prop · GY03112 · 2011-04-13 00:00:00 — nämligen om: a) överföringen sker under sådana förhållanden att den inte påverkar den allmänna ordningen eller den allmänna säkerheten, b) kravet på föregående tillstånd har blivit oförenligt med medlemsstaternas internationella åtaganden till följd av att detta direktiv antagits, eller c) det är nödvändigt för sådan mellanstatlig samverkan som avses i artikel Härutöver anges att åtgärderna ska antas i enlighet med det föreskrivna förfarande med kontroll som avses i artikel 14.2 i direktivet, Prop. 2010/11:112 vilken innehåller en föreskrift om tillämpligt kommittologiförfarande. När det gäller punkterna 2 och 3 saknas motsvarighet till de angivna undantagen i svensk rätt. Det enda undantag som existerar finns i 9 § förordningen om krigsmateriel och avser utförsel av handeldvapen och ammunition för eget bruk. I den delen krävs dock i vissa fall tillstånd enligt vapenlagstiftningen. När det gäller undantagsmöjligheterna i punkterna 2 och 3 ställer direktivet inga krav på genomförande. Ett genomförande i en medlemsstat av undantagen i punkten 3 kräver dessutom att kommissionen, efter begäran från medlemsstaten eller på eget initiativ, ändrar punkten 2 så att undantagen i punkten 3 inkluderas i punkten 2. Möjligen har bestämmelserna tagits med för att möjliggöra för medlemsstater som redan har dylika undantag i sin nationella lagstiftning att behålla dessa. har dock inga sådana undantag. bakgrund föreslår utredaren att inte bör genomföra undantagen i punkterna 2 och 3. Utredaren konstaterar däremot att om det framöver skulle finnas önskemål om att genomföra ett eller flera av undantagen det bör vara möjligt att göra detta i förordning genom utnyttjande av det bemyndigande som utredaren föreslår ges till regeringen att meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet för utförsel av krigsmateriel enligt 6 § första stycket KML. delar utredarens uppfattning att undantagen anligt artikel 4.2 inte är behövliga. utredarens bedömning att undantagen anligt artiklarna 4.2 och 4.3 inte är behövliga med hänsyn till att punkterna medger så enormt generösa undantag från tillståndsplikten att de på ett fundamentalt sätt skulle urholka möjligheterna för att bedriva en restriktiv Säkerhets- och försvarsföretagen, och anser att lagen om krigsmateriel bör öppna för en framtida möjlighet att använda sig av de undantag som finns i artikel 4.2. De anser att detta är en level playing field-fråga gentemot den övriga EU-industrin (level playing field en neutral arena som ger parterna lika förutsättningar). Regeringen instämmer i utredarens bedömning att inte bör genomföra undantagen i punkterna 2 och 3, eftersom det inte finns något behov av detta. Som angetts ovan konstaterar utredaren att det bör vara möjligt för regeringen att genom förordning föreskriva om genomförande av undantagen. I övervägandena avseende artikel 4.1 gör regeringen bedömningen att det bemyndigande som utredaren föreslår för regeringen att meddela undantag från förbudet för utförsel enligt 6 § KML är alltför omfattande. Som anförs i det avsnittet föreslår regeringen i stället att lagförslaget bör omformuleras så att det tydligare framgår att syftet med bemyndigandet i det avseendet endast är att Prop. 2010/11:112 möjliggöra undantag från förbudet när det gäller transitering av krigsmateriel eller tekniskt bistånd inom EES. Försvarsindustrin anser att KML bör öppna för en möjlighet att kunna använda sig av de undantag som finns i artikel 4.2 så att den svenska försvarsindustrin ges lika förutsättningar i förhållande till den övriga försvarsindustrin i EU. Regeringen anser att det är viktigt att den svenska försvarsindustrin har lika förutsättningar i förhållande till övrig försvarsindustri inom EES. Det är dock oklart hur många EES-länder som tänker utnyttja möjligheten till undantag enligt artikel 4.2 och i så fall vilka undantag de avser att utnyttja. Som samt har påpekat rör det sig också i vissa fall om ganska