prop · GY03151 · 2011-06-07 00:00:00 — Transportstyrelsen har framfört att en ansökan om att öppna luftfartygs- depåkonto borde kunna tas emot av . Med hänsyn till att artikel 16 i registerförordningen föreskriver att en ansökan från en luft- fartygsoperatör ska göras till den nationella administratören är det inte möjligt att göra den ändring som Transportstyrelsen föreslagit. arbetar tillsammans med för att på olika sätt tillhandahålla information till operatörerna i syfte att underlätta för dem att kontakta rätt myndighet. Myndigheterna arbetar löpande för att tydliggöra de olika roller som myndigheterna har inom systemet för handel med utsläppsrätter. 6 Flygutsläppsdirektivet och EES Regeringens förslag: Definitionen av flygverksamhet ändras för att inkludera en eller flera flygningar med luftfartyg som avgår från eller ankommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att eftersom EES-av- talet inkluderar flygutsläppsdirektivet kan definitionen av flygverksam- het förenklas så att den endast hänvisar till flygningar som avgår från eller ankommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbets- områdets territorium. Swedavia har anfört att det är positivt att flygtrafik tillhörande det Europeiska ekonomiska samarbetsorganet (ESS) inklude- ras i systemet för handel med utsläppsrätter. Skälen för regeringens förslag: Handelsdirektivet har ändrats genom och rådets direktiv /101/EG om ändring av direktiv /87/EG så att luftfartsverksamhet införs i systemet för han- del med utsläppsrätter inom gemenskapen, det s.k. flygutsläppsdirektivet. Avsikten med flygutsläppsdirektivet är att begränsa luftfartens påverkan på klimatet genom att utsläpp av koldioxid från luftfartsverksamhet inte- greras i gemenskapssystemet för handel med utsläppsrätter. I handelsdirektivet lades genom flygutsläppsdirektivet till ett nytt kapi- tel II efter artikel 3 som ska tillämpas på tilldelning och utfärdande av ut- släppsrätter till luftfartsverksamhet. Som huvudregel avses med luftfarts- verksamhet flygningar som avgår från eller ankommer till en flygplats belägen inom en medlemsstats territorium. Undantag görs för bl.a. flyg- ningar vars maximala certifierade startmassa understiger och flygningar som uteslutande utförs vid officiella uppdrag för transport av regerande monark och hans eller hennes närmaste familj, statsöver- huvud eller regeringschefer i en annan stat än en medlemsstat. Ett viktigt undantag är också flygningar som genomförs av en verksamhetsutövare som ägnar sig åt kommersiella lufttransporter och som under tre fyramå- nadersperioder i följd genomför mindre än 243 flygningar per period el- ler vars utsläpp för flygningarna understiger , se 17 a § förordningen (2004:1205) om handel med utsläppsrätter som genomför bilaga I till handelsdirektivet. beslutade att införliva flygutsläppsdirektivet med avtalet om Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet, se beslut nr 6/2011 av om ändring av bilaga XX (Miljö) till , EUT L 93, , s. 35. Det innebär att flygningar med luftfartyg som avgår från eller ankommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska inkluderas i handels- systemet. EES-länderna kommer att bli administrerande medlemsstat för flygbolag om det följer av artikel 18 a i handelsdirektivet. Det kan få till följd att upphör att vara administrerande medlemsstat för ett flygbolag och att det i stället blir ett EES-land som blir administrerande medlemsstat för bolaget. För de verksamhetsutövare som omfattas av lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter kommer ändringen att innebära att även flygningar med luftfartyg som avgår från eller an- kommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet måste täckas av utsläppsrätter. När flygutsläppsdirektivet nu har inkluderats i behöver definitionen av flygverksamhet i lagen om handel med utsläppsrätter ändras för att inkludera en eller flera flygningar med luftfartyg som avgår från eller ankommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Flyget inkluderas i handeln med utsläppsrätter från och med den 1 ja- nuari 2012. Varje verksamhetsutövare ska ha lämnat in en övervaknings- och rapporteringsplan. ska verksamhetsut- övare som bedriver luftfartsverksamhet och avser att ansöka om tilldel- ning av utsläppsrätter ta fram uppgifter om tonkilometer, dvs. luftfarty- gets lastvikt multiplicerad med den flugna sträckan, för sådan luftfarts- verksamhet som verksamhetsutövaren bedrivit . Dessa upp- gifter ligger sedan till grund för tilldelningen av utsläppsrätter. En verk- samhetsutövaren ansöker om den tilldelning som ska ske gratis genom att lämna in verifierade uppgifter om tonkilometer. Medlemsstaterna ska överlämna ansökningarna till Europeiska kommis- sionen. Att länderna som omfattas av EES inkluderas i handelssystemet innebär vissa praktiska problem. Det finns t.ex. inga krav i lagen om handel med utsläppsrätter på att verksamhetsutövare ska beräkna ton- kilometer för sådan flygningar som avgår från eller ankommer till en flygplats inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet . Om en verksamhetsutövaren gör sådana flygningar men inte har beräknat tonkilometer för dessa kommer den tilldelning som verk- samhetsutövaren får att bli mindre än om verksamhetsutövaren beräknat tonkilometer för sådana flygningar. har dock skriftligen och muntligen uppmanat berörda verksamhetsutövare att ta med även sådana flygningar. har föreslagit att definitionen av flygverksamhet kan Prop. 2010/11:151 förenklas. Regeringen anser dock att det av definitionen tydligt bör fram- gå att den omfattar både flygningar inom EU och EES. Regeringens förslag: Kravet på att den kontrollör som ska verifiera rapporten om utsläpp av växthusgaser är ackrediterad för uppgiften enligt lagen om teknisk kontroll tas bort ur lagen. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att verkets bedöm- ning är att en verksamhetsutövare som omfattas av lagen om handel med utsläppsrätter kommer att kunna vända sig till en ackrediterad kontrollör i vilken annan medlemsstat som helt under förutsättning att kontrollören har ackrediterats för uppgiften av ett ackrediteringsorgan enligt förord- ning (EG) nr 765/2008 och att det gäller oavsett var verksamhetsutövaren har sitt säte. har anfört att det är positivt att de bestäm- melser som gäller för ackreditering av kontrollörer blir likformiga inom EU samt att företag som bedriver verksamhet i flera länder kan använda en och samma kontrollör eftersom det skapar mer likvärdiga villkor för företag som omfattas av handelssystemet. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 15 i handelsdirektivet ska medlemsstaterna se till att de rapporter som lämnas in av verksam- hetsutövarna avseende utsläpp av växthusgaser kontrolleras i enlighet med bilaga V och alla närmare bestämmelser som antagits av kommis- Det framgår av Europeiska kommissionens riktlinjer att rappor- terna ska vara verifierade av en oberoende, ackrediterad kontrollör. ligt artikel 15 i ändringsdirektivet ska kommissionen senast den 31 de- cember 2011 anta en förordning om verifiering av utsläppsrapporter och om ackreditering och tillsyn av kontrollörer. villkor för ackreditering och återkallande av ackreditering, ömsesidigt erkännande och, i tillämpliga fall, sakkunnigbedömning av ackrediter- Bestämmelserna om kontroll och ackreditering har genom- förts genom 5 kap. 1 § lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter. Av nämnda bestämmelse framgår att rapporten ska vara verifierad av en kontrollör som är ackrediterad för uppgiften enligt lagen (1992:1119) om Inom Europeiska unionen har det tagits fram ett regelverk för organi- sation och tillvägagångssätt vid ackreditering, och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackre- ditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93 (EUT L 218, , s. 30, Celex 32008R0765). Förordningen innehåller allmänna principerna om