prop · GZ031 · 2011-09-20 00:00:00 — Eftersom sparande på ett inve- steringssparkonto inte är bundet kan sparformen utgöra ett buffertsparande och erbjuda goda möjligheter att spara ihop till riskkapital för eget entreprenörskap. Ur ett fiskalt perspektiv kan den lägre effek- tiva skattesatsen även motiveras med att samma beskattningsnivå som för investeringssparkonto föreslås gälla för kapitalförsäkring. För kapital- försäkring med underliggande tillgångar som motsvarar de som förväntas inom ramarna för investeringssparkontot bedöms den effektiva mer utförligt i avsnitt 6.13.4.) Åtgärden innebär således ökad skattemässigt neutralitet mellan direktägande av finansiella tillgångar på ett investeringssparkonto och ägande via kapital- försäkring. Dessutom tar de offentligfinansiella effekterna av sänkt effektiv skattesats för direktägande och höjd effektiv skattesats för ägande via kapitalförsäkring i viss utsträckning ut varandra. Den nivå som föreslås för räntefaktorn tillämpas i princip för sparande i pensionsförsäkring. I 42 kap. 36 § IL regleras hur schablonintäkten ska beräknas, se avsnitt 3.4. 6.13.3.5Undantag från konventionell beskattning Regeringens förslag: Avkastning på tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto ska inte tas upp till beskattning. Inte heller kapitalvinster på sådana tillgångar ska tas upp. På motsvarande sätt får inte utgifter och kapitalförluster som avser tillgångar på ett investeringssparkonto dras av. Kapitalvinster och kapitalförluster på till- gångar som anses ha avyttrats när investerings- tillgångar har överförts till ett investeringsspar- konto eller när utländsk valuta har inbetalats till ett investeringssparkonto ska tas upp och beskattas konventionellt. För tillgångar som enligt 42 kap. 38 § in- komstskattelagen inte ska ligga till grund för beräkningen av kapitalunderlaget gäller att avkastning och kapitalvinster ska tas upp och utgifter och kapitalförluster får dras av. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har berört förslaget. Skälen för regeringens förslag: Innehavare av ett investeringssparkonto ska ta upp en scha- blonmässigt beräknad intäkt till beskattning. Det innebär att huvudregeln är att faktisk avkastning och kapitalvinster respektive utgifter och kapital- förluster på tillgångar som förvaras på ett inve- steringssparkonto inte ska tas upp respektive dras av särskilt. Nedan i detta avsnitt och i avsnitt 6.13.3.2 anges undantag till denna huvud- regel. Av avsnitt 6.13.3.7 framgår att kontoinneha- varen ska anses ha avyttrat investeringstillgångar som denne överför till ett investeringssparkonto från ett annat konto som inte är ett investerings- sparkonto. Av samma avsnitt framgår att utländsk valuta som inbetalas till ett invester- ingssparkonto i vissa situationer ska anses avyttrad. Sådana avyttringar anses ske i och med att investeringstillgångarna respektive den utländska valutan förtecknas på det mottagande investeringssparkontot. Tillgångarna förvaras således på investeringssparkontot när avytt- ringen anses ske. Kapitalvinst och kapitalförlust som uppstår vid denna typ av överföringar bör tas upp till beskattning. Undantaget att kapital- vinster och kapitalförluster på tillgångar på ett investeringssparkonto inte ska tas upp bör där- för inte gälla vid avyttringar som anses ske genom överföring av investeringstillgångar eller inbetalning av utländsk valuta. Finansiella instrument som innehas av större ägare i utgivande bolag, kvalificerade andelar, andra kontofrämmande tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto med stöd av 18 § lagen om investeringssparkonto och felaktigt förvarade tillgångar omfattas, av skäl som fram- går av avsnitt 6.13.3.3, inte av schablonbeskatt- ningen. Avkastning och kapitalvinster respektive utgifter och kapitalförluster hänförliga till sådana tillgångar ska därför tas upp respektive dras av även om de förvaras på ett investeringsspar- konto. Undantaget från att avkastning och kapitalvinster respektive utgifter och kapital- förluster inte ska tas upp respektive inte får dras av ska därför inte gälla för dessa tillgångar. I 42 kap. 42 § inkomstskattelagen (1999:1229) regleras när avkastning på tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto ska undantas från konventionell beskattning, se avsnitt 3.4. låneräntan vid utgången av november ett visst år med tillägg av . Vidare förtydligas i regeringens förslag att även denna faktor än det år för vilket ett kapitalunderlag ska beräknas kan ha betydelse för räntebegränsningens tillämpning. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget och anför att arbitragevinst på detta sätt är möjlig men inte bör vara vanlig. Skatte- verket anför vidare att för att förhindra ett miss- bruk bör den föreslagna regeln införas. och Svenska Fondhandlareföre- ningen avstyrker förslaget och anför att det komplicerar konstruktionen av kontot ytterli- gare. Enligt Föreningarna torde konsekvensen av förslaget bli att finansiella institut är tvungna att sätta ett räntetak på avkastningen på kontot. De anför vidare bland annat följande. Det framstår som mycket främmande och opassande att skattereglerna ska ha en sådan styrande effekt på kapitalmarknaden. I schablonbeskattningens natur ligger att skatten ibland blir för hög och ibland för låg. Förslaget innebär att en exceptio- nell räntehändelse i förhållande till ränteläget föregående år kan få till följd att all ränta på kontanta medel kan drabbas utan att de haft något som helst inflytande över skeendet. Placering i utländsk valuta sker typiskt sett till marknadsräntor som inte följer svenska räntor och innefattar andra risker än sådana som är förenade med motsvarande ränteplaceringar i SEK. En placering i utländsk valuta kan ge högre ränta än statslåneräntan ökat med 0,75 procent- enheter. Stoppregeln kan därför komma i konflikt med bestämmelser om fria kapitalrörelser. anför bland annat att förslaget innebär ytterligare en 6.13.3.5.2Ränta på kontanta medel i vissa administrativ pålaga som leder till behov av IT- Regeringens förslag: Ränta på kontanta medel som förvaras på ett investeringssparkonto ska beskattas konventionellt om räntan helt eller delvis avser ett kalenderår då räntesatsen som legat till grund för räntans beräkning överstigit statslåneräntan vid utgången av november närmast före det kalenderåret. Tilläggspromemorians förslag: Överens- stämmer delvis med regeringens. Enligt promemorians förslag är den faktor som är avgö- rande för räntebegränsningens tillämpning stats- utveckling och ökade kostnader. Om det visar sig att investeringssparkontot missbrukas kan en reglering införas men inte . Aktiespararna avstyrker förslaget. Situationen är inte sannolik och förslaget gör regleringen än mer krånglig och ogenomtränglig för gemene man. anför bland annat att förslaget är komplicerat och konsumentovänligt och att det blir svårt att förklara regeln för kontoin- nehavaren. Skälen för regeringens förslag: Eftersom underskott av kapital vid konventionell beskatt- ning ger upphov till en skattereduktion som baseras på en nominell skattesats på är det av avgörande vikt att investerings- sparkontot inte kan missbrukas genom att underskott av kapital genereras i syfte att skapa konstgjorda schablonbeskattade vinster med en lägre effektiv skattesats. Ett sådant fall är om individen kan både låna och placera kontanta medel till en ränta som överstiger den faktor som ligger till grund för underlagets beräkning, dvs. statslåneräntan föregående år. En arbitragemöjlighet uppkommer då om ränteutgiften beskattas konventionellt medan ränteinkomsten schablonbeskattas. Uteslutande för att förhindra denna arbitragemöjlighet bör räntan på kontanta medel som förvaras på ett investeringssparkonto beskattas konventionellt om räntan helt eller delvis avser ett kalenderår då räntesatsen som legat till grund för räntans beräkning överstigit statslåneräntan vid utgången av november närmast före det