prop · GY0385 · 2011-03-22 00:00:00 — Ett avtal som omfattas av denna lag ska upprättas skriftligen och under- tecknas av parterna. Konsumenten är inte bunden av ett avtal som har upprättats i strid med första stycket. I ett sådant fall ska 4 kap. 4 och 5 §§ tillämpas på mot- svarande sätt. Näringsidkaren ska ge konsumenten en kopia av avtalet när det har ingåtts. Paragrafen innehåller bestämmelser om upprättande av avtalet. Den motsvarar delvis 7 § första stycket och 11 § första stycket lag. I paragrafen genomförs delvis artiklarna 5.1 (första stycket), 15 (andra stycket) och 5.5 (tredje stycket). Övervägandena finns i avsnitt 6.6. I första stycket föreskrivs att avtalet ska upprättas skriftligen. Både konsumenten och näringsidkaren ska underteckna avtalet. I andra stycket finns en civilrättslig påföljd för det fall formkraven enligt första stycket inte har uppfyllts. I ett sådant fall kan avtalet inte göras gällande mot konsumenten. För att konsumenten inte ska hamna i ett sämre läge än om det hade varit aktuellt att utnyttja ångerrätten enligt 4 kap., ska 4 kap. 4 och 5 §§ tillämpas på motsvarande sätt om konsumenten inte är bunden av avtalet. Konsumenten är alltså inte skyldig att betala någon ersättning till näringsidkaren för kostnader eller betala för boende och tjänster som konsumenten utnyttjar utan att formföreskrifterna för avtalet har iakt- tagits. Om konsumenten skriver under ett skriftligt avtal , ligger det i sakens natur att han eller hon blir betalnings- ansvarig enligt avtalet även beträffande tiden . Om det då kvarstår ångerrätt, medför dock ett utnyttjande av ångerrätten att konsumenten inte i någon del kan hållas betalningsansvarig (se 4 kap. 4 §). Att konsumenten kan slippa att betala för vad som har utnyttjats har sin praktiska betydelse när ångerrätten utövas. Den materiella regleringen finns därför i 4 kap. 4 § och inte här. Motsvarande gäller för upphörande av anknytande avtal (4 kap. 5 §). I tredje stycket anges att näringsidkaren ska ge konsumenten en kopia av avtalet när det har ingåtts. I begreppet kopia ligger att den ska avse , utan förändringar eller utelämnande av någon del. Detta gäller även om avtalet inte skulle vara upprättat på det sätt som före- skrivs i lagen. Om näringsidkaren t.ex. i någon del inte har uppfyllt kraven i 3 kap. 3 § första stycket, ska alltså dessa brister fullt ut framgå även av kopian. Den tidpunkt då konsumenten mottar kopian kan få betydelse för beräkningen av ångerfristen (se 4 kap. 2 §). 3 kap. 2 § Avtalet ska upprättas på ett språk i den stat där konsumenten är bosatt eller är medborgare, under förutsättning att det är något av de officiella språken inom Europeiska unionen, isländska eller norska. Kan flera språk komma i fråga, får konsumenten välja vilket språk som ska användas. Om ett avtal om tidsdelat boende avser en byggnad som är belägen i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, är näringsidkaren skyldig att tillhandahålla konsumenten en bestyrkt översättning av avtalet till ett språk i det landet som är något av de officiella språken inom Europeiska unionen, isländska eller norska. I paragrafen behandlas tillämpligt språk för avtalet samt krav på över- sättning av avtalet. Den motsvarar 7 § andra och tredje styckena lag. I paragrafen genomförs delvis artikel 5.1 i direktivet. Övervägan- dena finns i avsnitt 6.6. I första stycket, som är tillämpligt på samtliga avtalstyper som omfattas av lagen, regleras vilket språk som avtalet ska upprättas på. Bestäm- melserna överensstämmer med vad som gäller i fråga om förhands- information enligt 2 kap. 9 § tredje stycket. Andra stycket gäller enbart avtal om tidsdelat boende som avser en byggnad som är belägen i ett land inom EES-området. I ett sådant fall är näringsidkaren skyldig att ge konsumenten en bestyrkt översättning av avtalet till ett språk i det landet. Det måste dock vara ett av de officiella språken inom Europeiska unionen, isländska eller norska. Konsumenten kan behöva översättningen vid t.ex. kontakter med myndigheter i landet. Stycket har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av 4 kap. 2 § framgår att ångerfristen börjar löpa tidigast när närings- idkaren har fullgjort sina skyldigheter enligt den förevarande paragrafen. 