prop · GY03165d3 · 2011-09-20 00:00:00 — Lagrådet föreslår därför följande formulering: Om en deklarationsskyldig, som vid samma tillfälle ska ha kommit in med flera skattedeklarationer, är försenad med mer än en deklaration, ska bara en förseningsavgift tas ut. 48 kap. 7 § Vid föredragningen har framkommit att bestämmelsen riktar sig till den som ska lämna en inkomstdeklaration utan föreläggande och den som ska lämna särskilda uppgifter utan föreläggande. Detta bör förtydligas genom att första stycket inleds på följande sätt: Om den som utan föreläggande ska lämna en inkomstdeklaration eller särskilda uppgifter inte har gjort det 49 kap. 3 § I första stycket 2 föreskrivs att skattetillägg ska tas ut på avgift enligt 1 och 3 §§ lagen om allmän löneavgift. Enligt Lagrådets mening bör hänvisningen till 3 § utgå, eftersom den paragrafen endast anger löneavgiftens storlek. 49 kap. 8 § Av författningskommentaren framgår att samtliga förutsättningar i punkterna 13 i första stycket måste vara uppfyllda för att paragrafen ska vara tillämplig. Detta skulle tydligare framgå om andra punkten inleddes med orden inte heller har lämnat. Vissa ytterligare förtydliganden och språkliga justeringar bör göras, varför Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse: Skattetillägg ska tas ut av den som 1.har skönsbeskattats på grund av att någon inkomstdeklaration inte har lämnats, 2.inte heller har lämnat deklaration inom den tid som föreskrivs i 7 §, och 3.på initiativ påförs ytterligare skatt genom omprövning av skönsbeskattningsbeslutet. Ett beslut om skattetillägg ska inte undanröjas om en inkomstdeklaration lämnas . Om skattetillägg inte har tagits ut i samband med det första skönsbeskattningsbeslutet ska, vid tillämpning av första stycket 2, det som föreskrivs i 7 § om beslutet om skattetillägg och kännedom om skattetillägget i stället gälla skönsbeskattningsbeslutet och kännedom om skönsbeskattningen. 49 kap. 13 § Enligt punkten 2 a) är skattetillägget på annan skatt om redovisningsperioden för skatten är högst och den uppgiftsskyldige har hänfört eller kan antas ha avsett att hänföra beloppet till en period som löper ut högst från den period som beloppet borde ha hänförts till. I gällande bestämmelse i skattebetalningslagen föreskrivs i stället att beloppet ska avse en period som löper ut högst efter nämnda period. I författningskommentaren till aktuell bestämmelse anges att ändringen görs för att det ska vara tydligt att även en för tidig redovisning av ingående mervärdesskatt omfattas av bestämmelsen. Lagrådet anser inte att detta syfte uppnås genom utbyte av ordet efter till ordet från. Om avsikten är att skattetillägg ska tas ut också i sådana fall då ingående mervärdesskatt redovisas högst för tidigt bör bestämmelsen förtydligas på annat sätt. Punkten 2 a) kan förslagsvis ges följande lydelse: 2.skattetillägget på annan skatt a) om redovisningsperioden för skatten är högst och den uppgiftsskyldige har hänfört eller kan antas ha avsett att hänföra beloppet till en period som löper ut högst före eller efter den period som beloppet borde ha hänförts till, och 49 kap. 15 § I förhållande till punkten 2 i första stycket framstår punkten 1 i samma stycke som ett specialfall. Det vore därför naturligast om punkten 2 blev punkten 1 och punkten 1 blev punkten 2. 49 kap. 19 § Lagrådet anser att uttrycket förhållanden som rör den skattetilläggsgrundande frågan är otydligt och språkligt sett diskutabelt. Enligt författningskommentaren har det i 5 kap. 7 § taxeringslagen använda ordet invändning bytts ut mot ordet förhållanden för att det bättre ska framgå vilka olika situationer som avses. Det uttalas att hänsyn ska tas till ett avdragsyrkande oavsett om det framställs som en invändning mot överväganden att ta ut skattetillägg eller av annan anledning. Såvitt Lagrådet kan bedöma måste det som ska beaktas när underlaget för beräkning av skattetillägg bestäms förekomma som en invändning eller ett yrkande i målet eller ärendet även om invändningen eller yrkandet inte framställts i direkt samband med övervägandena att ta ut skattetillägg. Lagrådet förordar mot denna bakgrund att paragrafen ges följande lydelse, vilken nära ansluter till lydelsen av 5 kap. 7 § taxeringslagen: När det underlag som skattetillägg ska beräknas på bestäms, ska hänsyn inte tas till invändning som gäller en annan fråga än den som ligger till grund för tillägget. 