prop · GY03165d3 · 2011-09-20 00:00:00 — 2.värdet av förmåner som ges ut av utbetalaren och som är skattepliktiga enligt inkomstskattelagen (1999:1229), samt 3.ersättning eller förmån som enligt 57 §§ anses utgiven av utbetalaren, om skatteavdrag enligt 10 kap. skulle ha gjorts från motsvarande ersättning eller förmån som ges ut direkt av utbetalaren. Rubriken närmast före 11 kap. 5 § Begreppet personaloptioner förekommer inte i inkomstskattelagen och bör lämpligen inte heller föras in i rubriken till den aktuella bestämmelsen. Rubriken kan förslagsvis ges lydelsen Förmån av framtida förvärv av värdepapper. 11 kap. 5 § Orden förmån och rättighet har i den föreslagna bestämmelsen kommit att användas på ett sätt som om det vore fråga om liktydiga termer. Bestämmelsen kan förslagsvis ges följande lydelse: En sådan förmån som avses i 10 kap. 11 § andra stycket inkomstskattelagen (1999:1229) och som innebär en rätt att förvärva värdepapper ska anses utgiven av den i vars tjänst rättigheten har förvärvats. 11 kap. 6 § och dess rubrik Bestämmelsen jämte rubriken bör förses med vissa tillägg, vilka framgår av följande förslag till lydelse: Rabatt, bonus eller annan liknande förmån Intäkt i form av rabatt, bonus eller annan liknande förmån som getts ut på grund av kundtrohet eller motsvarande ska anses utgiven av den som betalar ut ersättning för arbete och som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för ersättningen eller förmånen. 11 kap. 8 § I första stycket regleras en förmån som avses i 5 § ska räknas med i underlaget för skatteavdrag. Bestämmelsen kan läsas så att det är två alternativa tidpunkter som kan komma i fråga. En förutsättning för att förmånen över huvud taget ska kunna räknas med i underlaget då rättigheten utnyttjas eller överlåts torde dock vara att den som ska göra skatteavdraget har fått kännedom om utnyttjandet eller överlåtelsen vid den aktuella tidpunkten. Stöd för detta synsätt finns i författningskommentaren. Om Lagrådets tolkning godtas föreslås att första stycket förtydligas och ges följande lydelse: En sådan förmån som avses i 5 § ska räknas med i underlaget för beräkning av skatteavdrag när den som ska anses som utgivare av förmånen har fått kännedom om att rättigheten har utnyttjats eller överlåtits. Om första stycket justeras i enlighet med Lagrådets förslag kan ordet först i andra stycket utgå. 11 kap. 10 § I paragrafen anges värderingsregler för bostadsförmån som inte är semesterbostad eller bostad som avses i 61 kap. 3 a § inkomstskattelagen. Sistnämnda paragraf avser bostadsförmån som en fysisk person får av en annan fysisk person och som ges ut i dennes hushåll. Det framstår som oklart vilken innebörd termen semesterbostad har i förevarande paragraf. Termen synes inte heller finnas i inkomstskattelagen. Ett klargörande i denna fråga behövs därför. Vidare bör i första stycket hänvisningen till 2 kap. 10 a § första stycket 1 socialavgiftslagen avse även andra stycket. 11 kap. 11 § Paragrafen bör förtydligas och ges följande lydelse: Om har bestämt värdet av en bilförmån eller kostförmån vid beräkning av underlag för arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. 10 b § socialavgiftslagen (2000:980), ska detta värde användas i underlaget för beräkning av skatteavdrag. 11 kap. 14 § Paragrafens första stycke bör omformuleras. Stycket kan förslagsvis ges följande lydelse: Underlaget för beräkning av skatteavdrag ska bestämmas utan hänsyn till förmån av hushållsarbete enligt 67 kap. inkomstskattelagen (1999:1229), om den som har utfört arbetet var godkänd för F-skatt vid någon av de tidpunkter som anges i 67 kap. 16 § 1 inkomstskattelagen eller har ett intyg eller någon annan handling som avses i 67 kap. 17 § samma lag. 11 kap. 15 § Punkten 1 i första stycket bör ges en mera preciserad innebörd, förslagsvis genom följande lydelse: 1.den som tar emot ersättning för arbete är en fysisk person som får dra av utgifterna vid beskattningen, och 11 kap. 16 § Enligt första styckets första mening ska från ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person skatteavdrag göras enligt beslut om preliminär A-skatt. I 55 kap. 6 § finns närmare bestämmelser om beslut om preliminär A-skatt. Där framgår att ska besluta om tillämplig skattetabell eller om särskild beräkningsgrund. Enligt Lagrådets mening kunde det vara av värde att i första styckets första mening infoga en hänvisning till 55 kap. 6 §, eftersom det annars inte går att utläsa av bestämmelserna om skatteavdrag från ersättning för arbete till en fysisk person (1623 §§) att det kan finnas ett beslut om särskild beräkningsgrund. (Jfr däremot 24 och 25 §§.) 11 kap. 17 § Frågetecknet i rubriken bör strykas. Vidare bör i den första bestämmelsen göras en precisering, som framgår av följande förslag till lydelse: Skatteavdrag ska, om inte annat föreskrivs i 18 eller 19 §, göras enligt en allmän skattetabell i fråga om sådan ersättning som är mottagarens huvudinkomst. 11 kap. 20 § Ett avse i punkten 2 bör bytas ut. En ny formulering är förslagsvis den följande: 2. gäller arbete som är avsett att pågå än . 11 kap. 21 § Vissa språkliga förbättringar bör göras. Sålunda föreslås följande formulering av paragrafen: Ett förhöjt skatteavdrag ska göras från ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person om 2.den som ska ta emot ersättningen inte har visat upp ett beslut om preliminär A-skatt trots att utbetalaren har begärt detta, och 12 kap. 3 § Andra stycket bör förtydligas och ges följande lydelse: Av tabellerna ska också framgå skatteavdraget för 1.den som inte är skyldig att betala allmän pensionsavgift enligt 67 kap. 4 § inkomstskattelagen, och 2.den som inte har rätt till skattereduktion för arbetsinkomst enligt 67 kap. 59 §§ inkomstskattelagen. 12 kap. 6 § Av paragrafen bör framgå att det engångsbelopp som avses är ett sådant belopp som betalas ut tillsammans med den egentliga huvudinkomsten och som enligt definitionen i 11 kap. 3 § andra stycket räknas till huvudinkomsten. Man kan av förevarande paragraf knappast utläsa att engångsbeloppet ska ha denna anknytning till den reguljära huvudinkomsten. Jfr 20 § skattebetalningsförordningen (1997:750). Därför bör ett tillägg härom införas i paragrafen, vilket förslagsvis kan ge den första bestämmelsen följande lydelse: De särskilda skattetabellerna för engångsbelopp, som betalas ut tillsammans med sådan huvudinkomst som avses i 11 kap. 3 § första stycket, ska för olika årsinkomster ange det skatteavdrag som ska göras från ett visst engångsbelopp uttryckt i procent. 13 kap. 3 § Paragrafen ersätter 9 § första stycket lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Enligt den bestämmelsen ska skatteavdrag under vissa förutsättningar göras av den som betalar ut kontant belopp eller annat vederlag som för mottagaren utgör skattepliktig inkomst enligt lagen. I det remitterade förslaget har orden eller annat vederlag utelämnats. Om någon ändring är avsedd bör det tydliggöras i författningskommentaren. Efter ordet skattepliktig bör infogas ordet inkomst. 13 kap. 4 § Vad som sagts under 3 § har motsvarande tillämpning på 4 § (jfr 7 och 12 §§ lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.). 14 kap. 1 § Enligt punkten 4 ska kontrolluppgifter lämnas till ledning för bestämmande av skattereduktion. Den enda skattereduktion som åsyftas torde vara förmån av hushållsarbete enligt 67 kap. inkomstskattelagen. För att underlätta läsningen av bestämmelsen föreslås att detta får framgå av lagtexten. Av samma skäl föreslås att punkterna 2 och 7 förtydligas. Lagrådet föreslår att nämnda punkter får följande lydelse: Kontrolluppgifter ska lämnas för andra än uppgiftslämnaren själv till ledning för 2.bestämmande av underlag för att ta ut egenavgifter enligt 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980), 4.bestämmande av skattereduktion för förmån av hushållsarbete enligt 67 kap. inkomstskattelagen, 7. beskattning som ska ske utomlands. 