omfattande undantag i artiklarna 4.2 och 4.3. Regeringen konstaterar att de undantag som anges i artikel 4.3 för det första kräver särskilt tillstånd av kommissionen och för det andra i princip aldrig bedöms bli aktuella att använda för . Mot denna bakgrund föreslår regeringen att den ges bemyndigande att meddela föreskrifter om de undantag som anges i artikel 4.2, dock inte de som anges i artikel 4.3. Genom denna lösning skulle regeringen ges möjlighet att genom bemyndigande utnyttja helt eller delvis vad direktivet medger i artikel 4.2, dock inte få mer omfattande undantag från tillståndsplikten än vad som anges i den artikeln. Efter direktivets ikraftträdande bör det i stället undersökas i vilken mån andra EES-länder har infört undantag i enlighet med artikel 4.2 och i så fall vilka. Om försvarsindustrin anser att den med hänsyn till att vissa andra EES- länder har genomfört några eller samtliga undantag i artikel 4.2 missgynnas i förhållande till övrig europeisk försvarsindustri bör den inkomma till regeringen med önskemål om och skäl för förordningsändring i detta avseende. Artiklarna 4.4 och 4.5 I punkten 4 föreskrivs att medlemsstaterna ska se till att leverantörer som vill överföra försvarsrelaterade produkter från deras territorium får använda generella överföringstillstånd eller ansöka om globala eller individuella överföringstillstånd i enlighet med artiklarna 5, 6 och 7. I punkten 5 anges att medlemsstaterna ska bestämma typ av överföringstillstånd för de försvarsrelaterade produkter eller de kategorier av försvarsrelaterade produkter som berörs i enlighet med bestämmelserna i denna artikel och i artiklarna 5, 6 och 7. Att det krävs tillstånd för utförsel av krigsmateriel framgår av 6 § KML. Hur sådana tillstånd ska vara utformade är dock inte reglerat, även om förordningen om krigsmateriel innehåller anvisningar om vilka uppgifter en ansökan måste innehålla. Enligt 8 § KMF ska en ansökan om utförsel innehålla uppgift om 1) den sökandes namn och hemvist, 2) materielens slag, mängd och värde, 3) köpare, mottagare och slutanvändare, 4) anledningen till utförseln och 5) begärd giltighetstid för utförseltillstånd och avsedd tidpunkt för utförseln. Praxis är vidare att det före utförseln bör finnas ett slutanvändarintyg. I övrigt har överlämnats till ISP att bestämma hur tillstånden ska utformas. ISP har i allt väsentligt endast använt sig av individuella tillstånd. Dessa förekommer dock i olika varianter, bl.a. i en form som liknar globala tillstånd och kallas för projekttillstånd. Något som liknar de generella tillstånden enligt direktivet har däremot inte använts med avseende på krigsmateriel. Terminologin med generella, globala och individuella tillstånd förekommer dock redan i . (När det gäller generella tillstånd i , se bl.a. artikel 2.9 i rådets förordning [EG] nr 428/2009). har dessutom slutit ett avtal med de fem andra främsta producentländerna av krigsmateriel i EU, nämligen , , , och (FA/). Som en följd av tillträdet till detta avtal ska kunna utfärda globala licenser, vilket definieras som det enda nödvändiga tillståndet för överföring av materiel inom ramen för ett samarbetsprojekt, utan begränsning i fråga om mängd och värde. En global licens ska, enligt avtalet, också medge leverans av det producerade systemet, innefattande reservdelar, teknisk dokumentation och underhåll till projektdeltagarnas väpnade styrkor. Utförselns exakta omfattning och värde behöver inte anges i licensansökan, men ska framgå i den normala rapportering som företagen lämnar till ISP. Punkterna 4 och 5 tydliggör att det ska finnas tre typer av tillstånd; generella, globala och individuella samt att medlemsstaterna får, i enlighet med artiklarna 47, bestämma vilken typ av överföringstillstånd som ska användas i det enskilda fallet. Regelverket är utformat på det viset att den behöriga myndigheten vid tillståndsprövningen får göra en avvägning mellan vilket tillståndsslag som är lämpligt med hänsyn till det känsliga