringen i kreditinstitutsdirektivets artikel som definierar institut ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet ändras lydelsen av kreditinstitutsdirektivets artikel 4.6. Ändringen innebär att institut enligt definitionen i artikel 3.1 c i kapitalkravsdirektivet även ska vara tillämplig vad gäller avsnitt 5 i avdelning V kapitel 2 i kredit- institutsdirektivet. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 4.6 i kreditinstituts- direktivet och artikel 3.1 c i kapitalkravsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom 1 kap. 3 § 10 kapitaltäckningslagen. Av bestämmelsen följer att med institut avses kreditinstitut och värdepappersbolag. Den nu aktuella ändringen bedöms rymmas inom befintlig svensk reglering. Ändringen i kreditinstitutsdirektivet innebär ingen ändring i sak och föranleder därför ingen lagstiftningsåtgärd. Någon lagstiftningsåtgärd bedöms därför inte behövas. Regeringens bedömning: Införandet av begreppet samordnande tillsynsmyndighet i kreditinstitutsdirektivet ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet införs begreppet samordnande tillsynsmyndighet i kreditinstitutsdirektivet genom artikel 4.48. Med samordnande tillsynsmyndighet avses den behöriga tillsynsmyndigheten med ansvar för att utöva gruppbaserad tillsyn av moderkreditinstitut inom EU och av kreditinstitut som