ackreditering, bestämmelser om hur ackreditering ska gå till och om förbud mot konkurrens mellan ackrediteringsorgan. förordningen bestämmelser om krav på ackrediteringsorganen, om ömse- sidigt erkännande av ackrediteringsorgan och om en europeisk ackredi- Förordningen innebär som huvudregel att ackreditering ska sökas hos ackrediteringsorganet i den medlemsstat där företaget som Prop. 2010/11:151 vill bli ackrediterat har sitt säte. Den bestämmelse i lagen om handel med utsläppsrätter enligt vilken ackreditering ska ske enligt lagen om teknisk kontroll blir då missvisande eftersom ackreditering efter att förordningen träder i kraft sker enligt förordning (EG) nr 765/2008. Bestämmelserna i lagen om handel med utsläppsrätter måste anpassas till förordningen (EG) nr 765/2008. Eftersom regelverket kan komma att behöva ändras igen med anledning av den förordning som kommissionen håller på att ta fram om ackreditering inom handelssystemet, bör kraven på ackreditering av kontrollörer regleras i förordningen (2004:1205) om handel med utsläppsrätter. Regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer kan med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 3 § 2 lagen om handel med utsläppsrätter meddela föreskrifter om att rapporten ska vara verifierad av kontrollörer ackrediterade enligt förordning (EG) nr 765/2008. 8Övervaknings- och rapporteringsplan för flygverksamhet Regeringens förslag: En övervaknings- och rapporteringsplan för en flygverksamhet ska innehålla uppgifter om verksamhetsutövarens åt- gärder för att kunna beräkna luftfartygets lastvikt multiplicerad med den flugna sträckan endast för det fall verksamhetsutövaren avser att ansöka om tilldelning av utsläppsrätter enligt lagen om handel med ut- släppsrätter. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att det av 2 kap. 14 § la- gen om handel med utsläppsrätter bör framgå att den som avser att seder- mera ansöka om gratis tilldelning av utsläppsrätter redan i den plan som ska avse övervakningsåret ska ha lämnat de efterfråg- ade uppgifterna. Skälen för regeringens förslag: I artikel i handelsdirektivet sägs att administrerande medlemsstater ska se till att varje luftfartygsoperatör ska lämna in en övervaknings- och rapporteringsplan med åtgärder som ska vidtas för att övervaka och rapportera utsläpp och med uppgifter om tonkilometer för inlämnande av ansökan om tilldelning enligt artikel 3 e. Den administrerande medlemsstaten ska se till att dessa planer godkänns av den behöriga myndigheten i enlighet med de riktlinjer som ska tas fram av Europeiska kommissionen. Ansökan om tilldelning görs enligt artikel 3 e genom att verifierade uppgifter om tonkilometer för sådan verksamhet som har bedrivits under övervakningsåret lämnas in till den behöriga myndigheten. Med övervak- ningsår avses det kalenderår som löper ut innan den period som ansökan avser, se 33 d § förordningen (2004:1205) om handel med ut- släppsrätter. För handel är dock . An- sökningar ska göras innan den handelsperiod som an- För handel ska ansökan göras senast den Prop. 2010/11:151 . Bestämmelserna genomförs i svensk rätt genom 2 kap. 13 och 14 §§ lagen om handel med utsläppsrätter. Av 2 kap. 13 § framgår att utsläpp av koldioxid från flygningar med luftfartyg ska omfattas av en övervak- nings- och rapporteringsplan, om verksamheten inte har undantagits från denna skyldighet. Enligt 2 kap. 14 § ska övervaknings- och rapporter- ingsplanen innehålla uppgifter om de åtgärder som verksamhetsutövaren vidtar för att övervaka och rapportera utsläppen enligt 5 kap. och för att beräkna luftfartygets lastvikt multiplicerad med den flugna sträckan. Planen ska också vara godkänd av tillsynsmyndigheten. Såsom bestämmelserna om övervaknings- och rapporteringsplan har kommit till uttryck i den svenska lagstiftningen är utgångspunkten att planen alltid ska innehålla uppgifter om de åtgärder som verksamhetsut- övaren vidtar för att kunna beräkna luftfartygets