49 kap. 20 § Lagrådet föreslår att ordet gäller ersätts av orden föranleds av. 50 kap. 5 § I paragrafen anges att kontrollavgift inte får tas ut för en överträdelse som omfattas av ett vitesföreläggande. Frågan om förhållandet mellan kontrollavgift och vitesföreläggande är också föremål för reglering i 44 kap. 3 § första stycket 1. Denna reglering har en annan innebörd än den i förevarande paragraf. Som framgått av Lagrådets synpunkter på utformningen av bestämmelsen i 44 kap. 3 § borde denna övervägas på nytt. Därvid borde resultatet, enligt Lagrådets mening, bli att bestämmelsen får en innebörd som ligger nära den som förevarande paragraf har. 51 kap. 1 § Bestämmelserna i paragrafen har sin förebild i 5 kap. 14 § taxeringslagen och 15 kap. 10 § skattebetalningslagen. En viss otydlighet har dock smugit sig in i den föreslagna lagparagrafen. Till skillnad från nuvarande bestämmelser anges inte vems ålder, hälsa eller liknande förhållande som ska beaktas eller vem som ska ha felbedömt en regel eller betydelsen av de faktiska förhållandena (andra stycket 1 a) och b)). bestämmelserna föreskrivs uttryckligen att det är den skattskyldige. Antagligen har denna subjektangivelse fått utgå därför att den föreslagna paragrafen är avsedd att ersätta även bestämmelser i torgkontrollagen, branschkontrollagen och kassaregisterlagen, där subjektet är ett annat än Det hör dock till saken att bestämmelserna i de sistnämnda lagarna har en annan, mycket enklare utformning än den i förevarande paragraf föreslagna. Det bör i det fortsatta beredningsarbetet klargöras om de nuvarande till subjektet anknutna förhållandena ska 52 kap. 9 § Av 50 kap. 7 § följer att kontrollavgift ska tas ut av den som inte har fullgjort dokumentationsskyldigheten vid upplåtelse av plats för torg- och marknadshandel eller vid omsättning av investeringsguld. aktuella paragrafen föreskrivs att ett beslut om kontrollavgift ska meddelas från den dag då beslutet om tillsyn eller Kontroll av den dokumentationsskyldighet som avses i 50 kap. 7 § sker inte vid tillsyn eller kontrollbesök (jfr 42 kap.). Vid föredragningen har dock framkommit att tvåårsfristen är avsedd att omfatta även de sist nämnda fallen. denna bakgrund att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut om kontrollavgift enligt 50 kap. 1 eller 3 § ska meddelas från den dag då beslutet om tillsyn eller kontrollbesök meddelades. Ett beslut om kontrollavgift enligt 50 kap. 7 § ska meddelas från den dag då konstaterade att dokumentationsskyldigheten inte har fullgjorts. 53 kap. 1 § I paragrafen föreskrivs att beslut om mervärdesskatt ska fattas för varje redovisningsperiod för sig med ledning av innehållet i skattedeklarationer och andra tillgängliga uppgifter. I paragrafen finns dock ingen bestämmelse om beslut om mervärdesskatt i fråga om sådan skatt som ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje förvärv (26 kap. 7 § andra stycket). Denna situation regleras inte heller i någon annan paragraf i skatteförfarandelagen. Lagrådet föreslår att paragrafen kompletteras med en sådan bestämmelse. Den kan förslagsvis bilda ett nytt andra stycke och ges följande lydelse: Om mervärdesskatt ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje förvärv enligt 26 kap. 7 § andra stycket, ska beslut om skatten fattas för varje förvärv med ledning av innehållet i den särskilda skattedeklarationen och andra tillgängliga uppgifter. Om förslaget godtas bör andra och tredje styckena i det remitterade förslaget bilda tredje respektive fjärde stycket i paragrafen. 