3 kap. 3 § Avtalet ska innehålla den information som anges i 2 kap. 38 §§. Infor- mationen ska vara klar och begriplig och ges i en sådan blankett som avses i 2 kap. 9 § andra stycket. Konsumenten får mot näringsidkaren åberopa en uppgift eller beskriv- ning som har lämnats enligt 2 kap. 38 §§, även om avtalet avviker från informationen. Detta gäller dock inte om konsumenten i avtalet uttryck- ligen har godkänt avvikelsen eller om avvikelsen är en följd av omstän- digheter utanför näringsidkarens kontroll och vars följder denne inte har kunnat undvika. Innan avtalet ingås ska näringsidkaren för konsumenten särskilt fram- hålla en sådan avvikelse som avses i andra stycket. Detta ska ske i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Avtalet ska innehålla konsumentens namn och adress samt uppgift om datum och plats för undertecknandet. I paragrafen finns vissa krav i fråga om avtalets innehåll samt följderna av att avtalet avviker från den information som har lämnats till konsu- menten. Den motsvarar i huvudsak 8 och 9 §§ lag. I paragrafen genomförs artiklarna 5.2 och 5.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6. I första stycket finns det en hänvisning till 2 kap. 38 §§. Avtalet ska i tillämpliga delar innehålla den information som anges i dessa paragrafer. Vilken information som det blir fråga om beror på vilket slags avtal som ingås. Ingår parterna t.ex. ett avtal om tidsdelat boende, ska avtalet inne- hålla de uppgifter och beskrivningar som anges i 2 kap. 35 §§. Informa- tionen ska vara klar och begriplig. Innebörden av detta uttryck behandlas i kommentaren till 2 kap. 9 §. Vidare ska informationen lämnas i samma slag av standardiserade blankett som redan på ett tidigare stadium har fyllts i och överlämnats till konsumenten (se 2 kap. 9 § andra stycket). Det innebär inte bara att blanketten måste fogas till avtalet utan även att avtalsvillkoren måste innehålla en hänvisning till blanketten så att det uttryckligen framgår att informationen ingår i avtalet. Blanketten måste vidare vara fullständigt ifylld, dvs. det är inte tillräckligt att enbart hänvisa till att informationen i stället kan erhållas någon annanstans (jfr däremot i fråga om förhandsinformation 2 kap. 9 § andra stycket). Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den information som lämnas på detta sätt utgör en del av avtalet och är alltså, beroende på informationens närmare karaktär, att betrakta som avtalsvillkor. Upplysningar i informationen som inte i något avseende rör parternas förpliktelser utgör naturligtvis inte avtalsvillkor. Det gäller t.ex. i fråga om uppgifter om ansvarig myndighet enligt 2 kap. 5 § 2. Av andra stycket framgår att konsumenten vid avvikelser mellan den information som har lämnats enligt 2 kap. 38 §§ och avtalet som huvud- regel får åberopa informationen mot näringsidkaren. Två sådana situa- tioner är tänkbara. Den första är att den tidigare lämnade informationen inte överensstämmer med den information som enligt första stycket tas med i avtalet. I detta fall har den först lämnade informationen företräde och kan åberopas av konsumenten. Situationen uppstår endast om bestämmelsen i första stycket inte har följts. Den andra situationen är att informationen enligt första stycket är densamma som den som har läm- nats tidigare, men inte stämmer överens med avtalets innehåll i övrigt. Även i ett sådant fall har den lämnade informationen företräde som avtalsinnehåll. Konsumenten kan åberopa relevanta delar av uppgifterna som avtalsinnehåll. Därutöver kan uppgifterna t.ex. få betydelse för konsumenten som bevis om ett visst sakförhållande i avtalsrelationen. Det sagda gäller dock inte i två undantagsfall. I