prop · GZ0310 · 2011-11-08 00:00:00 — förundersökningsbegränsning, tar det som huvudregel att få tillbaka ärendet från åklagaren. En överflyttning av ärendet mellan polis och åklagare, och tillbaka, kräver även ett antal administrativa och resurskrävande handgrepp, som inte kan ske automatiserat. Ett annat hinder för ett effektivt utredningsförfarande är den bristande samordningen av förundersökningar med samma misstänkta Om samordningen blir bättre, t.ex. genom mer regelbunden registerkontroll avseende misstänkta personer, kan dels samordning av själva utredningsarbetet ske till en utredare, dels blir det möjligt att med stöd i förundersökningsbegränsning sätta gränser för vad som ska Ytterligare ett hinder, som försvårar för polismyndigheterna att identifiera när förutsättningarna för förundersökningsbegränsning är uppfyllda är att förundersökningsledarna inte har tid för ledning, styrning, uppföljning och kontroll i enskilda utredningar. Utredningen bedömer att det finns större förutsättningar att hantera utredningar av mängdbrott på ett effektivt sätt om polismyndigheterna får möjlighet att besluta om förundersökningsbegränsning. bör vara begränsad och behovsanpassad. Utredningen föreslår därför att förundersökningsbegränsning i bötesfallet, samtidighetsfallet och vårdfallet, samt vid särskild åtalsprövning, i de förundersökningar som leds av polismyndigheten. bör besluta om föreskrifter och allmänna råd om med de riktlinjer som finns inom . Utredningen bedömer att den kompetens som finns hos Polisens förundersökningsledare inte är tillräcklig för att kunna fatta beslut om Förundersökningsledare som ska ges behörighet att besluta om förundersökningsbegränsning bör ha genomgått relevant utbildning och ha erforderlig erfarenhet. kompletteras med teoretiskt och praktiskt innehåll för att uppfylla kraven på kvalitet och rättssäkerhet. Disproportionsfallet förtydligas och utvidgas Disproportionsfallet medger en möjlighet för åklagare att besluta om att inte inleda eller lägga ned en inledd förundersökning om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till Disproportionsfallet är begränsat till de brott som i händelse av lagföring inte leder till någon svårare påföljd än böter. Enligt förarbetena ska disproportionsfallet som huvudregel ta sin utgångspunkt i ett bakomliggande civilrättsligt förhållande, t.ex. en grannelagsrättslig, familjerättslig eller avtalsrättslig tvist. endast användas vid brottmål som normalt är av relativt okomplicerad art, men som i det enskilda fallet kräver en omfattande eller kvalificerad Det finns situationer som faller utanför disproportionsfallet som är relativt vanliga, men som i de allra flesta fall inte leder någonstans eftersom det antingen saknas bevisning eller det är mycket resurskrävande att få fram några bevis. Det gäller t.ex. anmälningar om stöld, bedrägeri eller förskingring i tvister där avtalsinnehållet mellan parterna från början varit oklart eller inte definierat. är inte sällan endast bötesbrott. Utredningarna blir ofta juridiskt eller tekniskt komplicerade, innan förundersökningen kan läggas ned. Utredningen föreslår att det i bestämmelsen om disproportionsfallet ska framgå att det brott som ska förundersökningsbegränsas ska höra samman med ett underliggande rättsförhållande och att det är utredningen av det rättsförhållandet som ska vara alltför komplicerat i förhållande till sakens betydelse. Genom ett sådant förtydligande poängteras det att disproportionsfallet framförallt ska användas i fall där saken i första hand har karaktären av en civilrättslig konflikt. Utredningen föreslår även att disproportionsfallet ska kunna tillämpas om det hänsyn till omständigheterna kan antas att straffvärdet för brottet inte är högre än fängelse . Alla åklagare får full behörighet att besluta om Enligt 10 § åklagarförordningen (2004:1265) får endast riksåklagaren, vice riksåklagaren, överåklagare, vice överåklagare, chefsåklagare och vice chefsåklagare besluta om att inte inleda eller lägga ned en förundersökning vid disproportionsfall och om åtalsunderlåtelse i de Riksåklagaren har uttalat att förundersök- ningsbegränsning i de extraordinära fallen ska vara förbehållen samma Dessa begränsningar i behörigheten att beslut om förundersök- ningsbegränsning och åtalsunderlåtelse i vissa fall gör att det finns en risk att bestämmelserna inte används på ett effektivt sätt. hindras från att ta ett helhetsansvar i de förundersökningar som hon eller De bestämmelser som inte är har delegerats till alla åklagare framstår för många som komplicerade och reserverade för väldigt Bestämmelserna används därför inte på ett finner utredningen att förutsättningarna för åklagarnas kompetensutveckling och åklagarverksamhetens rättsliga Utredningen föreslår därför att de nuvarande behörighetsreglerna för åklagare tas bort. Utredningens förslag kommer att öka effektiviteten i den brottsutredande verksamheten. En följd av utredningens förslag bör bli minskade genomströmningstider, vilket möjliggör för de brottsutredande myndigheterna att handlägga fler ärenden med högre kvalitet, uppklaring och lagföring. På kan detta förväntas leda till en minskad brottslighet. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . Författningsförslag i betänkandet SOU 2010:43 Förslag till lag om ändring i (1947:948) Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 23 kap. 1 och 4 a §§ ska ha följande lydelse, dels att det i balken införs en ny paragraf, 23 kap. 4 b § av följande lydelse. 1. om fortsatt utredning skulle 1. om brottet hör samman kräva kostnader som inte står i med ett underliggande rätts- förhållande och fortsatt utredning av betydelse och det dessutom kan antas att brottet i händelse av kostnader som inte står i rimligt lagföring inte skulle leda till någon förhållande till sakens betydelse och svårare påföljd än böter, eller det dessutom med hänsyn till 2. om det kan antas att åtal för 2. om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelser om till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse i 20 kap. eller om åtalsunderlåtelse i 20 kap. eller om intresse ej åsidosätts genom att intresse ej åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. förundersökningen läggs ned. Om förutsättningar för att lägga Om förutsättningar för att lägga innan en sådan har inletts, får det innan en sådan har inletts, får det paragraf meddelas av undersök- meddelas av åklagare. stycket 1 samt första stycket 2 20 kap. 7 § första stycket 2 och andra stycket ska meddelas av 5 Senaste lydelse SFS 1985:13. Förteckning över remissinstanserna (SOU 2010:43) Remissvar har inkommit från ombudsmän, , Hovrätten för , , , , , , , , , , , vid , vid , , , och . Sammanfattning av SOU 2005:84 i den del det avser förundersökning mot personer Vi har enligt våra huvuddirektiv (Dir. 2000:90, se bilaga 1) i uppdrag att undersöka möjligheterna att än mer öka effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. Inom ramen för det uppdraget har vi fyra särskilt angivna huvuduppgifter. När det gäller lagföringen av brott skall vi särskilt undersöka möjligheterna att förkorta den genomsnittliga tiden från brottsanmälan till dom och straffverkställighet Vi skall också särskilt överväga på vilket sätt brottsutredningsverksamheten ytterligare kan förbättras. Därutöver skall vi uppmärksamma frågor om utbildning, kompetensutveckling och personalrörlighet inom rättsväsendet samt övergripande frågor om rättsväsendets myndigheters lokalisering. Genom tilläggsdirektiv av (Dir. 2003:145, se bilaga 2) fick vi i uppdrag att bl.a. göra en översyn av uppgifts- och ansvarsfördelningen mellan polis och åklagare. Regeringen anger i direktiven att vi skall överväga om en ändrad fördelning kan bidra till att öka effektiviteten och kvaliteten i det brottsbekämpande arbetet. I den frågan skall vi enligt regeringen utgå från att åklagarinsatserna skall intensifieras när det gäller den mer kvalificerade brottsligheten och att åklagarna där skall delta i brottsutredningarna mera aktivt och i större omfattning än . En utgångspunkt skall då enligt regeringen vara att åklagarna skall ges bättre reella möjligheter att påverka brottsutredningarnas förlopp, få ett tydligare helhetsansvar för utredningarnas kvalitet och resultat och avlastas från uppgifter som inte kräver åklagarinsats. Vi skall också enligt regeringen utgå från att polisen alltid skall vara förundersökningsledare i utredningar som inte rör allt för kvalificerad brottslighet. I övrigt anger direktiven att vi skall överväga bl.a. om polisen behöver tillföras ytterligare juridisk kompetens, om det finns skäl att förändra ledning och styrning över tillgängliga utredningsresurser, om förbättringar kan göras genom att utredningsarbetet bedrivs i gemensamma utredningsgrupper, om det finns behov av åklagarkompetens vid polisens spanings- och kriminalunderrättelseverksamhet, om det finns anledning att polis och åklagare samlokaliseras helt eller delvis och om polis och åklagare i större utsträckning bör utfärda gemensamma riktlinjer för utredningsarbetet. Förundersökningar mot personer m.m. I lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare finns regler om handläggningen hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . den som inte har fyllt skall alltid ledas av åklagare, om den unge är skäligen misstänkt för brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än Förundersökningen skall dessutom bedrivas med särskild Beslut i åtalsfrågan skall fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke. Eftersom åklagarinsatserna med vårt förslag skall koncentreras till sådana brottsutredningar som verkligen fordrar åklagarkompetens, är det enligt vår bedömning svårt att motivera en särreglering som har sin utgångspunkt enbart i den misstänktes ålder. En brottsutredning blir, generellt sett, inte mer juridiskt komplicerad för att den misstänkte är . Den kompetens som kan fordras i just utredningar där ungdomar är inblandade har inte något med åklagarnas speciella kompetens att göra. Den särskilda kompetens som fordras för sådana utredningar kan en polisiär förundersökningsledare lika väl som en åklagare ha och skaffa sig. Det finns enligt vår mening inte tillräckliga skäl att behålla den särreglering beträffande förundersökningsledarskapet som gäller för de aktuella utredningarna. I stället bör den allmänna bestämmelsen i bli tillämplig även i dessa fall. Vi förordar också att tillsammans med ser över fördelningscirkuläret så att det förhållandet att barn skall höras under förundersökningen, exempelvis som målsägande eller vittne, inte anges som en särskild omständighet som motiverar att åklagaren leder förundersökningen. Förteckning över remissinstanserna (SOU 2005:84) Remissvar har inkommit från ombudsmän (), , Hovrätten för Nedre , , , , , , , , , , Säkerhetspolisen, Kriminalvården, , , , , , , , , vid , , , Föreningen , , , (), , akademikers centralorganisation (), i (LO), , för Mänskliga rättigheter, Svenska Avdelningen av , kommuner och landsting. , , för Mänskliga rättigheter och Svenska Avdelningen av har inte kommit in med yttrande . har meddelat att styrelsen avstår från att närmare kommentera förslagen. Även , , och LO har avstått från att yttra sig. Sammanfattning av Ds 2010:9 i den del den avser särregleringen av förundersökningsledarskap i ungdomsärenden Som ett led i regeringens satsning för att förebygga ungdomskriminalitet beslutade justitieministern ett uppdrag som bl.a. syftar till att lämna förslag på hur rättsväsendets myndigheter och andra aktörer kan effektivisera insatserna för att förhindra att ungdomar utvecklar en vanekriminell livsstil. Enligt direktiven för uppdraget ska utredaren föreslå konkreta åtgärder för att avhjälpa de hinder som finns när det gäller myndigheternas arbete med att förebygga ungdomsbrottslighet. De hinder som finns ska beskrivas och identifieras genom en processkartläggning som visar hur rättsväsendets myndigheter arbetar med ungdomar som riskerar att utveckla en vanekriminell livsstil. Goda exempel på rutiner i detta arbete ska lyftas fram. De åtgärder som föreslås ska fokusera på ett förbättrat samarbete mellan berörda myndigheter och andra aktörer. Möjligheterna att förkorta tiden mellan brottslig gärning och samhällets reaktion i syfte att stärka rättsväsendets brottsbekämpande roll ska särskilt beaktas. De åtgärder som föreslås ska kunna genomföras inom ramen för nuvarande myndighetsstruktur och medelsramar samt utgå från den befintliga ansvarsfördelningen mellan berörda aktörer. Under denna rubrik redovisar vi förslag med anknytning till utredningen av ungdomsbrott. Samtliga förslag avser åtgärder i syfte att utreda brotten snabbare med bibehållen rättsäkerhet. Den särskilda lagregleringen av vem som är förundersök- ningsledare i ungdomsärenden bör avskaffas För ungdomsärenden regleras fördelningen av förundersök- ningsledningen mellan åklagare och polis genom lagstiftning med avsteg från de allmänna reglerna i RB. Denna särskilda reglering i 3 § LUL bör avskaffas. Istället bör regeringen uppdra åt RPS och att, i enlighet med vad som gäller beträffande övriga brott, reglera fördelningen av förundersökningsledarskapet i det gemensamma s.k. fördelningscirkuläret. Vårt förslag överensstämmer med vad Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) tidigare föreslagit. Förteckning över remissinstanserna (Ds 2010:9) Remissvar har inkommit från ombudsmän (), , , Kammarrätten i , , , , , , , , , , , , , , , , vid , vid , , Arbetsförmedlingen, kommun, , , , , , , , kommun, , , kommun, kommun, , , kommun, kommun, , Barnens Rätt I Samhället (), Kommuner och Landsting, , Föreningen , frivilliga samhällsarbetare och kristna råd. kommun, kommun, , kommun, , Klippans kommun, , , kommun, kommun, , kommun, kommun, Bodens kommun, , , , , Islamiska i , Kriminellas Revansch i samhället (), ST-Polisväsendet, och X- har inte kommit in med yttrande. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 23 kap. 4 a § ska ha 1. om fortsatt utredning skulle 1. om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt kräva kostnader som inte står i förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottet i betydelse och det dessutom kan händelse av lagföring inte skulle leda antas att brottets straffvärde inte till någon svårare påföljd än böter, 2. om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse i 20 kap. eller om särskild åtalsprövning samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse ej åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. Om förutsättningar för att lägga Om förutsättningar för att lägga innan en sådan har inletts, får det innan en sådan har inletts, får det Beslut enligt denna paragraf meddelas av åklagare. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse SFS 1985:13. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 23 kap. 4 a § ska ha Lydelse enligt lagförslag 1 4 a § En förundersökning får vidare läggas ned 1.om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottets straffvärde inte överstiger fängelse , eller 2.om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse i 20 kap. eller om särskild åtalsprövning samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse ej åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. Om förutsättningar för att lägga ned en förundersökning enligt första stycket föreligger redan innan en sådan har inletts, får det beslutas att förundersökning inte ska inledas. Beslut enligt denna paragraf meddelas av åklagare. första stycket 1, beslut enligt första 7 § andra stycket samt beslut enligt andra stycket att i alltid av åklagare. Denna lag träder i kraft . 3Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare dels att 3 § ska upphöra att gälla, dels att 11 och 12 §§ ska ha följande lydelse. I fråga om den som misstänks I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han för att ha begått brott innan han eller hon fyllt skall eller hon fyllt ska åklagaren, innan beslut fattas i åklagaren, innan beslut fattas i åtalsfrågan, inhämta yttrande från åtalsfrågan, inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun som socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen (2001:453) enligt socialtjänstlagen (2001:453) har ansvaret för den unge, om har ansvaret för den unge, om denne har erkänt gärningen eller denne har erkänt gärningen eller det annars finns skälig misstanke det annars finns skälig misstanke att han eller hon har begått brottet. att han eller hon har begått brottet. inhämtas om brottet är ringa, om inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns det är uppenbart att det finns annars är obehövligt. annars är obehövligt. brott på vilket fängelse kan följa, brott på vilket fängelse kan följa, begäras senast i samband med sådant yttrande som avses i första enligt 23 kap. 18 § första stycket stycket senast i samband med enligt 23 kap. 18 § första stycket Ett yttrande enligt första stycket Ett yttrande ska innehålla en skall innehålla en redogörelse för redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i har vidtagit i fråga om den fråga om den unge samt en unge samt en bedömning av om bedömning av om den unge har ett den unge har ett särskilt behov av särskilt behov av åtgärder som åtgärder som syftar till att syftar till att motverka att han eller motverka att han eller hon hon utvecklas ogynnsamt. yttrandet innehålla en redovisning 7 Senaste lydelse SFS 2006:894. av de åtgärder som nämnden avser att vidta. Åtgärderna skall redovisas i ett ungdomskontrakt om de vidtas med stöd av socialtjänstlagen och i en vårdplan om de vidtas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Arten, omfattningen och varaktigheten av åtgärderna skall framgå av kontraktet eller vårdplanen. Yttrandet skall, om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och levnadsomständigheter i övrigt. Nämnden skall även utan samband med yttrande lämna åklagaren de upplysningar som denne begär i fråga om den unge. med stöd av socialtjänstlagen och i en vårdplan om de vidtas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. fall som avses i första stycket, åklagaren begär det eller om även innehålla en redogörelse för samband med yttrande lämna den som har ansvar för att inhämta denne begär i fråga om den unge. I sin begäran om yttrande skall åklagaren ange inom vilken tid yttrandet skall lämnas och, om det är lämpligt, ge socialnämnden anvisningar för hur yttrandet kan begränsas. Om nämnden inte kan lämna sitt yttrande inom den föreskrivna tiden, får åklagaren medge att yttrandet lämnas . Yttrandet får lämnas muntligen vid ett sådant sammanträde som avses i 18 §, om det är nödvändigt för att hålla tidsfristen. Den som begär yttrande enligt 11 § ska ange inom vilken tid yttrandet ska lämnas och, om det är lämpligt, ge socialnämnden anvisningar för hur yttrandet kan begränsas. Om nämnden inte kan lämna sitt yttrande inom den föreskrivna tiden, får den som begärt yttrandet medge att det lämnas . Yttrandet får lämnas muntligen vid ett sådant sammanträde som avses i 18 §, om det är nödvändigt för att hålla tidsfristen. Denna lag träder i kraft . 