prop · GY03112 · 2011-04-13 00:00:00 — land utanför EES. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ges bemyndigande att meddela föreskrifter om de tre olika typerna av tillstånd. Regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om vissa särskilt angivna undantag från tillståndskravet vid utförsel av krigsmateriel ur landet eller lämnande av teknisk bistånd utanför landet till ett annat land inom EES. Regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om att ett generellt tillstånd får förenas med villkor om registrering hos före den första användningen av tillståndet. Om en mottagare i ett annat EES-land av komponenter till krigsmateriel eller tekniskt bistånd lämnat en försäkran om användning till får tillståndet till utförsel av komponenterna inte förenas med villkor om exportrestriktioner. Om en överföring inom EES är känslig, får dock inspektionen eller regeringen förena ett tillstånd med sådana villkor. Återkallelse av tillstånd ska kunna ske slutligt eller . Det får beslutas att den som för ut krigsmateriel ur landet eller lämnar tekniskt bistånd utanför landet slutligt eller inte får utnyttja ett generellt tillstånd. Promemorians förslag: Motsvarar i stora delar regeringens förslag i sak. Promemorian föreslår dock att regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om omfattande undantag till det principiella förbudet mot utförsel av krigsmateriel eller lämnande av tekniskt bistånd enligt 6 § KML. Promemorian föreslår dessutom att vissa bestämmelser om generella, globala och individuella tillstånd ska införas i KML i stället för i KMF. Promemorian föreslår också att bestämmelserna om försäkran om användning regleras i förordning genom att regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter. Promemorian har inte tagit upp frågan om att det ska få beslutas att den som för ut krigsmateriel ur landet eller lämnar tekniskt bistånd utanför landet slutligt eller inte får utnyttja ett generellt tillstånd. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget i stort eller har inget att erinra. Säkerhets- och försvarsföretagen har påpekat att, under förutsättning att det krävs tillstånd för lämnande av tekniskt bistånd utanför landet och att all teknisk data framledes kommer att vara under kontroll, det förefaller onödigt att fortfarande behålla avtalsslutande enligt 8 § KML eller ändringar av avtal enligt 9 § KML under kontroll. Säkerhets- och försvarsföretagen har också påpekat att utredarens förslag att utöka uppgiftsskyldigheten om ägande i utländska rättssubjekt enligt 17 § lagen om krigsmateriel till att omfatta även sådana utländska rättssubjekt som tillhandahåller tekniskt bistånd innebär en ytterligare administrativ börda och vill därför att paragrafens relevans och applicering utreds. har påpekat att med hänsyn till att kontroll av tekniskt bistånd införs i KML finns något behov av 10 § andra stycket KML. Bestämmelsen föreskriver att det krävs tillstånd för yrkesmässigt bedrivande av militärt inriktad utbildning utom landet av personer som inte är svenska medborgare. samt tillstyrker utredarens förslag att generella tillstånd endast bör gälla inom EU men anser att även globala tillstånd är så pass generösa att de endast bör gälla inom EU. De anser vidare att det är olyckligt att utredaren inte föreslår en tidsbegränsning av generella överföringstillstånd. Säkerhets- och försvarsföretagen, och anser att lagen bör öppna för en framtida möjlighet att kunna använda generella tillstånd även till länder utanför EU, t.ex. till de länder, utöver medlemsstaterna i EU, som omfattas av det generella tillståndet enligt , nämligen , , , , , och . anser att generella tillstånd bör få användas vid export till ett begränsat antal länder utanför EU, nämligen , , , , och . Enligt ISP skulle möjligheten att använda generella tillstånd även till dessa länder medföra att ISP i ökad utsträckning kan omfördela sina resurser för att genomföra den ökade tillsyn som kommer att krävas genom