prop · GY03119 · 2011-04-20 00:00:00 — I tidigare lagstiftningsärenden har alltså rättssäkerhetsaspekter varit avgörande för att det inte bedömts lämpligt att flytta ärenden om god man till överförmyndaren. Vilka krav som bör ställas på handläggningen kan dock variera beroende på omständigheterna i det enskilda ärendet. I de fall den enskilde själv ansöker om eller samtycker till att god man förordnas och inte heller någon annan motsätter sig ansökan saknas utrymme för några egentliga rättsliga överväganden. Några intressemot- sättningar föreligger då inte och handläggningen har till syfte att kontrollera att förutsättningarna för att förordna god man föreligger samt att utse en lämplig person till detta uppdrag. Som utredningen konstaterar är sådana uppgifter väl lämpade att utföras av en förvaltningsmyndighet. Detsamma gäller i ärenden om omprövning respektive upphävande av godmanskap, om inte motstridiga intressen föreligger. Om däremot någon som är taleberättigad motsätter sig en ansökan om god man eller upphävande av godmanskap uppstår ett större behov av rättsliga överväganden. I en sådan situation kräver hänsynen till den enskildes rättssäkerhet att de rekvisit för godmanskap som är tvistiga kan ges en fullgod prövning. Det kan kräva värdering av såväl skriftlig som muntlig bevisning. Behov av bevisning kan även uppkomma om den en- skildes samtycke inte kan inhämtas. Handläggningen av sådana ärenden sker bäst i domstol. I betänkandet föreslås en ordning som innebär att en ansökan om god man ska göras hos en förvaltningsmyndighet. lägga och fatta beslut i ärendet om den enskilde samtycker till att god man förordnas och ingen annan motsätter sig detta. Om någon motsätter sig att god man förordnas eller den enskildes samtycke inte kan inhämtas med hänsyn till hans eller hennes tillstånd, ska myndigheten överlämna ärendet till tingsrätten för handläggning. Regeringen konstaterar att en sådan lösning har flera fördelar. Varje ärende om god man skulle därmed kunna handläggas på ett ändamålsenligt sätt med hänsyn till omständig- heterna i det enskilda fallet. Nödvändiga krav på rättssäkerhet kan upprätthållas som domstolarnas verksamhet renodlas genom att ärenden som inte kräver domstolsprövning flyttas till förvaltningsmyn- dighet. Antalet ärenden om god man som enligt nuvarande ordning hand- läggs i domstol är också så stort att en uppdelning av hand- läggningen på olika instanser beroende på ärendenas svårighetsgrad framstår som motiverad med hänsyn till behovet av ett ändamålsenligt resursutnyttjande (jfr. avsnitt 7.2 om bodelningsförrättare). Ovan anförda skäl talar enligt regeringen för en överflyttning av ärenden om anordnande, omprövning och upphörande av godmanskap. En grundläggande förutsättning för att en överflyttning ska kunna bli aktuellt är dock att det finns någon förvaltningsmyndighet som lämpligen kan överta handläggningen. Den myndigheten måste ha resurser och ändamålsenlig kompetens samt stå under välfungerande tillsyn. Genom en sådan tillsyn motverkas den risk för slentrian i handläggningen som behandlades i förarbetena till lagändringar. Utredningen föreslår att handläggningen av ärenden om anordnande, omprövning och upphörande av godmanskap ska flyttas till de kom- munala överförmyndarna. I sak framstår detta som naturligt med hänsyn till att överförmyndaren redan enligt nuvarande bestämmelser har till uppgift att förordna god man i vissa fall. Som nämns vid regeringens bedömning i fråga om förmyndare för underårig (avsnitt 8.1) kan det lämpliga i att utvidga överförmyndarens ansvarsområde ifrågasättas. Detta gäller även ärenden om god man och framhålls såväl av utred- ningen som av flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i denna del. Som redogörs för i avsnitt 8.1 har åtgärder vidtagits för att säker- ställa en hög grad av kompetens hos överförmyndaren. Huvuddelen av de reformerna har emellertid genomförts förhållandevis . Riks- revisionens uppföljande granskning av tillsyn av överför- myndarens verksamhet visar också att det alltjämt finns brister i denna tillsyn, vilket medför risk för