kalenderåret. Normalt utbetalas ränta på kontanta medel . Det innebär att räntesatsen för ränta som avser ett visst år ska jämföras med ovan nämnda räntefaktorn som gäller (dvs. statslåneräntan före- gående år). Om räntesatsen under aktuellt år överstiger räntefaktorn slår räntebegränsningen till och hela den utbetalade räntan ska beskattas konventionellt. För ränta som inte enbart är hänförlig till ett och , utan som löper gäller att räntesatsen som används för att beräkna räntan ska jämföras med räntefaktorn för samt- liga kalenderår som räntan belöper på. Följande exempel kan illustrera detta: Kontoinnehavaren förvarar kontanta medel på sitt investerings- sparkonto från år 2 till år 3. Ränta på de kontanta medlen som avser hela betalas ut till K 3. Räntan har belöpt på såväl år 2 som år 3, vilket innebär att räntebegränsningens tillämpning avgörs av dels förhållandet mellan räntesatsen 2 och räntefaktorn under detta år (dvs. statslåne- räntan år 1), dels förhållan- det mellan räntesatsen och räntefaktorn 3. Om räntesatsen 2 eller 3 överstiger räntefaktorn under respektive år är räntebegränsningen tillämplig och hela den utbetalade räntan ska beskattas konventionellt. Av remissinstanserna är det bara som har tillstyrkt förslaget. Regeringen instäm- mer i kritiken att bestämmelsen medför att regleringen av investeringssparkontot blir mer komplicerad. Regeringen gör dock bedömningen att det är viktigt att förebygga ett enkelt upplägg som skulle kunna ge upphov till ett stort bortfall av skatteintäkter. Regeringen instämmer därför i promemorians förslag om att införa en bestäm- melse om räntebegränsning på investeringsspar- kontot. Regeringens bedömning är att den före- slagna bestämmelsen inte strider mot . I 42 kap. 42 § andra stycket 3 IL regleras att ränta på kontanta medel som förvaras på ett investeringssparkonto i vissa fall ska tas upp till beskattning, se avsnitt 3.4. 6.13.3.6 När schablonbeskattningen upphör Regeringens förslag: Anskaffningsutgiften för den som genom köp, byte eller på liknande sätt förvärvar tillgångar som förvaras på ett invester- ingssparkonto ska beräknas enligt allmänna bestämmelser i inkomstskattelagen. Anskaffningsutgiften för kontoinnehavaren när en kontofrämmande tillgång avförs från ett investeringssparkonto och överförs till ett annat eget konto som inte är ett investeringssparkonto ska anses motsvara tillgångens marknadsvärde när den avförs. Detsamma gäller för förvärvaren när en kontofrämmande tillgång som har förvär- vats genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt avförs från ett investeringsspar- konto. När utländsk valuta tas ut från ett invester- ingssparkonto ska anskaffningsutgiften för kontoinnehavaren anses motsvara valutans marknadsvärde . När utländsk valuta som har överlåtits genom arv, testamente, gåva, bodelning eller liknande över- låtelse tas ut ska förvärvarens anskaffningsutgift anses motsvara valutans marknadsvärde när den tas ut. När ett investeringssparkonto upphör ska kontoinnehavarens anskaffningsutgift för finan- siella instrument och utländsk valuta som förva- ras på kontot anses motsvara tillgångarnas marknadsvärden när kontot upphör. Detta gäller dock inte för finansiella instrument som har överförts till ett investeringssparkonto om över- föringen av tillgångarna har medfört att kontot till vilket överföringen har skett har upphört som investeringssparkonto. Dessa bestämmelser ska inte tillämpas på till- gångar som enligt 42 kap. 38 § inkomstskatte- lagen inte ska ligga till grund för beräkningen av kapitalunderlaget. Kontoinnehavarens anskaffningsutgift för en kontofrämmande tillgång som förvaras på ett investeringssparkonto i strid med 17 § lagen om investeringssparkonto ska anses motsvara till- gångens marknadsvärde när den felaktiga förva- ringen inleddes. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorians förslag anges inte uttryckligen att bestämmelsen om anskaffningsutgift för finansiella instrument och utländsk valuta när investeringssparkontot upp- hör gäller för kontoinnehavaren. Promemorian innehåller heller inget förslag som avser anskaff- ningsutgift för tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto i strid med 17 § lagen om investeringssparkonto. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte berört förslagen. Lantbrukarnas Riksför- bund (LRF) anser att det är rimligt att knyta den nya anskaffningsutgiften till marknadsvärdet när investeringstillgångar förs ut ifrån ett invester- ingssparkonto. anför att dubbelbeskattning kan komma i fråga vid försäljning av kvalificerade andelar som blivit kvalificerade de förvarats på inve- steringssparkontot. När dessa kvalificerade andelar säljs, ges det ingen möjlighet för den skattskyldige att tillämpa någon annan anskaff- ningsutgift än den ursprungliga anskaffningsut- giften, vilket leder till dubbelbeskattning efter- som tillgången i fråga kan ha varit föremål för schablonbeskattning före det att den avfördes från investeringssparkontot. anser inte att denna reglering kan vara berättigad. Skälen för regeringens förslag Tillgångar som förvaras på ett investeringsspar- konto schablonbeskattas, med vissa undantag, och därför har anskaffningsutgiften ingen bety- delse för beskattningen så länge tillgångarna förvaras på kontot. Schablonbeskattningen av tillgångarna kan dock upphöra. Det kan ske när investeringssparkontot upphör, när tillgångar överförs till ett konto som inte är ett invester- ingssparkonto eller, vad gäller kontanta medel, tas ut och när vissa kontofrämmande tillgångar förvaras i strid med bestämmelserna i lagen om När schablonbeskatt- ningen upphör ska ränta, utdelning och annan avkastning och kapitalvinster på tillgångarna tas upp enligt de vanliga reglerna om beskattning i inkomstslaget kapital och utgifter och kapital- förluster får dras av. Tillgångarnas anskaffnings- utgift får då betydelse vid beräkningen av kapi- talvinst eller kapitalförlust. Frågan uppkommer i dessa fall om tillgångarnas faktiska anskaffnings- utgift eller en på annat sätt beräknad anskaff- ningsutgift ska tillämpas på tillgångar som inte längre omfattas av schablonbeskattningen. Anskaffningsutgift för förvärvare vid onerösa förvärv När tillgångar på ett investeringssparkonto avförs och överförs till förvärvaren i samband med kontoinnehavarens överlåtelse av tillgång- arna genom försäljning, byte eller på liknande sätt, eller tas ut om det är fråga om kontanta medel, är tillgångarna härefter, såvida inte en överföring sker direkt mellan två investerings- sparkonton, föremål för konventionell beskatt- ning. Förvärvaren har i dessa fall haft en utgift för anskaffandet av tillgångarna. Denna utgift bör, i enlighet med allmänna bestämmelser i inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, ligga till grund för den fortsatta skattemässiga behandlingen av tillgångarna inom det konven- skattesystemet. Således bör vid förvärv i dessa fall tillgångarnas faktiska anskaffningsut- gift tillämpas när tillgångarna lämnar den scha- blonbeskattade sfären. Värdestegring avseende tillgångar som omfattas av det konventionella skattesystemet beskattas först när tillgångarna avyttras. Till skillnad från sådana tillgångar beskattas värdestegring på till- gångar inom investeringssparkontosystemet löpande genom den schablonintäkt som ska tas upp. Om en viss tillgång har stigit i värde har detta lett till att kapitalunderlaget, som ligger till grund för beräkningen av schablonintäkten, har ökat i motsvarande utsträckning. Det kan därför inte sägas belöpa någon latent kapitalvinst på sådana tillgångar. På grund härav bör värdesteg- ringar som sker inom det schablonbeskattade området inte på nytt beskattas när schablonbe- skattningen upphör, vilket skulle kunna bli effekten om den faktiska anskaffningsutgiften skulle ligga till grund för beräkning av vinst eller förlust vid en framtida avyttring. Det är därför inte lämpligt att tillämpa den faktiska anskaff- ningsutgiften