direktivets införande. delar utredarens uppfattning att undantagen enligt artikel 4.2 inte är behövliga. samt tillstyrker utredarens bedömning att undantagen anligt artiklarna 4.2 och 4.3 inte är behövliga med hänsyn till att punkterna medger så enormt generösa undantag från tillståndsplikten att de på ett fundamentalt sätt skulle urholka möjligheterna för att bedriva en restriktiv krigsmaterielpolitik. De påpekar vidare att det är anmärkningsvärt att i lagen ge regeringen stora befogenheter att meddela föreskrifter om undantag från förbudet om utförsel i 6 § KML. Enligt och möjliggör utredarens föreslagna lagtext alltför stora möjligheter till undantag från förbudet. Säkerhets- och försvarsföretagen, och anser att lagen om krigsmateriel bör öppna för en framtida möjlighet att använda sig av de undantag som finns i artikel 4.2. De anser att detta är en level playing field-fråga gentemot den övriga EU- industrin (level playing field en neutral arena som ger parterna lika förutsättningar; ). Säkerhets- och försvarsföretagen anser baserat på försvarsindustrins erfarenhet att alla följdleveranser inte ryms inom tidsperioden att ett globalt tillstånd bör beviljas för en tidsperiod i stället . För att förhindra tolkningsproblematik kring om det enligt praxis bör finnas ett slutanvändarintyg före utförseln anser samt att det bör införas ett författningskrav på att det före en utförsel ska finnas ett sådant intyg. har anmärkt att artiklarna 5.2 och 7 a)d) som pekar ut vissa situationer då ett generellt respektive ett individuellt tillstånd ska användas endast är tvingande gentemot tillståndsmyndigheten. Det är inte fråga om handlingsregler som riktar sig till den enskilde. ISP anser därför att bestämmelserna som utredaren föreslår bör genomföras i lag bör kunna regleras i förordning i stället Prop. 2010/11:112 för i lag. ifrågasätter utredarens förslag att bör offentliggöra meddelade generella tillstånd genom föreskrifter. Av 29 § författningssamlingsförordningen (1976:725) framgår vad som får tas in i en författningssamling. finner att det råder viss oklarhet i om det är förenligt med 29 § författningssamlingsförordningen att offentliggöra och meddela generella tillstånd genom föreskrifter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Artikel 4 Allmänna bestämmelser I punkten 1 anges att det ska krävas föregående tillstånd för överföring av försvarsrelaterade produkter mellan medlemsstater. Utan att det påverkar tillämpningen av de bestämmelser som är nödvändiga för att skydda den allmänna säkerheten eller den allmänna ordningen, t.ex. transport- säkerheten, ska det dock inte krävas ytterligare överföringstillstånd av andra medlemsstater för transitering genom medlemsstater, eller för införsel i den medlemsstat där mottagaren finns, av försvarsrelaterade produkter. Beträffande punkten 1 gäller enligt 6 § KML att krigsmateriel, med vissa undantag, inte får föras ut ur landet utan tillstånd. I fråga om programvara likställs med utförsel överföring till utlandet genom telekommunikation eller på annat liknande sätt. Något undantag från tillståndskravet vid transitering finns inte . När det gäller införsel av krigsmateriel är det , med undantag för skjutvapen och ammunition, inte tillståndspliktigt i . Att det krävs tillstånd för att föra in skjutvapen och viss ammunition till framgår av 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67), som också innehåller bestämmelser om undantag från tillståndskravet. Enligt lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor krävs det vidare tillstånd för överföring och import av explosiva varor. All ammunition omfattas av begreppet explosiva varor enligt den nämnda lagen. I övervägandena avseende artikel 2 har redan föreslagits att EU:s militära förteckning ska ersätta den svenska krigsmaterielförteckningen. övervägandena avseende artikel 3 har vidare föreslagits att ett förtydligande som innebär att tekniskt bistånd omfattas av tillståndskravet ska tas in i 6 § lagen om krigsmateriel. De krav som punkten 1 i artikeln ställer på föregående tillstånd för överföring av försvarsrelaterade produkter mellan medlemsstaterna bedöms därmed redan täckas in av ordalydelsen i 6 § lagen om krigsmateriel. När det särskilt gäller tekniskt bistånd ställer direktivet krav på kontroll av sådant endast vid lämnande inom unionen. Våra åtaganden i den gemensamma ståndpunkten 2008/944/Gusp innebär dock att vi även måste kunna kontrollera lämnande av tekniskt bistånd till någon utanför unionen. Skrivningen bör alltså ge möjlighet till detta och inte begränsas till att avse EES-interna affärer (se avsnitt 5.2). Införandet av begreppet tekniskt bistånd väcker även en annan fråga. Tillsynsbestämmelserna i lagen om krigsmateriel är kopplade till 3 och 4 §§ samma lag, dvs. till kravet på tillverknings- eller tillhandahållandetillstånd. Med hänsyn till hur dessa bestämmelser och definitionen av begreppet tillhandahållande är utformade, måste vidare den som för ut krigsmateriel ha både ett utförseltillstånd samt ett tillverknings- eller tillhandahållandetillstånd i botten. Den som för ut krigsmateriel står därmed under ISP:s tillsyn. När det gäller sådant tekniskt bistånd som ett företag tillhandahåller kommer detta antagligen att i de flesta fall avse materiel som samma företag säljer. Sådana företag står därmed under ISP:s tillsyn. Ett renodlat tjänsteföretag som tillhandahåller tekniskt bistånd skulle dock med nuvarande skrivningar endast i vissa fall stå under ISP:s tillsyn, nämligen i fråga om tjänster som avser uppfinningar och metoder för framställning av krigsmateriel (jfr 4 § första stycket lagen om krigsmateriel). Ett sådant företag skulle visserligen ändå genom ändringar i 19 § KML, vilket regeringen också föreslår kunna åläggas att lämna uppgifter om tekniskt bistånd som lämnats utanför landet. Företaget skulle dock inte i andra avseenden stå under ISP:s tillsyn. Enligt regeringens bedömning är det emellertid av kontrollskäl av vikt att sådana företag står under ISP:s tillsyn. Mot denna bakgrund anser regeringen, liksom utredaren, att ändringar bör göras som ställer krav även på dylika tjänsteföretag att ha ett tillhanda- hållandetillstånd i botten. Då syftet här endast är att genomföra direktivet och den gemensamma ståndpunkten 2008/944/Gusp, föreslås att ett krav på tillhandahållande av tekniskt bistånd begränsas till verksamhet som är inriktad på utlandet. I syfte att likställa renodlade tjänsteföretag som tillhandahåller tekniskt bistånd utomlands med tillverkare och tillhandahållare av krigsmateriel, föreslår utredaren mot denna bakgrund ändringar i 4 § KML, vilka föranleder följdändringar i flera andra bestämmelser, 8, 9, 11, 12, 17 och 19 §§, i KML, se genomgång nedan. Utredaren föreslår att krav på tillstånd införs för att här i landet ingå avtal med någon utanför landet om att gemensamt med denne eller för hans eller hennes räkning tillhandahålla tekniskt bistånd till någon i utlandet. Utredaren föreslår också krav på tillstånd införs för att ingå avtal som innebär tillägg till eller ändring av avtal av det slag som kräver tillstånd enligt lagen om krigsmateriel, om tillägget eller ändringen avser tekniskt bistånd som omfattas av avtalet samt rätt att tillhandahålla tekniskt bistånd till mottagare som inte har angivits tidigare. Utredaren föreslår att detta sker genom tillägg i nuvarande 8 och 9 §§ KML. Säkerhets- och försvarsföretagen har påpekat att, under förutsättning att det krävs tillstånd för lämnande av tekniskt bistånd utanför landet och att all teknisk data framledes kommer att vara under kontroll, det förefaller onödigt att fortfarande behålla avtalsslutande enligt 8 § KML eller ändringar av avtal enligt 9 § KML under kontroll. Regeringen gör bedömningen att, även om det kommer att krävas tillstånd för lämnande tekniskt bistånd utanför landet, det fortfarande kommer att vara av vikt att på ett tidigt stadium i samband med avtalsslutandet eller ändringen av ett avtal få kännedom om svenska företags eller svenska myndigheters planer på att lämna tekniskt bistånd till någon i utlandet. 