bristande likabehandling och rättssäkerhet för den enskilde. Av dessa skäl anser regeringen att det inte är lämpligt att flytta handläggningen av de aktuella ärendena från domstol. Allmän domstol bör alltså tills vidare fortsätta att handlägga ärenden om anordnande, omprövning och upphävande av godmanskap. anser att en översyn av hela rättsområdet är nödvän- dig för att säkerställa rättssäkerheten för enskilda som inte själva kan be- vaka sina rättigheter. En sådan översyn faller dock utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Det gör även de av behand- lade frågorna om rekrytering och utbildning av gode män och förvaltare samt om beslutsunderlaget i ärenden om sådana förordnanden. Ärenden om medgivande att använda Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om medgivande att använda fingerade personuppgifter ska flyttas från tings- Detsamma gäller handläggningen av såda- na ärenden om upphörande av medgivande att använda fingerade personuppgifter som enligt nuvarande ordning handläggs av beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 319 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter är två myndigheter delaktiga i hanteringen av ärenden om fingerade personuppgifter. Den som vill använda sig av sådana per- sonuppgifter ska göra en framställning till , som gör en utredning av bakomliggande omständigheter. ner att förutsättningarna för användning av fingerade personuppgifter är uppfyllda, ska myndigheten ansöka hos tingrätt om med- givande för den enskilde att använda sådana uppgifter. att använda fingerade personuppgifter kan upphävas av Rikspolisstyrel- sen på anmälan av den som fått sådant medgivande, samt av tingsrätt efter framställning från om det föreligger Bakgrunden till att förfarandet utformades på detta sätt är att det vid lagens tillkomst ansågs föreligga behov av dels en polisiär utredning av hotsituationen i det enskilda fallet, dels en mer kvalificerad bedömning i sakfrågan än vad som normalt förekom inom folkbok- Bestämmelserna om fingerade personuppgifter syftar till att personer som löper risk att bli utsatta för allvarlig brottslighet ska få skydd. inslag av tvistlösning finns inte. Som utgångspunkt kan ärendena därmed prövas av förvaltningsmyndighet. Om handläggningen samlas i en myn- dighet skulle detta också medföra en mer rationell hantering och leda till snabbare beslut, vilket är till fördel för den enskilde som kan vara i akut behov av skydd. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att ärenden om fingerade personuppgifter bör flyttas från tings- rätt till en förvaltningsmyndighet. har stor erfarenhet av att arbeta med ärenden om Det framstår därför som naturligt att denna myndighet övertar handläggningen. Enligt regeringens bedömning bör alltså ärenden om fingerade personuppgifter flyttas från beslut bör kunna överklagas. gerade personuppgifter är av sådan karaktär att det finns samband med förfaranden i allmän domstol, t.ex. rättens prövning av åklagarens beslut i fråga om besöksförbud. Mot denna bakgrund framstår det som naturligt att beslut i nu aktuella ärenden kan Prop. 2010/11:119 överklagas till allmän domstol. Regeringen har i olika sammanhang uttalat att alla allmänna domstolar respektive allmänna förvaltningsdomstolar ska kunna pröva alla slags mål och att specialfora som huvudregel bör undvikas (se t.ex. prop. 2008/09:165 s. 105). Endast när det för en viss måltyp finns mycket speciella behov som inte kan tillgodoses på annat sätt kan det, enligt regeringens uppfattning, vara aktuellt att vidta särskilda åtgärder, t.ex. genom att koncentrera måltypen till en viss domstol. Samma över- väganden gör sig gällande när det gäller överklagande. Vad gäller ärenden om fingerade personuppgifter konstaterar regerin- gen att handläggningen enligt nuvarande ordning är koncentrerad till . Ärendena är mycket få och innehåller uppgifter av känslig natur. Enligt regeringens uppfattning bör koncentrationen till i vart fall tills vidare bestå (jfr SOU 2010:44 s. 342 och 343). beslut bör alltså överklagas till . 