53 kap. 2 § Av andra stycket bör det klart framgå att den skattedeklaration som lämnats i rätt tid och på rätt sätt och i enlighet med vilken beslut har fattats enligt första stycket måste vara en arbetsgivardeklaration eller en förenklad sådan. Lagrådet föreslår därför följande formulering av bestämmelsen i andra stycket: Om beslut har fattats i enlighet med en arbetsgivardeklaration eller en förenklad arbetsgivardeklaration enligt vad som föreskrivs i första stycket och kommer en sådan deklaration därefter in , ska beslut om skatten och avgifterna anses ha fattats i enlighet med denna deklaration om 1.en eller flera förenklade arbetsgivardeklarationer har lämnats, och 2.omprövning inte har begärts eller beslutats. 54 kap. 1 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts vid 26 kap. 9 § och föreslår att uttrycket särskild inkomstskattedeklaration i första och andra styckena byts ut mot sådan särskild skattedeklaration som avses i 26 kap. 9 §. 55 kap. 3 § I andra stycket anges hur skatten ska beräknas för svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. I slutet av bestämmelsen hänförs beräkningen endast till bolaget. Det får antas att även den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen ska omfattas av bestämmelsen. Lagrådet föreslår därför att det efter ordet bolaget läggs till eller den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen. 59 kap. 4 § Lagrådet föreslår att orden med hänsyn till uppgifterna i ärendet läggs i paragrafen (jfr 57 kap. 1 §). 59 kap. 7 § Konstruktionen ett uppenbart anställningsförhållande enligt 10 kap. 14 § i första stycket ger intrycket att vad som menas med ett dylikt förhållande regleras i 10 kap. 14 §. Så är inte fallet utan denna paragraf anger under vilka förutsättningar en utbetalare är anmälningsskyldig för förekomsten av ett godkännande för F-skatt. Enligt Lagrådets mening borde det räcka att formulera bestämmelsen i första stycket på följande sätt: får besluta att den som i sin näringsverksamhet har betalat ut ersättning för arbete och inte har fullgjort skyldigheten att göra en anmälan om F-skatt enligt 10 kap. 14 §, är skyldig att betala det belopp som kan behövas för att betala skatten och avgifterna på ersättningen. 59 kap. 12 § Vad ovan anförts under 59 kap. 7 § har till viss del motsvarande tillämpning här. 61 kap. 6 § Paragrafen kan läsas så att de i punkterna 2 a) och 2 b) upptagna förutsättningarna är alternativa. Av författningskommentaren framgår att avsikten är att båda förutsättningarna måste vara uppfyllda. Lagrådet föreslår mot denna bakgrund att punkten 2 förtydligas och ges följande lydelse: a)har F-skatt eller särskild A-skatt och inte heller har varit skyldig att lämna annan skattedeklaration än förenklad arbetsgivardeklaration under det innevarande beskattningsåret, eller b)har en skatt eller avgift att betala med förfallodag före förfallodagen för den slutliga skatten. 62 kap. 7 § Orden den som startar en ny näringsverksamhet kan tolkas på olika sätt. Således kan verksamheten vara ny sedd från den enskildes synpunkt, eftersom denne inte tidigare bedrivit detta slags verksamhet. En annan möjlig tolkning är att den enskilde själv måste starta en ny verksamhet och inte övertar någon annans verksamhet i syfte att driva denna vidare. Med hänsyn till det uttryckssätt som används i 11 kap. 5 § tredje stycket 1 skattebetalningslagen är det troligtvis den senare tolkningen som är avsedd att appliceras på de föreslagna orden. Om detta är avsikten får faktiskt det nuvarande uttrycket bättre fram denna avsikt än vad förslaget kan anses göra. 62 kap. 8 § Vid föredragningen har framkommit att bestämmelsen i andra stycket punkten 1 avses omfatta även andra avgifter än arbetsgivaravgifter. Vidare har uppgetts att betalningsfristen i fråga om förseningsavgift och skattetillägg i samma stycke punkten 2 är tänkt att innefatta även sådana avgifter som har bestämts efter ett beslut av domstol. Med hänsyn härtill och med ytterligare