det första fallet har konsumenten i avtalet uttryckligen godkänt att avtalet avviker från den lämnade informationen. Det räcker inte med att det i avtalet konstateras att detta i något avseende avviker från informationen, utan konsumenten måste aktivt och på ett tydligt och klart sätt godkänna avvikelsen. Det kan t.ex. ske genom att konsumenten kryssar i en för ändamålet särskilt skapad ruta i avtalet (jfr ett liknande krav i 19 § kommissionslagen Prop. 2010/11:85 [2009:865], prop. 2008/09:88 s. 118). I kravet på godkännande ligger att detta måste ta sikte på en avvikelse vars närmare innebörd är preciserad i avtalet. Det är alltså inte tillräckligt med ett godkännande från konsu- menten som avser förekommande avvikelser eller dylikt. Det andra fallet avser att avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll, vars följder näringsidkaren inte har kunnat undvika. Det kan t.ex. vara fråga om en skattehöjning som inte var känd när förhandsinformationen lämnades (jfr 2 kap. 4 § 2). Naturligtvis kan det förekomma att den lämnade informationen avser delar av näringsidkarens erbjudande till konsumenten som denne senare väljer att inte låta ingå i det avtal som parterna ingår. Därmed kan informationen enligt första stycket som ska lämnas i avtalet komma att omfatta uppgifter om t.ex. en tjänst som i och för sig hade kunnat ingå i ett tidsdelat boende men som konsumenten aktivt har valt bort. Enligt tredje stycket är näringsidkaren skyldig att för konsumenten särskilt framhålla avvikelser enligt första stycket. Denna skyldighet har sin största praktiska betydelse i sådana fall där avvikelsen är en följd av omständigheter utanför näringsidkarens kontroll vars följder denne inte har kunnat undvika, eftersom konsumenten i dessa fall inte uttryckligen i avtalet behöver godkänna avvikelsen (se andra stycket). Med särskilt framhålla avses exempelvis att avvikelserna markeras på ett iögonen- fallande sätt i villkorstexten om denna översänds eller genom att de poängteras i en broschyr eller liknande. Underrättelsen ska ske i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Innebörden av det sistnämnda uttrycket berörs i kommentaren till 2 kap. 9 §. Näringsidkarens underlåtenhet att på detta sätt särskilt framhålla en avvikelse kan medföra att ett avtalsvillkor blir att betrakta som överraskande och betungande för konsumenten. I ett sådant fall kan allmänna avtalsrättsliga principer medföra att villkoret inte kan göras gällande mot konsumenten, trots att det i och för sig finns förutsättningar enligt andra stycket för näringsidkaren att åberopa av- vikelsen. I fjärde stycket föreskrivs att avtalet ska innehålla uppgifter om konsu- mentens namn och adress samt uppgift om datum och plats för under- tecknandet. Att avtalet även ska innehålla uppgifter om näringsidkarens namn och adress framgår av första stycket sammantaget med 2 kap. 3 § 1. 3 kap. 4 § Innan avtalet ingås ska näringsidkaren uppmärksamma konsumenten på dennes ångerrätt och förbudet för näringsidkaren att ta emot betalning och säkerhet under ångerfristen. Näringsidkaren ska se till att konsumen- ten undertecknar denna information i avtalet särskilt. Paragrafen innehåller ytterligare krav på information om ångerrätten. Den saknar motsvarighet lag. I paragrafen genomförs första och andra styckena av artikel 5.4 i direktivet. Bestämmelserna är tillämpliga på alla slags avtal som omfattas av Prop. 2010/11:85 lagen och innebär att näringsidkaren är skyldig att innan avtalet ingås uppmärksamma konsumenten på ångerrätten (se 4 kap.). I detta infor- mationskrav ligger att konsumenten ska upplysas om ångerrättens inne- börd och ångerfristens längd. Vidare ska näringsidkaren upplysa konsu- menten om förbudet mot att ta emot betalning och säkerhet under ånger- fristen (se 5 kap. 2 §). Av 3 § första stycket sammantaget med 2 kap. 3 § 6 framgår att denna information ska tas med i avtalet. Konsumenten ska bekräfta att han eller hon har tagit del av informationen. Det ska ske genom att konsumenten undertecknar denna information i avtalet särskilt. 