prop · GY03124 · 2011-04-06 00:00:00 — avseende utgivning av elektroniska pengar eller tillhandahållande av Vidare får pengar bedriva annan verksamhet, med hänsyn till tillämplig gemenskapslagstiftning och Ett institut för elektroniska pengar får däremot inte ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel från allmänheten (artikel 6.2). Det nya e-penningdirektivets regler om tillåten verksamhet i institut för elektroniska pengar innebär att den tillåtna verksamheten innefattar den verksamhet som betalningsinstitut får bedriva enligt betaltjänstdirektivet. Betaltjänstdirektivet har som framgått införlivats i betaltjänstlagen så att betalningsinstitut får tillhandahålla de betaltjänster som anges i bilagan till betaltjänstdirektivet samt tillhandahålla närliggande tjänster och driva har emellertid bemyndigats att förbjuda betalningsinstitut att driva annan verksamhet om verksamheten försämrar eller kan komma att försämra betalningsinstitutets finansiella sundhet eller inspektionens möjligheter att utöva tillsyn över institutet. I 3 kap. 6 § betaltjänstlagen föreskrivs att betalningsinstitut inte får ta emot insättningar eller andra återbetalningspliktiga medel från allmän- heten eller erbjuda andra konton än betalkonton som uteslutande används Ett betalningsinstitut får dock bevilja kredit för vissa betaltjänster under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda. Villkoren överensstämmer med de som anges i betaltjänstdirektivets artikel 16.3, dock att det inte angetts att kreditgivningen ska vara en För en närmare beskrivning av de tjänster som anges i betaltjänst- direktivet hänvisas till motiven till betaltjänstlagen (prop. 2009/10:220). Den verksamhet som pengar får bedriva enligt det nya e-penningdirektivet omfattar, förutom utgivning av elektroniska pengar, den verksamhet som betalningsinstitut får bedriva enligt betal- Ett tillstånd att starta och driva affärsverksamhet som institut för elektroniska pengar är därför ett mer omfattande tillstånd än motsvarande tillstånd för betalningsinstitut. avses balanseras av särskilda kapitalkrav (se avsnitt 4.5). Det nya e-penningdirektivet ger medlemsstaterna möjlighet att begränsa den verksamhet som inte avser utgivning av elektroniska pengar eller tillhandahållande av betaltjänster. fanns som framgått vid genomförandet av betaltjänstdirektivet. Regeringens bedömning, vid införandet av betaltjänstlagen, av betal- ningsinstituts verksamhet kan, med hänsyn till de stora likheterna, antas vara giltiga även för pengar. pengar bör därmed, utöver att ge ut elektroniska pengar, få tillhandahålla betaltjänster och bedriva när- liggande verksamhet samt ägna sig åt vad som betecknats annan verksamhet (se 3 kap. 5 § första stycket lagen om elektroniska pengar). Med närliggande verksamhet avses beträffande pengar verksamhet som ligger nära antingen utgivning av elektroniska pengar (t.ex. utfärdande av betalningsinstrument på vilket elektroniska pengar kan lagras) eller betaltjänster (t.ex. drift av betalningssystem). Uttrycket annan verksamhet innefattar vitt skilda verksamheter som inte nödvändigtvis har någon anknytning till utgivning av elektroniska pengar eller betaltjänster. I ett tolkningsuttalande från Europeiska kommissionen nämns livsmedels- och läkemedelshantering som exempel på andra verksamheter som ett pengar kan syssla med. Europeiska kommissionen framhåller i detta sammanhang att det anges i direktivets artikel 6.1 e att ett institut som driver annan verksamhet är skyldigt att iaktta tillämpliga bestämmelser i den verksam- heten (jfr prop. 2009/10:220 s. 134). För registrerade utgivare innehåller e-penningdirektivet dock, som påpekat, en begränsning såvitt avser tillhandahållande av sådana betaltjänster som inte är knutna till elektroniska pengar, som getts ut i enlighet med [artikel 9 i direktivet]. En registrerad utgivare som önskar tillhandahålla betaltjänster som inte är knutna till elektroniska pengar som getts ut i enlighet med undantaget