prop · GY03106 · 2011-03-29 00:00:00 — minska annan resursåtgång vid användning av produkterna, utan att försämra användbarhet, ekonomi och säkerhet för produkterna. enhetliga krav följer en större tillgänglighet till den inre marknaden. Riskerna för särskilda krav på märkning i olika länder minskar. kunna få positiva effekter för svenska företags konkurrensförmåga på den inre marknaden. Framtagandet av kraven på energimärkning kommer också samordnas inom kommissionen med framtagandet av ekodesign- krav som ställer minimikrav vad gäller bl.a. energieffektivitet för att få Prop. 2010/11:106 släppa ut sådana produkter på marknaden. rativa bördan för företagen vid framtagandet av nya energimärkningskrav kan därmed begränsas. I det förberedande arbetet inför en delegerad akt ska kommissionen genomföra en bedömning av aktens effekter för tillverkare, inbegripet små och medelstora företag, i fråga om konkurrenskraft, även på mark- nader utanför unionen, innovation, marknadstillträde samt kostnader och nytta. bör utifrån denna bedömning även se över konsekvenserna för berörda svenska företag. När det gäller effekterna på små- och medelstora företag bör Energi- myndigheten då särskilt uppmärksamma eventuella behov av stötta dem med vägledning och kunskapsstöd inför att nya krav på energimärkning införs. bör också liksom sker bedriva ett aktivt utåtriktat arbete gentemot berörda företag inför att nya produktgrupper ska omfattas av krav på energimärkning. Antalet företag som kan komma att beröras av nya krav på märkning är svårt att bedöma på förhand då det är avhängigt av vilka produktgrupper som framöver kommer att omfattas av delegerade akter. Den föreslagna lagen om energimärkning och ändringarna i ekodesign- lagen bedöms inte medföra några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsätt- ning och offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. När det gäller tillämpningen av nuvarande lagstiftning har måltill- strömningen till domstolarna varit låg. Det är däremot svårt att på för- hand bedöma hur den framtida måltillströmningen kan komma att förändras. och rådets direktiv /30/EU om märkning och standardiserad produktinformation som anger energirelaterade produkters användning av energi och andra resurser (energimärkningsdirektivet) antogs . Direktivets syfte är att göra det möjligt för slutanvändare av energi- relaterade produkter att välja de mest effektiva produkterna, främst vad avser energieffektivitet men även beträffande användning av andra väsentliga resurser. Syftet ska uppnås genom att energirelaterade produkter förses med information om de uppgifter som påverkar produktens användning av energi och andra väsentliga resurser. Informationen ska lämnas på två sätt, nämligen på en etikett som fästs på själva produkten och i ett informationsblad som bifogas produkten. Direktivet är ett s.k. ramdirektiv, vilket innebär att det i direktivet bara anges vissa grundläggande krav på energimärkning av produkter och vissa åtgärder som skall vidtas innan en produkt släpps ut på marknaden eller tas i bruk. Några specifika produkter nämns inte i direktivet. Av vissa bestämmelser i direktivet framgår att om en viss produkt eller grupp av produkter uppfyller vissa förutsättningar ska Europeiska kommissionen anta en delegerad akt på visst angivet sätt. I en sådan akt ska först anges vilken eller vilka produkter som omfattas av den dele- gerade akten. Därefter ska en rad krav på energimärkning av produkten ställas upp. Dessa krav kommer att vara mer omfattande och mer preciserade än de allmänt hållna kraven i direktivet. Begreppet delegerad akt har beskrivits närmare i avsnitt 7.2 Lagens tillämpningsområde. Den föreslagna lagen är i huvudsak uppbyggd på samma sätt som direktivet, dvs. den är en ramlag. Lagen anger alltså de allmänna kraven på energimärkning av energirelaterade produkter och de åtgärder som ska vidtas innan en sådan produkt släpps ut på marknaden eller tas i bruk, men ingen specifik produkt nämns uttryckligen i lagen. När kommissionen antar en delegerad akt beträffande en specifik produkt innebär det att produkten förs in under energimärkningssystemet och lagens bestämmelser blir tillämpliga på produkten. De delegerade akterna kommer att få formen av förordningar, vars bestämmelser är direkt tillämpliga i medlemsstaterna och alltså varken får eller ska genomföras i svensk lagstiftning. Undantag från detta gäller bara om det i en förordning uttryckligen anges att medlemsstaterna ska anta föreskrifter inom ett visst område. 