15 kap. 5 § och dess rubrik Med hänvisning till vad som anförts under 11 kap. 5 § föreslås att paragrafen och dess rubrik ges följande lydelse: Förmån av framtida förvärv av värdepapper Kontrolluppgift om en sådan förmån som avses i 10 kap. 11 § andra stycket inkomstskattelagen (1999:1229) och som innebär en rätt att förvärva värdepapper ska lämnas av den i vars tjänst rättigheten har förvärvats. 15 kap. 8 § Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget tjänst. I punkterna 1 c) och 2 a) används uttrycket . När det gäller undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgift om ränteinkomster och annan avkastning på fordringsrätter används i 17 kap. 4 § 1 och 2 formuleringen understiger --- . I bestämmelserna i 10 kap. 4 § 2 och 3 om undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag från ersättning för arbete finns en tredje variant av att uttrycka samma sak, nämligen under kalenderåret är mindre. Såvitt framkommit under föredragningen är ingen saklig skillnad avsedd med de olika formuleringarna. Så långt det är möjligt bör enligt Lagrådets mening ett enhetligt uttryckssätt eftersträvas. Detta bör övervägas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 15 kap. 10 § I bestämmelsen anges att det enligt 10 kap. 3 § andra stycket 9 eller 10 inte skulle föreligga någon skyldighet att göra skatteavdrag från viss ersättning. Detta är emellertid inte riktigt. Tvärtom anges i 10 kap. 3 § andra stycket att avdragsplikt är för handen. Däremot bör man motsatsvis kunna dra vissa slutsatser av bestämmelsens formulering om vad som faller utanför dennas tillämpningsområde. Den aktuella bestämmelsen i 15 kap. 10 § kan förslagsvis ges följande lydelse: Om den uppgiftsskyldige har gett ut ersättning för sådana utgifter som avses i 12 kap. 2 § första och andra styckena inkomstskattelagen (1999:1229) och det av 10 kap. 3 § andra stycket 9 eller 10 följer att skatteavdrag inte ska göras från ersättningen, är det tillräckligt att det i kontrolluppgiften anges att sådan ersättning har getts ut. 15 kap. 11 § När det gäller paragrafens tredje stycke hänvisas till det som anförts under 11 kap. 10 §. 17 kap. 1 § Bestämmelsen i andra stycket har formulerats sålunda att ordet som i bisatsen kan antas avse ordet kapitalvinst i huvudsatsen. Avsikten torde vara att som ska hänföras till ordet avkastning. Bestämmelsen kan förslagsvis ges följande lydelse: Kontrolluppgift ska också lämnas om annan sådan avkastning än kapitalvinst som hänför sig till fordringsrätter och som utgör intäkt i inkomstslaget kapital. 17 kap. 4 § I punkten 1 bör orden räntan understiger bytas ut mot orden räntan under ett kalenderår understiger . Anledningen härtill är främst att inte tidigare nämnts i paragrafen. Jfr vad som sägs under 15 kap. 8 §. 22 kap. 2 § I syfte att underlätta läsningen av bestämmelsen i tredje stycket punkten 5 föreslås att den får följande lydelse: 5.överlåtarens andel av innestående medel i inre reparationsfond eller liknande fond vid avyttringen och, om överlåtaren förvärvade privatbostadsrätten , andelen vid detta förvärv, För att uppnå enhetlighet med ordalydelsen i tredje stycket punkterna 4 och 5 föreslås att orden utgången av utmönstras i punkten 6. Rubriken närmast före 23 kap. 5 § Rubriken bör inledas Förbindelse och åtagande från 24 kap. 2 och 3 §§ Lagrådet föreslår att det i båda paragraferna anges att kontrolluppgiften ska ha kommit in till (jfr 1 §). 25 kap. 1 § Lagrådet föreslår att punkten 2 förtydligas på det sätt som angetts beträffande bestämmelsen i 14 kap. 1 § 2. 26 kap. 3 § Lagrådet ifrågasätter om orden för redovisningsperioder i första stycket fyller någon funktion mot bakgrund av preciseringarna i andra stycket. Vad nu sagts har tillämpning även på 5 och 6 §§. 