några språkliga justeringar i första, andra och tredje styckena föreslås att paragrafen i berörda delar får följande lydelse: Slutlig skatt beräknad enligt 56 kap. 9 § ska betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslut om slutlig skatt fattades. Följande skatter och avgifter ska vara betalda senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslut fattades: 1.annan skatt än F-skatt och särskild A-skatt samt avgifter som har bestämts genom ett omprövningsbeslut eller efter ett beslut av domstol, 2.förseningsavgift och skattetillägg som har bestämts genom ett omprövningsbeslut eller efter ett beslut av domstol samt kontrollavgift, Slutlig skatt enligt andra stycket 1 samt förseningsavgift och skattetillägg enligt andra stycket 2 behöver dock inte betalas före den förfallodag som anges i första stycket. 62 kap. 9 § De inledande orden i första stycket bör på något vis knyta an till vad som föreskrivs i 8 §. Detta kan förslagsvis utföras på följande sätt: De förfallodagar som avses i 8 § är 63 kap. 2 § Av paragrafen bör framgå vad anståndet avser (jfr bl.a. 3, 4 och 5 §§). I enlighet härmed föreslås att paragrafens första mening får följande lydelse: Anstånd med betalningen av skatt eller avgift kan beviljas efter ansökan. 63 kap. 4 § Enligt författningskommentaren avser andra stycket fall då en skattskyldig har beskattats för inkomst både i och utomlands. Om skatteavtal finns med den stat där inkomsten har beskattats kan dubbelbeskattningen undanröjas genom en ömsesidig överenskommelse med denna stat. Innehållet i ett skatteavtal utgör således grunden för bedömningen av om anstånd ska beviljas enligt andra stycket. Vid föredragningen har upplysts om att hänvisningen till första stycket är missvisande. Vidare har uppgetts att prövningen av frågan om anstånd i vissa ärenden görs av regeringen, i andra av samt att denna ordning fungerar väl och är lämplig även . Mot denna bakgrund föreslås följande justering av andra stycket: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vid handläggning av ärenden enligt skatteavtal bevilja anstånd med betalningen av den skatt som ärendet gäller. 63 kap. 11 § I första stycket 2 har uttrycket det är osäkert (17 kap. 4 § första stycket 2 skattebetalningslagen) bytts ut mot uttrycket det är tveksamt. Lagrådet förordar att det nuvarande uttrycket behålls. 64 kap. 9 § För att uppnå överensstämmelse med 2, 4 och 5 §§ i fråga om benämningen av den som ett överskott ska betalas tillbaka till föreslås att ordet betalningsmottagaren och dess genitivform byts ut mot motsvarande former av ordet kontohavaren. 65 kap. 4 § I andra stycket förekommer uttrycket sent debiterad preliminär skatt. Innebörden av detta uttryck framgår först vid läsning av 5 § i förening med rubriken till den paragrafen. Andra stycket bör förtydligas och ges följande lydelse: På debiterad preliminär skatt som ska betalas den 12 i andra månaden efter beskattningsåret eller senare beräknas inte kostnadsränta från och med den 13 i andra månaden efter beskattningsåret till och med den 3 efter beskattningsåret på belopp till och med . Detsamma gäller slutlig skatt som ska betalas. 65 kap. 811 §§ En rubrik till en eller flera paragrafer har till syfte att med några få ord ge läsaren vägledning om paragrafernas innehåll, dvs. vad som står att läsa i lagtexten. En rubrik är däremot inte en föreskrift. Som redan framgått av yttrandets inledning ifrågasätter Lagrådet lämpligheten av att en bestämmelse i en paragraf utformas på det sättet att delar av dess innehåll och nödvändiga förutsättningar för dess tillämpning anges i en rubrik i stället för i själva paragrafen. Denna teknik har dock använts frekvent i skatteförfarandelagen, bl.a. vid utformningen av föreskrifterna i 911 §§, vilket fått till följd att bestämmelserna är omöjliga att förstå om man inte beaktar rubriken/rubrikerna till bestämmelserna. Av 9 och 10 §§ framgår inte att föreskrifterna avser sådan kostnadsränta som ska beräknas på