prop · GZ0345 · 2011-12-06 00:00:00 — I likhet med vad som gäller för polisens verksamhet enligt 13 § i den nuvarande polisdatalagen och vad som gäller för enligt 17 och 18 §§ lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet, bör huvudregeln även i verksamhet vara att i en förundersökning förekommande uppgifter om att en viss person är misstänkt för brott inte får behandlas efter det att förundersökningen har lagts ned på grund av bristande bevisning eller åtal mot den misstänkte har lagts ned eller ogillats. En sådan uppgift bör dock enligt regeringen få behandlas, om förundersökningen har lagts ned på grund av bristande bevisning, om den misstänkte fortfarande bedöms vara skäligen misstänkt för brottet och uppgifterna behövs för att förundersökningen ska kunna tas upp på nytt. Har åtal mot personen lagts ned eller ogillats, bör uppgiften få behandlas för annat ändamål än arkivering endast om förundersökningen tas upp på nytt eller för prövning av om resning bör ske. Av hänsyn till den enskildes integritet bör givetvis en domstols dom eller beslut, som innebär att den åtalade frias från ansvar för brott få genomslag även hos på det sättet att en sådan person inte längre anges som misstänkt. Detsamma bör gälla när en förundersökning har lagts ned. Med detta avses dock inte att alla handlingar som rör brottsmisstanken måste rensas ut, utan enbart att den åtalade personen inte får utpekas såsom misstänkt och att man vid olika typer av sökningar inte ska få träff på honom eller henne i egenskap av misstänkt. Regeringen vill dock framhålla att det uppgifterna i ärendet får behandlas i brottsbekämpande verksamhet bör vara möjligt att vid en sökning få fram en uppgift om att personen har varit misstänkt. Genom kravet på att det ska framgå att personen i fråga är misstänkt minskar risken för integritetsintrång. Dessutom kommer troligtvis att bevara flertalet av sina ärenden efter att de har avslutats. Den fortsatta behandlingen har då inte sin grund i att det finns kvarstående misstankar mot personen i fråga utan i allmänna verksamhetsbehov av att bevara avslutade ärenden. Detta stämmer överens med den reglering som finns i polisdatalagen. Till skillnad mot vad Datainspektionen anfört, anser regeringen att behov av att kunna ha tillgång till ärenden efter att de har avslutats sammantaget väger tyngre än det integritetsintrång som det kan innebära för en tidigare misstänkt person att uppgifter om honom eller henne förekommer i datasystem. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att om en förundersökning har lagts ned, om åtal har lagts ned eller om den misstänkte har frikänts genom en dom som har vunnit laga kraft, ska en uppgift om att en person är misstänkt vara sökbar endast om förundersökningsledaren har beslutat att återuppta förundersökningen eller fråga är om prövning av resning bör ske. Tillgång till avslutade förundersökningar I en förundersökning finns det även andra uppgifter än uppgifter om brottsmisstankar. Den nuvarande regleringen för personuppgiftsbehandling uppställer inga särskilda hinder mot behandling av sådana uppgifter, frånsett de hinder som följer av de allmänna bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204). Frågan blir då i vilken utsträckning bör kunna få behandla andra typer av uppgifter i avslutade brottsutredningar än de uppgifter som har berörts i det föregående. Här gör sig olika behov gällande. Ett sådant är behov av att kunna ha tillgång till uppgifterna efter det att saken har avslutats för att lättare kunna utreda nya brott begångna av samma person eller mot samma person. Om en person återfaller i brott, är ofta tidigare brottsutredningar av intresse. Vet man att det nya brottet har begåtts tillsammans med andra, okända gärningsmän, kan uppgifter om medgärningsmän i en tidigare brottsutredning vara av vikt. Vidare kan det i den tidigare brottsutredningen finnas uppgifter om de tillvägagångssätt som användes vid det tidigare brottet. Dessutom har behov av att ta vara på information från brottsutredningar för att samla information om vissa typer av brott. Sådan information har framför allt betydelse för det brottsförebyggande arbetet. Ett ytterligare behov är att kunna utnyttja tidigare brottsutredningar för utbildning och allmän kompetensutveckling inom . Det är mot den angivna bakgrunden rimligt att uppgifter ur förundersökningar får vara tillgängliga i brottsbekämpande verksamhet även efter det att saken har avslutats. Denna tid bör dock inte vara alltför lång. Regeringen bedömer att utgör en rimlig avvägning mellan integritetsintressena och verksamhetsbehov (jfr prop. 2009/10:85 