dvs. av den registrerade utgivaren måste uppfylla de krav i fråga om högsta tillåtna omfattning i betaltjänstverksamheten som ställs i 2 kap. 3 § första stycket 1 lagen (2010:751) om betaltjänster. Detta krav, som uttryckligen anges i direktivet, bör också komma till uttryck i den svenska lagstiftning som genomför direktivets bestämmelser. Vidare bör , såsom redan gäller för betalnings- institut, ges rätt att under de förutsättningar som anges i betaltjänstlagen förbjuda annan verksamhet som ett pengar bedriver. De skillnader i riskexponering som finns mellan ett betalnings- institut och ett pengar bör kunna hanteras genom att i sin bedömning av annan verksamhet tar hänsyn till de olika institutens riskprofil (se 3 kap. 5 § tredje stycket lagen om elektroniska pengar). Teleoperatörsföretagen har anfört att det framstår som orimligt att skulle ålägga företag som huvudsakligen sysslar med annan verksamhet att upphöra med denna. Vidare har efterfrågats ett klargörande av vad den föreslagna bestämmelsen innebär. I detta sammanhang kan noteras att en motsvarande bestämmelse har tagits in i 3 kap. 5 § andra stycket betal- tjänstlagen. I förarbetena till lagen anfördes att den närmare bedöm- ningen av vilka förhållanden som innebär risker avseende institutets finansiella sundhet eller möjligheter att övervaka institutet får göras av utifrån omständigheterna i varje enskilt fall (prop. 2009/10:220 s. 138). Detta bör gälla även i fråga om pengar enligt den nu föreslagna bestäm- melsen. Det kan noteras att bestämmelsen avser fall då utgivning av elektroniska pengar, och annan verksamhet, bedrivs av en juridisk person som har tillstånd att ge ut elektroniska pengar eller medgetts undantag från tillståndsplikt. Den som ger ut elektroniska pengar och åläggs ett förbud i enlighet med bestämmelsen kan välja att efterkomma förbudet antingen genom att upphöra med den andra verksamhet som föranlett förbudet, eller genom att upphöra med utgivningen av elektroniska pengar. Ett förbud innebär således inte nödvändigtvis att den berörda juridiska personen måste upphöra med den andra verksamheten, däremot att denna verksamhet inte kan bedrivas som utgivning av elektroniska pengar. De särskilda risker som kan uppstå vid utgivning av elektroniska pengar jämfört med betaltjänstverksamhet bör hanteras inom ramen för regleringen av skydds- och kapitalkrav. Härvid bör beaktas att ett mål med det nya e-penningdirektivet är att undanröja hinder mot marknads- tillträde och att göra det enklare att starta och driva affärsverksamhet för utgivning av elektroniska pengar (se skäl 4 till direktivet). Ett skäl bakom Prop. 2010/11:124 det nya e-penningdirektivet har varit de långtgående begränsningar som följt av det gamla e-penningdirektivet. I en ny lag om elektroniska pengar bör vidare, så som skett för betalningsinstitut, införas ett förtydligande om att pengar inte får bedriva inlåning. I enlighet med det nya e-penning- direktivet bör även föreskrivas att pengar inte får bevilja kredit från medel som erhållits i utbyte mot elektroniska pengar. Regler för verksamheten m.m. Regeringens förslag: pengar ska ha ett startkapital som uppgår till . uppfylla kapitalkrav som anges närmare i lagen. motsvarar betaltjänstlagens regler införs för Regler motsvarande dem i betaltjänstlagen införs också om bevarande av uppgifter, revision, huvudkontor, hemvist och tystnads- Lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag ska inte längre gälla för pengar och betalningsinstitut. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: påpekar att direktivets artikel 5.6 b om att förhindra dubbelräkning av poster i kapitalbasen inte tas upp i Skälen för regeringens förslag Det nya e-penningdirektivet innehåller särskilda regler om startkapital (artikel 4), kapitalbas (artikel 5), skyddskrav för de pengar som tas emot vid utgivning av elektroniska pengar och tillhandahållande av betal- tjänster (artikel 7). Av skäl 11 till direktivet följer att kapitalkravs- och skyddskravs- reglerna gemensamt ska säkerställa konsumentskyddet. gamla e-penningdirektivet innebär dessa bestämmelser att kravet på startkapital sänks som investeringsbestämmelserna enligt det gamla e-penningdirektivet utmönstras. Det införs nya krav på skydd för de medel som pengar tar emot vid utgivning av Förändringarna av kapitalkraven får ses mot bakgrund av den utvärdering av det gamla e-penningdirektivet som Europeiska kommis- Där konstaterades att de stränga reglerna enligt det gamla e-penningdirektivet utgör ett hinder mot marknadstillträde. Förändringarna utgör också ett led i en samordning med betal- I Europeiska kommissionens förslag till nytt direktiv hade investeringsbestämmelserna enligt det gamla e- Prop. 2010/11:124 penningdirektivet, vilka i korthet innebar att tillgångarna får placeras endast i fordringsrätter med låg risk, utmönstrats utan att några andra skyddskrav föreslagits. En sådan reglering hade inneburit en väsentlig liberalisering. I det nya direktiv som sedermera antogs finns emellertid skyddskrav som överensstämmer med dem som gäller när betalnings- institut tillhandahåller betaltjänster. Enligt det nya e-penningdirektivet ska pengar ha ett startkapital på . Detta innebär en sänkning i förhållande till det gamla e-penningdirektivet, som föreskriver ett start- kapital på . Europeiska kommissionen angav i sitt förslag till direktiv att dessa krav var för högt ställda, att de inte stod i proportion till de risker som karakteriserar berörda tjänster och att detta utgjorde ett hinder för framförallt mindre företag. Europeiska kommis- sionen föreslog därför en sänkning till , vilket överensstämmer med det högst krävda startkapitalet för betalningsinstitut enligt betaltjänstdirektivet. I det slutliga e-penningdirektivet infördes emellertid ett högre startkapital, om än väsentligt lägre än enligt det gamla e-penningdirektivet. Denna minskning av startkapitalet får ses mot bakgrund av skäl 2 och skäl 4 till e-penningdirektivet där det förklaras att nuvarande regler hindrat framväxten av en verklig inre marknad för tjänster avseende elek- troniska pengar och att de nya reglerna ska göra det enklare att starta och driva affärsverksamhet för utgivning av elektroniska pengar. Medan institut för elektroniska pengar enligt e-penninglag ska ha ett startkapital om och normgivnings- kompetensen delegerats enligt 8 kap. 1 § 1 beträffande vilka poster som ska räknas in startkapitalet har det i stället i 1 kap. 4 § 25 betaltjänstlagen hänvisats till 1 kap. 5 § 17 lagen om bank- och finansieringsrörelse. Eftersom samma sak bör menas med startkapital för de olika instituten bör startkapital definieras på samma sätt i en ny lag om elektroniska pengar. Det bör därmed föreskrivas att ett pengar när det börjar sin verksamhet ska ha ett startkapital som vid tiden för beslut om tillstånd motsvarar . Enligt e-penninglag ska ett pengar ha en kapitalbas som med hänsyn till verksamhetens art och omfattning är tillräckligt stor. Vidare får kapitalbasen aldrig understiga startkapitalet och inte heller ett belopp som motsvarar av genomsnittligt utestående elektroniska pengar eller, om institutet inte varit verksamt , det totalbelopp av utestående elektroniska pengar som fastställts som mål från det att verksamheten har inletts. I det nya e-penningdirektivet föreskrivs om kapitalbas för pengar med avseende på dels utgivning av elektroniska pengar, dels tillhandahållande av betaltjänster. Oavsett vilken verksamhet som bedrivs får kapitalbasen aldrig understiga startkapitalet. Vid verk- samhet för utgivning av elektroniska pengar ska ett troniska pengar ha en kapitalbas som uppgår till lägst av genomsnittet av de utestående elektroniska pengarna. Det följer av artikel 2.4 i e-penningdirektivet att genomsnittet av de utestående elektroniska pengarna beräknas på följande sätt. Det samman- lagda beloppet av skulder hänförliga till elektroniska pengar som getts ut av vid slutet av varje kalenderdag beräknas. De