i en viss överföring och intresset av en okomplicerad affär. För genomförande av direktivet krävs att de olika tillståndslagen anges i författningstext. Regeringen anser, liksom utredaren, därvid att definitioner av tillståndslagen bör tas in i lagen om krigsmateriel. Man kan då välja att begränsa definitionerna till att avse endast överföring inom unionen, vilket är det som direktivet kräver, eller att hålla definitionerna öppna för att tillståndsslagen, åtminstone , ska bli möjliga att använda även vid export till länder utanför EU. Utredaren konstaterar att ISP har uppgett att myndigheten redan har använt tillstånd som motsvarar direktivets beskrivning av globala tillstånd vid sådan export. ISP har till utredaren också uppgett att de tre angivna tillståndslagen är så vedertagna både till namn och utformning, att det inte skulle begränsa ISP:s möjligheter om tillstånden definieras så att de även blir möjliga att använda vid export till länder utanför EU. Utredaren konstaterar vidare att det härutöver måste vara en fördel om tillstånd till överföring inom unionen respektive tillstånd till export till länder utanför EU benämns på samma sätt och att det dessutom skulle se lite konstigt ut att noggrant reglera hur tillstånd ska vara utformade vid överföring inom unionen, medan tillstånd till export till andra länder även i fortsättningen lämnas helt oreglerade. Mot denna bakgrund föreslår utredaren att definitionerna bör utformas så att tillståndsslagen inte begränsas till överföring inom unionen. Dessutom föreslår utredaren att tekniskt bistånd bör byggas in i definitionerna. Även om utredaren således inte föreslår att definitionerna ska begränsas till överföring inom unionen, använder ISP inte något tillstånd som liknar direktivets generella tillstånd. För att sådana tillstånd ska kunna användas i förhållande till länder utanför EU krävs enligt utredaren vidare, då de är så generösa, att det finns ett starkt förtroende mellan de inblandade staterna. Enligt utredaren skulle det antagligen även krävas någon form av certifieringsförfarande motsvarande det som föreskrivs i direktivet. Mot denna bakgrund bedömer utredaren att det saknas behov av att använda generella tillstånd för export till länder utanför EU. Utredaren anser att detta bör tydliggöras i författningstext och föreslår därför att en sådan begränsning tas in i en bestämmelse i KML. samt tillstyrker utredarens förslag att generella tillstånd endast bör gälla inom EU men anser att även globala tillstånd är så pass generösa att de endast bör gälla inom EU. Säkerhets- och försvarsföretagen, och anser att lagen bör öppna för en framtida möjlighet att kunna använda generella tillstånd även till länder utanför EU, t.ex. till de länder, utöver medlemsstaterna i EU, som omfattas av det generella tillståndet enligt , nämligen , , , , , och . anser att generella tillstånd bör få användas vid export till ett begränsat antal länder utanför EU, nämligen , , , , och . Enligt ISP skulle möjligheten att använda generella tillstånd även till dessa länder medföra att ISP i ökad utsträckning kan omfördela sina resurser för att genomföra den ökade tillsyn som kommer att krävas genom direktivets införande. Liksom utredaren gör regeringen bedömningen att definitionerna bör utformas så att tillståndsslagen inte begränsas till överföring inom unionen. Regeringen föreslår således, liksom utredaren, att en ny 6 a § införs i lagen om krigsmateriel, där det regleras att tillstånd enligt 6 § första stycket kan vara generellt, globalt eller individuellt. Härutöver föreslår utredaren att definitionerna anges i tre nya paragrafer efter 6 §. Regeringen anser dock att blir lagtekniskt tydligare och enklare om definitionerna av de olika tillståndsslagen i stället anges i 2 § KML, där alla andra definitioner i lagen är samlade. Lagrådet har ifrågasatt om 6 a § första stycket behövs. Regeringen gör dock bedömningen att, utöver att detta framgår av definitionerna av generellt, globalt