skatt som ska betalas på grund av ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol. Detta framgår endast av rubriken till 811 §§ samt av huvudregeln i 8 §. För att lättare kunna tillgodogöra sig sambandet mellan 8, 9 och 10 §§ bör i vart fall i 8 § göras en hänvisning till undantagen i 9 och 10 §§. Bestämmelsen i 8 § första meningen kan förslagsvis ges följande lydelse: Om skatt eller avgift ska betalas på grund av ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol, ska kostnadsränta beräknas från och med dagen efter beloppets ursprungliga förfallodag, om inte annat följer av 9 eller 10 §. Av 11 § framgår att s.k. hög kostnadsränta ska beräknas då skatt och avgifter ska betalas enligt ett beslut om skönsbeskattning som har fattats på grund av att skatten inte har redovisats. Av 53 kap. 4 § går vidare att utläsa att sådana beslut fattas genom omprövning. Att 11 § även ska tillämpas i fråga om beslut rörande skönsbeskattning som fattats av domstol framgår inte av paragrafens ordalydelse. I författningskommentaren hänvisas dessutom endast till omprövningsfallet. Lagrådet föreslår att ett förtydligande av paragrafens tillämpningsområde övervägs i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 65 kap. 17 § I 19 kap. 13 § första stycket skattebetalningslagen föreskrivs att intäktsräntan i fråga om de angivna skatterna ska beräknas taxeringsåret. I förslaget har tidsangivelsen ändrats till från den 13 i andra månaden efter beskattningsåret. Enligt förslaget skulle beräkningen med andra ord anknyta till den 14 i andra månaden. Om avsikten inte är att ändra utgångspunkten för beräkningen, bör förslagets lydelse vara från och med den 13 i andra månaden efter beskattningsåret. Vidare bör ordet fram i den föreslagna bestämmelsen utgå. 66 kap. 2 § Enligt paragrafen ska ompröva ett beslut i en fråga som har betydelse för beskattningen eller något annat förhållande mellan en enskild och det allmänna. Det sistnämnda uttrycket är alltför vidsträckt och ger inte ens uttryck för att förhållandet ska vara av skatterättslig natur. Åtminstone borde det framgå av lagtexten att omprövningen ska gälla ett beslut av . Detta skulle enklast kunna åstadkommas, om de inledande orden gavs lydelsen: ska ompröva sina beslut Jfr bestämningen beslut i 67 kap. 2 §. 66 kap. 4 § Bestämmelsen borde preciseras i vissa hänseenden. Lagrådet föreslår därför följande formulering: Om den som ett beslut gäller varken har begärt omprövning av eller överklagat beslutet, får avstå från att ompröva beslutet om omprövningen avser mindre belopp. 66 kap. 7 § Tiden för att begära omprövning enligt paragrafen är antingen efter utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut (sexårsfristen) eller från den dag då den som beslutet gäller fick del av det (tvåmånadersfristen). Den sistnämnda fristen ska gälla för beslut i de frågor som räknas upp i paragrafens andra stycke. Uppräkningen är mycket kortfattad och det är beträffande vissa punkter inte helt lätt att bedöma vilka beslut som omfattas av tvåmånadersfristen. Detta gäller bl.a. punkten 9 som enligt sin ordalydelse avser betalning eller återbetalning av skatt eller avgift. Av författningskommentaren framgår att med denna punkt avses beslut i frågor som regleras i 6165 kap. I dessa kapitel finns bestämmelser om ett stort antal frågor såsom anstånd med betalning, kostnadsränta och ersättning för ställd Punkten 5 avser bl.a. revision. framgår att den punkten avser revision enligt 41 kap. Även i 45 kap. finns bestämmelser om revision i den reviderades verksamhetslokaler. Att då i punkten 5 enbart hänvisa till revision kan medföra tveksamhet om punktens tillämpningsområde. Mot bakgrund av det anförda och då regleringen i skatteförfarandelagen är synnerligen omfattande anser Lagrådet att hänvisningar till de kapitel som närmare reglerar frågorna i de olika punkterna så långt möjligt bör ske. Lagrådet noterar i sammanhanget att ett beslut om förseningsavgift förefaller att omfattas av sexårsfristen i paragrafens första stycke och att det inte krävs prövningstillstånd för att kammarrätten senare ska pröva ett överklagande av ett beslut om avgiften (67 kap. 27 §). kontrollavgift gäller en tvåmånadersfrist och krav på prövningstillstånd Lagrådet vill ifrågasätta om denna skillnad mellan förseningsavgift och kontrollavgift är sakligt motiverad. 