1 § Genom denna lag genomförs och rådets direktiv /30/EU av om märkning och standar- diserad produktinformation som anger energirelaterade produkters användning av energi och andra resurser. Lagen innehåller bestämmelser om att slutanvändare av energi- relaterade produkter ska ges information om dessa produkters användning av energi och av andra väsentliga resurser. tionen ska ges i form av märkning av produkten och av bifogad Prop. 2010/11:106 standardiserad produktinformation. Lagen gäller inte begagnade energirelaterade produkter. I första stycket anges att genom lagen genomförs det s.k. energimärk- ningsdirektivet i svensk lagstiftning. I andra stycket anges lagens huvudsakliga innehåll, och dess syfte. Lagen syftar till att ge slutanvändare av energirelaterade produkter information om sådana produkters användning av energi och av andra väsentliga resurser. Dessutom anges hur denna information ska ges, nämligen i form av märkning av produkten och i form av en bifogad produktinformation. Den typen av information benämns i dagligt tal energimärkning. Syftet med energimärkningen är att göra det möjligt för slutanvändare att köpa de produkter som är mest effektiva i nämnda hänseenden. I tredje stycket anges att lagens bestämmelser inte omfattar begagnade energirelaterade produkter. I artikel 1.3 i direktivet anges att direktivet inte ska tillämpas på begagnade produkter, transportmedel för personer eller varor och märkplåtar eller motsvarande som fästs på produkter av säkerhetsskäl. En produkt som enligt lagens definition är en energirelaterad produkt omfattas alltså inte av lagens bestämmelser när den säljs som begagnad. De övriga två typerna behöver inte nämnas då de aldrig kommer att bli föremål för en delegerad akt och därmed aldrig kommer att omfattas av lagens bestämmelser. Genom bestämmelsen genomförs artikel 1.3 i direktivet. 2 § I denna lag betyder andra väsentliga resurser: vatten, kemikalier eller varje annat ämne som förbrukas av en produkt vid normal användning, energirelaterad produkt: en produkt som omfattas av föreskrifter i en delegerad akt enligt artikel 10 i direktiv /30/EU, leverantör: en tillverkare eller en tillverkares representant eller en importör som släpper ut en energirelaterad produkt på unions- marknaden eller som gör det möjligt att ta den i bruk på unions- marknaden, representant: en fysisk eller juridisk person som är etablerad inom Europeiska unionen och som av en tillverkare fått skriftlig fullmakt att handla på dennes vägnar i fråga om samtliga eller vissa av förpliktelserna enligt denna lag, importör: en fysisk eller juridisk person som är etablerad inom Europeiska unionen och som inom sin näringsverksamhet släpper ut en produkt från tredjeland på unionsmarknaden eller som gör det möjligt att ta den i bruk på unionsmarknaden, återförsäljare: en detaljist eller annan person som yrkesmässigt ställer ut eller bjuder ut energirelaterade produkter som är avsedda för slutanvändare, oavsett om detta ska ske genom försäljning, uthyrning eller hyrköp, att släppa ut en produkt på unionsmarknaden: att göra en produkt tillgänglig på unionsmarknaden i syfte att den ska spridas eller användas inom unionen oavsett om det sker i vinstsyfte eller gratis och oavsett vilken försäljningsteknik som används, att ta i bruk en produkt på unionsmarknaden: att ta i bruk en produkt för avsett ändamål inom unionen. Om det inte finns någon sådan leverantör