s. 226). Regeringen föreslår därför att personuppgifter i förundersökningar eller liknande brottsutredningar inte ska få behandlas i brottsbekämpande verksamhet när det har förflutit efter utgången av det kalenderår från det att en dom, eller ett beslut med anledning av domstolsprövning, vunnit laga kraft eller förflutit från utgången av det kalenderår då förundersökningen lades ned eller avslutades på annat sätt. Om redan innan femårsgränsen har löpt ut bedömer att uppgifterna i ärendet inte längre behöver vara tillgängliga i den brottsbekämpande verksamheten får uppgifterna i ärendet inte längre bevaras där. Detta följer av den generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande som har föreslagits i avsnitt 16.2.1. I sammanhanget är det viktigt att påminna om att lagens övriga bestämmelser innebär att tillgången till uppgifter i förundersökningar kommer att begränsas på olika sätt. Åtkomsten till uppgifter ska t.ex. anpassas till vilket behov olika tjänstemän har av att få tillgång till uppgifterna och alla uppgifter får inte vara sökbara. Tillgång till förundersökningar även I undantagsfall kan det finnas behov av att kunna få tillgång till uppgifter i en förundersökning som inte längre får behandlas på grund av de tids- begränsningar som regeringen föreslår. Uppgifter i avslutade förunder- sökningar bör därför få behandlas än om uppgifterna behövs i en ny förundersökning eller för ett underrättelseprojekt som inletts före femårsfristens utgång. Av hänsyn till enskildas integritet finns det dock enligt regeringens bedömning inte skäl att tillåta fortsatt be- handling av hela förundersökningen i den brottsbekämpande verksam- heten, utan tillgången bör begränsas till vissa kategorier av uppgifter. skulle exempelvis sannolikt räcka att i en förundersökning som lett till fällande dom behandla uppgifter om den dömde, omständigheterna kring brottet och ärendenummer eller liknande referensuppgift. dessa uppgifter skulle ärendet kunna återfinnas i myndighetens arkiv (om handlingarna arkiverats). Motsvarande torde gälla beträffande nedlagda Regeringen konstaterar att föreskrifter om behandling av vissa katego- rier av uppgifter i avslutade brottsutredningar bör vara väl preciserade. De närmare ändamålen för behandlingen bör anges liksom när uppgifterna senast ska gallras. Bland annat med hänsyn till att sådana föreskrifter kommer att vara detaljerade och till att Kustbe- vakningens behov kan komma att förändras över tiden bör föreskrifterna inte meddelas i lag utan i förordning. I avsnitt 16.2.1 anges att regeringen meddelar föreskrifter om att vissa kategorier av uppgifter ska få behand- las längre än de i lagen angivna fristerna. Regeringen har härvid att för- hålla sig till bestämmelsen i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen, de föreskrifter regeringen meddelar får inte innebära ett betydande intrång i den personliga integriteten. En sådan åtgärd kräver författnings- ändring på lagnivå (2 kap. 20 § regeringsformen). Tillgång till brottsanmälningar som inte har lett till förundersökning En typ av uppgifter som kräver särskild reglering är anmälningar om Ett stort antal brottsanmälningar leder till ett beslut att inte inleda förundersökning. Skälet till detta är att det i flertalet fall sak- nas uppgifter om vem som kan misstänkas för brottet och att det inte heller i övrigt finns några uppgifter som kan bidra till utredningen om Detta utesluter emellertid inte att brottsanmälan kan aktualiseras senare, om det kommer fram nya omständigheter som kan leda till att brottet kan upp, t.ex. om någon grips för likartade brott eller om gärningsmannen självmant erkänner brottet. Fram till den tidpunkt när brottet preskriberas finns det därför alltid ett latent behov av att kunna återuppta behandlingen av en brottsanmälan som inte har lett till förun- dersökning eller annan utredning. Bland annat mot den bakgrunden bör en brottsanmälan få vara tillgänglig i brottsbekäm- pande verksamhet även efter det att ärendet avslutats. dock aldrig få behandlas i den brottsbekämpande verksamheten efter det att det brott som anmälan avser har preskriberats. melse om detta bör införas i den nya lagen. Vad som har sagts bör dock inte gälla för sådana brottsanmälningar Prop. 2011/12:45 som har avskrivits på den grunden att det inte har förekommit något Bland sådana anmälningar finns bl.a. vad som brukar kallas okynnesanmälningar (exempelvis att ogrundat beskylla en person för s.k. svartfiske eller sjöfylleri, vilket oftast sker i syfte att trakassera eller svärta ned den anmälde). Det skulle strida mot de allmänna principerna för behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet att tillåta en längre tids behandling av helt grundlösa brottsanmälningar. Dessa bör därför enligt huvudregeln inte kunna behandlas längre än vad som behövs för handläggningen. 