lastvikt multiplicerad med den flugna sträckan, se proposition 2008/09:147 s. 28 f. och 44. Handelsdirektivet ska dock förstås som att sådana åtgärder endast be- höver vidtas under övervakningsåret. Dessutom är verksamhetsutövaren inte skyldig att ansöka om tilldelning utan betalning. Om verksamhetsut- övaren inte ansöker om tilldelning utan betalning ska verksamhetsut- övaren inte heller vara skyldig att vidta åtgärder för att kunna beräkna luftfartygets lastvikt multiplicerad med den flugna sträckan. Bestämmelserna i lagen om handel med utsläppsrätter behöver ändras så att det framgår att övervaknings- och rapporteringsplanen en- dast ska innehålla uppgifter om verksamhetsutövarens åtgärder för att kunna beräkna luftfartygets lastvikt multiplicerad med den flugna sträc- kan för det fall verksamhetsutövaren avser att ansöka om tilldelning enligt 3 kap. 1 § lagen om handel med utsläppsrätter. Med hänsyn bland annat till synpunkter har bestämmel- sen formulerats om något jämfört med promemorians förslag. Regeringens förslag: I tydliggörs att sådana utsläpp av koldioxid, dikväveoxid och perfluorkolväten som omfattas av lagen om handel med utsläppsrätter inte får omfattas av tillståndsvillkor eller förelägganden som syftar till begränsning av sådana utsläpp eller som syftar till en begränsning av koldioxidutsläpp genom att reglera an- vänd mängd fossilt bränsle. Med anledning av att miljödomstolarna 2011 benämns mark- och miljödomstolar görs en ändring i miljöbal- Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Transportstyrelsen har med anledning av att flyg- verksamheter kommer att omfattas av handeln med utsläppsrätter föreslagit att ändras så att det framgår att var- ken utsläpp från fasta anläggningar eller utsläpp från flygverksamheter får regleras på annat sätt än vad som följer av lagen (2004:1199) om han- del med utsläppsrätter. En sådan ändring av 16 kap. 2 § och 26 kap. 9 § skulle enligt Transportstyrelsen innebära att verksamheterna i handelssystemet likställs oavsett om det rör utsläpp av koldioxid från fasta anläggningar eller utsläpp från flyg. Swedavia har tillstyrkt de före- slagna ändringarna i , men anfört att det tydligare bör framgå av förarbeten och lagtext att utsläpp som omfattas av lagen om handel med utsläppsrätter inte ska kunna villkorsregleras enligt mil- jöbalken. Skälen för regeringens förslag: Genom artikel 26 i handelsdirektivet har IPPC-direktivet ändrats på så sätt att gränsvärden för utsläpp av växt- husgaser endast ska fastställas om det är nödvändigt för att förhindra be- tydande lokala föroreningar. Bakgrunden är att utsläppshandeln förutsät- ter stor flexibilitet för den enskilde verksamhetsutövaren att själv bestäm- ma nivån för utsläppen av växthusgaser i verksamheten. Det viktiga är att de totala utsläppen begränsas av att det finns en begränsad mängd ut- släppsrätter tillgängliga inom systemet. Det är den totala mängden ut- släppsrätter som bestämmer skyddsnivån i systemet. Artikel 26 i handelsdirektivet genomförs med bestämmelser i miljöbal- ken. För den handelsperiod som pågår 20082012 gäller artikel 26 endast koldioxid. Från och med den handelsperiod som börjar 2013 gäller arti- kel 26 även dikväveoxid och perfluorkolväten. Det är en anpassning till att handelssystemet omfattar även dessa gaser. Bestämmelser som genomför artikel 26 för handelsperioden som börjar 2013 har beslutats genom antagandet av prop. 2009/10:28 (bet. 2009/10:MJU11, rskr. 2009/10:90). De finns i 16 kap. 2 §, 24 kap. 15 § och 26 kap. 9 § . följer av 16 kap. 2 § att för anläggningar som omfattas av handels- systemet får det inte beslutas villkor om begränsning av koldioxidut- släpp, dikväveoxidutsläpp eller perfluorkolväteutsläpp eller villkor som genom att reglera använd mängd fossilt bränsle syftar till en begränsning av koldioxidutsläpp. Detta gäller dock inte villkor i fråga om dikväve- oxid eller perfluorkolväten som behövs för att hindra betydande lokala föroreningar. Enligt 24 kap. 15 § får en anläggningen som har ett tillstånd enligt eller äldre miljölagstiftning med vill- kor om begränsning av koldioxidutsläpp, dikväveoxidutsläpp eller per- fluorkolväteutsläpp eller användning av fossila bränslen, släppa ut koldi- oxid, dikväveoxid och perfluorkolväte utan hinder av de satta villkoren. En tillsynsmyndighet får enligt 26 kap. 9 § inte besluta om förelägganden om begränsning av koldioxidutsläpp, dikväveoxidutsläpp, perfluorkol- väteutsläpp eller förelägganden som genom att reglera använd mängd fossilt bränsle syftar till en begränsning av koldioxidutsläpp. Innebörden av 16 kap. 2 § och 26 kap. 9 § är att utsläpp av koldioxid, dikväveoxid och perfluorkolväte inte får regleras genom vill- kor och förelägganden enligt , om dessa växthusgaser omfat- tas av tillståndsplikt enligt lagen (2004:1199) om handel med utsläpps- rätter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att det ska krävas tillstånd enligt lagen för ut- släpp av växthusgaser för utsläpp av växthusgaser (2 kap. 1 § lagen om handel med utsläppsrätter). Enligt 17 a § förordningen (2004:1205) om handel med utsläppsrätter som träder i kraft , krävs tillstånd för utsläpp av växthusgaser för de verksamheter som beskrivs i I bilaga 2 anges vilka eller vilken växthusgas som tillståndsplik- Prop. 2010/11:151 ten gäller för. I de fall tillståndplikten för utsläpp från en verksamhet endast omfattar utsläpp av en eller två av växthusgaserna koldioxid, di- kväveoxid och perfluorkolväte, är det endast i fråga om nämnda växthus- gas som villkor och förelägganden inte får meddelas. Eftersom den nu- varande lydelsen av 16 kap. 2 § och 26 kap. 9 § kan uppfat- tas som om villkor och föreläggande inte får meddelas för någon av växt- husgaserna oavsett om tillståndsplikten endast gäller för en eller två av dem, behöver bestämmelserna formuleras om. Regeringen har beslutat att ge i upp- drag att i samråd med och Transportstyrelsen analysera hur utsläpp av koldioxid från flygverksamhet kan undantas från andra regleringar än vad som följer av lagen om handel med utsläppsrät- ter. Uppdraget ska redovisas . Med anled- ning av det uppdrag som regeringen har beslutat om saknas anledning att nu föreslå sådana ändringar av som bland annat Transport- styrelsen efterfrågat i sitt remissvar. I 22 kap. 19 § finns en hänvisning till miljödomstol som förbisetts i ett tidigare lagstiftningsärende. Eftersom miljödomstolarna från benämns mark- och miljödomstolar bör hänvisning- en ändras. Regeringens förslag: Ändringarna i 22 kap. 19 § samt i 1 kap. 2 §, 2 kap. 14 § och 5 kap. 1 § lagen om handel med utsläpps- rätter träder i kraft . Övriga ändringar i lagen om handel med utsläppsrätter träder i kraft den dag som regeringen be- stämmer. Promemorians förslag skiljer sig från regeringens genom att reger- ingen föreslår att vissa av de föreslagna ändringarna i lagen om handel med utsläppsrätter ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Remissinstanserna: har anfört att förslagen i promemorian förutsätter att unionsregistret träder i funktion , men det finns en risk att unionsregistret kan bli försenat. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 3.2 i EU:s registerför- ordning ska medlemsstaterna använda unionsregistret för redovisning av utsläppsrätter. Det finns dock en risk för att kommissionen inte kommer att ha unionsregistret i funktion . Det är därför lämpligt att de förslag till ändringar av lagen om handel med utsläppsrätter som är föranledda av införandet av unions- registret träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Övriga före- slagna ändringar i lagen om handel med utsläppsrätter bör träda i kraft . Föreslagna ändringar i är ändringar av redan beslutade författningar som ännu inte trätt i kraft utan vars ikraft- trädande är . Införandet av ett nytt unionsregister som ersätter medlemsstaternas natio- nella utsläppsregister medför konsekvenser i första hand för Statens