på tillgångar som har samma ägare före som efter det att schablonbeskattningen upphör. Eftersom värdestegringen för tillgångar på ett investeringssparkonto får anses ha omfattats av schablonintäkten bör utgångspunkten i stället vara att anskaffningsutgiften när schablonbe- skattningen upphör ska bestämmas till tillgång- arnas marknadsvärde . Även i de fall när tillgångarna har stigit i värde innebär det att innehavaren kan välja att avyttra tillgång- arna så fort de har lämnat den schablonbeskat- tade sfären utan att det uppstår någon kapital- vinst. Att bestämma anskaffningsutgiften på detta sätt blir visserligen inte förmånligt i de situationer när tillgångarna har sjunkit i värde. I dessa fall skulle det vara förmånligare för inneha- varen om den faktiska anskaffningsutgiften tillämpades vid den konventionella beskatt- ningen, eftersom den är högre än marknadsvär- det när schablonbeskattningen upphör. Det kan dock inte komma i fråga att den skattskyldige ska få välja vilket av dessa värden som ska utgöra anskaffningsutgiften när schablonbeskattningen upphör. Det ligger i schablonbeskattningens natur att den är förmånlig i vissa situationer men inte i andra. Utgångspunkten för fastställande av anskaffningsutgiften som ska tillämpas inom den konventionella beskattningen i de fall ägande- rätten inte har övergått till annan ska alltså vara tillgångarnas marknadsvärde när schablonbe- skattningen upphör. För tillgångar som har för- varats på ett investeringssparkonto, upphör schablonbeskattningen i regel antingen när kontot upphör som investeringssparkonto eller när tillgångarna avförs eller tas ut från kontot. Nyss nämnda utgångspunkt bör dock inte gälla för finansiella instrument som har överförts till ett investeringssparkonto om överföringen av tillgångarna har medfört att kontot till vilket överföringen har skett har upphört som inve- steringssparkonto. En överföring av finansiella instrument får anses fullbordad först när instru- menten förtecknas på kontot. Om överföringen har gjorts i strid med bestämmelserna i lagen upphör kontot som investeringssparkonto. Det sker alltså som de överförda finansiella instrumenten förtecknas på kontot. Anskaffningsutgiften för tillgångar som över- förts på detta vis bör inte bestämmas på samma sätt som för övriga tillgångar som behandlas i detta avsnitt. Anskaffningsutgiften för dessa till- gångar bör i stället beräknas enligt allmänna bestämmelser i om anskaffningsutgift och således undantas från de särskilda bestämmel- serna om beräkning av kontoinnehavarens anskaffningsutgift för tillgångar som är föremål för schablonbeskattning. Anskaffningsutgift för förvärvare vid benefika förvärv Investeringstillgångar som förvaras på ett inve- steringssparkonto som kontoinnehavaren har överlåtit genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt får bara överföras till förvärvarens konto om förvärvarens konto är ett investeringssparkonto. Vid överföringar mellan investeringssparkonton har anskaffningsutgiften för förvärvaren ingen skattemässig betydelse. På grund härav är det inte nödvändigt med en särskild bestämmelse om anskaffningsutgiften vid denna typ av förvärv. Kontofrämmande tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto som har förvärvats genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt får däremot överföras till förvärva- rens konto under förutsättning att detta konto inte är ett investeringssparkonto. En sådan överföring kan också ske via ett annat konto som inte är ett investeringssparkonto som inne- has av överlåtaren. För kontanta medel som förvaras på ett inve- steringssparkonto finns inga begränsningar såvitt avser överföring till förvärvaren i samband med benefika överlåtelser. Vid sådana överlåtelser är det alltså möjligt att ta ut utländsk valuta från investeringssparkontot och sätta in den på förvärvarens konto även om det inte är ett inve- steringssparkonto. Frågan är vilken anskaffningsutgift som ska gälla för