och individuellt tillstånd enligt 2 §, det av tydlighetsskäl har ett värde om det i 6 a § första stycket framgår att det finns tre olika tillståndsslag när det gäller utförsel och lämnande av tekniskt bistånd enligt 6 § första stycket. När det gäller generella tillstånd instämmer regeringen i utredarens uppfattning att det saknas behov av att använda generella tillstånd för export till länder utanför EES och att detta bör tydliggöras Prop. 2010/11:112 genom en bestämmelse i KML. Det kan emellertid inte uteslutas att vissa länder utanför EES, som och svenska företag har ett nära samarbete med i krigsmaterielfrågor, anses ha ett så förtroendeingivande system för kontroll av krigsmateriel och tekniskt bistånd, t.ex. ett certifieringsförfarande motsvarande det som föreskrivs i direktivet, att en bedömning görs att generella tillstånd bör kunna användas även i förhållande till dessa länder. De länder som i första hand bör kunna bli aktuella för detta är de som, utöver EU:s medlemsstater, omfattas av det generella tillståndet på det närliggande PDA-området, nämligen , , , , , och . När det gäller noterar regeringen att automatiskt kommer att omfattas av generella tillstånd, eftersom är ett land inom EES. Regeringen gör bedömningen att den om och när den anser att det är aktuellt att kunna använda generella tillstånd för export till vissa länder utanför EES bör återkomma till med proposition om lagändring i det avseendet. På så sätt blir det som får besluta om utvidgning av generella tillstånd så att de får användas även i förhållande till länder utanför EES. Regeringen instämmer i utredarens bedömning att globala tillstånd, som används av ISP i begränsad omfattning, inte bör begränsas till att användas endast inom EES. I punkten 6 anges att medlemsstaterna ska fastställa alla villkor för överföringstillstånd, inklusive eventuella särskilda begränsningar av export av försvarsrelaterade produkter till juridiska eller fysiska personer i tredje länder, med hänsyn bland annat till de risker som överföringen medför för skyddet av de mänskliga rättigheterna, bevarandet av fred, säkerhet och stabilitet. Medlemsstaterna får också, under förutsättning att unionslagstiftningen respekteras, använda sig av möjligheten att begära försäkringar om slutanvändning, inklusive slutanvändarintyg. I fråga om villkor i tillstånd regleras detta i 1315 §§ KML. utförselsituationer finns den tillämpliga regeln i 14 § och anger att tillstånd får förenas med andra villkor än som anges i 13 § samt med kontroll- och ordningsbestämmelser. Möjligheten att föreskriva villkor i tillstånd är således redan inbyggd i Punkten 1 klargör att det är upp till medlemsstaterna att föreskriva villkor, inklusive begränsningar av möjligheten till vidareexport samt krav på försäkringar om slutanvändning eller slutanvändarintyg. Eftersom punktens lydelse inte uttryckligen begränsar medlemsstaternas möjligheter, utöver den självklara hänvisningen att villkoren inte får strida mot unionsrätten, bedömer regeringen, liksom utredaren, att punkten inte föranleder något behov av författningsändringar. stället ankomma på ISP och i förekommande fall regeringen att besluta vilka villkor som ett visst överföringstillstånd bör förenas med. det för att förhindra tolkningsproblematik kring om det enligt praxis bör finnas ett slutanvändarintyg före utförseln bör införas ett författningskrav på att det före en utförsel ska finnas ett sådant intyg. Regeringen konstaterar att det av de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan samt av den gemensamma ståndpunkten (se avsnitt 5.2) framgår att ett intyg, slutanvändarintyg eller bearbetningsintyg, bör finnas före en utförsel. Ordet bör signalerar att det finns fall där man kan göra undantag från kravet på intyg. Den praxis som har utvecklats innebär att ISP regelmässigt begär intyg men att undantag görs i situationer där materiel förs ut temporärt. Exempel är utförsel i samband med testning, underhåll, reparation, demonstration