10 Ärenden med anknytning till 10.1Preskription av rätten till arv och testamente Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om arvskungörelse och ärenden om föreläggande av arvinge eller testamentstagare att lämna besked om han eller hon vill göra gällande ett anspråk på arv eller testamente ska flyttas från allmän domstol till . Det- samma gäller ärenden om anmälan att arvinge eller testamentstagare vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i denna. beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Be- hörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets den avlidne hade sitt hemvist. Om den avlidne saknade hemvist i ska vara behörig domstol. Regeringens bedömning: Ärenden om förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen föreslår även att ärenden om förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente ska flyttas från allmän domstol till och att behörig domstol att överpröva beslut ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats (SOU 2007:65 s. 330 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag Ärenden enligt 16 kap. Enligt nuvarande ordning handlägger tingsrätten ett antal olika slags ärenden som rör preskription av rätten till arv och testamente. Det gäller ärenden om arvskungörelse och ärenden om föreläggande till arvinge eller testamentstagare att lämna besked om han eller hon vill göra gällande ett anspråk på arv eller testamente. Det gäller även ärenden om anmälan av arvinge eller testamentstagare att han eller hon vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i denna. Ärenden om arvskungörelse kan inledas genom anmälan av den som har boet i sin vård eller på rättens initiativ. Den reglering som ligger till grund för bestämmelserna om arvskun- görelse och om föreläggande av arvinge eller testamentstagare att lämna besked om han eller hon vill göra gällande ett anspråk på arv eller testamente har två syften. Den ska dels tillgodose en arv- eller testa- mentstagares intressen i de fall han eller hon är okänd eller vistas på okänd ort, dels få till stånd en slutpunkt för det tillstånd av rättslig osäkerhet som möjligheten till anspråk från sådana arv- eller testaments- tagare innebär för (övriga) dödsbodelägare och andra intressenter. Även vad gäller ärenden om anmälan att en arvinge eller testamentstagare vill göra sin rätt gällande utan att tillträda kvarlåtenskapen eller sin lott i den- na, är syftet att undanröja rättslig osäkerhet. De angivna förfarandena saknar alltså egentliga moment av konfliktlösning. De utgör i stället exempel på sådan rättsvård som enligt regeringens uppfattning lämpar sig väl för att handläggas av förvaltningsmyndighet. Frågan är då vilken förvaltningsmyndighet som bör överta tingsrättens uppgift i nu angivna fall. I detta sammanhang fäster regeringen avseende vid att det vanligen är i samband med att en bouppteckning registreras som det framkommer att det finns eller kan finnas en arvinge eller testa- mentstagare som är okänd eller som vistas på okänd ort. Det framstår därför som naturligt att den myndighet som ansvarar för hanteringen av bouppteckningar också handlägger ärenden om arvskungörelse och öv- riga nu angivna ärenden. Enligt nuvarande ordning är det som registrerar bouppteckningar och som ska se till att bouppteckningar förrättas och ges in i rätt tid. Handläggningen av ärenden om arvskun- görelse påminner dessutom om handläggning av ärenden om dödförklaring, vilket också talar för att bör handlägga nu aktuella ärenden. Sammantaget anser regeringen att tingsrättens uppgifter enligt 16 kap. bör flyttas till . beslut i nu aktuella ärenden bör kunna överklagas. Eftersom det i dessa ärenden uppkommer civilrättsliga frågor som rör vem som har rätt till arv och testamente, bör besluten överklagas till allmän domstol. Utredningen har föreslagit att behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. Regeringen anser dock att det framstår som naturligt att utforma överklagandebestämmelsen i enlighet med vad som gäller i fråga om tvist om arv eller testamente. Behörig domstol att pröva ett överklagande bör därför vara den tingsrätt inom vars domkrets den döde hade