utestående beloppen för summeras. Summan divideras därefter med antalet kalender- dagar . Det sammanlagda beloppet av skulder hänförliga till elektroniska pengar som getts ut av , och genomsnittet per dag, beräknas på detta sätt på i . Genomsnittet per dag utgör genomsnittligt utestående elektroniska pengar. Institutets kapitalbas måste uppgå till av den summan. Om kravet på startkapital i institutet () överstiger av genomsnittligt utestående elektroniska pengar beräknat enligt ovan ska institutets kapitalbas i stället motsvara startkapitalet. Det nya e-penningdirektivet innebär att ett pengar också får tillhandahålla betaltjänster. Kapitalbasen ska därvid beräknas enligt en av tre metoder som anges i betaltjänstdirektivet. För en närmare genomgång av direktivets beräkningsmetoder hänvisas till proposition 2009/10:220 (s. 129 och 130). Om ett pengar tillhandahåller både utgivning av elektroniska pengar och betaltjänster, ska kapitalbasen motsvara minst summan av minsta tillåtna kapitalbas för de olika verksamheterna (artikel 5.2 tredje stycket). får enligt betaltjänstlagen besluta om vilken metod som enskilda betalningsinstitut ska använda vid beräkningen av sin kapitalbas. Detsamma bör gälla när pengar tillhandahåller betaltjänster (jfr artikel 5.4 i e-penningdirektivet). Vid beräkningen av kapitalbasen och dess sammansättning bör, liksom för betalningsinstitut, 3 kap. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar tillämpas. har anfört att det bör införas en bestämmelse som förhindrar dubbelräkning av poster som används i kapitalbasen. En bestämmelse om dubbelräkning av innehållet i kapitalbasen föreslogs i promemorian för de fall ett troniska pengar ingår i en grupp av företag. Den föreslagna bestäm- melsen var utformad i överensstämmelse med motsvarande bestämmelse för betalningsinstitut. För att genomföra artikel 5.6 b i direktivet bör dubbelräkning av poster inte heller vara tillåtet när ett pengar även bedriver annan verksamhet. Dessutom bör en motsvarande bestämmelse såvitt avser betalningsinstitut införas i betal- tjänstlagen. Därutöver bör det i betaltjänstlagens bestämmelse om förbud mot dubbelräkning anges att förbudet gäller även i fråga om pengar. Vidare bör , i enlighet med det nya e-penning- direktivet (artikel 5) och betaltjänstlagen, under vissa förutsättningar få besluta att ett enskilt institut ska uppfylla ett kapitalkrav som är upp till Prop. 2010/11:124 högre eller tillåta ett kapitalkrav som är lägre än vad som följer av det grundläggande kravet. Det gamla e-penningdirektivet innehöll utöver vissa krav på storleken och hanteringen av tillgångar inga särskilda skyddskrav för medel som tas emot vid utgivning av elektroniska pengar. I Europeiska kommis- sionens förslag till nytt direktiv fanns inte heller några skyddskrav för de medel som tas emot vid utgivning av elektroniska pengar. I den slutliga versionen av det nya e-penningdirektivet infördes dock, som framgått, skyddskrav av innebörden att de medel som har tagits emot i utbyte mot utgivna elektroniska pengar ska skyddas enligt samma metoder som gäller för betalningsinstitut vid tillhandahållande av betaltjänster. I de fall pengar tillhandahåller betaltjänster bör samma regler gälla som för betalningsinstitut enligt betaltjänstdirektivet. Skyddskraven enligt det nya e-penningdirektivet innebär att de medel som tas emot vid utgivning av elektroniska pengar inte får samman- blandas med medel som innehas för någon fysisk eller juridisk persons räkning och att de ska deponeras på ett särskilt konto hos ett kreditinstitut eller investeras i säkra, likvida lågrisktillgångar. Vad som avses med säkra lågrisktillgångar anges i artikel 7.2. Medlen ska vidare skyddas antingen genom att hållas avskilda från andra medel eller genom en försäkring som uppgår till motsvarande belopp. medlemsstaterna eller deras behöriga myndigheter fastställa vilken metod som ska användas av pengar för att skydda Sådana krav finns inte i det gamla e-penningdirektivet