26 kap. 8 § Hänvisningen i punkten 2 till 16 § lagen om tobaksskatt ska rätteligen vara 16 § första stycket nämnda lag. Bestämmelsen i den aktuella punkten är delvis ett undantag från regeln i punkten 1 såtillvida att punktskatt ska redovisas för varje händelse trots att den skattskyldige ska registreras enligt 7 kap. 1 §. I förtydligande syfte föreslås att punkten 2 får följande lydelse: 2.16 § första stycket lagen om tobaksskatt, 15 § lagen om alkoholskatt eller 4 kap. 9 § lagen om skatt på energi och ska registreras enligt 7 kap. 1 § samt inte företräds av en representant som är godkänd av , eller 26 kap. 9 § I rubriken och i 7 och 8 §§ anges att det är fråga om s.k. särskilda skattedeklarationer. I 9 § har uttrycket emellertid fått en ny lydelse på så sätt att deklarationen skulle komma att kallas särskild inkomstskattedeklaration. Enligt Lagrådets mening saknas anledning härtill, varför uttrycket även i 9 § bör ha lydelsen särskild skattedeklaration. Om Lagrådets förslag godtas, måste vissa följdändringar göras i lagförslaget. Rubriken närmast före 26 kap. 13 § Lagrådet föreslår att rubriken ges följande lydelse: Kortare redovisningsperiod för mervärdesskatt än kalenderkvartal eller beskattningsår Rubrikerna närmast före 26 kap. 14, 15 och 16 §§ I rubrikerna närmast före 11 och 12 §§ ges upplysningen att bestämmelserna avser mervärdesskatt. Föreskrifterna i 14, 15 och 16 §§ gäller också mervärdesskatt, vilket bör framgå av rubrikerna till dessa bestämmelser. 26 kap. 15 § Paragrafen innehåller regler om när en ändring av en redovisningsperiod ska börja gälla. Enligt Lagrådets mening bör paragrafen förtydligas. Den kan förslagsvis ges följande lydelse: Om redovisningsperioden för mervärdesskatt ändras till en kalendermånad i stället för ett kalenderkvartal eller omvänt i andra fall än de som avses i 14 §, ska den nya redovisningsperioden börja gälla efter utgången av det kalenderkvartal då den deklarationsskyldige underrättade om ändringen enligt 7 kap. 4 § eller beslutade om ändringen enligt 13 §. Motsvarande förtydligande bör göras av 16 §. 26 kap. 17 § I andra stycket föreskrivs att det som sägs om redovisningsperiod i 16 § gäller även ett sådant beslut. (Härmed torde åsyftas den beslutanderätt för som föreskrivs i första stycket.) I 16 § regleras den tidpunkt då en ändring av redovisningsperioden för mervärdesskatt ska inträda. Av föredragningen har framgått att det i 17 § avses inte bara en ändring av en redovisningsperiod utan också införandet av en redovisningsperiod. Enligt Lagrådets mening bör detta uttryckligen framgå av en bestämmelse i andra stycket. En sådan bestämmelse kan förslagsvis ges följande lydelse: Redovisningsperioden för punktskatt ska bestämmas att gälla från ingången av det beskattningsår då den deklarationsskyldige ansökte om en redovisningsperiod bestående av ett beskattningsår eller från utgången av det beskattningsår då den deklarationsskyldige underrättade om en ändring av gällande redovisningsperiod enligt 7 kap. 4 § eller verket beslutade om en sådan ändring. Vad Lagrådet anfört under 15 § i fråga om förtydligande av tidpunkterna gäller även här. 26 kap. 19 § I punkten 4 bör enligt bytas ut mot med tillämpning av eftersom ordet avdrag inte förekommer i 2 kap. 21 § socialavgiftslagen. 26 kap. 24 § Punkten 3 avser endast skatten på grund av förvärvet eller händelsen enligt punkten 1 och saknar således samband med punkten 2. Av detta skäl och med beaktande av att det är sådana särskilda skattedeklarationer som avses i 7 och 8 §§ som omfattas av de aktuella bestämmelserna föreslås att paragrafen får följande lydelse: En sådan särskild skattedeklaration som avses i 7 och 8 §§ ska innehålla uppgifter om 1.det förvärv eller den händelse som medför skattskyldighet, och skatten på grund av förvärvet eller händelsen, eller 2.det belopp som felaktigt har betecknats som mervärdesskatt enligt 1 kap. 1 § tredje stycket mervärdesskattelagen (1994:200). 26 kap. 25 § Med hänvisning till vad som anförts under 9 § föreslås att paragrafen får följande lydelse: En sådan särskild skattedeklaration som avses i 9 § ska innehålla uppgifter om 1.den skattepliktiga ersättningen, och 2.skatten på ersättningen. 