prop · GY03109 · 2011-04-12 00:00:00 — Ett beslut om garantins inträde torde i praktiken dock i de allra flesta fall innebära att institutets tillstånd återkallas, eftersom betalningsproblem av den aktuella arten i regel är en mycket tydlig indikation på att institutet har betydande problem. Även om med sitt beslut om garantins inträde fattar beslut om att återkalla institutets verksamhetstillstånd, är det inte säkert att återkallelsebeslutet blir verkställbart exempelvis om inhibition beviljas. Enligt ändringsdirektivets artikel 1.6 a (som ändrar artikel 10.1 i insättningsgarantidirektivet) ska insättningsgarantisystemet betala ut ersättningen räknat från den tidpunkt då de behöriga myndigheterna gör ett konstaterande att en insättning är indisponibel i direktivets mening. Problemet som kan uppstå i den ovan angivna situationen beror på att garantimyndighetens tjugodagarsfrist för utbetalning börjar löpa redan i och med beslut, men att garantin inte inträder förrän inspektionens beslut vunnit laga kraft. Om institutet fram till lagakraftvinnandet tillåts ta emot nya insättningar uppkommer problem för garantimyndigheten i utbetalningsarbetet, eftersom upp- gifterna om vilka insättare som ska vara berättigade till ersättning och till vilka belopp inte kan fastställas förrän när så lite som återstår för garantimyndigheten att verkställa betalningarna. Inom de ska institutet ha möjlighet att överklaga beslutet om garantins inträde, en domstol ha möjlighet att pröva överklagandet och garantimyndigheten ha möjlighet att fastställa varje insättares ersättning samt betala ut ersättningen (se avsnitt 4.6 avseende beräkningen av tiden). Av praktiska skäl är det således viktigt att institutet inte tar emot nya insättningar efter den tidpunkt då inspektionen fattar sitt beslut om att garantin ska träda in. En sådan situation skulle kunna lösas genom en regel som per automatik innebär att redan beslut får till följd att institutets rätt att ta emot (och eventuellt även betala ut) insättningar upphör. Det vore dock svårförenligt med allmänna förvaltningsrättsliga principer att ge rättsverkningar åt ett beslut med så pass ingripande konsekvenser redan innan beslutet vunnit laga kraft. Regeringen konstaterar emellertid att , med stöd av 15 kap. 1 § LBF, kan fatta beslut i det enskilda fallet med samma innebörd. Regeln föreskriver att ingripande bl.a. kan ske genom utfärdande av föreläggande att begränsa rörelsen, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma tillrätta med situationen. Ingripanden enligt paragrafens första stycke förutsätter att kreditinstitutet i fråga har åsidosatt sina skyldigheter enligt exempelvis LBF eller andra författningar som reglerar verksamheten. I de allra flesta fall där ett institut hamnat i sådana betalningsproblem att fattar beslut att garantin ska träda in, torde institutet handlat i strid åtminstone med de sundhetskriterier för verksamhetens bedrivande som föreskrivs i 6 kap. LBF. ser ett behov av förtydligande kring situationen när garantin har trätt in per ett visst datum men där institutet fortfarande får ta emot nya insättningar som omfattas av insättningsgarantin. Regeringen anser att bestämmelserna i ger tillräckliga befogenheter att besluta i de aktuella situationerna. Enligt regeringens mening finns det därför inte skäl att föreslå ytterligare lagregler. Särskilt om inhibition och tidpunkten för garantins Regeringens bedömning: Med den föreslagna systematiken för insättningsgarantins inträde finns det inte skäl att inskränka möjligheten till inhibition i samband med en tillståndsåterkallelse. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: anser att erfarenheterna från Custodia-fallet visar att det är motiverat att inhibitionsmöjligheten ses över. Custodia lyckades attrahera en betydande mängd insättningar genom att kraftigt höja sina inlåningsräntor som beslutet om återkallelsen av deras tillstånd var inhiberat. anser att risken för ett missbruk av insättningsgarantin motiverar en alternativ ordning till att låta inhibitionsmöjligheten kvarstå. Skälen för regeringen bedömning: Som tidigare angetts innebär den föreslagna systematiken för garantins inträde att frågor om tillstånds- återkallelse och garantins inträde frikopplas från varandra. Det kan konstateras att inhibitionsinstitutet ur rättssäkerhetssynpunkt har en central roll inom förvaltningsrätten. Att avskaffa eller begränsa möjligheten till inhibition i samband med beslut som kan få ingripande konsekvenser för en enskild vore enligt regeringens bedömning mycket svårt att förena med såväl rättsäkerhetsprinciper som svensk rättssäkerhetstradition. Eftersom insättningsgarantin kommer att kunna träda in oavsett hur en eventuell parallell process kring tillståndsåterkallelse fortlöper saknar frågan om inhibition betydelse för insättarnas möjligheter att snabbt få tillgång till sina medel. Det finns därmed inom ramen för detta lagstiftningsärende inte skäl att begränsa möjligheten till inhibition. Det får ankomma på rättstillämpningen att i gängse ordning avgöra om det i det enskilda fallet finns tillräckliga skäl för att bevilja inhibition eller inte. Regeringen har tillsatt en kommitté (Översyn av regelverket för hantering av finansiella kriser, dir. 2011:6) som bl.a. ska göra en översyn av det svenska ramverket för krishantering. I uppdraget ligger även att utreda om det finns någon problematik i detta sammanhang vad gäller frågor om inhibition. Regeringens förslag: beslut att garantin ska träda in ska kunna prövas av till kredit- institut. Ett överklagande ska ha kommit in till nämnden räknat från det att meddelade sitt beslut. ska avgöra ärendet från den dag då överklagandet kom in till nämnden. Prövnings- nämndens beslut ska inte kunna överklagas. förvaltningskostnader för uppgifter enligt lagen om insättningsgaranti ska täckas med inbetalda avgiftsmedel. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. förespråkar en ordning där insättningsgarantins inträde automatiskt sammankopplas med tillstånds- återkallelse och att dessa beslut blir föremål för samma prövnings- förfarande. påpekar att utredningens förslag innebär att beslut om insättningsgarantins inträde överklagas till och att beslut om återkallelse av tillstånd samt beslut om rätten att ta emot och eller betala ut insättningar överklagas till allmän förvaltnings- domstol. anser att en enhetlig ordning för prövnings- proceduren skulle minska problemen med parallella förfaranden. Enligt är det viktigt att ett beslut om förbud att ta emot insättningar följer samma prövningsprocedur som beslutet om insättningsgarantins inträde, dvs. att överklagandet bör prövas av . Detta eftersom ett beslut om förbud mot att ta emot insättningar kan inhiberas. Ett lämpligt sätt att säkerställa en rättssäker ordning är enligt att låta pröva återkallelsebeslut av verksamhets- tillstånd på samma sätt som de föreslås kunna göra avseende Finans- inspektionens beslut om garantins inträde. På så sätt undviks att det uppstår ett gap mellan tidpunkterna för garantins inträde och upphörande av rätten att ta emot nya insättningar. , till vilkens yttrande anslutit sig, påpekar att institutet enligt förslaget endast får till sitt förfogande att utarbeta och framställa grunderna för sitt överklagande. Med hänsyn till att ett beslut att garantin ska träda in i praktiken kan jämställas med ett beslut om återkallelse av tillståndet är det enligt svårt att förstå att rättssäkerheten i dessa fall inte beaktas på samma sätt som vid ett faktiskt beslut om återkallelse. tillstyrker förlaget men ifrågasätter konsekvenserna för nämnden. Enligt Prövnings- nämndens mening saknar nämnden de resurser som behövs för att handlägga de ärenden som den nuvarande lagstiftningen genererar, vilket framgår av de svårigheter nämnden har att hantera vid handläggningen av sitt första