som avses i första stycket åvilar leverantörens skyldigheter enligt denna lag varje fysisk eller juridisk person som släpper ut produkten eller som gör det möjligt att ta den i bruk på unionsmarknaden. I första stycket anges ett antal definitioner. andra väsentliga resurser: Definitionen är likalydande med definitio- nen av begreppet i artikel 2 c i direktivet. energirelaterad produkt: Som har nämnts i inledningen till författ- ningskommentaren är lagen en s.k. ramlag. Den anger alltså bara vissa grundläggande bestämmelser om energimärkning av produkter. Viktigare att uppmärksamma är att lagen inte nämner någon specifik produkt. Skälet till detta är följande. I inledningen till författningskommentaren nämns att enligt artikel 10 i direktivet ska Europeiska kommissionen, under vissa förutsättningar, anta en delegerad akt beträffande en specifik produkt. Detta medför att produkten förs in under systemet med energimärkning och därmed omfattas av föreskrifterna i den delegerade akten och föreskrifterna i denna lag. Produkter som inte omfattas av någon delegerad akt omfattas alltså inte av lagens bestämmelser. Direktivet omfattar enligt artikel 1.2 bara produkter som har en betydande direkt eller indirekt inverkan på användningen av energi och, när det är relevant, andra väsentliga resurser. Endast sådana produkter kan alltså bli föremål för en delegerad akt. Begreppet direkt påverkan definieras i artikel 2 e som påverkan av produkter som under användning faktiskt använder energi, medan begreppet indirekt påverkan definieras i artikel 2 f som påverkan av produkter som inte använder energi men som under användning bidrar till energisparande. Produkter som omfattas av en delegerad akt och alltså omfattas av lagens bestämmelser benämns i lagen energirelaterade produkter. Det är samma term som används i direktivet. leverantör: Definitionen bygger på motsvarande definition i direktivets artikel 2 h. representant: är utformad efter motsvarande definition i lagen (2008:112) om ekodesign. importör: Definitionen är utformad efter motsvarande definition i lagen (2008:112) om ekodesign. återförsäljare: Definitionen utgår från motsvarande definition i artikel i direktivet. En detaljist är typiskt sett en fysisk eller juridisk person som bedriver sin verksamhet i en detaljhandel. Med annan person avses en person som bedriver motsvarande verksamhet men inte i en detaljhandel. Det rör sig i allmänhet om försäljningsverksamhet som bedrivs på exempelvis marknader eller som gatuförsäljning. Endast yrkesmässiga försäljare omfattas av begreppet. En fysisk person som helt privat bjuder ut eller säljer produkter omfattas alltså inte av Sådan privat försäljning torde nästan uteslutande omfatta begagnade produkter som enligt 1 § tredje stycket inte omfattas av lagens bestämmelser. Begreppet ställa ut en produkt syftar på det förhållandet att en even- tuell slutanvändare kan iaktta produkten i verkligheten, exempelvis i en butik. Begreppet bjuda ut en produkt syftar på det motsatta förhållan- det, dvs. att en eventuell slutanvändare inte kan iaktta produkten i verkligheten. Det rör sig då om s.k. distansförsäljning, exempelvis genom postorderkataloger eller via Internet. Det bör uppmärksammas att begreppet slutanvändare inte bara inne- fattar konsumenter utan alla som kan tänkas inhandla en energirelaterad produkt för användning i slutledet. att släppa ut en produkt på unionsmarknaden: Definitionen bygger på motsvarande definition i direktivets artikel 2 i. I definitionen sägs att en produkt släpps ut på marknaden. Med detta avses inte en enskild produkt utan produkten i kollektiv bemärkelse. Detta skiljer sig från definitionen i nästa stycke. Ett utsläppande på marknaden av en produkt omfattas av definitionen oavsett om det sker i vinstsyfte eller gratis. Ingen torde släppa ut en produkt i kollektiv bemärkelse i syfte att ge bort den gratis. Däremot är det inte ovanligt med gratiserbjudanden av enskilda produkter i vissa