prop · GY03119 · 2011-04-20 00:00:00 — Regeringens bedömning: Den nuvarande uppdelningen av ärenden om entledigande av likvidator mellan allmän domstol och bör bestå. Detsamma gäller ärenden om ersättning av allmänna medel till likvidator. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att handläggningen av ärenden om entledigande av likvidator för ekonomiska föreningar och aktiebolag ska flyttas från allmän domstol till . Utredningen föreslår vidare att det i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar och i aktiebolagslagen (2005:551) föreskrivs att en likvidator har rätt till skälig ersättning av allmänna medel, om inte ersättningen kan betalas ur bolagets eller föreningens tillgångar. Ersättningen ska beslutas av (SOU 2007:65 s. 192 f. och 206 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har ingen invändning mot utredningens förslag. anför beträffande förslaget om överflyttning av ärenden om entledigande av likvidator till att verkets tillgång till information om hur likvidatorer fullgör sina uppdrag i hög grad varierar mellan olika bolag eller föreningar och likvidatorer. Verket bör därför inte åläggas en skyldighet att agera för att entlediga en likvidator utan endast ges möjlighet att göra detta när det finns anledning därtill. Institu- tionen för fastigheter och byggande vid () framhåller att den föreslagna ordningen framstår som lämplig när likvidatorn själv begär eller medger att bli entledigad. När ansökningen görs av annan än likvidatorn kan det emellertid vara fråga om motsätt- ningar mellan olika aktieägare eller mellan likvidatorn och vissa aktie- ägare eller medlemmar i föreningen. Enligt för fastigheter och byggande vid KTH framstår det bl.a. därför som mindre lämpligt att flytta över dessa ärenden till förvaltningsmyndighet. Hovrätten för Nedre anför beträffande förslaget att överflytta ersättningsärenden till att de föreslagna bestämmelserna är otydliga rörande rätten till överklagande. Skälen för regeringens bedömning: Enligt gällande ordning ska, om en likvidator själv ansöker om att bli entledigad, ansökan prövas av den instans som har förordnat honom eller henne. Om frågan om entledigan- de initieras av någon annan än likvidatorn, ska ansökan prövas av allmän domstol, oavsett om det är eller allmän domstol som har förordnat likvidatorn (11 kap. 6 c § lagen om ekonomiska föreningar och 25 kap. 29 § aktiebolagslagen). I ett tidigare lagstiftningsärende har an- setts att frågan om entledigande i dessa situationer typiskt sett är tvistig i något avseende och att den därför lämpligen bör prövas av domstol (prop. 2000/01:150). Bedömningen av om en person är lämplig att inneha uppdrag som lik- vidator är i och för sig ingen typisk domstolsuppgift. Som anförs av Insti- tutionen för fastigheter och byggande vid () är ett ärende där någon annan än likvidatorn begär dennes ent- ledigande emellertid typiskt sett tvistigt, antingen genom att motsätt- ningar föreligger mellan olika aktieägare eller medlemmar eller mellan Prop. 2010/11:119 likvidatorn och vissa aktieägare eller medlemmar. I tvistiga fall bör enligt regeringens mening frågan om entledigande prövas av domstol, oavsett vem som har förordnat likvidatorn. Ett alternativ skulle, som och byggande vid KTH anfört, kunna vara att låta besluta om entledigande av likvidator så länge det inte finns några intressemotsättningar. Om det un- der ärendets handläggning visar sig att det föreligger olika uppfattningar, skulle kunna överlämna ärendet till domstol för fortsatt handläggning. En sådan ordning skulle emellertid innebära att myndig- heten måste bygga upp en kompetens för att handlägga dessa ärenden som tingsrätterna fortfarande skulle behöva avdela resurser för handläggningen av de tvistiga ärendena i sådan utsträckning att det kan ifrågasättas om någon egentlig renodling av verksamheten skulle uppnås. Därtill kommer att en sådan ordning skulle riskera att leda till att hand- läggningen av ärendena som regelmässigt är brådskande skulle för- dröjas samt att ett sådant system skulle vara oöverskådligt ur den enskil- des perspektiv. En sådan ordning framstår därför inte som något lämpligt alternativ. Sammantaget gör regeringen bedömningen att den befintliga uppdel- ningen mellan allmän domstol och vad gäller ärenden om entledigande av likvidator för ekonomiska föreningar och aktiebolag bör bestå. Vid den bedömningen saknas skäl att inom ramen för detta lagstift- ningsärende göra någon ändring av uppdelningen mellan allmän domstol och vad gäller handläggningen av ärenden om ersättning av allmänna medel till likvidator. Enligt regeringens uppfattning finns, som utredningen funnit, skäl att överväga regleringen av rätt att besluta om ersättning av allmänna medel till likvidator. Stöd för dessa beslut finns i 4 § förordningen (2007:1110) med instruktion för till- sammans med regeringens regleringsbrev till myndigheten. Formerna för en sådan författningsreglering bör dock övervägas i särskild ordning. Regeringen avstår därför nu från att lämna något författningsförslag i den delen. 