8 Senaste lydelse SFS 1994:1760. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden Ändrade regler om förundersökningsledning och förundersök- Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i , 2.lag om ändring i , 3.lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I lagrådsremissen föreslås bl.a. utökade möjligheter för den polis- myndighet som leder en förundersökning att besluta om förundersök- ningsbegränsning och vidare att de särskilda regler som åt åklagarna förbehåller ledningen av förundersökning vid ungdomsbrott slopas. Ändringarna innebär ett utvidgat ansvar för polisen i samband med förundersökningar. Det anges i lagrådsremissen att detta utvidgade ansvar förutsätter en generell kompetensförstärkning av de polisiära förundersökningsledarna. Förslagen innebär således i vissa fall en ändrad gränsdragning mellan åklagarnas och polisens ansvar vid förundersökning. Huvudregeln i 23 kap. 3 § , som i princip fördelar ansvaret för förundersökningen mellan polismyndighet och åklagare efter om saken är av enkel beskaffenhet eller inte, kvarstår. Enligt vad som anges i lagrådremissen bestäms vad som anses vara av enkel beskaffenhet på myndighetsnivå genom det s.k. fördelningscirkuläret, Åklagarmyndig- hetens föreskrifter och allmänna råd om ledning av förundersökning i brottmål, ÅFS 2005:9. Cirkuläret innehåller bl.a. en lista med brott av de slag som ska anses vara enkla. I lagrådsremissen diskuteras inte närmare det lämpliga i att lämna så vida ramar för de berörda myndigheternas egna avgöranden i fråga om ansvarsfördelningen. Förslaget till lag om ändring i (1) När det gäller de i 23 kap. 4 a § första stycket 1 behandlade s.k. dispro- portionsfallen föreslås en viss utvidgning av tillämpningsområdet genom att detta utsträcks till att omfatta även andra fall än de där en bötespåföljd kan förväntas. Goda skäl synes i och för sig kunna anföras för en sådan utvidgning. Även om det framhålls att bestämmelsen också fortsättningsvis ska tillämpas restriktivt framstår det som oklart i vilken mån avsikten är att regleringen ska kunna tillämpas i andra typer av fall (jfr prop. s.33 f.) än sådana som denna ursprungligen tog sikte på. I remissen framhålls, med hänvisning till de ursprungliga motiven, att de allmänna eller särskilda intressen som talar mot att en förunder- sökning nedläggs måste uppmärksammas. Detta, som närmast synes ha att göra med sakens betydelse, skulle förtjäna att belysas närmare i samband med den föreslagna utvidgningen. Detta gäller inte minst som den föreslagna regleringen, i motsats till den nuvarande, inte utgår från den förväntade påföljden utan brottets konkreta straffvärde. Regleringen kommer därigenom formellt att omfatta sådan brottslighet som generellt sett eller i det enskilda fallet skulle kunna förväntas leda till ett fängelsestraff. Lagrådet vill vidare, i full medvetenhet om att förslagets formulering har förebilder i tidigare lagstiftning, förorda att reservationen angående straffvärde formuleras enligt följande: dessutom kan antas att brottet har ett straffvärde som inte motsvarar mer än fängelse , Förslaget till lag om ändring i (2) I 23 kap. 4 a § tredje stycket ges polismyndighet behörighet att besluta om förundersökningsbegränsning i vissa, men inte alla, situationer där polismyndigheten leder förundersökningen. Förutsättningarna för att få lägga ned en förundersökning preciseras genom hänvisningar till motsvarande regler om åtalsunderlåtelse i 20 kap. Området för polismyndigheternas behörighet att i egenskap av förundersökningsledare få lägga ned en förundersökning anges inte uttryckligen utan framgår motsatsvis av undantaget i andra meningen enligt vilken vissa beslut alltid ska meddelas av åklagare. Dessa förhållanden gör stycket svårläst. Dessutom används begreppet åtalsunderlåtelse på ett något oegentligt sätt eftersom det inte gäller åtalsunderlåtelse utan förundersökningsbegränsning. För att göra stycket tydligare och mer lättläst skulle det kunna ges följande lydelse: