prop · GY0372 · 2011-03-01 00:00:00 — Mot den bakgrunden och även mot bakgrund av att kriminaliserings- kraven i protokollet, både med hänvisning till artikel 34 i konventionen och åtminstone delvis även till följd av artikel 5 i protokollet, ställs upp med reservation för att kriminalisering bara behöver ske i enlighet med grundbegreppen i den nationella rättsordningen, gör regeringen bedöm- ningen att protokollet inte ställer upp något absolut krav på att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling i varje teoretiskt fall. Samtliga gärningar som ska kriminaliseras enligt protokollet motsvaras eller föreslås motsvaras av brott med fängelse i straffskalan i svensk rätt. Ansvar för medverkan enligt 23 kap. 4 § kommer som en följd därav att kunna dömas ut i samtliga fall. I 14 § smugglingslagen finns bestämmelser om försök, förberedelse och stämpling till smugglingsbrott. När det gäller förberedelse och stämpling är sådant ansvar föreskrivet endast för grov smuggling. bestämmelse stadgas även ansvar för försök, förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods. Vid smuggling av vapen i icke ringa omfattning torde smuggling respektive olovlig befattning med smuggelgods ofta kunna bedömas som grova brott. Regeringen instämmer således i promemorians bedömning att uppfyller åliggandena i artikel 5.2 i protokollet när det gäller olaglig handel i den del som avser införsel eller utförsel utan tillstånd samt olaglig tillverkning av skjutvapen m.m. varmed olaglig handel har bedrivits. I promemorian föreslås att försök och stämpling bestående i att söka anstifta olaglig tillverkning enligt lagen om krigsmateriel ska kriminaliseras. Vidare föreslås att försök och stämpling i samma form till brott mot de nya bestämmelserna om märkning ska kriminaliseras. I linje med det uttalande om kriminalisering av olika former av förberedelse och stämpling som regeringen gjorde vid genomförandet i svensk rätt av konventionen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, kan såväl skyldigheten som behovet av att ytterligare utvidga det straffbara området ifrågasättas. Regeringen vill härvid framhålla följande. Straffansvar för försök till olaglig tillverkning av krigsmateriel, dvs. tillverkning utan licens eller tillstånd, skulle sannolikt endast få betydelse i ett mycket litet antal fall eftersom fullbordanspunkten för brottet inträder förhållandevis . Redan så snart någon påbörjar en samman- sättning av vapendelar kan i flertalet fall nämligen olaglig tillverkning anses föreligga. Här bör också tas i beaktande att även obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen jämställs med skjut- vapen enligt vapenlagen. Slutligen bör vägas in att även hantering av vapendelar under vissa förutsättningar kan utgöra vapenbrott. Någon särskild kriminalisering av försök torde därför inte krävas för att ska kunna tillträda protokollet. Inte heller torde det finnas något praktiskt behov av att straffbelägga förberedelse eller stämpling till olaglig till- verkning av krigsmateriel för att kunna tillträda protokollet. När det gäller försök till olaglig tillverkning av omärkta vapen enligt vapenlagen och försök till förfalskning m.m. av märkning är en sådan försökskriminalisering enligt regeringens mening mindre förenlig med principer för kriminalisering. Som angetts ovan intar svensk rätt en förhållandevis restriktiv hållning till kriminalisering av försök till brott. Vidare kan behovet av en sådan försökskriminalisering ifrågasättas. I likhet med vad som gäller för försök till olaglig tillverkning av krigsmateriel skulle kriminalisering av försök till olaglig tillverkning av omärkta skjut- vapen och försök till förfalskning m.m. av märkning sannolikt endast vara av marginell betydelse. Regeringen föreslår mot denna bakgrund ingen försökskriminalisering av dessa brott. Som också har framgått ovan är benägenheten i svensk rätt att kriminalisera förberedelse och stämpling än mindre. I likhet med vad