och inte I nuvarande regler anges endast att ett pengar ska ha tillgångar till ett värde som minst motsvarar värdet av institutets skulder hänförliga till utestående elektroniska pengar. Vidare finns regler om hur tillgångarna En bestämmelse bör införas som innebär att de medel som tas emot vid utgivning av elektroniska pengar ska skyddas på samma sätt som medel som tas emot vid genomförande av betaltjänster enligt lagen om I 3 kap. 29 § betaltjänstlagen finns ett bemyndigande att meddela före- skrifter om hur de medel som skyddas ska hanteras. bemyndigande avseende pengar och registrerade utgivare bör tas in i den nya lagen. Bevarande, redovisning, revision, huvudkontor och tystnadsplikt, m.m. I betaltjänstlagen finns också regler om bevarande av uppgifter, redovis- ning och revision, huvudkontorets placering och tystnadsplikt, m.m. Dessa frågor har behandlats i regeringens proposition 2009/10:220 Betal- tjänster (avsnitten 7.3.4 7.3.6 och 7.3.8). Motsvarande regler bör i huvudsak införas för pengar. kan noteras att pengar och registrerade utgivare har möjlighet att bl.a. tillhandahålla betaltjänster. Även utgivning av Prop. 2010/11:124 elektroniska pengar är en verksamhet som nära knyter an till tillhanda- hållande av betaltjänster. Tillhandahållande av betaltjänster är i sin tur en verksamhet som uppvisar likheter med verksamheten i kreditinstitut, som sysslar med omfattande betalningsförmedling (jfr prop. 2009/10:220 s. 146). Mot denna bakgrund framstår det som lämpligt att införa regler om tystnadsplikt för pengar och registrerade utgivare som motsvarar de regler som gäller för såväl betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer som för kreditinstitut. Vidare bör det införas bestämmelser om upplysningsskyldighet avseende sådana uppgifter som omfattas av tystnadsplikten och om meddelandeförbud, samt en ansvarsbestämmelse, motsvarande de som finns i betaltjänst- lagen. Såvitt avser bestämmelserna om meddelandeförbud bör det, på motsvarande sätt som i betaltjänstlagen, anges att bestämmelserna även är tillämpliga på dualistiskt organiserade europabolag och europa- kooperativ (jfr prop. 2009/10:220 s. 147). I fråga om vilka regler som ska gälla för redovisning i pengar bör det dock noteras att det nya e-penningdirektivet (artikel 20) föreskriver att pengar inte längre innefattas i kreditinstitutdirektivets definition av kreditinstitut. I prome- föreslås därför att hänvisningar till pengar ska tas bort ur lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Detta framstår enligt regeringens bedömning som en väl avvägd åtgärd. Det kan dock noteras att lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag i stor utsträckning gäller för betalningsinstitut. och pengar bedriver en till stora delar likartad verksamhet. Det framstår därför som mindre lämpligt att lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag ska gälla för betalningsinstitut men däremot inte för pengar. Oaktat att båda dessa typer av institut bedriver finansiell verksamhet, framstår det som mindre lämpligt att låta dem omfattas av lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värde- pappersbolag. Härvid kan bl.a. pekas på att möjligheterna att bevilja kredit och att ta emot inlåning är starkt begränsade för båda dessa typer av institut, till skillnad från vad som gäller för kreditinstitut, och att lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag uppställer krav avseende redovisningens utformning som mindre väl avspeglar verksam- heten i dessa typer av institut. 