3 kap. 5 § Näringsidkaren ska till avtalet foga en blankett med information om konsumentens ångerrätt och förbudet för näringsidkaren att ta emot betal- ning och säkerhet under ångerfristen. Blanketten ska också kunna använ- das för att utöva ångerrätten. Blanketten ska överensstämma med formulär som fastställs av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I paragrafen anges krav på tillhandahållande av ångerblankett m.m. Den saknar motsvarighet lag. I paragrafen genomförs tredje stycket av artikel 5.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6. Näringsidkaren ska enligt första stycket till avtalet foga en blankett med information om ångerrätten och förbudet att ta emot betalning och säkerhet under ångerfristen. I kravet på att lämna information om ånger- fristen ligger att konsumenten ska upplysas om ångerrättens innebörd och ångerfristens längd (jfr 2 kap. 3 § 6). Naturligtvis ska blanketten bifogas den kopia av avtalet som ska tillhandahållas konsumenten enligt 1 § Blanketten ska kunna användas av konsumenten för att utöva ånger- rätten, även om konsumenten inte är skyldig att ångra avtalet med användning av just denna blankett. Det är möjligt att ångra avtalet på något annat sätt, under förutsättning att det sker skriftligt (se 4 kap. 1 §). Blanketten ska enligt andra stycket stämma överens med ett formulär som fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- 4 kap. Konsumentens ångerrätt 4 kap. 1 § Konsumenten har rätt att frånträda ett avtal som omfattas av denna lag (ångerrätt) genom att sända eller lämna ett skriftligt meddelande om detta till näringsidkaren från den dag som anges i 2 § (ånger- I 3 kap. 1 § andra stycket finns en bestämmelse om att konsumenten under vissa förutsättningar inte är bunden av ett avtal. Enligt 5 kap. 3 § har konsumenten rätt att frånträda ett avtal om långfristig semester- produkt efter viss betalning. I paragrafen anges konsumentens rätt att ångra ett avtal som lagen om- fattar. I paragrafen genomförs artikel 6.1 och delvis artikel 7 i direktivet. Den motsvarar i huvudsak vad som gäller enligt 12 § första stycket lag. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Ångerrätten utövas enligt första stycket genom att konsumenten lämnar eller sänder ett meddelande om det till näringsidkaren (eller någon annan som har rätt att företräda denne). Konsumenten behöver inte förklara varför ångerrätten utövas. Meddelandet ska lämnas skriftligen. Det kan ske både i form av en handling, dvs. i pappersform, och i någon annan läsbar och varaktig form. Konsumenten kan använda den blankett för utövande av ånger- rätten som ska finnas fogad till avtalet enligt 3 kap. 5 §. Det är dock inte nödvändigt att just denna blankett används. Inget hindrar heller att näringsidkaren godtar att konsumenten utövar sin ångerrätt muntligen. Vid en tvist är utgångspunkten att det är konsumenten som ska bevisa att avtalet har ångrats. Frågan om risken för meddelandet behandlas i 6 §. Ångerfristen beräknas med användande av kalenderdagar, inte arbets- dagar. Andra stycket innehåller en erinran om vissa bestämmelser i lagen som vid sidan av reglerna om ångerrätt begränsar konsumentens avtalsbun- denhet. Av 3 kap. 1 § framgår att konsumenten inte är bunden av ett avtal som inte uppfyller vissa formkrav. I 5 kap. 3 § andra stycket ges konsu- menten en särskild rätt att frånträda ett avtal om långfristig semester- produkt sedan två årliga delbetalningar för ett sådant avtal har erlagts. 