som gäller för olaglig tillverkning av krigs- materiel kan man dessutom svårligen tänka sig straffvärda fall av förberedelse och stämpling till sådana brott annat än i rena undantagsfall. Inte heller här föreslås därför någon kriminalisering av förberedelse eller stämpling. I allt väsentligt gäller vad som ovan anförts även för kriminalisering av försök till brott mot märkningsbestämmelserna vid införsel av märknings- pliktiga vapen eller vapendelar liksom för kriminalisering av förberedelse eller stämpling till sådant brott. Regeringen föreslår därför inte heller i Prop. 2010/11:72 denna del någon utvidgning av det straffbara området. Sammanfattningsvis anser regeringen att med föreslagna straff- och förverkandebestämmelser lever upp till konventionens och protokollets krav på kriminalisering och samverkan bl.a. i form av ut- lämning för brott. 8.4Direktivets krav på ett sanktionssystem för överträdelser Enligt artikel 16 i direktivet ska medlemsstaterna införa ett sanktions- system för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Direktivet innehåller inte något uttryckligt krav på straff- rättsliga sanktioner. Det är alltså upp till medlemsstaterna att bestämma hur sanktionerna ska utformas så länge de är effektiva, proportionella och avskräckande. Förutom de befintliga straffrättsliga sanktionerna och de som föreslås, finns i vapenlagstiftningen och krigsmateriellagstiftningen även andra sanktioner och ingripandemöjligheter. Som nämnts ovan krävs som huvud- regel tillstånd enligt 3 § lagen om krigsmateriel för att få tillverka vapen, vapendelar och ammunition. Ett tillstånd kan enligt 16 § återkallas om tillståndsinnehavaren har åsidosatt en föreskrift i lagen om krigsmateriel eller föreskrifter, villkor eller bestämmelser som har meddelats med stöd av lagen, eller om det finns särskilda skäl för återkallelse. Att inte följa de föreslagna bestämmelserna om märkning torde kunna utgöra sådana särskilda skäl som utgör grund för återkallelse av tillstånd. När det gäller märkning av ammunition är det endast direktivet som innehåller bestämmelser om detta. Regeringen anser därför, till skillnad från vad som föreslogs i promemorian, att direktivets krav på sanktion mot överträdelse av märkning av förpackningar med komplett ammunition är tillräckligt uppfyllt genom möjligheten att återkalla tillverkningstill- ståndet enligt 16 § lagen om krigsmateriel (se även avsnitt 8.3). Enligt 2 kap. 1 § vapenlagen krävs som huvudregel tillstånd för inne- hav av skjutvapen, vapendelar och ammunition liksom för införsel av sådana föremål. Ett tillstånd kan enligt 6 kap. 1 § återkallas under vissa förutsättningar, bl.a. om det finns skälig anledning. Skälig anledning för återkallelse av innehavstillståndet torde kunna anses finnas när tillstånds- innehavaren fört in skjutvapen eller vapendelar och inte märkt dessa på föreskrivet sätt. Härigenom anser regeringen att direktivets krav på effektiva, propor- och avskräckande sanktioner får anses vara tillgodosett. 8.5Kontroll i samband med in- och utförsel Regeringens förslag: ska ha rätt att göra kontrollbesök och revision hos den som till eller från för in respektive ut skjutvapen, vapendelar eller ammunition enligt vapenlagen. Regeringens bedömning: Innehållet i artikel 10 i protokollet föranleder inte några lagstiftningsåtgärder. Det förändrade innehållet i artikel 6 i direktivet föranleder heller inga lagstiftningsåtgärder. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringen föreslår dock att även får befogenhet att göra kontrollbesök hos den som från för ut skjutvapen, vapendelar och ammunition enligt vapenlagen. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. välkomnar befogenheten att göra kontrollbesök och revision hos den som för in skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition från annat EU-land. Enligt verket är det dock viktigt att motsvarande befogenhet också gäller i förhållande till den som för ut sådana varor enligt vapenlagen. framhåller att en sådan bestämmelse redan finns för utförsel enligt lagen om krigsmateriel. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt artikel 10.1 i protokollet ska varje part upprätta eller behålla ett effektivt system för licensiering eller tillståndsgivning av export och import samt för åtgärder beträffande internationell transit avseende överlåtelse av skjutvapen, deras delar och ammunition. Innan en part utfärdar exportlicenser eller tillstånd för sändningar av skjutvapen, deras delar och ammunition ska parten enligt artikel 10.2 a kontrollera att importstaterna har utfärdat importlicenser eller import- tillstånd. Parten ska enligt artikel 10.2 b vidare kontrollera att transit- staterna åtminstone har lämnat skriftligt meddelande före avsändandet, om att de inte har någon invändning mot transiteringen. I artikel 10.3 i protokollet föreskrivs att export- eller importlicensen eller export- eller importtillståndet åtminstone ska innehålla uppgifter om ort och dag för utfärdandet och upphörandet av licensen eller tillståndet, exportland, importland, slutmottagare samt en beskrivning av skjut- vapnen och deras antal samt deras delar och ammunition. När det är fråga om transit ska även namnet på transitländerna anges. De uppgifter som finns i importlicensen ska i förväg meddelas transitländerna. Enligt artikel 10.4 ska den importerande parten på begäran underrätta den exporterande parten om mottagandet av det avsända partiet skjutvapen, deras delar och ammunition. I artikel 10.5 föreskrivs att varje part inom ramen för tillgängliga medel ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att förfarandena för licensiering eller tillståndsgivning är säkra och att äktheten av licenser och tillstånd kan kontrolleras eller bekräftas. Parterna kan enligt artikel 10.6 anta förenklade förfaranden för tillfällig export, import och transit av skjutvapen, deras delar och ammunition för kontrollerbara lagliga syften som jakt, sportskytte, provning, utställ- ningar eller reparation. Enligt artikel 11 ska parterna vidta lämpliga åtgärder för att 1.kräva säkerhet för skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition vid tiden för tillverkning, export, import och transit genom sitt territorium, och 2.höja effektiviteten på import-, export- och transitkontrollen, i lämpliga fall innefattande gränskontroll, samt på samarbetet på det polisiära området och på tullområdet. Syftet med dessa åtgärder är att upptäcka, förebygga och förhindra stöld, förlust eller avledande av skjutvapen, liksom olaglig tillverkning av och handel med dem, deras delar och ammunition. Enligt artikel 6 andra stycket i direktivet ska medlemsstaterna, förutom när det gäller vapenhandlare, se till att förvärv av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition med hjälp av tekniker för distans- kommunikation kontrolleras noggrant i de fall denna typ av förvärv är tillåten. Med uttrycket tekniker för distanskommunikation avses varje teknik som, utan att leverantören och konsumenten är fysiskt närvarande, kan användas för ingående av ett avtal mellan dessa parter (se artikel 2 i och rådets direktiv /7/EG av om konsumentskydd vid distansavtal, EGT L 144, 4. 1997, s. 19, Celex 397 L0007). Införsel och utförsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition regleras i olika författningar på olika nivåer i svensk rätt. Bestämmelser om tillstånd att föra in skjutvapen, vapendelar och ammunition till finns i 2 kap. 11-16 §§ vapenlagen och 4 kap. vapenförordningen. Motsvarande bestämmelser gällande utförsel finns i 6 § lagen om krigsmateriel, 8-15 a §§ förordningen om krigsmateriel och, när det gäller överföring till ett annat land inom EU, i 6 kap. vapenförordningen. Att vissa vapendelar omfattas av bestämmelserna om införsel och utförsel i vapenlagstiftningen framgår av 1 kap. 3 § f vapen- lagen. Enligt denna bestämmelse gäller vad som sägs om skjutvapen även tillståndspliktiga delar till