8 och 9 §§ KML kommer således även framöver att vara viktiga för den effektiva kontroll som eftersträvar på krigsmaterielområdet. Regeringen gör därför, liksom utredaren, bedömningen att paragraferna bör behållas och att sådana krav som angetts ovan bör införas i 8 och 9 §§. Lagrådet har noterat att 8 § förbjuder att någon, som inte har anknytning till , här i landet träffar avtal som avses i paragrafen med någon, som inte heller har anknytning till . Det innebär enligt Lagrådet att om någon från träffar avtal med någon från om att gemensamt tillverka krigsmateriel i något av dessa länder eller i ett tredje land åtminstone teoretisk kan straffas enligt 25 § KML. Lagrådet ifrågasätter om detta kan vara avsett och anser att om 8 § ändras bör motsvarande ändring göras i 7 §. Regeringen konstaterar att när de paragrafer som motsvarar 7 och 8 §§ KML infördes i den dåvarande lagen om förbud mot utförsel av krigsmateriel m.m. genom lagstiftning 1988 var tillämpningen på förslag av Lagrådet begränsad till svensk myndighet, svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här i riket (prop. 1987/88:154 sid. 38, 69, 70, 132 och 133). Lagtexten i den paragraf (5 §) som motsvarar nuvarande 8 § KML hade följande lydelse: Avtal med någon utom riket om att för dennes räkning utveckla krigsmateriel eller metod för framställning av krigsmateriel får inte utan tillstånd av regeringen ingås här i riket och inte heller utom riket av svensk myndighet, svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här. När paragrafen utökades och överfördes till den nya lagen, KML, kom sista delen av meningen att bli ett särskilt stycke, vilket gör att lydelsen blir en annan. Samma sak skedde med den paragraf (4 §) som motsvarar den nuvarande 7 § KML. Det går inte att utläsa av förarbetena till KML (prop. 1991/92:174 s. 7577 och 102) att avsikten var att tillståndskravet enligt 7 och 8 §§ skulle utökas så att den även omfattar den situationen att två utländska medborgare, som inte har anknytning till , ingår ett avtal i . Mot denna bakgrund anser regeringen att lydelserna av 7 och 8 §§ KML således bör justeras. När det gäller 7 § bör utformningen av paragrafen innebära att den som omfattas av tillståndskravet är svensk myndighet, svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här och som här i landet eller utom landet ingår avtal som innebär upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt till någon i utlandet. När det gäller 8 § bör utformningen av paragrafen innebära att den som omfattas av tillståndskravet är svensk myndighet, svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här och som här i landet eller utom landet ingår avtal med någon utom landet om att gemensamt med denne eller för hans räkning tillhandahålla tekniskt bistånd till någon i utlandet, utveckla krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel eller om att gemensamt tillverka krigsmateriel. har påpekat att det med hänsyn till att kontroll av tekniskt bistånd införs i KML inte längre finns något behov av 10 § andra stycket KML. Bestämmelsen föreskriver att det krävs tillstånd för yrkesmässigt bedrivande av militärt inriktad utbildning utom landet av personer som inte är svenska medborgare. Regeringen gör inte samma bedömning som ISP, utan anser att 10 § andra stycket KML bör finnas kvar. Andra stycket täcker nämligen in även utbildning i handhavande av krigsmateriel som har samband med en möjlig stridsinsats samt undervisning av sådant slag som ingår i en skola av militär art (prop. 1991/92:174 s. 104). Tillståndskravet enligt 10 § andra stycket är därför vidare än vad som omfattas av tillståndskravet när det gäller tekniskt bistånd. Av ML22 i EU:s gemensamma militära lista framgår nämligen att tillståndskravet när det gäller tekniskt bistånd i detta avseende endast omfattar utbildning som är nödvändig för användning (vilket enligt ML22 definieras som drift, installation, underhåll, reparation, översyn och renovering) av krigsmateriel. Utredaren föreslår att skyldigheten att redovisa marknadsföring till någon i utlandet enligt 11 § lagen om krigsmateriel utökas till att omfatta även tekniskt bistånd. Regeringen gör samma bedömning som utredaren. Utredaren föreslår att underrättelseskyldigheten avseende lämnande av anbud i enlighet med 12 § lagen om krigsmateriel utökas till att omfatta även tekniskt bistånd. Regeringen gör samma bedömning som utredaren. Utredaren föreslår att uppgiftsskyldigheten om ägande i utländska rättssubjekt enligt 17 § lagen om krigsmateriel utökas till att omfatta även sådana utländska rättssubjekt som tillhandahåller tekniskt bistånd. Säkerhets- och försvarsföretagen har påpekat att utökandet av uppgiftsskyldigheten till att omfatta även tekniskt bistånd innebär en ytterligare administrativ börda och vill därför att paragrafens relevans och applicering utreds. Enligt regeringens bedömning är det av kontrollskäl av vikt att ISP får kännedom om uppgifter om ägande också i utländska rättssubjekt som tillhandahåller tekniskt bistånd. Det är nämligen av vikt att statsmakterna ges en bild av den svenska krigsmaterielindustrins engagemang i utlandet. Detta redovisas av ISP till regeringen, som i sin tur redovisar detta i den skrivelse om strategisk exportkontroll som överlämnas till (se t.ex. skr. 2009/10:114 s. 1415). Regeringen gör därför bedömningen att utökningen av paragrafens uppgiftsskyldighet är relevant och föreslår därför att 17 § ändras i enlighet med utredarens förslag. Utredaren föreslår att regeringen ges möjlighet att enligt 19 § KML meddela föreskrifter om att den som har tillstånd enligt 6 § lagen om krigsmateriel ska lämna uppgifter om tekniskt bistånd som lämnats utanför landet. Regeringen gör samma bedömning som utredaren. Frågan om tillsyn för sådana renodlade tjänsteföretag som tillhandahåller tekniskt bistånd sammanhänger indirekt också med reglerna om avgiftsskyldighet enligt KML, se kap. 7. När det gäller transitering inom EES bör ett undantag från tillståndskravet göras. Ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela kompletterande bestämmelser till om transitering finns visserligen redan i 4 kap. 7 § tullagen (2000:1281). Det är dock inte anpassat till förhandenvarande situation. För att tydliggöra vad som gäller och för att bestämmelserna om krigsmateriel och tekniskt bistånd så långt som möjligt ska vara samlade i lagen om krigsmateriel, föreslår utredaren att ett bemyndigande tas in i 6 § KML. Bemyndigandet föreslås ge regeringen rätt att få meddela föreskrifter om undantag från kravet på tillstånd vid överföring av krigsmateriel inom unionen och vid lämnande av tekniskt bistånd utanför landet. Enligt utredaren bör ändringen åtföljas av en bestämmelse i KMF, som vid överföring inom unionen undantar transitering genom från tillståndskravet. Samma bemyndigande bör enligt utredaren utnyttjas för att undanta viss teknik som inte anses kräva tillstånd till lämnande av tekniskt bistånd utanför landet. I EU:s militära förteckning finns nämligen några undantag avseende teknik, dvs. där listas viss teknik som faller utanför förteckningen (ML 22 not 2). samt har påpekat att det är anmärkningsvärt att i lagen ge regeringen stora befogenheter att meddela föreskrifter om undantag från förbudet om utförsel i 6 § KML. Enligt samt möjliggör utredarens föreslagna lagtext alltför stora möjligheter till undantag från förbudet. Regeringen instämmer i denna synpunkt och lagförslaget bör därför omformuleras så att det tydligare framgår att syftet med bemyndigandet i detta avseende endast är att möjliggöra undantag från förbudet när det gäller transitering av krigsmateriel och tekniskt bistånd inom EES. Regeringen föreslår i övervägandena avseende artikel 3, se avsnitt 5.1.1, att regeringen bör ges bemyndigande att meddela föreskrifter om vad som utgör tekniskt bistånd. Genom utnyttjande