prop · GZ031d18 · 2011-09-20 00:00:00 — För att uppnå en effektiv hantering av en allvarlig händelse eller kris krävs goda förberedelser. Detta görs genom bl.a. arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser där hot, risker och andra sårbarheter inom olika sektorer i samhället identifieras och åtgärder vidtas. De kan avse omvärldsbevakning, att olika aktörer har larm- och beredskapsfunktioner, att det finns förberedda organisationer för att hantera uppkomna situationer, information, utbildningssamt övningsverksamhet. Samhällets krisberedskap som en gemensam samhällsverksamhet har sin grund i samhällets normala vardagliga verksamhet för att förebygga och hantera olyckor och mindre omfattande störningar, t.ex. översvämningar, bränder och strömavbrott. Det är funktioner som polisen, sjukvården, räddningstjänsten, tele- och datakommunikationer och deras vardagliga verksamhet och resurser som utgör grunden för samhällets krisberedskap. Då det inträffar allvarliga händelser eller kriser i samhället kan de vardagliga resurserna förstärkas med t.ex. personal och materiel. Därtill finns särskilda norm-, regelverk och samverkansstrukturer som underlättar och stödjer hanteringen av allvarliga händelser och kriser. Samhällets krisberedskap lägger grunden för det civila försvaret, dvs. verksamhet som ska bedrivas i händelse av krig. I propositionen Ett användbart försvar anger regeringen att de övergripande målen för vår säkerhet är att, värna befolkningens liv och hälsa, värna samhällets funktionalitet och värna vår förmåga att upprätthålla våra grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292). Med utgångspunkt i de övergripande målen för vår säkerhet, är målen för arbetet med samhällets krisberedskap att minska risken för och konsekvenserna av allvarliga störningar, kriser och olyckor. Skulle en sådan händelse inträffa bör kvinnors, mäns och barns liv, personliga säkerhet och hälsa tryggas samt skador på egendom eller i miljö begränsas. Arbetet med samhällets krisberedskap bör även bidra till att minska lidande och skadeverkningar av allvarliga olyckor och katastrofer i andra länder genom bl.a. bistånd och andra insatser. krisberedskap är god. Förmågan behöver dock fortlöpande utvecklas och förbättras utifrån gjorda erfarenheter. Katastrofer och allvarliga händelser sker återkommande i och i omvärlden. har vi upplevt den nya influensan A(H1N1), sträng kyla, vulkanutbrott på med efterföljande problem för flygtrafiken, oljeutsläppet i den , jordbävningen och den efterföljande i som orsakade översvämningar och radioaktiva utsläpp, oroligheterna i , de återkommande bränderna i samt översvämningskatastrofer och terrordåden i och . Regeringen ser ett fortsatt behov av att arbeta både förebyggande för att minska risken för att allvarliga händelser inträffar och att förbättra förmågan att hantera allvarliga händelser. Konsekvenser av katastrofer och allvarliga händelser drabbar både vår omvärld och . Arbetet med samhällets krisberedskap bör därför präglas av samarbete och samverkan mellan myndigheter, kommuner, landsting, frivilligorganisationer och den enskilde. Det bör ske nationellt och internationellt, både bilateralt och multilateralt. kvarstår ytterligare arbete för att bl.a. utveckla samarbete samt tydliggöra roller och ansvar för arbetet med samhällets krisberedskap. Brister finns alltjämt i förmågan till sektorsövergripande samverkan, tillgänglighet till förstärkningsresurser och robusthet i de ordinarie verksamheterna. El-, värme- och vattenförsörjning är exempel på samhällsviktig verksamhet som är beroende av en fungerande infrastruktur. Denna infrastruktur finns på lokal, regional och nationell nivå och drivs både av nationella och internationella aktörer, som finns både i och utanför . Det är av vikt att samhällsviktiga verksamheter fungerar väl. Det innebär utifrån ett krisberedskapsperspektiv att de kan stå emot och hantera störningar orsakade av naturhändelser, olyckor, handhavandefel, antagonistiska angrepp m.m. Att ha hög beredskap