skjutvapen. Enligt 4 kap. 1 § och 2 kap. 6 § vapenförordningen prövar polismyndig- heten ansökningar om tillstånd till införsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition. prövar också ansökningar om överföring (utförsel) av skjutvapen, vapendelar och ammunition från till ett annat land inom EU (6 kap. 1 och 5 §§ vapenförordningen). När det gäller utförsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition från till ett land utanför EU är polismyndigheten tillståndsmyndighet i de fall som anges i 11 § förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Enligt nämnda bestämmelse är polismyndigheten tillståndsmyndighet i de fall utförseln avser skjutvapen, vapendelar och tillhörande ammunition som utgör s.k. övrig krigsmateriel och den sökande är berättigad att inneha vapnet här i landet. Därutöver gäller vissa andra specifika förutsättningar för att polismyndigheten ska vara behörig att pröva frågan om utförsel. fall av utförsel är tillståndsmyndighet . 2010/11:72 enligt 1 a § första stycket lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Förutom nämnda reglering finns bestämmelser om anmälningsskyldighet vid införsel och utförsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition inom EU i 3 § 3 och 4 § andra stycket lagen (1996:701) om befogen- heter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Bestämmelser om anmälningsskyldighet vid införsel eller utförsel till ett område utanför EG:s tullområde finns i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen och av tullagstiftningen i övrigt (EGT L302, 19. 1992, s. 1, Celex 31992R2913). Med stöd av förordningen (2006:527) om uppgiftsskyldighet för om införsel och utförsel av skjutvapen lämnar över uppgifter om införsel och utförsel till . har beslutat föreskrifter och allmänna råd (TFS 2003:17) om viss införsel och återutförsel av skjutvapen och ammunition. Verket har också beslutat föreskrifter (TFS 1997:35) om anmälan till vid utförsel m.m. av krigsmateriel. har genom den beskrivna regleringen effektiva system för tillståndsgivning gällande införsel, utförsel och transit av skjutvapen, vapendelar och ammunition. Den svenska vapen-, krigsmateriel- och tullagstiftningen håller en hög skyddsnivå internationellt sett. Regeringen anser att protokollets krav på säkerhet och effektivitet vid tillverkning, införsel och utförsel i allt väsentligt får anses tillgodosett genom de tillståndskrav och övriga krav som redan gäller samt den kontroll och tillsyn som behöriga myndigheter utövar på aktuella områden. Detsamma gäller direktivets krav på noggrann kontroll av distanshandel med skjutvapen samt deras delar och ammunition. Regeringen gör följande bedömning när det gäller behovet av ytterligare reglering. Skyldighet att kontrollera att destinationslandet och eventuella transitländer tillåter införsel och transit Som har nämnts ovan prövar polismyndigheten ansökningar om över- föring av skjutvapen, vapendelar och ammunition från till ett annat land inom EU. Vid prövning av ansökan ska polismyndigheten enligt 6 kap. 2 § första stycket vapenförordningen kontrollera att det finns ett nödvändigt tillstånd till införsel av vapnet, delarna eller ammunitionen. Detta gäller såväl det land dit vapnet ska föras som i förekommande fall transitländerna. ska också kontrollera att överföringen uppfyller godtagbara krav på säkerhet. Beträffande överföring av skjut- vapen, delar till skjutvapen och ammunition från till ett annat land inom EU uppfyller enligt regeringens mening artikel 10.2 a i protokollet. När det gäller utförsel av skjutvapen, vapendelar och ammunition från till ett land utanför EU finns det inga bestämmelser om att polismyndigheten respektive ska kontrollera att det finns ett tillstånd till införsel av vapnet, delarna eller ammunitionen. I den mån det behöver införas bestämmelser med den innebörden i svensk rätt bör detta, enligt regeringens mening, lämpligen kunna ske på förordningsnivå. När det gäller skyldigheten