av bemyndigandet kan regeringen således föreskriva vilken teknik som anses utgöra teknisk bistånd och ange viss teknik som faller utanför begreppet i enlighet med vad som anges i ML22 not 2 i EU:s gemensamma förteckning (Not 2 anger att ML22 inte gäller teknik som a] minimalt krävs för installation, drift, underhåll [kontroll] och reparation av produkter som inte omfattas eller för vilka exporttillstånd har beviljats, b] är allmänt tillgänglig, grundforskning eller de upplysningar som minimalt krävs för patentansökningar och c] för magnetisk induktion för kontinuerlig framdrivning av civila transportanordningar). Därmed finns inte något behov av ett bemyndigande som ger regeringen rätt att meddela föreskrifter om undantag från tillståndskrav när det gäller lämnande av tekniskt bistånd till länder utanför EES. Se mer om bemyndigandet under rubriken 4.2 och 4.3. Artikelns krav på att det utöver ett överföringstillstånd inte ska krävas tillstånd för införsel av krigsmateriel innebär inget behov av författningsändringar, då det i inte krävs särskilt tillstånd för införsel av krigsmateriel. När det särskilt gäller skjutvapen och viss ammunition innehåller dock särskilda regler för överföring av sådana produkter mellan EU-medlemsstaterna (direktiv /477/EEG) vilka genomförts i den svenska vapenlagstiftningen. innehåller också särskilda regler för överföring av ammunition (direktiv /15/EEG), vilka genomförts i lagen (2010:1011) om brandfarliga och Dessa regler kan tyckas vara något motstridiga med det nu aktuella direktivet. Vapenlagen innehåller nämligen bestämmelser om tillståndskrav för införsel av skjutvapen och viss ammunition medan lagen om brandfarliga och explosiva varor innehåller bestämmelser om tillståndskrav för överföring och införsel av explosiva varor, däribland Av skäl 14 och 15 i direktivets ingress framgår emellertid bl.a. att direktivet inte bör påverka tillämpningen av de bestämmelser som är nödvändiga för att skydda den allmänna ordningen eller den allmänna säkerheten eller tillämpningen av rådets direktiv /477/EEG av om kontroll av förvärv och innehav av vapen, särskilt inte formaliteterna för förflyttning av vapen inom gemenskapen eller tillämpningen av rådets direktiv /15/EEG av om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk, särskilt bestämmelserna om överföring av ammunition. Det nu aktuella direktivets bestämmelser påverkar följaktligen inte de bestämmelser om tillståndskrav för införsel och överföring som finns i vapenlagstiftningen eller i lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varor. Av artikel 4 punkten 1 i direktivet framgår dessutom uttryckligen att direktivet inte ska påverka tillämpningen av bestämmelser som är nödvändiga för att skydda den allmänna säkerheten eller den allmänna ordningen. vapenlagstiftningen och lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varor får i detta avseende anses innehålla bestämmelser som är nödvändiga för att skydda den allmänna säkerheten eller den allmänna Artiklarna 4.2 och 4.3 I artikel 4 punkten 2 anges att medlemsstaterna, trots kravet på tillstånd i punkten 1, får undanta överföringar av försvarsrelaterade produkter från kravet på tillstånd i vissa uppräknade fall. Dessa är om: 1. leverantören eller mottagaren är ett statligt organ eller en del av försvarsmakten, 2. det är fråga om leveranser som Europeiska unionen, Nato, Internationella atomenergiorganet () eller andra mellanstatliga organisationer gör i syfte att fullgöra sina uppdrag, 3. överföringen är nödvändig för genomförande av ett samverkande program för försvarsrelaterade produkter mellan medlemsstaterna, 4. överföringen är kopplad till humanitär hjälp vid en katastrof eller som gåva i en nödsituation, eller 5. överföringen är nödvändig för, eller efter, reparation, underhåll, utställning eller demonstration. I punkten 3 föreskrivs att kommissionen, på begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ, får ändra punkten 2 och inkludera följande fall,