26 kap. 26 § och rubriken närmast före paragrafen I paragrafen föreskrivs att den som är skyldig att lämna mervärdesskattedeklaration ska, om inte annat följer av 2735 §§, lämna skattedeklaration vid de deklarationstidpunkter som anges i uppställningen. Av rubriken närmast före paragrafen framgår att paragrafen gäller mindre företag. Någon definition av begreppet mindre företag finns inte i paragrafen och inte heller i någon annan bestämmelse i skatteförfarandelagen. Av 30 § och dess rubrik kan man sluta sig till att med mindre företag torde avses sådana företag som har ett beskattningsunderlag som beräknas uppgå till högst för beskattningsåret. Det är enligt Lagrådets mening önskvärt att det i skatteförfarandelagen finns en definition av nämnda begrepp, särskilt som bestämmelsen i 26 § enligt författningskommentaren uppges vara huvudregeln för när en skattedeklaration ska lämnas. Det kan vidare noteras att de i paragrafen nämnda föreskrifterna i 30, 31 och 34 §§ inte kan avse mindre företag. Mot bakgrund av det sagda föreslås att utformningen av 26 § och dess rubrik övervägs på nytt i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 26 kap. 31 § De förutsättningar under vilka får besluta den i paragrafen angivna sanktionen är att det föreligger särskilda skäl. Av författningskommentaren framgår att härmed avses att den skattskyldige inte har skött inbetalningarna av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Enligt Lagrådets mening bör förutsättningarna i en sanktionsbestämmelse preciseras så tydligt som möjligt. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsen ges följande lydelse: Om en sådan näringsidkare som avses i 30 § inte har skött inbetalningarna av skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter, får besluta att han eller hon ska lämna arbetsgivardeklaration senast den 12 efter redovisningsperiodens utgång, senast den 17. 27 kap. 1 § Syftet med en skalbolagsdeklaration anges i paragrafen vara att lämna ledning för beslut om säkerhet för slutlig skatt. Huruvida detta skulle vara enda syftet med en sådan deklaration kan ifrågasättas. Deklarationen har nämligen också en viss betydelse för vilka skalbolagsregler i inkomstskattelagen som blir tillämpliga. Lagrådet föreslår att paragrafens text utökas på följande sätt: Skalbolagsdeklaration ska lämnas för att möjliggöra tillämpningen av 25 a kap. 11 § eller 49 a kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229) och för att ge underlag för meddelande av beslut om säkerhet för slutlig skatt. 27 kap. 4 § Vad avyttringen ska bestå av borde förtydligas i paragrafen. Lagrådet föreslår därför att första delen av bestämmelsen ges följande lydelse: En skalbolagsdeklaration ska ha kommit in till senast efter det att andelen eller delägarrätten har avyttrats 28 kap. 1 § I nuvarande bestämmelse i 10 kap. 2 § skattebetalningslagen föreskrivs att en skattskyldig får lämna en preliminär självdeklaration även i annat fall. I författningskommentaren till 1 § sägs att en bestämmelse som motsvarar den i 10 kap. 2 § skattebetalningslagen inte fyller någon funktion, eftersom det av ändamålet med en sådan deklaration följer att en preliminär inkomstdeklaration kan lämnas även om någon skyldighet inte föreligger. Lagrådet noterar att 1 § formulerats som om det enbart var fråga om en skyldighet (ska lämnas). Med hänsyn härtill kan en regel av det slag som finns i 10 kap. 2 § skattebetalningslagen mycket väl fylla en funktion. Det kan också vara att begära för mycket av en enskild att på egen hand dra slutsatser av en deklarations ändamål. 28 kap. 3 § I bestämmelsen i första stycket bör under punkten 2 föras in att den angivna 6 § finns i 3 kap. bokföringslagen (1999:1078). Vidare bör bestämmelsen genomgå vissa språkliga justeringar, vilka framgår av följande förslag till ny lydelse: Om den slutliga skatten för beskattningsåret beräknas överstiga motsvarande skatt för det föregående beskattningsåret, ska den som innehar ett godkännande för F-skatt eller har särskild A-skatt lämna en preliminär inkomstdeklaration om 1.skillnaden är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden, eller 2.räkenskapsåret har lagts om enligt 3 kap. 6 § bokföringslagen (1999:1078) utan tillstånd. 