6.10Utgivning och inlösen av elektroniska pengar m.m. Regeringens förslag: Elektroniska pengar ska ges ut till det nominella beloppet och kunna lösas in till samma belopp. Bestämmelserna om villkor för inlösen ska vara dispositiva i de fall där inlösaren inte är konsument. Utgivaren får inte ge ränta eller liknande på de elektroniska pengarna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: efterfrågar ett klargörande Prop. 2010/11:124 av huruvida förbudet för avtala om avvikande villkor med konsumenter har civilrättslig verkan. vid anför att de föreslagna bestämmelserna om inlösen förefaller oförenliga med bestämmelserna om förbud för utgivare av elektroniska pengar att ta emot insättningar. Advokatfirman anför att innebörden i begreppen ge ut, distribuera och inlösen bör klargöras. , , och anför att promemorians förslag behöver klargöras så att det tydligt framgår att rätten till inlösen enbart avser elektroniska pengar. Skälen för regeringens förslag Direktivet innehåller nya regler om inlösen och utgivning av elektroniska pengar (artikel 11.1 och 11.2) samt förbud mot att ge ränta eller andra förmåner som är knutna till den period under vilken innehavaren av elektroniska pengar innehar de elektroniska pengarna (artikel 12). Bestämmelserna om utgivning, inlösen och ränta är tillämpliga vid all utgivning av elektroniska pengar, dvs. inte bara när pengar ger ut elektroniska pengar. Eftersom elektroniska pengar avses vara ett substitut för sedlar och mynt, inte en form av sparande, ska någon ränta inte ges på inbetalda medel. Möjligheten till inlösen säkerställer de elektroniska pengarnas funktion (jfr avsnitt 6.4). Utgivning av elektroniska pengar Det gamla e-penningdirektivet innehöll inga regler om till vilket värde de elektroniska pengarna skulle ges ut. Det följde dock av definitionen att elektroniska pengar endast kunde ges ut till ett värde som inte understeg det inbetalade beloppet. En sådan definition ansågs dock av flera medlemsstater, bl.a. , skapa en lucka i reglerna om elektroniska pengar genom att utgivning till ett värde som understeg det inbetalade beloppet inte omfattas av definitionen. En sådan lösning hade därmed inte behövt bli tillståndspliktig. När det gamla e-penningdirektivet genomfördes genom e-penninglag uteslöts därför detta krav från legaldefinitionen av elektroniska pengar. I det nya e-penningdirektivet har definitionen justerats så att den inte är beroende av till vilket värde de elektroniska pengarna ges ut. Däremot föreskrivs i artikel 11 i det nya e-penningdirektivet att utgivning ska ske till det nominella beloppet. En bestämmelse med denna innebörd bör föras in i en ny lag om elektroniska pengar. Av artikel 6.3 följer vidare att de medel som ett pengar tar emot vid utgivning utan dröjsmål ska bytas ut mot elektroniska pengar. Även detta bör framgå av den nya lagen. Advokatfirman har anfört att skillnaden mellan utgivning och distribution av elektroniska pengar bör klargöras. kan noteras att det av promemorians lagförslag framgår att elektroniska pengar utgör ett elektroniskt förvarat penningvärde som representerar en fordran på utgivaren, se 1 kap. 2 § första stycket 1 a) förslaget till lag om elektroniska pengar. Utgivning av elektroniska pengar innebär således att förvärvaren får en fordran på utgivaren. Elektroniska pengar kan ges ut t.ex. genom att utgivaren överlåter ett fysiskt kort på vilket elektroniska pengar förvaras till förvärvaren. Enligt ett tolkningsuttalande från Europeiska kommissionen kan utgivning av elektroniska pengar även ske t.ex. genom att en mobiltelefon laddas med elektroniska pengar. Om den som erbjuder möjlighet att förvärva elektroniska pengar inte själv blir gäldenär i förhållande till förvärvaren, är rekvisitet att en fordran ska uppstå mellan parterna inte uppfyllt. Detta kan, som anges i prome- , förekomma t.ex. då någon säljer kort med elektroniska pengar som getts ut av annan (promemorian s. 178). I detta fall har den som säljer kortet inte utfärdat de elektroniska pengarna och har heller inte någon skyldighet att lösa in dem. Rätten till inlösen kan i dessa fall göras gällande mot den som har gett ut de elektroniska pengarna (utgivaren). Detta gäller även när inlösen av elektroniska pengar sker genom ombud, vilket är tillåtet enligt direktivet. Även i dessa fall gäller att inlösnings- förpliktelsen gentemot innehavaren av de elektroniska pengarna åvilar utgivaren, inte ombudet.