samt vid transitering av materiel genom Regeringen anser med hänsyn härtill att praxis är så pass klar att det inte finns något behov av att författningsreglera i vilka fall som ett slutanvändarintyg bör begäras. I fråga om villkor bör vidare uppmärksammas en detalj beträffande Dessa ger ju direkt alla leverantörer i , som uppfyller villkoren i tillståndet, rätt att överföra i tillståndet specificerade försvarsrelaterade produkter till en kategori eller kategorier av mottagare i andra länder. För att få syssla med handel eller utförsel av krigsmateriel i krävs dock även att man i botten har antingen ett tillverknings- Om ett företag skulle överföra försvarsrelaterade produkter enbart med stöd av ett generellt tillstånd, utan att ha ett tillverknings- eller tillhandahållandetillstånd avseende verksamheten i botten, skulle de ansvariga företrädarna för bolaget riskera ansvar enligt 25 § KML. För att undvika detta instämmer regeringen i utredarens bedömning att generella tillstånd regelmässigt bör kombineras med ett villkor om att leverantörerna ska ha ett tillverknings- eller tillhandahållandetillstånd i botten. På det sättet kan man försäkra sig om att ingen leverantör som åberopar sig på ett generellt tillstånd bryter mot bestämmelserna. Artiklarna 4.7 och 4.8 Av punkten 7 följer att medlemsstaterna ska fastställa villkoren för överföringstillstånd för komponenter på grundval av en bedömning av hur känslig överföringen är enligt, bland annat, följande kriterier: a) komponenternas beskaffenhet i förhållande till de produkter som de ska ingå i och i förhållande till varje slutanvändning av de färdiga produkterna som kan väcka farhågor, och b) komponenternas betydelse i förhållande till de produkter som de ska ingå i. I punkten 8 anges att medlemsstaterna, med undantag för de fall när de Prop. 2010/11:112 anser att överföringen av komponenter är känslig, inte ska belägga komponenter med exportrestriktioner om mottagaren i en försäkran om användning intygar att de komponenter som omfattas av överföringstillståndet ingår eller ska ingå i mottagarens egna produkter och därför inte i sig kan överföras eller exporteras i ett senare skede, utom när syftet är underhåll eller reparation. I fråga om villkor i tillstånd regleras detta i 1315 §§ KML. För utförselsituationer finns den tillämpliga regeln i 14 § och anger att tillstånd får förenas med andra villkor än som anges i 13 § samt med kontroll- och ordningsbestämmelser. Några särskilda bestämmelser som gäller komponenter finns inte. I bilagan till direktivet (EU:s gemensamma militära förteckning) listas i flera fall komponenter till viss specifik materiel utan närmare angivelse. Punkterna 7 och 8, och då särskilt punkten 8, innehåller vissa begränsningar av medlemsstaternas möjligheter att föreskriva villkor i överföringstillstånd beträffande just komponenter. Regeringen gör, liksom utredaren, bedömningen att begränsningarna i punkten 8 bör tydliggöras i författningstext och inte helt överlämnas åt tillämpningen. Utredaren föreslår att ett bemyndigande i lag ges till regeringen och att författningstexten därefter införs i KMF. Regeringen anser dock att bestämmelsen som ju innehåller en regel om att en enskild får lämna en försäkran om användning till den behöriga myndigheten är av sådan vikt att den bör föras in i KML. Bestämmelsen bör i allt väsentligt utformas i enlighet med Lagrådets förslag. När det gäller punkten 7 så riktar den sig endast till medlemsstaten och dess behöriga myndighet. Detta gör att bestämmelserna inte bör framgå i lag, utan i förordning. Kriterierna i punkten 7 är dessutom inte uttömmande, vilket framgår av att det i punkten anges att bland annat de angivna kriterierna ska användas vid bedömningen av vilka villkor Liksom utredaren anser regeringen därför att kriterierna i punkten 7 bör föras in i förordning. Regeringen föreslår av detta och andra skäl som redogörs för nedan under övervägandena avseende artiklarna 5.1, 5.2, 6 och 