ärende, tvisten med anledning av återkallandet av tillståndet för . De nu föreslagna tilläggsuppgifterna för kan beräknas generera ärenden som till sin art och omfattning liknar Carnegie-ärendet, dvs. stora och komplicerade frågor som ska handläggas . Förslaget ställer extrema krav på nämndledamöternas beredskap. Skälen för regeringens förslag: beslut om att insättningsgarantin ska träda in kan få stora konsekvenser för ett institut. I praktiken leder garantins inträde till att institutets kunder får sina insatta medel utbetalda och väljer att sätta in sina medel hos ett annat institut. Ett myndighetsbeslut med sådana ingripande följder måste därför kunna överklagas. Med hänsyn till de mycket snäva tidsramar som ändrings- direktivet ger för garantins inträde är det enligt regeringens mening inte möjligt att låta överklagandet ske till allmän förvaltningsdomstol enligt nu gällande ordning. Det enda realistiska alternativet är således att införa en annan instansordning och låta överprövningen ske i en särskild nämnd. En redan befintlig nämnd, som ur ett kompetensperspektiv är väl lämpad för att behandla frågor på det aktuella området, är Prövnings- En sådan ordning är också förenlig med krav på rätt till domstolsprövning (artikel 6.1). Regeringen anser därför att en ny instansordning bör införas och att bör anförtros uppgiften som överklagandeinstans. beslut om garantins inträde bör således kunna överklagas till . När det gäller Svenska Bankföreningens påpekande angående den korta fristen för överklagande konstaterar regeringen att eftersom ändrings- direktivet kräver att tjugodagarsfristen för utbetalning av garantin börjar löpa redan när fattar sitt beslut, måste såväl prövningen av ersättningsrättens inträde som utbetalningsprocessen hinnas med . Detta innebär att överklagandefristen till måste vara kortare än normalt utan att det upplevs som orimligt gentemot institutet. Detsamma gäller i fråga om den tidsfrist som kan ges för att pröva överklagandet. Regeringen bedömer därför att får anses vara en lämplig avvägning i fråga om överklagandetiden. Det lämnar åtminstone visst utrymme för institutet att utvärdera rättsläget efter Finans- inspektionens beslut och för att inkomma med en begäran om överprövning. Dessutom borde i de flesta fall även instituten genom löpande tillsyn vara medvetna om att det i sådana situationer finns en stor risk för att ett beslut om att insättningsgarantin ska träda in fattas. Vad gäller överprövning fäster regeringen vikt vid att den bedömning nämnden har att göra kan vara mycket komplex, eftersom ett kreditinstituts finansiella ställning kan vara svår att överblicka utan mycket noggrann granskning. Dessutom rör det sig om ett beslut som på indirekt väg kan få långtgående konsekvenser för institutet i fråga. bör därför ges för sin prövning, räknat från när överklagandet inkom till nämnden. Lagrådet påpekar att det inte framgår vad som ska gälla om ett beslut inte fattas inom de snäva tidsramar som uppställs i lagen. Regeringen konstaterar att ändringsdirektivet inte innehåller några uttryckliga sanktions- bestämmer som träder in i den situation som Lagrådet uppmärksammat. Enligt regeringens mening innebär detta emellertid inte att Finans- inspektionens beslut om att insättningsgarantin ska träda in vinner laga kraft. När hänsyn har tagits till ovanstående tidsfrister har garanti- myndigheten således endast på sig att genomföra garantiutbetalningarna utan att bryta mot direktivets tjugodagarsfrist. har emellertid haft möjligheter att förbereda sig åtminstone från den tidpunkt när konstaterade att en insättare inte fått ut sina medel i vederbörlig ordning. Dessutom föreslår regeringen att det införs en informationsskyldighet för Finans- inspektionen som innebär att inspektionen ska lämna information till garantimyndigheten om man har anledning att anta att ersättningsrätten enligt 8 § lagen om insättningsgaranti kan