66 kap. 15 § Av författningskommentaren framgår att den omprövning som avses i paragrafen är omprövning av ett beslut om preliminär A-skatt enligt 14 §. Detta framgår dock inte tydligt av ordalydelsen i 15 §. För att det inte ska råda någon tvekan om inom vilken tid en begäran om omprövning ska ske förordas att paragrafen kompletteras med en hänvisning till 14 §. Paragrafen kan förslagsvis ges följande lydelse: Om den som ett beslut om preliminär A-skatt gäller är försatt i konkurs, får konkursboet begära omprövning inom sådan tid som anges i 14 §. Om ett beslut om preliminär A-skatt omfattar ersättning som ska utmätas, får även begära omprövning inom sådan tid som anges i 14 §. 66 kap. 16 § Efter särskild inkomstskatteredovisning bör infogas enligt 13 kap. 1 § (jfr 67 kap. 17 §). 66 kap. 18 § och dess rubrik Enligt paragrafens första mening ska en begäran om omprövning som kommer in för sent till inte avvisas om den har kommit in till allmän förvaltningsdomstol i rätt tid. I andra meningen föreskrivs att domstolen i sådant fall ska sända begäran om omprövning till och lämna uppgift om vilken dag begäran om omprövning kom in till domstolen. Uttrycket i sådant fall i andra meningen får anses syfta på fall då begäran om omprövning har kommit in till domstolen i rätt tid. Även i de fall en begäran om omprövning har kommit in för sent till domstolen måste emellertid begäran sändas över till eftersom rättidsprövningen alltid ska göras av verket. I förtydligande syfte föreslår Lagrådet att paragrafen och rubriken till paragrafen ges följande lydelse: Begäran om omprövning som lämnas till domstol Om en begäran om omprövning kommer in till allmän förvaltningsdomstol ska domstolen sända begäran till och lämna uppgift om vilken dag den kom in till domstolen. En begäran om omprövning som kommer in för sent till ska inte avvisas om den har kommit in till allmän förvaltningsdomstol i rätt tid. 66 kap. 20 § Lagrådet föreslår att det i andra stycket görs följande språkliga justering: Beslut som är möjliga att återkalla får inte heller omprövas till nackdel för den som beslutet gäller. 66 kap. 24 § Vid föredragningen har upplysts att paragrafen har till syfte att reglera omprövningstiden också i fråga om beslut om kontrollavgift enligt 50 kap. 7 §. Med hänvisning till vad Lagrådet anfört under 52 kap. 9 § föreslås att paragrafen får följande lydelse: Om beslutet avser kontrollavgift enligt 50 kap. 1 eller 3 §, ska tvåårsfristen för omprövning räknas från den dag då beslutet om tillsyn eller kontrollbesök meddelades. Om beslutet avser kontrollavgift enligt 50 kap. 7 §, ska tvåårsfristen för omprövning räknas från den dag då konstaterade att dokumentationsskyldigheten inte har fullgjorts. 66 kap. 25 § Lagrådet föreslår att paragrafens första mening inleds på följande sätt: Ett beslut om ersättning för kostnader i ett ärende hos får omprövas till nackdel för den som beslutet gäller bara om. 66 kap. 33 § Av punkten 2 framgår att efterbeskattningsbeslutet ska undanröjas om åtal har väckts, åtalet läggs ned eller inte bifalls till någon del. Den omständigheten att åtal har väckts medför, enligt 32 § 1 b), att beslut om efterbeskattning får meddelas. Det kan därför knappast vara meningen att denna omständighet också skulle kunna läggas till grund för ett undanröjande av ett sådant beslut. Lagrådet rekommenderar att orden åtal har väckts i punkten 2 får utgå, medan orden åtalet läggs ned eller inte bifalls till någon del behålls. 67 kap. 5 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 66 kap. 7 § när det gäller behovet av precisering av de olika punkterna.