5.4Ärenden om att en tillgång av obetydligt värde ska tillfalla Allmänna arvsfonden Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om att en tillgång av obetydligt eller ringa värde i ett aktiebolag eller en ekonomisk förening ska tillfalla Allmänna arvsfonden i samband med likvidation, ska flyttas från allmän domstol till . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 193 f. och 207). Remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot Prop. 2010/11:119 förslaget. Skälen för regeringens förslag: Om en aktieägare från avslutad likvidation inte anmäler sig för att lyfta sin andel av kvar- varande tillgångar, ska andelen tillfalla övriga aktieägare. Är det fråga om en tillgång av obetydligt värde, kan dock tingsrätten på anmälan av likvidatorn besluta att tillgången ska tillfalla Allmänna arvsfonden (25 kap. 42 § aktiebolagslagen). Detsamma gäller om det efter att ett aktiebolag upplösts efter likvidation framkommer en tillgång av obetyd- ligt värde (25 kap. 44 § aktiebolagslagen). På motsvarande sätt kan tingsrätten när det gäller ekonomiska före- ningar på anmälan av likvidatorn besluta att vissa tillgångar av ringa värde ska tillfalla Allmänna arvsfonden (11 kap. 13 § lagen om ekonomiska föreningar). Ärenden av detta slag är som regel okomplicerade och domstolen behöver sällan göra några kvalificerade rättsliga överväganden. Till detta kommer att dessa sällan kan antas vara tvistiga. Ärendena är alltså inte av sådan karaktär att de behöver handläggas av domstol. Handläggningen av ärenden om att en tillgång av obetydligt eller ringa värde ska tillfalla Allmänna arvsfonden bör således, som utredningen föreslår, överföras från allmän domstol till . beslut bör kunna överklagas. Med hänsyn till allmän domstols roll i övrigt när det gäller frågor om likvidation är det lämpligt att överklagande sker till tingsrätt. Behörig domstol bör vara tingsrätten i den ort där bolagets respektive föreningens styrelse har sitt säte. 5.5Ärenden om ersättare för styrelseledamot Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om utseende av ersättare för styrelseledamot i aktiebolag ska flyttas från allmän domstol till . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 197). Remissinstanserna har ingen invändning mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt nu gällande ordning utser allmän domstol ersättare för en styrelseledamot i ett aktiebolag som enligt bolagsordningen ska utses på annat sätt än genom val av bolags- stämman, om sådan ledamot inte har utsetts (8 kap. 16 § aktiebolags- lagen). Handläggningen är skriftlig och går i stort sett ut på att kontrol- lera förekomsten av vissa faktiska förhållanden. Visserligen inbegriper handläggningen en tolkning av det civilrättsliga avtal som bolagsordningen utgör, men det torde sällan bli fråga om några större tolkningsproblem eller kvalificerade rättsliga överväganden. I allmänhet råder heller inte tvist i något avseende. Enligt regeringens uppfattning är alltså ärendenas karaktär sådan att en överflyttning från allmän . 2010/11:119 till förvaltningsmyndighet kan ske. handlägger ett antal andra ärenden på det associationsrättsliga området och har stor erfarenhet av aktiebolagsrätt i allmänhet. framstår därmed som en naturlig mottagare av den nu aktuella ärendetypen. Mot den angivna bakgrunden bör handläggningen av ärenden om ersättare för styrelseledamot flyttas till . I linje med tidigare förslag bör beslut kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol bör vara tingsrätten i den ort där bolagets styrelse har sitt säte. 5.6Ärenden om förordnande av god man vid inlösen av minoritetsaktier Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om förordnande av god man vid inlösen av minoritetsaktier ska flyttas från till . beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 198 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har ingen invändning mot förslaget. och byggande vid () gör samma överväganden i denna del som i fråga om entledigande av likvidator (se närmare avsnitt 5.3). Skälen för regeringens förslag: En aktieägare som innehar mer än nio tiondelar av aktierna i ett aktiebolag har rätt att av de övriga aktieägarna lösa in återstående aktier (22 kap. 1 § aktiebolagslagen). Om överens- kommelse inte kan träffas om rätten till