16.3Gallring av personuppgifter i annan operativ verksamhet hos Regeringens förslag: Personuppgifter som behandlas automatiserat i icke brottsbekämpande verksamhet ska gallras så snart uppgifterna inte längre behövs för det ändamål för vilket de behandlas. I lagen ska upplysas om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om att uppgifter trots bestämmelserna om gallring får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål samt att gallring ska ske senast . I lagen ska också upplysas om att regeringen meddelar föreskrifter om digital arkivering. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt rörande frågan om gall- ring av uppgifter i annan operativ verksamhet hos . Skälen för regeringens förslag: Som regeringen har framhållit i det föregående uppstår oundvikligen risk för intrång i den personliga integri- teten när stora mängder uppgifter om enskilda personer samlas hos myn- digheter, i synnerhet som dagens teknik tillåter att avancerade samman- ställningar av information kan göras på ett enkelt sätt. En metod för att minska integritetskänsligheten är att se till att uppgifter som inte längre behövs för en myndighets verksamhet avlägsnas från myndighetens da- tabaser eller register. För att uppnå detta krävs bestämmelser om gallring av uppgifter eller om överlämnande av uppgifter till en arkivmyndighet. Regeringen har i avsnitt 16.1 redogjort för vilka allmänna förutsätt- ningar som gäller för bevarande och gallring. Vad som har anförts i det avsnittet äger även giltighet för bevarande och gallring av personuppgif- ter i andra operativa verksamheter. I avsnitt 16.2 ovan har regeringen vidare redogjort för övervägandena bakom de gallringsbestämmelser som föreslås gälla för uppgifter som behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. gallringsbestämmelser med uttryckligen angivna tidsramar för gallring gör sig starkast gällande i fråga om mer integritetskänsliga uppgifter, t.ex. sådana som rör misstankar om brott. Men även när det gäller andra typer av uppgifter finns det anledning att se till att uppgifter som inte längre behövs för en myndighets verksamhet avlägsnas från myndighetens system för automatiserad behandling. I 2 kap. tryckfrihetsförordningen, arkivlagen och personuppgiftslagen finns bestämmelser om bevarande och gallring. Personuppgiftslagen föreskriver en skyldighet för den personuppgiftsansvarige att tillse att personuppgifter som är nödvändiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen gallras, 9 § första stycket i). Som framgår av avsnitt 9.3.2 har regeringen gjort bedömningen att denna bestämmelse inte ska gälla generellt vid behandling av uppgifter enligt den här föreslagna lagen. Det innebär att det beträffande sådana uppgifter som behandlas i den icke brottsbekämpande verksamheten, måste finnas någon form av reglering av bevarande och gallring. En ordning som överhuvudtaget inte föreskriver gallring av uppgifter som har behandlats automatiserat är enligt regeringens uppfattning inte godtagbar med hänsyn till behovet av att värna integritetsskyddsintresset, i synnerhet som gallringsbestämmelser regelmässigt finns i andra registerförfattningar. Vid utformningen av en gallringsbestämmelse måste beaktas att den ska gälla för en rad olika verksamheter i vilka behoven av att kunna bevara uppgifter kan variera. Också personuppgifternas karaktär skiljer sig åt mellan verksamheterna. Ett alternativ till att ange bestämda gallringsfrister är att anknyta till personuppgiftslagens bestämmelse att en uppgift inte ska bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Exempel på en sådan lösning finns i lagen (2003:763) om behandlingen av personuppgifter i socialförsäkringens administration, där det i 28 § föreskrivs att personuppgifter som behandlas automatiserat ska gallras när de är nödvändiga för de ändamål som anges i lagen, samt att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att personuppgifter får bevaras för historiska, statistiska och vetenskapliga ändamål. Motsvarande lösning har valts i lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst samt lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet. Eftersom det är fråga om verksamheter av vitt skilda slag av vilka en del faller under regleringen i dataskyddsdirektivet anser regeringen att det är lämpligast att i föreslagna lagen ange en ändamålsanknuten gallringsbestämmelse som