7, att ett bemyndigande ges till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om generella, globala och individuella tillstånd. När det avslutningsvis gäller punkten 9 föreskrivs att medlemsstaterna får återkalla eller tillfälligt upphäva ett överföringstillstånd som de har utfärdat eller begränsa dess användning för att skydda sina väsentliga Prop. 2010/11:112 säkerhetsintressen, den allmänna ordningen eller säkerheten, eller på grund av bristande efterlevnad av de villkor som gäller för överföringstillståndet. När det gäller återkallelse av ett tillstånd följer av 16 § KML att tillstånd enligt 310 §§ kan återkallas, om tillståndshavaren åsidosatt en föreskrift i lagen eller föreskrift, villkor eller bestämmelse som ha meddelats med stöd av lagen eller om det finns andra särskilda skäl till återkallelse. Där anges också att en återkallelse gäller med omedelbar verkan, om inte något annat beslutas. När det gäller punkten 9 bedömer regeringen att den öppna skrivningen i 16 § lagen om krigsmateriel redan täcker de flesta fall som räknas upp i Ordalydelsen i direktivet är visserligen mer begränsad och innehåller därutöver en möjlighet att tillfälligt upphäva ett tillstånd i stället för att återkalla det. Liksom utredaren kan regeringen inte se att det är nödvändigt att särreglera återkallelser av tillstånd till överföring av krigsmateriel och lämnande av tekniskt bistånd inom EES. nämligen svårt att föreställa sig en situation där ISP eller regeringen skulle överväga att återkalla ett tillstånd p.g.a. andra omständigheter än de som räknas upp i punkten 9. Bestämmelsen i 16 § lagen om krigsmateriel är vidare så löst formulerad att den torde möjliggöra även ett tillfälligt upphävande av ett tillstånd. upphävande nämns dock även på ett annat ställe i direktivet avseende certifikat (se artikel 9.4.b), som enligt regeringens mening efter bemyndigande till regeringen i KML bör genomföras i förordning. denna bakgrund gör regeringen, liksom utredaren, bedömningen att det även i det förevarande fallet är önskvärt att tydliggöra möjligheten att tillfälligt upphäva ett tillstånd. Utredaren föreslår därvid ett tillägg i 16 § KML att tillstånd kan återkallas helt eller . regeringens bedömning är dock orden helt och i detta sammanhang något motsägelsefulla i förhållande till varandra. helt för tankarna till att ett tillstånd får återkallas i en viss del men gälla i en annan del, vilket det inte är fråga om här, medan orden har ett klart tidssamband. Regeringen anser därför att ett lämpligare ord i stället för helt är slutligt. Tillägget i 16 § bör därför bli att ett tillstånd kan återkallas slutligt eller . De tillstånd enligt 6 § som kommer att kunna återkallas genom beslut enligt 16 § första stycket är globala och individuella tillstånd. I övervägandena under rubriken 5.1 gör regeringen bedömningen att ett generellt tillstånd bör anses vara ett normbeslut, dvs. Regeringen anser därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om generella tillstånd. En författning kan inte återkallas på det sätt som avses i 16 § första stycket första meningen KML, utan en författning slutar i stället att gälla när den upphävs. möjliggöra att beslut kan fattas om att även den som använder ett generellt tillstånd inte ska få utnyttja tillståndet behövs således ett tillägg göras KML, lämpligen i 16 § första stycket genom en ny andra mening. Tillägget bör föreskriva att den som för ut krigsmateriel ur landet eller lämnar tekniskt bistånd utanför landet slutligt eller inte får utnyttja ett generellt tillstånd. Förutsättningarna för bedömningen av om ett sådant beslut bör fattas bör vara desamma som anges för återkallelse enligt första stycket första meningen. Liksom beslut om återkallelse bör även ett beslut att inte få utnyttja ett generellt tillstånd gälla med omedelbar verkan, om inte något annat När det gäller överklagande av beslut om återkallelse och beslut om att inte få utnyttja ett generellt tillstånd, se avsnitt 5.1.7.