förvärvaren av kontofrämmande till- gångar eller utländsk valuta i dessa situationer. Enligt 44 kap. 21 § IL inträder vid benefika förvärv förvärvaren i den tidigare ägarens skattemässiga situation (kontinuitetsprincipen). I fråga om bland annat delägarrätter och ford- ringsrätter, dvs. vissa typer av finansiella instru- ment, ska som anskaffningsutgift räknas ett belopp som motsvarar det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om den tidigare ägaren i stället hade avyttrat tillgångarna för äganderättsövergången. Om överlåtelsen, dvs. äganderättsövergången, sker när tillgångarna inte förvaras på ett inve- steringssparkonto ska givetvis kontinuitets- principen tillämpas. Det är däremot inte lämpligt att tillämpa denna princip om överlåtelsen sker när tillgångarna förvaras på ett investeringsspar- konto. En tanke med investeringssparkontot är nämligen att kontoinnehavaren inte ska behöva hålla reda på anskaffningsutgifter för tillgångar på kontot. Om förvärvaren vid tillämpning av kontinuitetsprincipen ska få en rättvisande anskaffningsutgift förutsätter det att han eller hon kan få reda på kontoinnehavarens anskaff- ningsutgift. Ett annat skäl mot att tillämpa kontinuitetsprincipen i dessa fall är att de över- låtna tillgångarna har schablonbeskattats de har förvarats på investeringsspar- konto. Om kontinuitetsprincipen skulle tilläm- pas i förhållande till förvärvaren skulle det inne- bära att värdestegring på tillgångarna som har förvärvats på investeringssparkontot skulle beskattas två gånger. Anskaffningsutgiften för förvärvaren vid en benefik överlåtelse av tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto bör i stället beräknas på samma sätt som för kontoinnehavaren om denne skulle ta ut tillgångarna från det schablon- beskattade systemet. Det vill säga anskaffnings- utgiften bör anses motsvara tillgångarnas mark- nadsvärde när de avförs från investeringsspar- kontot eller, om det handlar om utländsk valuta, valutans värde när den tas ut från kontot. Tillgångar som inte är föremål för schablonbe- skattning Om kontofrämmande tillgångar som förvaras på ett investeringssparkonto med stöd av 18 § lagen om investeringssparkonto inte byter karaktär till investeringstillgångar får de förvaras på inve- steringssparkontot till och med den sextionde dagen efter den dag då de emitterades. De har då inte varit föremål för scha- blonbeskattning. Med anledning härav bör de särskilda bestämmelserna om anskaffningsutgift som gäller tillgångar som inte längre omfattas av schablonbeskattning som föreslås i denna proposition inte tillämpas på denna typ av till- gångar. Det kan tilläggas att den som förvärvar kontofrämmande tillgångar vid en emission vars syfte är att tillgångarna ska bli investeringstillgångar får förutsättas vara med- veten om att förvärvet avser kontofrämmande tillgångar. Det bör därför finnas goda förut- sättningar för förvärvaren att hålla reda på den faktiska anskaffningsutgiften för det fall det tänkta karaktärsskiftet inte sker och tillgångarna inte blir föremål för schablonbeskattning. Inte heller finansiella instrument som har getts ut av ett företag i vilket innehavaren äger eller mer av rösterna för samtliga andelar eller av kapitalet i företaget är föremål för schablonbeskattning. Sådana tillgångar får förvaras på ett investeringssparkonto under och schablonbeskattas inte . Finansiella instrument som omfattas av ägarbegränsningen kan dock ha förvarats på ett investeringssparkonto under betydligt än så. Det kan t.ex. vara fallet om kontoinnehavaren förvarar en post aktier som inte motsvarar av rösterna i bolaget på sitt investeringssparkonto och senare förvärvar ytterligare så många aktier i bolaget som krävs för att innehavet ska nå upp till denna gräns. I detta fall har aktierna på kontot, så länge de inte omfattades av ägarbegränsningen, varit föremål för schablonbeskattning. Det är alltså enbart om högst tret- som de har varit föremål för konven- tionell beskattning.