huvudregel och inte föreskriva fasta tidsfrister. För vissa kategorier av uppgifter kan det emellertid förekomma att gallring behöver ske senare än vad som anges i lagen, dvs. efter det att uppgifterna inte längre behövs för det ändamål för vilket de behandlas. Därför bör lagen innehålla en upplysning om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att gallring ska ske än vad som anges i lagen. Om en gallringsbestämmelse med föreslaget innehåll inte kompletteras med undantagsregler kommer bevarande att ske uteslutande med beaktande av verksamhetens behov. I vissa fall kan det dock finnas anledning att bevara även sådana personuppgifter som inte längre behövs för verksamheten än vad gallringsbestämmelserna medger. längre bevarandetid kan t.ex. motiveras av intresset att tillgodose behovet Prop. 2011/12:45 av källmaterial som underlag för historisk forskning eller andra veten- skapliga ändamål (jfr 9 § tredje stycket personuppgiftslagen). I många särskilda registerförfattningar finns också bestämmelser om undantag från gallringsföreskrifterna för mer eller mindre precist angivna ändamål. Det står klart att sådana behov av undantag föreligger också i fråga om de nu aktuella personuppgifterna. Gallringsbestämmelsen bör därför kompletteras med en regel av vilken framgår att undantag från gallringskravet gäller om regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer har meddelat föreskrifter om att uppgifter får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Regeringen har ansett att en motsvarande regel bör gälla för personuppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet (se avsnitt 16.2.1). De skäl som anges där för att regeringen meddelar föreskrifter om digital arkivering av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet gör sig också gällande här. Den föreslagna lagen innehåller därför även en upplysning om att regeringen meddelar föreskrifter om digital arkivering för den icke brottsbekämpande verksamheten. Regeringens förslag: Kustbevakningsdatalagen och de ändringar som föreslås i andra författningar ska träda i kraft . Promemorians förslag innebär att lagen ska träda i kraft . Remissinstanserna har tillstyrkt eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den nya lagstiftningen om behandling av personuppgifter i verksamhet bör träda i kraft . Enligt regeringens uppfattning är ett lämpligt datum. De ändringar som föreslås i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete bör även de av praktiska skäl träda i kraft . Vidare bedömer regeringen att behandling av personuppgifter och andra uppgifter som utförs i verksamhet utan övergångsbestämmelser kan omfattas av bestämmelserna i den nya lagstiftningen när den träder i kraft. Regeringens bedömning: Förslagen kommer att ge förutsättningar för att bedriva sin verksamhet effektivt och med ett rationellt datorstöd. Förslagen innebär en flexibel reglering som ger myndigheten möjlighet att fortlöpande utveckla och anpassa sina system för automatiserad behandling av personuppgifter utan att det krävs ändringar i regelverket. Förslagen bedöms medföra begränsade kostnader för . Kostnaderna bedöms rymmas inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte haft nå- got att invända mot bedömningen. har anfört att den nya lagen kommer att innebära en kostnad för anpassning och eventuellt införande av nya system, utbildning av tjänstemän och fler personuppgiftsombud. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen innebär att en modern, teknikneutral och allmänt ändamålsenlig reglering införs för personuppgiftsbehandling. Särskild hänsyn har tagits till de integritetsaspekter som följer av omfattande automatiserade uppgiftssamlingar i myndighetsverksamhet. Förslagen syftar vidare till att i möjligaste mån underlätta för samverkan mellan de brottsbekämpande myndigheterna, men också mellan de olika svenska myndigheter som bedriver någon form av sjörelaterad verksamhet. Förslagen är vidare ägnade att främja det internationella samarbetet som bedriver inom sina olika verksamhetsområden, med såväl andra staters myndigheter som internationella organ. Förslagen innebär en lagstiftning som är teknikneutral och möjliggör härigenom att nya datorsystem kan tas i bruk utan att det blir nödvändigt att ändra regelverket. Förslagen medför också flexibilitet i fråga om möjligheterna till informationsutbyte mellan myndigheter. Förslagen innebär bl.a. att , polismyndigheterna och m.fl. brottsbekämpande myndigheter i viss omfattning ska kunna ges direktåtkomst till uppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet. Förslagen om direktåtkomst kan förväntas medföra besparingar genom de effektivitetsvinster som direktåtkomsten medför. Förslagen kommer att innebära begränsade kostnader för verksamhet. Bland annat kan vissa utbildningsinsatser komma att krävas, men jämfört med den fortlöpande vidareutbildningen av personalen inom bedöms dessa inte vara mer omfattande än att de kan täckas av ordinarie anslag. Denna bedömning gäller även eventuella övriga merkostnader som kan komma att uppstå. Lagens syfte och tillämpningsområde I paragrafen anges det övergripande syftet med lagen. Motiven till bestämmelsen har redovisats i avsnitt 8.