innebär också att funktionaliteten hos den samhällsviktiga verksamheten så snabbt som möjligt återupprättas efter en störning. Hur aktörer säkerställer en hög funktionalitet varierar utifrån verksamhetens karaktär. Därför är det viktigt att ansvariga och ägare av samhällsviktig infrastruktur arbetar strategiskt med skydd av verksamheten och de kritiska beroendeförhållanden som finns i samhället. Utöver de förbättringsmöjligheter som finns i den sektorsövergripande samverkan, kan tillgängligheten till förstärkningsresurser och robustheten i de ordinarie verksamheterna bli bättre. I samband med att en olycka eller allvarlig händelse drabbar samhället uppstår ett stort behov av att få information. Det gäller bl.a. frågor om vad som hänt, vad det innebär för den enskilda individen och dess anhöriga och hur händelsen kan komma att utvecklas. En allvarlig händelse skapar också ett behov av att kunna lämna information. Erfarenheter från tidigare allvarliga händelser och olyckor har visat att ett stort behov finns av att kunna få och sprida information om det som inträffat (dnr Fö2010/839/SSK). Mot bakgrund av det avser regeringen att låta inrätta en sådan möjlighet, bl.a. för att komplettera och avlasta nödnumret 112. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 Reformen skydd mot olyckor stödjer och driver på arbetet med hantering av vardagens olyckor men tillämpningen behöver utvecklas ytterligare för att den enskilde medborgarens trygghet och säkerhet ska öka.. Bland annat bör ett bredare och mer samordnat säkerhetsarbete utvecklas på nivå. Vidare bör arbetet mot bränder i skolmiljö stärkas, samverkan mellan blåljusmyndigheter öka för att ge ökad säkerhet på landsbygden, brandskyddet i boendemiljöer stärkas, samverkan och samordning mellan samhällets räddningstjänst stärkas och utvecklas och tillsynen enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor stärkas och utvecklas. är nationella kommunikationssystem för samverkan och ledning. Systemet blev färdigbyggt och täcker nu hela . Systemet syftar till att stärka samhällets krishanteringsförmåga och underlätta den dagliga kommunikationen hos organisationer som arbetar med allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Vid olyckor och allvarliga händelser är det av yttersta vikt att de som har ansvaret för hanteringen har tillgång till tillförlitliga och säkra kommunikationssystem. Händelserna i är exempel på behov av säker kommunikation vid en insats. Regeringen anser att det är viktigt att arbetet med att öka anslutningen och nyttjandet av fortsätter. Regeringen gör bedömningen att händelserna i också pekar på betydelsen av övningar som en förutsättning för myndigheters samverkan och effektiv användning av resurser. Liksom de flesta andra länder betraktar regeringen informationssäkerhet som en stor nationell utmaning med strategisk, utrikespolitisk och säkerhetspolitisk betydelse (skr. 2009/10:124, bet. 2009/10:FöU9, rskr. 2009/10:327). Inom informationssäkerhetsområdet är det viktigt att den privata sektorn, som i hög utsträckning äger, driver och utvecklar samhällets informationsinfrastruktur, utvecklar sin krisberedskap utan att reglering och tillsyn ökar. Exempelvis är det viktigt att skapa förtroende för våra betalningssystem, skydd av den personliga integriteten och skydd mot kriminella handlingar. Regeringen anser att flera åtgärder vidtagits för att öka informationssäkerheten men att det krävs fortsatt analysarbete och tydliggörande av ansvarsförhållanden. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 Regeringen fortsätter att ta ansvar för skyddet och säkerheten på och i anslutande farvatten. De förmågor och den beredskap vi bygger påverkar i allra högsta grad hur väl vi kan hantera en större olycka till sjöss. Regeringen anser att den operativa samordningen och samverkan mellan myndigheter och aktörer kan och bör stärkas i syfte att uppnå ett effektivt och flexibelt utnyttjande av samhällets samlade maritima resurser. Regeringen har därför beslutat om att tillsätta utredningen samverkan och samordning av maritima resurser (dir. 2011:43). Utredningens förslag ska redovisas . Situationer kan uppstå där resurser att hantera allvarliga händelser och kriser inte räcker till. För sådana situationer är det viktigt att har en förmåga att kunna ta emot stöd. Förberedelser för att ta emot internationellt stöd i bör vara en del av de åtgärder som vidtas för att stärka samhällets förmåga att hantera allvarliga händelser och kriser. Förmågan bör kunna anpassas snabbt och flexibelt. En särskild utredare arbetar med att kartlägga de förutsättningar och eventuella hinder som kan finnas för möjligheter att ta emot internationellt stöd vid allvarliga händelser och kriser i fredstid (dir. 2010:03). Utredningens förslag på hur eventuella hinder kan åtgärdas ska redovisas . Det är viktigt att inom EU och i det nordiska samarbetet kan ge stöd för den händelse att dessa länders egna resurser för att hantera kriser och allvarliga händelser inte räcker till. Regeringen anser att Hagadeklarationen utgör ett viktigt forum för att utveckla det nordiska samarbetet inom krisberedskapsområdet. Samarbetet med avseende det bredare samhällssäkerhetsområdet är fortsatt en viktig del av det svenska krisberedskapsarbetet då är en ledande aktör inom området. mellan och , genom amerikanska (), är en central del av detta samarbete, men också det övergripande bilaterala och avtalsbaserade forskningssamarbetet. Samarbetet mellan och , genom i huvudsak DHS bör fortsätta utvecklas i syfte att stärka det svenska samhällets krisberedskap. dimensionen bör fortsatt beaktas i detta samarbete. För att samhällets samlade resurser ska nyttjas så effektivt som möjligt bör samverkan och samordning mellan civila och militära myndigheter ytterligare utvecklas. Mot bakgrund av den försvarspolitiska inriktningen som beslutades av regering och riksdag 2009 har regeringen beslutat om nya anvisningar för försvarsplaneringen (dnr Fö2011/569/MFI). Försvarsmaktens arbete med försvarsplanering bör ske samordnat med myndigheter som har särskilt ansvar enligt förordning (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap. Som anges i förordning (2008:1002) med instruktion för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har myndigheten uppgiften att företräda det civila försvaret på central nivå i frågor som har betydelse för avvägningen mellan civila och militära behov av samhällets resurser. Vidare har utpekade myndigheter i Krisberedskapsförordningen ett ansvar att planera för åtgärder för att samhället ska kunna motstå påfrestningar av olika slag, från kriser till höjd beredskap. Regeringen vill betona vikten av att denna planering genomförs och att det finns en helhetssyn som omfattar hela hotskalan. Myndigheter som omfattas av förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap bör därför t.ex. inom samverkansområdena arbeta med såväl åtgärder för fredstida krissituationer som planering av åtgärder vid höjd beredskap. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap genomför på regeringens uppdrag långsiktiga strategiska analyser som omfattar skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar. I rapport från den redovisar MSB övergripande analysområden (dnr Fö2011/350/SSK). Områden som lyfts fram är t.ex. social sammanhållning, social oro, klimatförändringar och teknikutveckling (information och kommunikation). Regeringen anser att MSB:s strategiarbete utgör underlag för planering av åtgärder för att stärka samhällets förmåga att hantera händelser. Det är av vikt att analyserna tydliggörs i planeringsarbetet. I följande avsnitt redovisas regeringens resultatanalys och bedömning samt inriktning av arbetet indelat i tre delar förebyggande och förberedande arbete, 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 samordning och stöd inför och vid olyckor och kriser samt uppföljning, utvärdering och lärande. 