4 kap. 2 § Ångerfristen börjar löpa den dag då avtalet ingås eller i förekommande fall den senare dag då konsumenten får en kopia av avtalet. Ångerfristen börjar dock löpa först när kraven i 3 kap. 2 §, 3 § första stycket och 5 § uppfylls. Trots första stycket upphör ångerrätten och efter den dag då avtalet ingicks eller konsumenten fick en kopia av avtalet, om näringsidkaren inte har uppfyllt kraven i 3 kap. 3 § första stycket. Avser underlåtenheten kraven i 3 kap. 2 eller 5 §, upphör ångerrätten och efter . Paragrafen innehåller bestämmelser om utgångspunkten för ångerfristens beräkning och om utsträckt möjlighet att ångra avtalet om näringsidkaren brister i vissa skyldigheter. Den motsvarar delvis 12 § andra stycket lag. Liknande bestämmelser finns i 2 kap. 10 och 11 §§ distans- och hemförsäljningslagen. I paragrafen genomförs artiklarna 6.26.4 i direktivet. I första stycket anges huvudregeln att ångerfristen börjar löpa den dag då avtalet ingås. Det förutsätter dock att näringsidkaren ger konsumenten en kopia av avtalet (jfr 3 kap. 1 § tredje stycket). Om det sker senare, börjar ångerfristen löpa den dag då kopian överlämnas till konsumenten. Enligt andra meningen krävs för att ångerfristen ska börja löpa dessutom att kraven i vissa paragrafer är uppfyllda. Det är fråga om språkkraven på avtalet i 3 kap. 2 §. Vidare är det fråga om kravet enligt 3 kap. 3 § första stycket på att konsumenten i en blankett, som ska ingå i avtalet, ska tillhandahållas den information som avses i 2 kap. 38 §§. Det krävs också att konsumenten har fått den blankett enligt 3 kap. 5 § som kan användas för att utöva ångerrätten. Om det finns brister i något av dessa avseenden, börjar ångerfristen alltså löpa tidigast den dag då samtliga brister har avhjälpts. Vid tvist är det näringsidkaren som ska visa att de nämnda kraven har uppfyllts. Ångerrätten påverkas inte av att formföreskrifterna i 3 kap. 1 § första stycket inte iakttas. I ett sådant fall är konsumenten inte alls bunden av avtalet. Paragrafens andra stycke innehåller bestämmelser om vissa yttersta tidsgränser för utövande av ångerrätten i de fall som möjligheten att ångra avtalet utsträcks på grund av att näringsidkaren inte har iakttagit språkkraven eller tillhandahållit den föreskrivna informationen eller ångerblanketten. Enligt bestämmelserna upphör möjligheten att utöva ångerrätten och efter den dag som ångerfristen börjar löpa enligt första stycket första meningen, om underlåtenheten avser informationen (3 kap. 3 § första stycket). Möjligheten att utöva ångerrätten upphör och efter , om underlåten- heten avser språkkraven (3 kap. 2 §) eller ångerblanketten (3 kap. 5 §). Konsumenten måste alltså ångra avtalet inom nu angivna tidsfrister, även om näringsidkaren har brustit i dessa skyldigheter. Eftersom tidsfristerna utgår från den dag då avtalet ingås eller den senare dag konsumenten får en kopia av avtalet, innebär en underlåtenhet att ge konsumenten en kopia av avtalet att tidsfristerna utsträcks i motsvarande mån. Får konsumenten ingen kopia av avtalet, kvarstår ångerrätten utan begränsning. 4 kap. 3 § Om konsumenten har ingått ett avtal om bytessystem i anslutning till ett avtal om tidsdelat boende och båda avtalen har erbjudits konsumenten vid samma tillfälle, ska utgångspunkten för beräkningen av ångerfristen för avtalet om tidsdelat boende också vara utgångspunkt för beräkningen av ångerfristen för avtalet om bytessystem. Paragrafen anger utgångspunkten för beräkning av ångerfristen vid en viss kombination av avtal. I paragrafen, som saknar motsvarighet lag, genomförs artikel 6.5 i direktivet. Bestämmelsen tar sikte på den situationen att en näringsidkare sam- tidigt erbjuder en konsument att ingå ett avtal om tidsdelat boende och ett avtal om deltagande i ett bytessystem. Om konsumenten accepterar erbjudandet och ingår avtalen, ska det gälla en och samma utgångspunkt för beräkningen av ångerfristen. Den dag ångerfristen enligt 2 § börjar löpa för avtalet om tidsdelat boende är också utgångspunkt för beräk- ningen av ångerfristen för avtalet om bytessystem. Det kan t.ex. vara så att konsumenten ingår avtalen men får en kopia av avtalet om bytessystem än kopian av avtalet om tidsdelat boende. I ett sådant fall börjar ångerfristen för avtalet om bytessystem att löpa redan den dag konsumenten får kopian av avtalet om tidsdelat boende, om