inlösen eller om lösenbeloppets storlek, kan majoritetsägaren hos bolagets styrelse begära att tvisten av- görs av skiljemän och därvid uppge skiljeman. Styrelsen ska enligt 22 kap. 7 § aktiebolagslagen genom kungörelse underrätta de aktieägare mot vilka lösenanspråket riktar sig och därvid ange att dessa har att uppge skiljeman. Om dessa aktieägare inte kan enas om en skiljeman ska bolagets styrelse hos begära att en god man utses. Den vars aktier kan lösas in har rätt att begära att så sker. Den gode mannen har bl.a. till uppgift att utse en skiljeman. Ärenden om utseende av god man vid inlösen av minoritetsaktier inne- fattar inte någon kvalificerad rättslig prövning. Frågan om det föreligger förutsättningar för att utse god man är typiskt sett inte tvistig. Hand- läggningen av ärendena går i stället ut på att bedöma en viss persons lämplighet att inneha uppdraget som god man. Ärendenas karaktär är således sådan att handläggningen kan flyttas till förvaltningsmyndighet. handlägger ett antal andra ärenden på det associations- rättsliga området och har stor erfarenhet av aktiebolagsrätt i allmänhet. framstår därmed som en naturlig mottagare av den nu Regeringen föreslår därför att handläggningen av ärenden om Prop. 2010/11:119 förordnande av god man vid inlösen av minoritetsaktier flyttas från beslut bör kunna överklagas. Mål om inlösen av minori- tetsaktier kan, efter av skiljemännens avgörande, prövas av all- män domstol. Detta gäller såväl i fråga om skiljemännens slutliga av- görande som i fråga om förordnanden om s.k. förhandstillträde. Mot denna bakgrund är det naturligt att också beslut om för- ordnande av god man får överklagas till allmän domstol. Regeringen har i olika sammanhang uttalat att alla allmänna domstolar respektive allmänna förvaltningsdomstolar ska kunna pröva alla slags mål och att specialfora som huvudregel bör undvikas (se t.ex. prop. 2008/09:165 s. 105). Endast när det för en viss måltyp finns mycket speciella behov som inte kan tillgodoses på annat sätt kan det enligt rege- ringens uppfattning vara aktuellt att vidta särskilda åtgärder, t.ex. genom att koncentrera måltypen till viss domstol. Samma överväganden gör sig gällande när det gäller överklagande. Vad gäller ärenden om förordnande av god man vid inlösen av minori- tetsaktier konstaterar regeringen att handläggningen enligt nuvarande ordning är koncentrerad till . är också enligt 22 kap. 24 § aktiebolagslagen exklusivt behörig att pröva talan mot skiljedom i inlösenmål. Enligt regeringens uppfattning bör därför koncentrationen till bestå tills vidare (jfr SOU 2010:44 s. 342 och 343). beslut bör alltså få över- klagas till . 5.7Ärenden om förordnande av förvaltare att företräda aktier och andelar Regeringens bedömning: Ärenden enligt lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden om förordnande av förvaltare att företräda aktier eller andelar som inte får företrädas av ägare, bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att denna ärendetyp flyttas från allmän domstol till (SOU 2007:65 s. 232 f.) Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. Hovrätten för avstyrker förslaget och ifrågasätter lämpligheten av att ska utse förvaltare att rösta för innehav i ett av inspektionens tillsynsobjekt. Skälen för regeringens bedömning: I samband med att någon avser att förvärva en större post aktier eller andelar i en bank, ett kreditmark- nadsföretag eller ett försäkringsföretag, ska enligt 24 kap. 13 §§ lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden göra en lämplighetsprövning av denne. Prövningen sker i samband med att frågan om verksamhetstillstånd prövas och vid förvärv av aktier eller andelar i en redan bestående verksamhet. Syftet med bestämmelsen om ägarprövning är att så långt som möjligt förhindra att olämpliga personer blir ägare till aktier och andelar som ger ett väsentligt inflytande över har i sin verksamhet också andra möj- ligheter att ingripa mot ägare som har visat sig vara olämpliga eller som annars kan komma att missbruka sin ställning. får t.ex. besluta att den som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i ett kreditinstitut vid stämman inte får företräda fler aktier eller andelar än som motsvarar ett innehav som inte är kvalificerat. Om det finns särskilda skäl, får i stället ansöka om att tingsrätten förordnar en lämplig person att företräda aktierna eller andelarna (24 kap. 10 § lagen om värdepappersmarknaden). I samband med att möjligheten att förordna förvaltare för aktier eller andelar infördes diskuterades om denna uppgift borde ankomma på (prop. 1995/96:173 s. 82). Det ansågs att det i viss mån kunde ifrågasättas om det var lämpligt att