situationer, exempelvis när en ny produkt introduceras på marknaden eller en produkt utbjuds gratis i kombination med en annan produkt. Enligt definitionen omfattas även sådana gratisprodukter av definitionen och därmed av lagens bestämmelser. Det är i praktiken en leverantör, enligt definitionen i första stycket, som släpper ut en produkt på marknaden. Antingen är leverantören en tillverkare som för vidare produkten från tillverkningsledet i avsikt att den ska distribueras eller användas inom unionen eller är leverantören en importör som för in produkten på unionsmarknaden i samma avsikt. En produkt anses inte vara utsläppt på marknaden eller tagen i bruk där, som regleras i nästa stycke, när den t.ex. förs vidare till en annan tillverkare för ytterligare insatser, såsom montering, förpackning, bearbetning eller märkning. Produkter som uteslutande exporteras till tredje land anses inte heller bli utsläppta på unionsmarknaden eller tagna i bruk där. att ta i bruk en produkt på unionsmarknaden: Definitionen bygger på motsvarande definition i direktivets artikel 2 j. Denna definition syftar, i motsats till föregående definition, på en enskild produkt. Många energirelaterade produkter består av många delar som inte monteras ihop förrän produkten installeras på plats. En sådan produkt släpps visserligen ut på marknaden enligt definitionen men att exempelvis energimärka de olika delarna med en etikett är inte möjligt. Vissa skyldigheter enligt lagen inträder därför inte förrän den enskilda produkten är ihopmonterad på plats och därmed tas i bruk . I direktivets definition av leverantör anges att om det inte finns någon leverantör åvilar leverantörens skyldigheter varje fysisk eller juridisk person som släpper ut produkten eller som gör det möjligt att ta den i bruk på unionsmarknaden. Den bestämmelsen är en materiell föreskrift och har därför, i enlighet med Lagrådets förslag, placerats som ett andra Prop. 2010/11:106 stycke i paragrafen. 3 § En leverantör ska kostnadsfritt tillhandahålla en etikett och ett informationsblad till alla exemplar av en energirelaterad produkt. För inbyggda eller installerade produkter gäller detta bara om det föreskrivs i den delegerade akten som omfattar produkten. Etiketten och informationsbladet ska innehålla den information som krävs enligt den delegerade akten för produkten och i övrigt vara utformade så att slutanvändarna kan ta del av informationen. I första stycket anges det grundläggande kravet på en leverantör när han släpper ut en energirelaterad produkt på unionsmarknaden, nämligen att han tillhandahåller en etikett och ett informationsblad avseende produkten. Skyldigheten gäller för varje enskild produkt. Om leverantören är tillverkare av produkten är det naturligtvis tillverkaren som framställer etiketter och informationsblad och sedan tillhandahåller dessa. Om leverantören däremot är importör av produkten kan han välja mellan att själv tillverka etiketter och informationsblad eller låta tillverkaren, som i detta fall är etablerad i ett tredjeland, tillverka etiketter och informationsblad. Oavsett vilket sätt importören väljer måste han från tillverkaren försäkra sig om korrekt information beträffande de uppgifter som ska anges på etiketten och informations- bladet och korrekt utformning av etiketten och informationsbladet. I 2 § anges när en produkt ska anses utsläppt på marknaden. Genom bestämmelsen i första stycket genomförs artikel 5 a i direktivet. Etiketter och informationsblad ska tillhandahållas kostnadsfritt. bestämmelsen genomförs artikel 5 d i direktivet. Ett undantag från denna skyldighet finns dock. Det gäller inbyggda eller installerade produkter. För dessa produkter gäller skyldigheten bara när så uttryckligen anges i den delegerade akten för den aktuella produkten. Med inbyggda produkter avses främst delar som är fast installerade i en energirelaterad produkt. Med installerade produkter avses produkter som kräver mer omfattande installationsåtgärder än