enligt artikel 10.2 b i protokollet för parterna att kontrollera att eventuella transitstater åtminstone har lämnat skriftligt meddelande före avsändandet om att de inte har någon invändning mot transiteringen, kan det noteras att det inte heller i det avseendet finns några bestämmelser om att polismyndigheten respektive ska göra kontroller. I den utsträckning det behövs en sådan reglering bör även den enligt regeringens mening kunna införas på förordningsnivå. Uppgifter i tillstånd till införsel eller utförsel tillstånd till införsel, överföring och utförsel av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition innehåller de uppgifter som fordras enligt artikel 10.3, med undantag för kravet på angivande av transitländer i förekommande fall. Detsamma gäller tillstånd till utförsel av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition. För att uppfylla protokollet bör myndig- heterna ändra tillstånden så att de innehåller även denna uppgift. Vidare ska enligt artikel 10.3 uppgifterna i införseltillståndet i förväg meddelas eventuella transitländer. finns inga bestämmelser om att polismyndig- heten, som är tillståndsmyndighet vid införsel av skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition, ska lämna sådant meddelande. En bestämmelse om detta bör övervägas. En sådan bestämmelse behöver dock inte regleras i lag, utan regleringen kan ske i föreskrifter på lägre nivå. Som nedan redovisas (se avsnitt 8.6) är redan kontaktpunkt för internationellt polissamarbete och brotts- bekämpning samt i frågor som rör direktivet. Regeringen föreslår i nämnda avsnitt att också bör vara kontaktpunkt mellan och övriga parter till protokollet. Mot denna bakgrund framstår det som lämpligt att även ges ansvar för att lämna uppgifter enligt artikel 10.4, dvs. att på begäran av annan stat lämna denna under- rättelse om mottagandet av ett avsänt vapenparti. Något behov att reglera detta i lag finns inte. får befogenhet att utföra kontroller av att anmälningsplikten vid in- och utförsel har fullgjorts Regeringen instämmer i det som anförs i promemorian om att bör ges möjlighet att genom kontrollbesök och revision kontrollera att anmälningsskyldigheten vid införsel till efterlevs. Som nämnts ovan har enligt 18 § inregränslagen rätt att göra kontrollbesök och revision hos den som för ut krigsmateriel, dvs. i princip alla skjut- vapen. Vapen som omfattas av vapenlagens definition av skjutvapen men som inte utgör krigsmateriel enligt krigsmateriellagstiftningen faller dock utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Regeringen delar uppfattning att verket bör ha samma befogenhet i förhållande till den som för in respektive ut skjutvapen enligt vapenlagen. Detta gäller särskilt eftersom anmälningsskyldigheten gäller såväl vid införsel som vid utförsel och då anmälningsskyldigheten grundar sig på bestämmelser om Prop. 2010/11:72 samarbete mellan staterna för att motverka illegal spridning av vapen. denna bakgrund föreslår regeringen en utvidgning av tillämpningsområdet för 18 § inregränslagen. Regeringens bedömning: Protokollets bestämmelser om registrering av uppgifter, skjutvapen som gjorts obrukbara, informationsutbyte, samarbete och vapenmäklare föranleder inte några lagstiftnings- Det förändrade innehållet i direktivets bestämmelser om registrering av uppgifter, skjutvapen som gjorts obrukbara, informationsutbyte, samarbete, vapenmäklare, europeiskt skjutvapen- pass, tillstånd att driva handel, förvärva och inneha vapen m.m. samt transitering föranleder inte heller några lagstiftningsåtgärder. Generellt tillstånd för innehav och förvärv av skjutvapen bör inte Det bör inte heller införas rutiner för registrering och bevarande av uppgifter om ammunition. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna delar bedömningen eller har inte några invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning Varje part ska enligt artikel 7 i protokollet, , bevara uppgifter om skjutvapen som är nödvändiga för att underlätta spårning och identifiering av sådana skjutvapen som har tillverkats eller handlats med olagligen samt för att förebygga och upptäcka denna verksamhet. Om det är lämpligt och möjligt ska varje part även bevara sådana uppgifter om delar och ammunition till skjutvapen. omfatta sådan märkning som krävs enligt artikel 8. transaktioner ska ytterligare uppgifter registreras. Det gäller uppgifter om dag för utfärdande och sista giltighetsdag för tillämpliga licenser och tillstånd, exportland, importland, transitländer i förekommande fall, slut- mottagare samt beskrivning av varorna och antal artiklar. Enligt artikel 4.4 första stycket i direktivet ska medlemsstaterna senast föra antingen ett centraliserat eller ett decentraliserat register som garanterar behöriga myndigheter tillgång till de register där varje uppgift som omfattas av direktivet bevaras. omfatta och bevara uppgifter om skjutvapnets typ, märke, modell, kaliber och serienummer samt leverantörens och förvärvarens eller ägarens namn och adress. Enligt artikel 4.5 ska medlemsstaterna bl.a. se till att alla skjutvapen vid varje givet tillfälle kan kopplas till sina Enligt 2 kap. 17 och 18 §§ vapenlagen ska polisen föra lokala och Registren ska ha till ändamål att dels ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott med anknytning till skjutvapen, dels underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen, 2 kap. 20 §. De centrala vapenregistren ska föras av med automatiserad behandling. Det finns tre centrala vapenregister; vapeninnehavarregistret, vapenregistret och vapenhandlarregistret. inne- håller uppgift om personer och organisationer som meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition och bl.a. adress och telefonnummer till personen eller organisationen. I vapenregistret finns uppgift om de skjutvapen för vilka tillstånd till innehav meddelats samt skjutvapen som upphittats, anmälts stulna eller försvunna. I registret registreras också uppgifter som vapentyp, tillverkningsnummer eller identifikations- nummer, fabrikat, modell, kaliber m.m. Där finns vidare uppgift om vapenlicensens egenskaper och villkor samt överlåtare och låntagare. Tillståndspliktiga vapendelar registreras på samma sätt som tillstånds- pliktiga skjutvapen. Slutligen finns det i vapenhandlarregistret uppgift om personer och organisationer som har meddelats tillstånd att bedriva handel med skjutvapen. Av 2 kap. 6 § vapenförordningen följer att en ansökan om tillstånd att inneha vapen ska innehålla uppgift om den sökandes namn, person- nummer och hemvist samt om vapnets typ, fabrikat, modell och kaliber. Om ansökan avser ett visst bestämt vapen, ska i ansökan dessutom överlåtarens eller upplåtarens namn, person- eller organisationsnummer och hemvist anges samt vapnets tillverkningsnummer. Avser ansökan ett vapen som saknar uppgift om tillverkningsnummer ska annan uppgift som tillåter identifiering anges. När beslut om tillstånd har fattats läggs de uppgifter som den sökande anger i ansökan in i ovan beskrivna register. De centrala vapenregistren finns i det nationella vapenärendesystemet (VÄS) som förutom registren också innehåller ett ärendehanterings- system. De lokala polismyndigheterna kan alltid få uppgift om en person är innehavare av ett skjutvapen. Inom den egna polismyndigheten kan personalen se samtliga registrerade uppgifter om skjutvapnen. Gäller det däremot en vapeninnehavare som är bosatt eller folkbokförd i en annan polismyndighet får kontakt tas med aktuell polismyndighet. Polisen kan således, på det sätt som krävs enligt artikel 4.5 i direktivet, vid varje givet tillfälle koppla vapen till sina respektive ägare. Enligt 9 kap. 1 § i föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (RPSFS 2009:13, FAP 551-3) ska handläggningen av ärenden enligt vapenlagstiftningen regelmässigt ske i VÄS. Detta sker inte alltid när det gäller ärenden om tillstånd till införsel eller utförsel av skjutvapen.