ångerfristen för det avtalet börjar löpa då. För att ångerfristen ska beräknas från krävs att avtalet om bytessystem ingås i anslutning till avtalet om tidsdelat boende. Med detta förstås att det ska finnas ett både sakligt och tidsmässigt samband mellan avtalen. Närings- idkaren ska också vid ett och samma tillfälle ha erbjudit konsumenten att ingå båda avtalen. Bestämmelsen ska förenkla ångerfristens beräkning Prop. 2010/11:85 vid denna typ av kombinerade avtal. Den kan inte tillämpas på ett sådant sätt att konsumenten i realiteten saknar möjlighet att ångra det avtal om bytessystem som har ingåtts efter avtalet om tidsdelat boende. I den situationen kan avtalet inte anses ha ingåtts i anslutning till avtalet om tidsdelat boende. Bestämmelserna i 2 § andra stycket gäller för avtalet om bytessystem även om utgångspunkten för ångerfristen beräknas enligt den förevarande paragrafen. Det innebär att ångerrätten för avtalet om bytessystem och avtalet om tidsdelat boende kan upphöra att gälla . 4 kap. 4 § Konsumenten är inte skyldig att betala för boende och tjänster som konsumenten har utnyttjat innan avtalet ångras eller för några kostnader i övrigt med anledning av att ångerrätten utnyttjas. Paragrafen behandlar frågan om ersättning till näringsidkaren om konsu- menten ångrar avtalet. Bestämmelser om vissa frågor om ersättning finns i 14 § lag. I paragrafen genomförs artikel 8 i direktivet. I paragrafen föreskrivs att konsumenten inte är skyldig att betala för att han eller hon har utnyttjat boendet innan avtalet frånträds. Detsamma gäller om konsumenten har utnyttjat tjänster som ingår i avtalet. En näringsidkare som vill undvika risken att boende eller tjänster tillhanda- hålls utan ersättning får alltså avtala om att konsumenten får tillträde till dem först efter ångerfristens slut. Liksom i övrig lagstiftning om ångerrätt på det konsumenträttsliga om- rådet anges det inte att parternas skyldighet att fullgöra sina förpliktelser upphör om konsumenten utövar sin ångerrätt. Detta följer av att det finns en rätt att ångra avtalet. I själva ångerrätten ligger i och för sig också att konsumenten inte kan bli skyldig att betala för de kostnader som kan uppkomma för näringsidkaren med anledning av att ångerrätten utnyttjas. Ett klargörande i detta avseende har dock ansetts motiverat i lagtexten. 4 kap. 5 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt och med anledning av avtalet har ingått ett anknytande avtal om kredit eller andra tjänster som tillhanda- hålls av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en överens- kommelse mellan denne och näringsidkaren, ska det anknytande avtalet upphöra att gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta. Paragrafen innehåller en bestämmelse om återgång av vissa anknytande avtal när konsumenten utövar sin ångerrätt. Den motsvarar delvis 16 § lag och har sin förebild i bl.a. 2 kap. 16 §, 3 kap. 12 § och 4 kap. 10 § distans- och hemförsäljningslagen. I paragrafen genomförs artikel 11 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Ett kreditavtal eller avtal om annan tjänst som ingåtts med närings- idkaren, eller någon annan som står i avtalsförhållande med denne, med anledning av huvudavtalet upphör om konsumenten utövar ångerrätten. Det anknytande avtalet upphör automatiskt, dvs. utan att konsumenten Prop. 2010/11:85 behöver vidta någon särskild åtgärd. Det krävs alltså inte att konsumen- ten säger upp det anknytande avtalet särskilt. Om den som tillhandahåller tjänsten är någon annan än den närings- idkare som konsumenten har ingått huvudavtalet med, förutsätts det alltså att tjänsten tillhandahålls konsumenten på grund av en överens- kommelse mellan denne och näringsidkaren. En förutsättning är också att avtalet är knutet till huvudavtalet. Det kan t.ex. vara ett avtal om anslut- ning till ett bytessystem där konsumenten förutsätts erbjuda andra viss tillgång till ett tidsdelat boende som konsumenten förvärvar enligt huvudavtalet.