28 kap. 4 § Vad som anförts under 28 kap. 3 § har också tillämpning här. 29 kap. 1 § Lagrådet föreslår att punkten 2 förtydligas på det sätt som angetts under 14 kap. 1 § 2. 31 kap. 1 § Andra strecksatsen bör ges följande lydelse: uppgifter som fysiska personer och dödsbon ska underrättas om och godkänna eller lämna (4 och 5 §§), 31 kap. 5 § Andra meningen bör ges följande lydelse: Om en uppgift är felaktig eller saknas i underrättelsen ska den deklarationsskyldige göra den ändring eller det tillägg som behövs. 31 kap. 8 § Bestämmelsen innebär att uppgifter om näringsverksamhet som svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer med fast driftställe i ska lämna till ledning för delägares beskattning inte behöver lämnas också av delägarna. Lagrådet föreslår att paragrafen förtydligas och får följande lydelse: Uppgifter om näringsverksamhet enligt 33 kap. 6 § behöver inte lämnas av delägarna. 31 kap. 22 § Bestämmelserna i 48 a kap. 6 a och 12 §§ inkomstskattelagen har upphört att gälla (SFS 2008:1343). Bestämmelsen i 22 § första stycket 1 bör följaktligen utgå. Vidare föreslås att ordet kapitalbeloppet i första stycket 2 används i obestämd form. 31 kap. 29 § Paragrafen ersätter 3 kap. 21 § första stycket 2 och fjärde stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK). I 3 kap. 21 § andra stycket LSK anges att uppgifter inte behöver lämnas av närstående som inte har tagit emot ersättning från företaget eller träffat avtal med eller företagit annan rättshandling med detta. Någon motsvarighet till sistnämnda regel har inte ansetts nödvändig i den nya lagen. Det föreslagna första stycket har enligt sin ordalydelse ett vidsträckt tillämpningsområde, även när det gäller närståendes uppgiftsskyldigheter. Mot denna bakgrund ifrågasätter Lagrådet om inte den begränsning i uppgiftsskyldigheten som finns i 3 kap. 21 § andra stycket LSK kan få betydelse och därför borde tas in i den föreslagna paragrafen. 32 kap. 2 § I paragrafen anges fyra olika tidpunkter för när en deklaration för andra juridiska personer än dödsbon senast ska ha kommit in till . Deklarationstidpunkterna bestäms av vilken slutdag beskattningsåret har och det finns utöver de angivna slutdagarna ett flertal andra tänkbara slutdagar för ett beskattningsår som inte framgår av paragrafen. 2010/11:165 bestämmelsen om ingivande av en preliminär skattedeklaration används Bilaga 10 en annan lagstiftningsteknik (jfr 28 kap. 3 § andra stycket). Där föreskrivs att deklarationen ska ha kommit in till senast en månad före beskattningsårets utgång. Den närmare regleringen av vad som avses med beskattningsår framgår av bl.a. 3 kap. 5 § andra stycket. Om man i stället, som i den aktuella paragrafen, väljer den tekniken att ange fyra olika deklarationstidpunkter som är kopplade till fyra olika tidpunkter för beskattningsårets utgång finns det en risk för att bestämmelsen blir oklar och svår att tillämpa. I sådant fall bör enligt Lagrådets mening ett förtydligande ske i ett nytt andra stycke som förslagsvis får följande lydelse: Om beskattningsåret har en annan slutdag än de som anges i första stycket, ska deklarationen ha kommit in senast den dag som enligt första stycket gäller för det beskattningsår som går ut närmast efter det först nämnda beskattningsåret. Om Lagrådets förslag godtas bör nuvarande andra stycket bilda ett nytt tredje stycke. 33 kap. 3 § Ordet bedöma i första stycket punkten 3 bör inte kopplas till ordet fråga. Mera korrekt är exempelvis besvara eller pröva. 33 kap. 4 § I andra stycket bör subjektet vara beslut, varför bestämmelsen förslagsvis kan ges följande lydelse: Ett beslut om undantag ska avse och får återkallas. 33 kap. 5 § Vad som anförts under 33 kap. 3 § är också tillämpligt här. 33 kap. 8 § I paragrafen angivna uppgifter ska lämnas till året före det kalenderår uppgifterna avser (11 §). I likhet med skrivningen i punkten 1 bör detta i punkt 2 komma till uttryck genom ordet ska.