inträda, se avsnitt 5.2. Enligt 8 kap. 3 § lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut (stödlagen) får beslut inte överklagas. Detta bör även gälla för ett beslut om garantins inträde. Att beslutet inte ska kunna överklagas är nödvändigt för att direktivets krav på utbetalning inom ska kunna uppfyllas. Huvuddelen av de regler verksamhet som finns i 6 kap. stödlagen ändamålsenliga även för prövningen av frågan om insättningsgarantin ska träda in. De bör därför göras tillämpliga även i fråga om Prövnings- nämndens prövning av ett beslut av om insättnings- garantins inträde. förespråkar en enhetlig överklagandeordning för beslut om insättningsgarantins inträde, återkallelse av tillstånd och beslut om att ta emot insättningar, och anser att dessa beslut bör prövas av . beslut om tillståndsåterkallelse samt eventuella beslut om förelägganden följer den ordinarie instansordningen för beslut som fattats av en förvaltningsmyndighet. Ett överklagande till av beslut om garantins inträde innebär således ett undantag från denna instansordning. påpekat innebär förslaget att nämnden tillförs nya uppgifter där stora och komplicerade frågor ska handläggas . Det bör i detta sammanhang noteras att den svenska insättningsgarantin endast har behövts tas i anspråk vid ett fåtal tillfällen sedan lagen trädde i kraft . Med beaktande härav finns det skäl att anta att mängden överklaganden troligtvis blir få till antalet. Enligt regeringens mening bör emellertid inte påföras fler ärendeslag än den nu föreslagna och de som framgår av avsnitt 4.8. Regeringen anser inte heller att det inom ramen för detta lagstiftningsärende finns skäl att göra ytterligare avsteg från den ordinarie instansordningen såsom förespråkar. förvaltningskostnader i frågor enligt lagen om insättningsgaranti ska täckas med avgiftsmedel från insättningsgaranti- fonden. Regeringens förslag: ska betala ut ersättning enligt garantin till insättarna från den dag då meddelat ett beslut om ersättningsrättens inträde, allmän domstol försatt ett institut i konkurs eller en behörig utländsk myndighet förklarat att insättningar hos ett bankföretag, vars filial här i landet anslutit sig till det svenska garantisystemet, är indisponibla. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nya lydelsen av artikel 10.1 i insättningsgarantidirektivet ska insättningsgarantisystem kunna betala ut vederbörligen styrkta fordringar som insättare gör gällande vad avser indisponibla belopp från den dag då de behöriga myndigheterna gör ett konstaterande som avses i artikel 1.3 i eller den rättsliga myndigheten meddelar ett avgörande som avses i artikel 1.3 ii. Enligt 9 § lagen om insättningsgaranti ska ersättningar enligt garantin Prop. 2010/11:109 betalas ut och senast efter dagen för Motsvarande gäller om en behörig utländsk myndighet förklarat att insättningar hos ett bankföretag, vars filial här i landet omfattas av det svenska garantisystemet, är indisponibla. För att uppfylla ändringsdirektivets krav på utbetalning av ersättningen inom 20 arbets- dagar krävs det därför att utbetalningsfristen i 9 § lagen om insättnings- garanti förkortas. Utbetalningsfristen börjar enligt den nya, föreslagna lydelsen av 9 § löpa när meddelat ett beslut om ersättningsrättens inträde, allmän domstol försatt ett institut i konkurs eller en behörig utländsk myndighet förklarat att insättningar hos ett bankföretag, vars filial här i landet anslutit sig till det svenska garantisystemet, är indisponibla. 4.8Beslut om förlängning av utbetalningsfristen Regeringens förslag: prövar, på ansökan av garantimyndigheten, om tidsfristen för utbetalning av ersättningar ska förlängas. En sådan förlängning får inte överstiga . En förlängning får bara medges om synnerliga skäl finns. Prövnings- nämndens beslut får inte överklagas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag tar dock inte upp frågan om beslutet får överklagas eller inte. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. påpekar att det i den föreslagna ändringen i 9 § lagen om insättningsgaranti inte anges något förbud mot att överklaga nämndens beslut. I utredningens författningskommentar motiveras detta med att tidsfristerna är sådana att ett överklagande inte torde fylla någon funktion. Detta innebär att nämndens beslut enligt denna bestämmelse i princip är överklagbart, i motsats till nämndens beslut i övrigt. För att inte bryta systematiken, och eftersom det kan vara svårt att förutse alla komplikationer som kan inträda, anser att det är lämpligare att hålla en enhetlig linje i överklagandefrågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nya lydelsen av artikel 10.1 i insättningsgarantidirektivet kan en förlängning av utbetalnings- fristen medges under helt exceptionella omständigheter. En sådan förlängning får dock inte överstiga . Enligt 9 § tredje stycket lagen om insättningsgaranti får allmän förvaltningsdomstol på ansökan av garantimyndigheten förlänga tids- fristen med högst . Ytterligare förlängning får beviljas två gånger med högst i taget. Med anledning av att tidsramarna har blivit avsevärt mycket snävare genom ändringsdirektivet är det enligt regeringens mening inte möjligt att enligt gällande ordning låta allmän förvaltningsdomstol (förvaltningsrätten) pröva ansökningarna. För att möjliggöra en prövning av frågan om förlängning av utbetalningsfristen anser regeringen att det därför är rimligt att i stället låta få uppgiften att avgöra sådana ansökningar från garanti- Regeringen håller med om att det är lämpligt att ha en enhetligt linje i överklagandefrågan. Av ovanstående skäl anser regeringen att beslut i fråga om förlängning av utbetalningsfristen därför inte bör kunna överklagas. Det ligger i sakens natur att handläggning måste vara skyndsam i dessa frågor. Förutsättningar för att administrera en Regeringens förslag: Ett institut som tar emot eller avser att ta emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin ska ha system som är så beskaffade att institutet utan dröjsmål kan sammanställa en fullständig och tillförlitlig förteckning över institutets samtliga insättare och deras respektive insättningar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka krav som institutens system ska uppfylla. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. påpekar att den förkortade utbetalningstiden medför att garantimyndigheten ges ett litet tidsutrymme för att verifiera att institutets insättningsuppgifter är korrekta. För att uppfylla direktivets krav på snabbare utbetalning bedöms det som en förutsättning för garantimyndigheten att institut som omfattas av insättningsgarantin använder pålitliga IT-system. noterar att ökade krav på institutens IT-system avsevärt kan underlätta konkursförvaltarens arbete och att förvaltarens arvode därmed kan bli lägre. Skälen för regeringens förslag Behovet av särskilda IT-krav För att ha möjlighet att uppfylla ändringsdirektivets krav på utbetalning av garantin är det nödvändigt att de institut som tar emot eller avser att ta emot insättningar som omfattas av insättnings- garantin är utrustade med IT-system som vid varje givet ögonblick kan tillhandahålla fullständiga och tillförlitliga uppgifter om insättare och deras respektive tillgodohavande. Den förkortade utbetalningsfristen ger litet tidsutrymme för arbete med att verifiera att institutets insättar- uppgifter är korrekta. Uppgifterna måste därför vara såväl tillförlitliga som tillgängliga i princip för garantins inträde. Det saknas uttryckliga regler för hur IT-systemen hos kredit- institut ska vara utformade. Varken tillståndskraven i 3 kap. LBF eller därtill knutna föreskrifter innehåller regler för IT- När ett institut har beviljats tillstånd omfattas frågan dock av de krav på framför allt riskhantering, intern kontroll och instruktioner som föreskrivs i 6 kap. 15 §§ emellertid allmänt hållna och kan därför vara svåra att lägga till grund för konkreta krav och ingripanden från sida vad gäller I 16 kap. 1 § 3 LBF finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskrifter i fråga om vilka åtgärder ett kreditinstitut ska vidta för att uppfylla kraven i 6 kap. 15 §§. För värdepappersinstitut följer verksamhetskraven av lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. En av de förutsättningar som anges i 3 kap. 1 § för att tillstånd att driva värdepappersrörelse ska ges, är att det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas enligt lagens bestämmelser och enligt andra författningar som reglerar bolagets verksamhet. Även i fråga om tillstånd för sådan s.k. sidotjänst som inlåningsverksamhet utgör, ska förutsättningarna i 3 kap. 1 § vara uppfyllda. Vidare innehåller lagen motsvarande regler om sundhet, intern kontroll och instruktioner som för kreditinstitut föreskrivs i 6 kap. LBF. Dessa regler återfinns i 8 kap. lagen om värdepappersmarknaden. I 8 kap. 34 och 35 §§ anges att värdepappersinstitut ska hålla kundernas finansiella instrument åtskilda och att lämpliga åtgärder ska vidtas för att skydda kundernas rättigheter avseende deras medel. I Finansinspek- tionens föreskrifter (FFFS 2007:16) om värdepappersrörelse anges bl.a. att ett värdepappersföretag ska upprätta sådan registrering och redovisning som är nödvändig för att omgående kunna skilja tillgångar som företaget innehar för en kunds räkning från dels andra kunders tillgångar dels sina egna tillgångar (10 kap. 2 §). I föreskrifterna anges vidare att företagen ska låta de externa revisorerna kontrollera att företagets åtgärder och rutiner enligt 8 kap. 34 och 35 §§ lagen om värdepappersmarknaden är lämpliga (10 kap. 12 §). Om företaget saknar sådana åtgärder och rutiner ska revisorerna rapportera detta till Finans- inspektionen. I anledning av de krav på snabbare utbetalning som följer av de ändringar som har gjorts i insättningsgarantidirektivet och även med hänsyn till de brister och svårigheter som uppstod i det s.k. Custodia- fallet anser regeringen att det är en nödvändig förutsättning att det införs särskilda krav på IT-systemen för de institut som vill ta emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin. De företag som vill ta på sig det särskilda ansvar som inlåningsverksamhet som omfattas av insättnings- garantin innebär, måste därmed underkasta sig särskilda krav för- knippade med verksamhetens särart. Att IT-systemen uppfyller de ovan nämnda grundkraven bör krävas för att instituten ska anses uppfylla de grundläggande rörelsekraven för de olika verksamheterna. Om inte kraven uppfylls kan det vara en grund för tillståndsåterkallelse eller andra ingripanden från . De skärpta kraven på IT-system kommer att innebära en kostnad för institutet. Med hänsyn till det viktiga ansvar som det innebär gentemot insättarna att ta emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin, anser dock regeringen att ett tillförlitligt IT-system bör betraktas som en naturlig förutsättning för att ett institut ska få ta emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin. Kostnaden för att upprätta ett godtagbart system måste därför betraktas som en kostnad som varje sådant institut måste betala. Regeringen anser att motsvarande krav på IT-system även bör gälla för värdepappersbolag och utländska företag som enligt 2 kap. 2 § första stycket 8 lagen om värdepappersmarknaden tar emot medel på konto, vilka omfattas av insättningsgarantin. Regelverket bör därför kom- pletteras med motsvarande krav på hantering av uppgifter om kunder och deras insättningar på konto för inlåning för värdepappersbolagen och Prop. 2010/11:109 sådana utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial i som valt att inte bedriva verksamhet som omfattas av lagen om insättningsgaranti bör enligt regeringens mening inte omfattas av de krav som ställs på IT-systemen.