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. En motsvarande paragraf, i fråga om polisens brottsbekämpande verksamhet, finns i polisdatalagen (2010:361) 1 kap. 1 §. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Frågan har behandlats i avsnitt 9.1. I första stycket anges inledningsvis att lagen gäller vid behandling av personuppgifter. Med personuppgifter avses detsamma som i 3 § personuppgiftslagen (1998:204), nämligen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Också ordet behandling har samma innebörd som i den paragrafen. Därmed avses således varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning, användning, spridning eller annat tillhandahållande, sammanställning eller samkörning samt utplåning eller förstöring. För att denna lag ska vara tillämplig krävs att behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller att personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (jfr 5 § personuppgiftslagen som innehåller samma rekvisit). Utanför lagens tilllämpningsområde faller således helt behandling av personuppgifter som inte ingår i någon sådan samling. Lagen gäller för samtliga operativa verksamheter. Utanför lagens tillämpningsområde faller behandling av personuppgifter i samband med de interna och administrativa åtgärder som kan förekomma i verksamhet. För behandling av uppgifter som rör sådana frågor, t.ex. i personal- och löneregister, gäller i stället personuppgiftslagen. I tredje stycket förtydligas vad som gäller när personuppgiftsbehandling ska utföras enligt lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslutning till den lagen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 2 § polisdatalagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om behandling av uppgifter om juridiska personer. Frågan har behandlats i avsnitt 9.1 och 9.5. I paragrafen föreskrivs att vissa av lagens bestämmelser ska tillämpas vid behandling av uppgifter om juridiska personer. Detta ger ett skydd för uppgifter om juridiska personer som inte har någon motsvarighet i personuppgiftslagen (1998:204). Paragrafen är föranledd av att det i vissa fall kan vara svårt att dra gränsen mellan personuppgifter dvs. uppgifter som direkt eller indirekt anknyter till fysiska personer och uppgifter om juridiska personer. För att undvika gränsdragningssvårigheter och skapa ett bättre integritetsskydd har i denna paragraf föreskrivits att vissa av lagens bestämmelser ska tillämpas också vid behandling av uppgifter om juridiska personer. Det gäller bestämmelserna om tillgången till personuppgifter, personuppgiftsansvar, ändamålen för behandlingen och bevarande och gallring. Det gäller vidare vissa bestämmelser om gemensamt tillgängliga uppgifter. Paragrafen motsvarar 1 kap. 3 § polisdatalagen. En skillnad är att bestämmelsen om personuppgiftsansvar inte är tillämplig på juridiska personer enligt polisdatalagen. I polisdatalagen finns vidare ett antal hänvisningar till bl.a. behandling hos som saknar motsvarighet i kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller en definition av vad som i lagen avses med begreppet gemensamt tillgängliga uppgifter. Frågan har behandlats i avsnitt 9.2. Om avsikten är att uppgifterna ska vara åtkomliga för en i förväg obestämd krets av anställda inom får uppgifterna alltid anses vara gemensamt tillgängliga. Detsamma gäller uppgiftssamlingar som i och för sig endast en bestämd krets av personer har tillgång till, om det är förutsatt att denna krets kan komma att ändras längre fram. Att olika personalkategorier kan ha olika behörighet, och att en uppgift därför i praktiken är åtkomlig enbart för ett begränsat antal personer, innebär alltså inte att uppgiften inte kan anses vara gemensamt tillgänglig. Uppgifter som en annan myndighet har tillgång till genom direktåtkomst är alltid gemensamt tillgängliga, se kommentaren till 4 kap. 7 § och 5 kap. 5 §. Om uppgifterna lagras på ett sådant sätt att endast en viss person har tillgång till dem, kan uppgifterna normalt inte anses gemensamt tillgängliga.