exempelvis vanliga hushållsprodukter, såsom tvätt- och diskmaskiner. Denna typ av produkter behandlas också i författningskommentaren till 2 §. Genom denna undantagsbestämmelse genomförs artikel 4 b i direk- tivet. I andra stycket anges att etiketten och informationsbladet ska ange den information som krävs enligt den delegerade akten. Dessutom anges att de i övrigt ska vara utformade så att slutanvändarna kan ta del av informationen. För en produkt som en återförsäljare ställer ut exempelvis i innebär det naturligtvis att etiketterna ska utformas på svenska språket. På samma sätt torde det inte vara svårt för en leverantör att avgöra vad som är relevant språkversion i andra medlemsstater inom unionen. Frågan har berörts i avsnitt 7.3. 4 § När en energirelaterad produkt ställs ut för försäljning, Prop. 2010/11:106 uthyrning eller hyrköp till slutanvändare ska återförsäljaren eller den som i övrigt ställer ut produkten fästa etiketten på produkten. Detta ska ske på ett sådant sätt att etiketten lätt kan läsas och i övrigt på det sätt som anges i den delegerade akten. Dessutom ska informationsbladet finnas tillgängligt i anslutning till produkten. Paragrafen reglerar det fall att en produkt ställs ut för försäljning, uthyrning eller hyrköp till slutanvändare, dvs. när produkten är utställd på ett sådant sätt att en eventuell slutanvändare kan iaktta produkten i verkligheten. Den som ställer ut produkten är då skyldig att på produkten fästa den etikett som leverantören enligt 3 § är skyldig att tillhandahålla. Det vanliga torde vara att en återförsäljare ställer ut produkten i sin butik. Men även andra fall torde förekomma, exempelvis att en produkt ställs ut på en marknad eller liknande eller att leverantören själv ställer ut produkten. Det är dock alltid den som ställer ut produkten som har skyldigheterna enligt paragrafen. Etiketten ska fästas på ett sådant sätt att en eventuell slutanvändare lätt kan ta del av etikettens information. I övrigt måste den delegerade aktens föreskrifter om hur etiketten ska fästas följas. Slutligen måste informationsbladet angående produkten finnas tillgängligt för en eventuell slutanvändare i anslutning till produkten. Genom paragrafen genomförs artikel 6 b i direktivet. 5 § När en energirelaterad produkt bjuds ut till försäljning, uthyrning eller hyrköp på ett sådant sätt att en eventuell slutan- vändare inte kan se produkten utställd ska återförsäljaren eller den som i övrigt bjuder ut produkten tydligt lämna den information som anges på etiketten och i informationsbladet på det sätt som anges i den delegerade akten. Denna paragraf reglerar det fall att en produkt bjuds ut på ett sådant sätt att en eventuell slutanvändare inte kan iaktta produkten i verkligheten. Det gäller t. ex. när produkter säljs via postorder, då produkten bara finns avbildad i en postorderkatalog, då den säljs via Internet då produkten i allmänhet finns avbildad på en hemsida eller i direktreklam i brevlådan då produkten finns avbildad i reklambladet. Den delegerade akten för produkten i fråga kommer då att innehålla föreskrifter om hur den information som anges på etiketten och informa- tionsbladet ska göras tillgänglig för en eventuell slutanvändare. Dessa föreskrifter måste då följas av den som bjuder ut produkten för försälj- ning. Genom paragrafen genomförs artikel 7 i direktivet. 6 § När en energirelaterad produkt säljs till slutanvändare ska säljaren se till att produkten är försedd med en etikett och att informationsbladet finns med i de handlingar som åtföljer produk- ten. I paragrafen föreskrivs att säljaren vid själva försäljningen ska se till att Prop. 2010/11:106 den försålda produkten är försedd med etikett och att informationsbladet Genom paragrafen genomförs artikel 6 a i direktivet. 7 § Den som på annat sätt än det som sägs i 4 och 5 §§ gör reklam för en särskild modell av en energirelaterad produkt och i reklamen lämnar energirelaterad information eller information om priset ska i reklamen också lämna en hänvisning till produktens energieffektivi- tetsklass. Den aktuella paragrafen gäller bara vid reklam för en viss modell av en energirelaterad produkt. Om exempelvis en leverantör, t. ex. en tillverkare av tvättmaskiner, eller en återförsäljare, t. ex. en detaljhandelskedja som saluför tvätt- maskiner, gör reklam för sina tvättmaskiner utan att nämna en viss modell är paragrafen inte tillämplig. Detsamma gäller om reklamen avser tvättmaskiner av ett visst märke utan att någon viss modell nämns. Paragrafen blir inte heller tillämplig om reklamen avser en viss modell men ingen information lämnas om energieffektivitet eller pris. I sist- nämnda fall krävs alltså att information lämnas om antingen energieffek- tivitet eller pris eller båda för att paragrafen ska bli tillämplig. Kraven på information i paragrafen är inte lika långtgående som kraven då en energirelaterad produkt ställs ut eller bjuds ut till försäljning i enlighet med 4 och 5 §§. Frågan blir då hur man skiljer situationerna i 4 och 5 §§ från situa- tionen i den aktuella paragrafen. Vad gäller utställande av en viss modell torde det inte stöta på några problem att skilja det från reklam enligt den aktuella paragrafen. Utställande äger rum i en butik med modellen fysiskt närvarande och där syftet är att slutanvändare ska köpa de modeller som finns i butiken. Däremot kan det bli svårare att skilja utbjudande av modellen från den typ av reklam som avses i den aktuella paragrafen. Utgångspunkt vid bedömande av denna fråga bör vara inställningen att syftet med reklam enligt denna paragraf är att göra slutanvändarna uppmärksamma på en modell medan utbjudande av en modell visserligen har samma syfte men därutöver syftar till att lämna information om var och hur man kan inhandla modellen. Detta synsätt får följande konsekvenser. Om man förevisar en modell i bild och lämnar information om energi- effektivitet och pris men ingenting annat är det tillräckligt att lämna en hänvisning till produktens energieffektivitetsklass i enlighet med den aktuella paragrafen. Typexempel på sådan reklam är TV-reklam och bioreklam. Den aktuella reklamen visas då under så kort tidrymd att det inte är menings- fullt att lämna mer omfattande och ingående information eftersom even- tuella slutanvändare inte hinner vare sig anteckna eller memorera sådan information. Andra typexempel är reklam på stora annonstavlor på allmän plats eller på annonstavlor i bussar och tunnelbanevagnar. Inte heller i dessa fall torde det vara meningsfullt att lämna mer omfattande och ingående information, eftersom mycket få slutanvändare torde anteckna eller lägga på minnet sådan information. I nu nämnda fall vill man alltså bara göra slutanvändarna uppmärk- samma på en modell. I dessa fall blir den aktuella paragrafen tillämplig. Om man däremot, utöver nämnd information, även informerar om var och hur man kan inhandla modellen blir det fråga om utbjudande av modellen enligt 5 §. Denna information måste dock vara någorlunda preciserad för att det ska bli fråga om utbjudande av modellen. räcker alltså inte med att en koncern som både tillverkar och säljer en modell i reklamen informerar om att modellen säljs i koncernens egna butiker eller att en detaljhandelskedja informerar om att modellen säljs i Det krävs i stället att information lämnas om specifikt angivna butiker eller att det åtminstone finns information om var man utan alltför stort besvär kan få denna information. Typexempel på sådant utbjudande är hemsidor på Internet, postorder- kataloger och reklamlappar i brevlådan. Den slutanvändare som söker upp information på dessa ställen gör det knappast för att bli uppmärk- sammad på en viss modell utan syftet torde för det mesta vara att informera sig om en modell som han avser att köpa eller i vart fall funderar på att köpa. I dessa fall blir den aktuella paragrafen inte tillämplig utan i stället de allmänna bestämmelserna om utbjudande av produkter till försäljning.