utsåg förvaltare att rösta för ett kvalificerat aktie- eller andelsinnehav i ett av inspektionens tillsynsobjekt. Dessutom anfördes att det var vanligt före- kommande att förvaltare av olika slag utses av domstol. Regeringen stan- nade mot denna bakgrund för att uppgiften att förordna förvaltare skulle ankomma på domstol. Enligt utredningens mening finns ändå starka skäl för att uppgiften i stället bör anförtros en förvaltningsmyndighet. Utred- ningen har därför föreslagit att uppgiften flyttas till . har enligt nuvarande ordning i sin tillsyn över finansiella företag och försäkringsföretag långt gående befogenheter. Ett beslut av om förbud att företräda aktier eller andelar är ett mycket ingripande beslut för den enskilde. Beslutet kan dessutom kombineras med ett föreläggande att avyttra aktierna eller andelarna. Det kan därför synas naturligt att även beslut om att förordna en förvaltare att företräda aktierna i den aktuella situationen ska kunna fattas av inspek- tionen. Möjligheten att förordna förvaltare infördes för att begränsa sådana olägenheter som kan följa av förbudet att företräda aktier eller andelar. En förutsättning för att förvaltare ska kunna förordnas är att det finns sär- skilda skäl. Det kan antas att aktieägaren och ofta har olika uppfattningar om behovet att förordna förvaltare. En sådan situa- tion påminner om en tvist. Dessutom bör, som framhållits såväl i det tidi- gare lagstiftningsärendet som av Hovrätten för , beaktas att i sin roll som tillsynsmyndighet har intressen att bevaka som kan stå i strid med aktieägarens samt att det från allmänna utgångspunkter framstår som mindre lämpligt att inspektionen låt vara indirekt tillåts ha inflytande över beslutsfattandet i ett av sina egna till- synsobjekt. Sammantaget anser regeringen att övervägande skäl alltjämt talar för att frågor om förordnande av förvaltare i de nu aktuella ärendena bör prövas av domstol. Ärenden om dödande av handling 6.1Dödande av förkommen handling och dödande av inteckning Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling och ärenden om dödande av inteckning ska flyttas från allmän domstol till förvaltningsmyndighet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 248 f.). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller lämnar det utan invändning. Hovrätten för anför när det gäller löpande skuldebrev och växlar att det ofta framställs sakinvändningar som måste prövas, vilket gör att hovrätten ställer sig tveksam till att ärendena handläggs av förvaltningsmyndighet. Skälen för regeringens förslag: I lagen (1927:85) om dödande av förkommen handling, i det följande kallad lag, finns bestämmelser om dödande av förkommen handling och om dödande av inteckning. Syftet med dödningsförfarandet är att den som har förlorat en handling, vars innehav utgör villkor för utövande av en rättighet, inte ska förlora möjligheten att göra sin rätt gällande. Antalet ärenden som handläggs enligt lag uppgår till cirka 7 000 , varav det stora flertalet är fastighetsanknutna. Allt fler av de handlingar som berörs av bestämmelserna hanteras elektroniskt. Förfarandet enligt lag bygger på att den som kan lämna upp- lysningar om en förkommen handling ska underrättas om att den är för- kommen genom ett offentligt förfarande och därigenom få en möjlighet att höra av sig. Ansökan om dödande av handling ska göras av den som har förlorat handlingen. Ansökan ges enligt huvudregeln in till tings- rätten på den ort där förpliktelsen ska fullgöras eller, om sådan ort inte är angiven i handlingen, vid den förpliktades allmänna tvistemålsforum. Handläggningen vid tingsrätten, som vanligtvis sköts av domstols- sekreterare och notarier, består till största delen av att kontrollera att alla formaliteter beträffande ansökan och kungörande är uppfyllda samt, i förekommande fall, att kontrollera fakta i något inskrivningsregister. Handläggningen innefattar inte några rättsliga överväganden och pröv- ningen sker huvudsakligen utan någon egentlig bevisvärdering. Därtill kommer att ärendena mycket sällan är tvistiga. Mot denna bakgrund talar starka skäl för att flytta handläggningen från allmän domstol till förvalt- ningsmyndighet. Flyttas dessa ärenden från domstol till förvaltningsmyndighet kan emellertid handläggningen av ärenden om dödande av handling inte ske vid muntlig förhandling. Betydelsen av detta bör dock inte överdrivas eftersom muntliga inslag knappast förekommer vid handläggningen av dessa ärenden. Det bör också beaktas att en part även vid handläggning av ett ärende vid förvaltningsmyndighet enligt förvaltningslagen vanligt- vis har rätt att lämna uppgifter muntligt. Den faktiska möjligheten för en part att