prop · GZ031 · 2011-09-20 00:00:00 — Det kan tilläggas att överföringar till annans inve- steringssparkonto vid överlåtelse av invester- ingstillgångar som förvaras på investeringsspar- kontot även kan ske enligt första punkten om tillgångarna överlåts på viss marknad. Av andra stycket framgår att kontofrämmande tillgångar inte får överföras till en annan konto- innehavare med tillämpning av första stycket 8. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.16 om investeringssparkonto. Av första stycket framgår att kontanta medel som kontoinnehavaren erhåller som ersättning vid sådan överlåtelse som avses i 22 § första stycket 17 av tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto ska överföras direkt till kontot. Sådan ersättning vid andra överlåtelser av tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto får, men måste inte, överföras till kontot. Av andra stycket framgår att investeringstill- gångar som erhålls som ersättning vid sådan överlåtelse som avses i 22 § första stycket av tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto ska överföras direkt till kontot. Sådan ersättning vid andra slags överlåtelser av till- gångar som förvaras på ett investeringssparkonto får bara överföras om bestämmelserna i 13 § om överföring från någon annan är uppfyllda. Ersättning i form av kontofrämmande tillgångar får däremot inte överföras till kontot, såvida tillgångarna inte har förvärvats enligt 14 §. Det innebär exempelvis att kontoinnehavaren har rätt att ta emot ersättning i form av konto- främmande tillgångar vid ett andelsbyte som skett i enlighet med 14 § första stycket 4. Enligt tredje stycket får inte ersättning överfö- ras till ett investeringssparkonto vid överlåtelse av kontofrämmande tillgångar som avses i 7 § som förvaras på kontot eller av kontofrämmande tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto med stöd av 18 §. Kontofrämmande tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto i strid med 17 § omfattas dock inte av förevarande stycke. För ersättning vid överlåtelse av sådana tillgångar gäller därför första och andra styckena. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.13 om investeringssparkonto. Paragrafen reglerar överföringar i samband med benefika överlåtelser av investeringstill- gångar som förvaras på ett investeringsspar- konto. Överföringar av investeringstillgångar som har överlåtits genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt får bara ske om tillgångarna överförs direkt från investerings- sparkontot till ett annat investeringssparkonto. Typiskt sett tillhör det andra investeringsspar- kontot den som har förvärvat tillgångarna, men det finns inget sådant krav i paragrafen. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.13 om investeringssparkonto. I paragrafen föreskrivs att kontofrämmande tillgångar som har överlåtits genom arv, testa- mente, gåva, bodelning eller på liknande sätt bara får överföras till ett annat konto som inte är ett investeringssparkonto. Härutöver ställs inget krav på till vem överföringen får ske. Det motta- gande kontot kan således innehas av den som har förvärvat gåvan etc., den som har gett gåvan etc., dvs. kontoinnehavaren, eller något annat subjekt. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.18 om investeringssparkonto. I paragrafens första stycke anges att ränta, utdelning och annan avkastning än ersättning vid överlåtelse på tillgångar som förvaras på ett inve- steringssparkonto ska överföras direkt till kontot. Det innebär att kontoinnehavaren inte kan disponera över avkastningen på tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto förrän den har överförts till detta konto. Enligt andra stycket första punkten får dock inte avkastning som härrör från konto- främmande tillgångar som avses i 7 § eller, enligt andra punkten, från kontofrämmande tillgångar som förvaras på investeringssparkontot med stöd av 18 § överföras till kontot. Konto- främmande tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto i strid med 17 § omfattas dock inte av förevarande stycke. För avkastning på sådana tillgångar gäller därför första stycket. I 23 § regleras hur ersättning vid överlåtelse av tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto ska hanteras. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.19 om investeringssparkonto. I paragrafen regleras under vilka förut- sättningar en eller båda parter i avtalet om investeringssparkonto kan avsluta kontot och vad som då sker med kontot. I första hand är det avtalet som styr under vilka förutsättningar parterna gemensamt, eller en part ensamt, kan avsluta ett investeringssparkonto. Enligt paragrafen upphör ett konto som investeringssparkonto när det avslutas. Ett inve- steringssparkonto får dock inte avslutas om det där förvaras investeringstillgångar eller om sådana tillgångar har förvärvats för att förvaras på kontot men ännu inte har förtecknats på kontot. Så länge det förvaras investeringstill- gångar på kontot eller sådana ska överföras till kontot kan parterna således inte omklassificera investeringssparkontot till ett annat slags konto. I praktiken innebär det att om kontoinnehavaren vill avsluta sitt investeringssparkonto måste denne först avyttra investeringstillgångarna och i samband med detta överföra dessa till förvärva- ren eller överföra tillgångarna till ett annat eget investeringssparkonto. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.19 om investeringssparkonto. Av första stycket framgår att ett investerings- sparkonto upphör att vara ett sådant konto när kontoinnehavaren eller investeringsföretaget handlar i strid med bestämmelserna i lagen. Det kan exempelvis vara fallet om en överföring av tillgångar till eller från investeringssparkontot sker på ett otillåtet sätt eller om utdelning på tillgångar på kontot inte överförs direkt till kontot. Vidare upphör investeringssparkontot enligt paragrafen om någon av parterna inte handlar på ett sätt som föreskrivs i lagen, t.ex. om kontofrämmande tillgångar inte avförs från kontot inom angivna tidsfrister i 18 och 19 §§. När i tiden ett konto upphör som invester- ingssparkonto beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Om kontot upphör t.ex. på grund av att kontoinnehavaren gör en otillåten överfö- ring av tillgångar till kontot, upphör det i samma stund som överföringen är genomförd, dvs. när de överförda tillgångarna förtecknas på kontot. Upphör kontot på grund av att kontofräm- mande tillgångar inte avförs från kontot inom den tidsfrist som avses i 18 eller 19 § upphör kontot så fort denna tidsfrist har löpt ut. För att första stycket ska vara tillämpligt räcker det med att antingen kontoinnehavaren eller investeringsföretaget handlar eller inte handlar på ett sådant sätt som föreskrivs i lagen. Första stycket är även tillämpligt om båda parter inte följer bestämmelserna i lagen. Att kontot upphör som investeringsspar- konto innebär att lagens bestämmelser är tillämpliga samt, vilket följer av de före- slagna bestämmelserna i , att tillgångarna som förvaras på investeringsspar- kontot inte länge är föremål för schablonbe- skattning. I lagen regleras inte vad som ska ske med den faktiska förvaringen av tillgångarna som förvarades på investeringssparkontot när det upphörde. Det är upp till kontoinnehavaren och investeringsföretaget att komma överens om hur dessa tillgångar fortsättningsvis ska förvaras. Av andra stycket framgår att ett konto inte upphör som investeringssparkonto enbart av den anledningen att kontofrämmande tillgångar förvaras på ett investeringssparkonto i strid med 17 §. Sådana tillgångar behandlas de förvaras på ett investeringssparkonto som andra kontofrämmande tillgångar som avses i 17 §. Om tillgångar förvaras på ett konto i strid med 18 eller 19 § upphör kontot som ett investerings- sparkonto i enlighet med första stycket. Av andra stycket framgår vidare att ett konto inte upphör som ett investeringssparkonto enbart av den anledningen att investeringsföreta- get som för kontot inte lämnar sådan informa- tion som avses i 31 §. Det innebär att investeringsföretagets underlåtenhet i detta avse- ende inte kan få några konsekvenser för inve- steringssparkontots status som sådant konto. Däremot kan en underlåtenhet att lämna infor- mation, enligt 32 §, få konsekvenser för investeringsföretaget. Eventuell handling eller underlåtenhet att handla som kan sägas vara orsakad av bristande information från invester- ingsföretaget omfattas inte av undantaget i före- varande stycke. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.19 om investeringssparkonto. Paragrafen reglerar vad som sker med ett inve- steringssparkonto om investeringsföretaget som för kontot förlorar det tillstånd som krävs för att det ska få föra investeringssparkonto. Av 9 § framgår att bara investeringsföretag får föra investeringssparkonto. För att anses vara ett investeringsföretag måste företaget ha ett eller flera tillstånd som avses i 5 §. Om företaget inte längre anses vara ett investeringsföretag på grund av att tillstånd som avses i 5 § har återkallats, upphör kontot som investeringssparkonto. Om investeringsföretaget har flera sådana tillstånd som avses i 5 § upphör således kontot först när det sista tillståndet återkallas. Även om företaget saknar sådant tillstånd som avses i 5 § ska inve- steringssparkontot behålla sin status som sådant konto om verksamheten enligt beslutet om åter- kallelse ska upphöra eller vara avvecklad . Då upphör kontot som inve- steringssparkonto vid den senare tidpunkten. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.20.1 om investeringssparkonto. I förevarande paragraf regleras vilken informa- tion investeringsföretaget måste lämna till en fysisk person eller ett dödsbo som avser att öppna ett investeringssparkonto innan det ingår ett avtal om investeringssparkonto med den fysiska personen eller dödsboet. De krav som ställs upp här utgör minimikrav. Av första stycket första punkten följer att inve- steringsföretaget ska lämna information om eventuella fasta och löpande avgifter på kontot. Vidare ska företaget, enligt andra punkten, lämna information om hur tillgångarna på ett invester- ingssparkonto beskattas och hur skatten tas ut. Enligt tredje punkten ska företaget lämna infor- mation om vad som avses med investeringstill- gångar och kontofrämmande tillgångar. Enligt fjärde punkten, ska företaget lämna information om hur länge kontofrämmande tillgångar får förvaras på ett investeringssparkonto. Avslut- ningsvis anges i femte punkten att företaget ska lämna information om under vilka förutsätt- ningar kontofrämmande tillgångar får avföras från ett investeringssparkonto. Enligt andra stycket ska informationen enligt första stycket lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för mottagaren. Med handling avses ett pappers- dokument. Av tredje stycket framgår att om investerings- företaget inte lämnar information enligt första och andra styckena har det i sig ingen betydelse för om ett investeringssparkonto föreligger eller inte. Ett konto är alltså ett investeringssparkonto om övriga förutsättningar i lagen är uppfyllda även om investeringsföretaget inte har lämnat sådan information. Av 32 § framgår däremot att en sådan underlåtenhet kan få konsekvenser för investeringsföretaget. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.20.2 om investeringssparkonto. I första stycket åläggs investeringsföretaget en skyldighet att informera kontoinnehavaren om vissa förhållanden. För det första ska invester- ingsföretaget informera kontoinnehavaren om att denne förvarar kontofrämmande tillgångar på investeringssparkontot. Vidare ska företaget informera kontoinnehavaren om att kontot har upphört som investeringssparkonto. Informa- tionen ska lämnas från det att företaget har fått kännedom om att det förvaras kontofrämmande tillgångar på kontot eller att kontot har upphört som investeringssparkonto. Investeringsföretagets skyldighet att lämna informationen inträder således först efter det att företaget har fått kännedom om de förhållanden som omfattas av informationsskyldigheten. Det ställs i lagen inte upp några särskilda krav såvitt avser i vilken form informationen ska lämnas. Av andra stycket framgår att informations- plikten som inträder när kontofrämmande tillgångar förvaras på ett investeringssparkonto även omfattar information om när tillgångarna senast måste avföras från kontot enligt 1719 §§. Även denna information ska lämnas från det att investeringsföretaget fick kännedom om att kontofrämmande tillgångar förvaras på ett investeringssparkonto. Av tredje stycket framgår att även om inve- steringsföretaget faktiskt inte vet om att konto- främmande tillgångar förvaras på ett inve- steringssparkonto anses företaget vid tillämpning av första stycket känna till det. Företaget anses ha sådan kännedom från utgången av det kvartal under vilket de kontofrämmande tillgångarna förtecknades på kontot, om de var kontofräm- mande när de förvärvades, och annars från utgången av det kvartal under vilket de blev kontofrämmande tillgångar. Den femdagarsfrist som avses i första stycket börjar således löpa från utgången av det kvartal då de kontofrämmande tillgångarna först förvarades på investeringssparkontot i denna egenskap. Investeringsföretaget har alltså som mest efter på sig att lämna sådan information som avses i första stycket. Förevarande stycke är dock inte tillämpligt på kontofrämmande tillgångar som avses i 7 § eller som förvaras på ett investeringssparkonto med stöd av 18 §. Om investeringsföretaget inte lämnar information enligt förevarande paragraf har det i sig ingen betydelse för investeringssparkontots status som sådant konto. Av 32 § framgår däremot att en sådan underlåtenhet kan få konsekvenser för investeringsföretaget. Paragrafen föranleds av förslaget i 6.13.2.20.3 om investeringssparkonto. I förevarande paragraf anges att om inte inve- steringsföretaget lämnar sådan information som avses i 30 eller 31 § ska marknadsföringslagen (2008:486), med undantag av bestämmelserna i 2936 §§ om marknadsstörningsavgift, tillämpas. Eftersom informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket den lagen kan en underlåtenhet att lämna information bland annat innebära att företaget vid vite åläggs att lämna information. Företaget kan dock inte åläggas att betala marknadsstörningsavgift. För att klart ange att fråga endast är om just den information som definierats i paragrafens första mening föreslår Lagrådet att den andra meningen ska inledas med [i]nformationen ska anses i stället för med [s]ådan information ska anses . Den i propositionen föreslagna lydelsen av paragrafen förekommer dock i ett flertal andra lagar, bland annat 11 § konsument- kreditlagen (2010:1846), 2 kap. 9 § försäkrings- avtalslagen (2005:104) och 6 kap. 8 § lagen (2005:405) om försäkringsförmedling. Den språkliga innebörden av den i propositionen och den av Lagrådet föreslagna lydelsen är enligt regeringens uppfattning densamma. Regeringen anser att det inte finns skäl för att i lagen om investeringssparkonto ha en annan lydelse än i övriga nämnda lagar. Regeringen har därför inte följt Lagrådets förslag. 6.22.2Förslaget till lag om godkännande av gåvomottagare vid skatte- reduktion för gåva Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Paragrafen anger lagens innehåll. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Paragrafen är en innehållsförteckning avseende de frågor om skattereduktion för gåva som behandlas i 67 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. I bestämmelsen anges att termer och uttryck som används i lagen har samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen (1999:1229). Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. I paragrafen anges att är den myndighet som fattar beslut enligt lagen. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. I paragrafen anges att beloppsuppgifter ska avrundas nedåt till hela krontal. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Paragrafen omfattar fem punkter i vilka anges de grundläggande förutsättningarna för att en svensk stiftelse, en svensk ideell förening eller ett svenskt registrerat trossamfund av det slag som avses i 7 kap. 3, 7 eller 14 § inkomstskattelagen (1999:1229) ska godkännas som gåvomottagare. Samtliga krav i paragrafen måste vara uppfyllda för att ett godkännande ska kunna meddelas. I 8 § regleras det förhållandet att en utländsk motsvarighet vill bli godkänd gåvomottagare. I 7 § regleras den situationen att en svensk stiftelse eller en svensk ideell förening som kan bli helt befriad från skatt eller inskränkt skattskyldig enligt någon annan bestämmelse i 7 kap. inkomstskattelagen än de ovan nämnda stadgandena vill bli godkänd gåvomottagare. I första punkten uppställs det grundläggande kravet på att den sökande vid beslutet om slutlig skatt året före ansökningsåret ska ha blivit inskränkt skattskyldig enligt bestämmelserna i 7 kap. 3, 7 eller 14 § inkomstskattelagen. Det betyder alltså att den sökande vid beskattningen ska ha uppfyllt de i angivna lagrum uppställda villkoren i fråga om ändamål, fullföljd, etc. Det måste dock inte vara fråga om inskränkt skattskyldighet på grund av något av de två ändamål som avses i andra punkten. Kravet på att den sökande ska ha bedömts som inskränkt skattskyldig innebär att nystartade stiftelser, ideella föreningar eller registrerade trossamfund vilka ännu inte hunnit bedömas inte kan bli godkända gåvo- mottagare. I andra punkten anges att den sökande för att bli godkänd gåvomottagare måste ha som ändamål att bedriva hjälpverksamhet bland behövande eller att främja vetenskaplig forskning eller annars helt eller delvis bedriva sådan verksamhet. Vad som avses med dessa båda ändamål berörs i avsnitt 6.16.3.4. Stöd och ledning för rättstillämpningen får sökas i den praxis på området som vuxit fram i anslutning till 7 kap. inkomstskattelagen. Att bestämmelsen tar sikte på såväl det formella ändamålet som den helt eller delvis faktiskt bedrivna verksamheten innebär t.ex. att en idrottsförening med ett formellt ändamål inom idrotten som även bedriver hjälpverksamhet bland behövande har möjlighet att bli godkänd gåvomottagare. Stadgandet i tredje punkten innebär att vid prövningen av den aktuella ansökningen ska göra en prognos. Utgångs- punkten för denna prognos är att det är sannolikt att den sökande även fortsättningsvis kommer att bli inskränkt skattskyldig. Härtill kommer ytterligare ett krav, nämligen att det är sannolikt att gåvorna kommer att användas på det sätt givarna avsett, dvs. att gåvorna används till hjälpverksamhet bland behövande eller till vetenskaplig forskning. Exempel på omständigheter som kan beaktas vid prövningen av tredje punkten är den sökandes ledning, organisation, personal och erfarenhet. I fjärde punkten finns ett krav som tar sikte på den sökandes bokföring eller räkenskaper. Det ska av dessa vara möjligt att avgöra vilka gåvor som har mottagits och hur de har använts. Detta krav kommenteras närmare i avsnitt 6.16.3.4. I femte punkten uppställs ett krav på att den sökande ska ha minst en revisor som är auktoriserad eller godkänd. Bestämmelser om auktoriserade och godkända revisorer finns i revisorslagen (2001:883). Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Paragrafen tar sikte på t.ex. de stiftelser som finns i 7 kap. 17 § inkomstskattelagen (1999:1229) och som alltså vid beskattningen inte prövas enligt de allmänna reglerna i 7 kap. 3 § inkomstskattelagen. Även i de fallen får en prövning göras som i sak påminner om den som måste ske för utländska sökande enligt 8 §. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Paragrafen gäller utländska mottagare och är uppdelad i tre stycken. Första stycket tar sikte på utländska mot- svarigheter till sådana svenska stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund som uppfyller förutsättningarna i 6 §. Dessa utländska motsvarigheter kan godkännas om de hör hemma inom EES eller i ett tredjeland med vilket ingått ett skatteavtal som inne- håller en artikel om informationsutbyte eller ett avtal om informationsutbyte i skatteärenden. Eftersom utländska motsvarigheter till svenska stiftelser, ideella föreningar eller registrerade trossamfund inte är föremål för beskattning i kan de inte uppfylla villkoren om inskränkt skattskyldighet i 6 § 1 och 3 a. Enligt andra stycket ska därför vid sin prövning av ansökan ta ställning till frågan om den sökande skulle bli inskränkt skattskyldig om den sökande skulle vara föremål för beskattning i . Vidare ska på motsvarande sätt göra en prognos över om den sökande skulle komma att bli inskränkt skattskyldig om denne skulle beskattas i . I likhet med vad som gäller för svenska stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund innebär kravet på inskränkt skattskyldighet ett faktiskt hinder mot att nystartade associationer kan bli godkända gåvomottagare. När prövar om en utländsk motsvarighet till t.ex. en ideell förening kan godkännas som gåvomottagare ligger det i sakens natur att om den sökande är helt nystartad så skulle den, om den varit svensk, inte ha hunnit bli beskattad och en förutsättning för att bli godkänd gåvomottagare saknas. Av 23 kap. 7 § skatteförfarandelagen framgår att när en utländsk gåvomottagare ansöker om att bli en godkänd gåvomottagare ska denne till ge in en förbindelse om att lämna kontrolluppgifter. Ett krav för att en sådan sökande ska kunna godkännas som gåvomottagare är enligt tredje stycket att en sådan förbindelse faktiskt kommit in till . Formkravet för en sådan förbindelse regleras i 38 kap. 1 § skatteförfarandelagen. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. Av första stycket framgår att den som vill bli godkänd som gåvomottagare ska ansöka om detta hos . Av andra stycket framgår att ansökan ska lämnas enligt fastställt formulär och innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter. Kravet på fastställt formulär begränsar inte möjligheterna att använda elektronisk kommunikation (jfr Ds 2003:29, Formel Formkrav och elektronisk kommunikation, s. 101). Bestämmelsen är teknikneutral. I tredje stycket anges att de handlingar som den sökande önskar åberopa ska lämnas tillsammans med ansökan. kan antas behöva få in t.ex. stadgar av senaste lydelse, stadgar i äldre lydelse om de ändrats , årsredovisningar för två räkenskapsår eller motsvarande sammanställningar över inkomster och utgifter, tillgångar och skulder vid respektive räkenskapsårs början och slut samt verksamhetsberättelser . 10 och 11 §§ Bestämmelserna föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. I paragraferna behandlas frågan om hur länge ett beslut som godkänd gåvomottagare ska gälla och vad som gäller i samband med en ansökan om förlängning. Detta behandlas i avsnitt 6.16.3.6.2. Bestämmelsen föranleds av förslaget i 6.16 om skattereduktion för gåvor till ideell verksamhet. I paragrafens första stycke anges att en avgift ska utgå vid ansökan om att bli godkänd gåvomottagare. Ansökningsavgiften ska inte återbetalas om ansökan avslås eller om ett meddelat godkännande återkallas. Vid ansökan om förlängning av ett godkännande betalas däremot inte någon avgift (se avsnitt 6.16.3.6.3). får inte pröva en ansökan om godkännande om avgiften inte har betalats. I sådant fall har verket att avvisa ansökan. Enligt andra stycket ska en årlig avgift betalas för varje kalenderår som följer då ett godkännande meddelats. En sådan årlig avgift ska betalas före ingången av det år avgiften avser. Avgiften ska inte återbetalas för det fall godkännandet återkallas .