ener- gimyndighet. Myndighetens roll som kontoföringsmyndighet för ut- släppsregistret och anläggningsregistret upphör och i stället kommer myndigheten att vara kontoföringsmyndighet för de konton som omfattas av svensk jurisdiktion i unionsregistret. Det innebär att Statens energi- myndighet inte längre kommer att ansvara för den IT-plattform där registret finns. Föreslagna ändringar bedöms inte medföra något behov av ytterligare resurser till . För kontohavarna innebär det omständigheten att kontona kommer att finnas i unions- registret i stället för i ett nationellt utsläppsregister inte någon stor skill- nad i praktiken. Ändringarna bedöms inte medföra några ökade admini- strativa kostnader för företagen. Föreslagna ändringar innebär att beslut som kontoföringsmyndigheten fattar enligt registerförordningen kommer att kunna överklagas till mark- och miljödomstol. Det kan antas att det kommer vara fråga om endast ett fåtal ärenden, varför förslaget inte inne- bär att ytterligare resurser behöver tillföras domstolarna. Att de länder som omfattas av Europeiska ekonomiska samarbetsom- rådet, EES, inkluderas i handelssystemet innebär vissa prak- tiska problem. Det finns t.ex. inga krav i lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter på att verksamhetsutövare ska beräkna tonkilometer för sådan flygningar som avgår från eller ankommer till en flygplats inom EES . Om en verksamhetsutövare som gör sådana flyg- ningar inte har beräknat tonkilometer för dessa kommer det att innebära att den tilldelning som verksamhetsutövaren får blir mindre än om verksamhetsutövaren beräknat tonkilometer för sådana flygningar. har dock skriftligen och muntligen uppmanat berörda verksamhetsutövare att ta med även sådana flygningar. Förslaget avseende kontroll av de rapporter som avses i 5 kap. 1 § lagen om handel med utsläppsrätter träffar alla verksamhetsutövare inom ramen för systemet för handel med utsläppsrätter. Sammanfattningsvis är det , exklusive luftfarten, cirka 700 anläggningar, bl.a. mineralolje- raffinaderier, koksverk och pappers- och massaindustri. För svenska verksamhetsutövare kommer det dock inte att innebära några föränd- ringar. För verksamhetsutövare som omfattas av handeln med utsläpps- rätter i men har sitt säte i ett annat land inom Europeiska unionen kommer dock ändringen att innebära en förenkling av regelverket. En sådan verksamhetsutövare kommer inte som enligt gällande rätt att vara tvungen att använda en kontrollör ackrediterad enligt lagen om teknisk kontroll utan kan använda en kontrollör ackrediterad för uppgiften enligt förordning (EG) nr 765/2008, dvs. en kontrollör ackrediterad i det land där bolaget har sitt säte. Ändringen innebär således inga ökade kostnader eller andra konsekvenser för verksamhetsutövarna förutom möjligtvis en lättnad för verksamhetsutövare med säte utanför . I finns knappt 60 flygbolag med operativa licenser enligt rådets förordning (EEG) nr 2407/92 av om utfärdande av tillstånd för lufttrafikföretag (EGT L 240, 24.8.1992, s. 1, Celex Av dessa kommer endast cirka 25 omfattas av systemet med handel med utsläppsrätter. Därutöver kommer visst privatflyg att Prop. 2010/11:151 omfattas samt även vissa flygbolag från länder utanför Europeiska Samtliga som bedriver luftfartsverksamhet som omfattas av systemet med handel med utsläppsrätter berörs av förslaget som rör över- vaknings- och rapporteringsplanen. Ändringen när det gäller övervak- nings- och rapporteringsplanen innebär en viss lättnad när det gäller vilka åtgärder som måste vidtas för de som ingår i systemet, särskilt om en verksamhetsutövare inte har för avsikt att ansöka om gratis utsläpps- rätter. Förslagen till ändringar i innebär inga ändringar i sak och medför inga konsekvenser. Föreslagna författningsändringar behövs för att anpassa det svenska re- gelverket till EU-lagstiftningen. De alternativ till de föreslagna ändring- arna som står till buds är främst andra lagtekniska lösningar.