lägga fram sin sak muntligen i första instans försvinner därför inte även om handläggningen flyttas från domstol. Inom ramen för myn- digheternas muntliga handläggning torde tillfredsställande utredning i Prop. 2010/11:119 många fall kunna åstadkommas och behovet av upptagning av muntlig bevisning därmed minska. Ett eventuellt behov av att ta upp muntlig bevisning kan tillgodoses vid domstolens handläggning av ett överklagat beslut från förvaltningsmyndigheten. Sammantaget anser regeringen att handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling och ärenden om dödande av inteckning bör flyttas från allmän domstol till förvaltningsmyndighet. Regeringens förslag: Ärenden om dödande av förkommen handling ska som huvudregel handläggas av . Ärenden om dödande av förkommen handling som avser en handling som blivit inskriven i en inskrivningsbok eller ett inskriv- ningsregister och ärenden om dödande av inteckning, ska dock hand- läggas av den inskrivningsmyndighet som handlägger ärenden om inskrivning av sådan handling som ansökan om dödande avser. Ärenden om dödande av aktiebrev eller handling vars uppvisande utgör villkor för att antecknas som innehavare av en rättighet på ett sådant konto som avses i lagen (1998:1479) om kontoföring av finan- siella instrument, ska handläggas av . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 249 f.) Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. Enligt framstår inte som något naturligt val när det gäller handläggande myndighet för ärendena som avser handlingar som inte har blivit inskrivna i något register. För att handlägga dödandeärendena som gäller skuldebrev och liknande borde man enligt tingsrätten välja en myndighet som inte själv driver kravmål. anför att det bör övervägas om inte uppdelningen mellan Kronofogdemyndig- heten och bör ändras så att endera myndigheten handlägger samtliga ärenden om dödning. ser inget hinder mot att handlägga de ärenden som utredningen föreslår ska handläggas av . Skälen för regeringens förslag: Vid valet av den eller de förvaltnings- myndigheter som ska överta handläggningen av ärendena om dödande av förkommen handling bör myndighetens verksamhet i övrigt vara av av- görande betydelse. Ärenden om dödande av förkommen inteckningshandling och dödande av inteckning har stark anknytning till den myndighet som är inskriv- ningsmyndighet för den handling eller inteckning som ärendet om död- ning avser. Handläggningen av dödandeärendet förutsätter att vissa upp- gifter hämtas från inskrivningsmyndigheten. ska vidare underrättas såväl om att en ansökan om dödning har kommit in som om att den slutligen har prövats för att registreringsåtgärder ska kunna vidtas. Dessutom ska inskrivningsmyndigheten efter ansökan ut- färda en ny handling. Om handläggningen av ärenden om dödande av Prop. 2010/11:119 inteckningshandling och dödande av inteckning förs över till de myndig- heter som är inskrivningsmyndigheter skulle samordning i de olika delarna underlättas och hanteringen rationaliseras. Starka ändamålsskäl talar därför för att ärenden om dödande av inteckningshandling och dödande av inteckning handläggs vid de myndigheter som är inskriv- ningsmyndigheter. Det anförda innebär att ärenden om dödande av pantbrev på grund av inteckning i fastighet eller tomträtt eller vissa järnvägar bör handläggas av Lantmäteriet. Ärenden om dödande av pantbrev på grund av inteck- ning i skepp eller skeppsbygge och inteckning i luftfartyg bör handläggas av Transportstyrelsen. Hos respektive inskrivningsmyndighet bör dess- utom handläggas ärenden om dödande av inteckning för vilken pantbrev utfärdats. Ärenden om dödande av handling med associationsrättslig anknytning, exempelvis företagsinteckningar, företagsinteckningsbrev, aktiebrev och handlingar vars företeende utgör villkor för att antecknas som innehavare av en rättighet på ett sådant konto som avses i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, bör fortsättningsvis handläggas av . handlägger ett stort antal andra ärenden med associationsrättslig anknytning och ansvarar för associationsrättsliga register. Ärenden om dödande av nämnda handlingar har enligt regeringens mening sådan anknytning till övriga verksam- het att de bör handläggas av den myndigheten. Ärenden om dödande av sådan handling som inte blivit inskriven i inskrivningsbok eller inskrivningsregister och som inte heller har asso- ciationsrättslig anknytning, bör handläggas av . primära verksamhetsområde är exekutionsrätt. Detta rättsområde tangerar i viss mån det fordringsrättsliga området. Bland de ärenden som i fortsättningen bör handläggas av finns ärenden om dödande av löpande skuldebrev och växlar.