4.3Förebyggande och förberedande arbete Målet med den förebyggande verksamheten är att minimera antalet olyckor och kriser och effekterna av dessa genom att berörda aktörer vidtar förebyggande och sårbarhetsreducerande åtgärder. Genom den förberedande verksamheten bör de aktörer som har ansvar vid olyckor och kriser ha förmåga att begränsa konsekvenserna av händelser när de inträffar samt kunna fatta beslut om åtgärder inom det egna ansvarsområdet och kunna samverka med andra. Inom EU har kommissionen tillsammans med medlemsstaterna tagit fram riktlinjer för riskbedömningar och kartläggning av risker som en del i arbetet med förebyggande av katastrofer. Arbetet med riskbedömningar har initierats med utgångspunkt från rådets slutsatser om förebyggande av katastrofer i EU som antogs under ordförandeskap inom EU 2009. Riktlinjerna syftar till att stödja medlemsstaterna i deras arbete med att kartlägga, bedöma och analysera hot och risker samt att möjliggöra en bättre jämförbarhet mellan medlemsstaterna. Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps bedömning av redovisade myndigheters risk- och sårbarhetsanalyser är att huvuddelen av myndigheterna gör ett tillfredsställande arbete även om det finns brister inom vissa områden (dnr Fö2011/710/SSK). Regeringen delar denna bedömning och vill därför betona vikten av att berörda aktörer fortsätter att utveckla arbetet med att analysera och bedöma såväl 4.3.1Risk- och sårbarhetsanalyser samt risker och sårbarheter som förmågan att Statliga myndigheter, kommuner och landsting ska upprätta risk- och sårbarhetsanalyser med undantag av , Försvarsmakten och kommittéväsendet. I risk- och sårbarhetsanalyserna ingår att utifrån scenario som fastställs av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) bedöma förmågan att hantera händelser. Exempel på scenario är isstorm, pandemi, it-attack. I samverkan med berörda aktörer har MSB tagit fram föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyser som trädde i kraft . Föreskrifterna riktar sig till kommuner, landsting och statliga myndigheter. Syftet med föreskrifterna är att utveckla arbetet med och höja kvaliteten i risk- och sårbarhetsanalyserna, dels för att öka den enskilda aktörens och samhällets medvetenhet och kunskap om hot, risker och sårbarheter, dels för att risk- och sårbarhetsanalyserna ska kunna utgöra bra beslutsunderlag för såväl den enskilda aktörens som samhällets övergripande inriktning av arbetet inom krisberedskapsområdet. Ett enhetligt arbetssätt bör också möjliggöra jämförbarhet mellan aktörer och ge en samlad bild av vilka sårbarheter och risker som finns. hantera en händelse. Myndigheterna bör t.ex. i större utsträckning tydliggöra ställningstagandet av prioriterade och planerade åtgärder utifrån identifierade risker, dvs. en tydlig koppling mellan identifierade risker och efterföljande arbete. Regeringen bedömer att det arbete som genomförts på nationell och EU-nivå för att systematisera arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser har ökat förutsättningarna för att analyserna ska kunna utgöra bra underlag för uppföljning, utvärdering och styrning av samhällets krisberedskap. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har i sin egen risk- och sårbarhetsanalys analyserat scenariot influensapandemi för såväl myndigheten som för sektorn (dnr Fö2010/1903/SSK). Bedömningen är att myndighetens och denna sektors krishanteringsförmåga och förmåga att motstå störningar i samhällsviktig verksamhet för detta scenario är i huvudsak god. I redogörelsen för arbetet i samverkansområdena redovisar MSB arbetet för att öka samverkan mellan samverkansområdena och andra aktörer i samhället, bl.a. Försvarsmakten och privata aktörer (dnr Fö2011/171/SSK). Exempel på åtgärder för att öka samverkan är att ett koncept för möten mellan aktörer i de 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 olika samverkansområdena har utvecklats. Utöver de myndigheter som i förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap anges ska ingå i olika samverkansområden har MSB bjudit in andra myndigheter i syfte att främja förmågan till samverkan. Det gäller och i samverkansområde Teknisk infrastruktur, i samverkansområde farliga ämnen, Arbetsförmedlingen i samverkansområde Ekonomisk säkerhet, Lantmäteriet i samverkansområde Geografiskt områdesansvar och i samverkansområde Skydd, undsättning och vård. har myndigheterna inom ramen för samverkansområdena deltagit i arbetet med att lämna förslag till inriktningen av anslag 2:4 Krisberedskap. Regeringen bedömer att de utvecklade arbetsformerna inom samverkansområdena bör ha bidragit till att stärka aktörernas förmåga att samverka och planera gemensamma projekt som genomförs för att förstärka samhällets förmåga att motstå och hantera allvarliga händelser. Huvuddelen av de insatser som genomförs för att stärka samhällets krisberedskap finansieras och genomförs i den ordinarie verksamheten hos berörda aktörer enligt ansvarsprincipen. Vissa satsningar för att stärka krisberedskapen, genomförda av aktörer både inom och utom utgiftsområde 6 Försvar och samhällets krisberedskap, finansieras över anslaget 2:4 Krisberedskap. Anslaget uppgick till 1 152 145 tkr. Regeringen bedömer att de åtgärder som finansierades med anslaget 2:4 Krisberedskap sammantaget bidragit till att stärka aktörernas krisberedskap. Det är regeringens bedömning att planering för att utveckla och upprätthålla en god krisberedskap bör utgöra en integrerad del av verksamhetsplaneringen hos myndigheter, kommuner och landsting. Risk- och sårbarhetsanalyserna från myndigheter, kommuner och landsting är fortsatt viktiga underlag för att kunna analysera och bedöma samhällets samlade krisberedskap. Analyserna är viktiga underlag för en effektiv styrning av berörda aktörer inom samhällets krisberedskap. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bör fortsätta arbetet med syste- matiskt stöd till myndigheternas, landstingens och kommunernas arbete så att kvaliteten och användbarheten för risk- och sårbarhetsanalyser förbättras. Arbetet bör bedrivas samordnat med riskanalyser som regleras i annan författning som t.ex. förordningen (1995:1300) om statliga myndigheters riskhantering. Vidare bör ansökan om bidrag ur anslaget 2:4 Krisberedskap kunna styrkas med identifierade brister i aktuell risk- och sårbarhetsanalys. För att möjliggöra en effektiv uppföljning, styrning och inriktning av den sammantagna krisberedskapen i samhället anser regeringen att kvaliteten på inlämnade analyser och bedömningar behöver utvecklas i enlighet med de slutsatser och rekommendationer som MSB redovisar i uppdraget Återkoppling av redovisade myndigheters risk- och sårbarhetsanalyser 2010 (dnr Fö2010/710/SSK). Av rapporten framgår bl.a. att arbetet med samhällets krisberedskap måste ta hänsyn till och anpassa förmågan att skydda samhället utifrån en rad olika utvecklingstrender, exempelvis socioekonomiska skillnader, livsstilsförändringar, globalisering, väpnande konflikter, konkurrens om naturtillgångar, klimatförändringar och utvecklingen inom it- och kommunikationsområdet. Föreskriftsrätten gällande risk- och sårbarhetsanalyser, bör användas för att inrikta och stödja aktörers arbete med analyserna. Det metodstöd som MSB utarbetat bedöms ge gott stöd för aktörers arbete med risk- och sårbarhetsanalyser. Regeringen anser att en samlad bedömning av samhällets krisberedskap, som inkluderar en nationell riskbedömning, bedömning av förmåga att kunna hantera dessa risker samt en riskmatris som på övergripande nivå tydliggör samhällets samlade risker och sårbarheter, bör redovisas kontinuerligt av MSB. EU:s medlemsstater inbjuds att till kommissionen rapportera en nationell riskbedömning och hur länderna arbetar med riskbedömning på nationell nivå. Med utgångspunkt i underlagen från medlemsstaterna ska kommissionen göra en översyn för hela EU om hur medlemsstaterna hanterar nationella risker och sårbarheter. kommer att rapportera en nationell riskbedömning till kommissionen. Regeringen anser att genom MSB även fortsatt bör ta aktiv del i det arbete som sker i EU med att höja EU:s gemensamma förmåga att hantera hot och risker. För att kunna inrikta arbetet med samhällets krisberedskap och göra avvägningar mellan vilka åtgärder som bör genomföras har regeringen uppdragit åt MSB att i samverkan med berörda myndigheter ta fram en nationell riskbedömning. Bedömningen ska tas fram med utgångspunkt i rådslutsatserna om riskbedömning i Europeiska unionen (8068/11). Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska redovisa arbetet till (Försvarsdepartementet) . I regeringens skrivelse Samhällets krisberedskap stärkt samverkan för ökad säkerhet, anges att målen för samhällets krisberedskap bör brytas ner till s.k. resultatmål (skr. 2009/10:124, bet. 2009/10:FöU9, rskr. 2009/10:327). På regeringens uppdrag har MSB redovisat förslag till resultatmål för försörjningen av dricksvatten, livsmedel och värme (dnr Fö2010/1835/SSK). Regeringen anser att dessa mål utgör en god grund för det fortsatta arbetet med planering och åtgärder som minskar risken för störningar i samhällsviktig verksamhet. Samhällsutvecklingen karaktäriseras av en långtgående specialisering och privatisering inom samhällsviktig verksamhet. är många verksamheter beroende av andra aktörers tjänster eller produkter för att kunna fungera, t.ex. behöver sjukvården tillgång till el, vatten och transporter för att kunna fungera på en rimlig nivå. Dessa beroenden gör det nödvändigt att upprätthålla en god samverkan och dialog för att uppnå målen för samhällets krisberedskap. Regeringen anser att samverkansområdena har en viktig roll att fylla när det gäller att uppnå de resultatmål som arbetas fram och därmed också målen för samhällets krisberedskap. Arbetet i samverkansområdena bör därmed förtydligas och förstärkas. Regeringen anser att det är väsentligt att arbetet i samverkansområdena kännetecknas av ett helhetsperspektiv på samhällets krisberedskap och att hänsyn tas till möjliga synergier, beroenden och andra gemensamma frågor. Arbetet i samverkansområdena bygger på ansvarsprincipen . Det finns anledning att kontinuerligt se över och analysera vilken sammansättning av 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 samverkansområden som på ett effektivt och ändamålsenligt sätt stödjer målen för samhällets krisberedskap. Regeringen anser att det är av vikt att MSB tillsammans med de myndigheter som ingår i samverkansområdena arbetar för och utvecklar former för att öka privata aktörers deltagande i arbetet i samverkansområdena. 4.3.2Skydd mot olyckor samt barns och ungas säkerhet Regeringen uppdrog åt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) att redovisa en nationell strategi för att stärka brandskyddet genom stöd till enskilda (dnr Fö2009/2196/SSK). Myndigheten redovisade strategin (dnr Fö2010/1663/SSK). Inom ramen för strategin föreslås en nollvision, Ingen ska omkomma eller skadas allvarligt till följd av brand. I strategin konstateras bl.a. att olika kommunikationsstrategier behöver användas för att nå fram till den enskilde med brandskyddsinformation och att tekniska lösningar för att stärka brandskyddet behöver utvecklas för de som inte kan hantera en brand på egen hand. Strategin bedöms av regeringen kunna stödja och driva på brandskyddsarbetet och arbetet bör fortsätta och utvecklas. För att den enskilde ska känna till sitt ansvar och ha rimliga förväntningar på samhället i samband med olyckor och kriser har MSB tagit fram informationsskrifter och allmänna råd inom brandskyddsområdet samt utvecklat nya informationsvägar , bl.a. har filmer om brandskydd publicerats på YouTube, och . Dessa åtgärder bedöms av myndigheten ha ökat förutsättningarna för att nå ut med budskap och skapa en sammanhållen information om skydd mot olyckor. Regeringens bedömning är att den nationella strategin för att stärka brandskyddet genom stöd till enskilda stödjer och driver på brandskyddsarbetet och arbetet bör fortsätta och utvecklas. Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps arbete bedöms ge den enskilde 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 6 ökade förutsättningar att förebygga och hantera olyckor.