sitt hemvist. Om han eller hon sak- nade hemvist i bör vara behörig domstol. Ärenden enligt lagen om förlängning av tid för preskription av rätt till Prop. 2010/11:119 arv eller testamente Lagen (1958:52) om förlängning av tid för preskription av rätt till arv eller testamente kom till mot bakgrund av erfarenheterna från . Lagen tar sikte på sådana situationer där t.ex. en arvinge vistas i ett land som varit krigsskådeplats och råkat i fångenskap eller förts bort och saknat möjlighet att få kännedom om utfärdad kungörelse eller att sätta sig i förbindelse med anhöriga eller myndigheter i hemlandet inom den tid som stadgats i en kungörelse enligt 16 kap. . I sådana situationer ges rätten möjlighet att förlänga den tid inom vilken en arvinge eller testamentstagare har att göra sin rätt gällande. Även i detta fall är syftet att tillgodose en arv- eller testaments- tagares intressen och få till stånd en rättslig slutpunkt för det osäkerhetstillstånd som möjligheten till anspråk från sådana arv- eller testamentstagare innebär för (övriga) dödsbodelägare och andra intressenter. En ansökan om förlängd preskriptionsfrist kan göras av den som har att bevaka arvingens eller testamentstagarens rätt i boet. Övriga dödsbo- delägare ska ges tillfälle att yttra sig över ansökan. Förlängning ska be- slutas om det finns skäl för det. I de fall som lagen kan bli aktuell är det fråga om situationer i vilka det typiskt sett föreligger motstående intres- sen. För att kunna ta ställning till om det finns skäl för att förlänga pre- skriptionsfristen kan det bli aktuellt att ta upp och värdera skriftlig och muntlig bevisning. Mot denna bakgrund anser regeringen, i motsats till utredningen, att allmän domstol även i fortsättningen bör handlägga dessa ärenden. Regeringens bedömning: Ärenden om förordnande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman, ärenden om tillstånd för boutredningsman att överlåta fast egendom eller tomträtt och ärenden om förvaltning av dödsbo vid oenighet mellan boutredningsmän, bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förordnande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman flyttas från allmän domstol till . Verkets beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats (SOU 2007:65 s. 333 f.). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. Hovrätten för , , , och Kammarkollegiet avstyrker dock förslaget. och byggande vid () anser att det framstår som mindre lämpligt att flytta ärenden som ofta kan vara tvistiga från domstol till förvaltningsmyndighet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Förordnande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman Liksom beträffande ärenden om förordande av bodelningsförrättare (jfr. avsnitt 7.2) är det i allmänhet ingen kvalificerad rättslig prövning som ska göras när boutredningsman eller skiftesman ska utses enligt ärvda- balken. En dödsbodelägare har alltid rätt att få en boutredningsman eller skiftesman förordnad om han eller hon begär det. På samma sätt som gäl- ler för ärenden om bodelningsförrättare kan emellertid hanteringen av ärenden om boutredningsman i vissa fall kräva komplicerade rättsliga överväganden, t.ex. i fråga om vem som har rätt att göra en sådan an- sökan. Som bl.a. och Kammarkollegiet påpekar kan en ansökan om att ett dödsbo ska avträdas till förvaltning av boutrednings- man göras även av andra intressenter än dödsbodelägare, t.ex. av en lega- tarie eller borgenär. För bifall till en ansökan av någon av dessa gäller vissa krav som måste vara uppfyllda. Exempelvis är en förutsättning för att en boutredningsman ska förordnas på ansökan av en legatarie att det är nödvändigt för att legatet eller ändamålsbestämmelsen ska kunna verk- ställas. Om sökanden är en borgenär, måste det kunna antas att dödsboet är på obestånd eller att sökandens rätt på annat sätt äventyras för att an- sökan ska vinna bifall. Det kan råda delade meningar om sådana rekvisit är uppfyllda. För prövningen kan det krävas att parterna hörs och bevisning läggs fram vid ett sammanträde. Sådana åtgärder bör typiskt sett utföras av domstol. Som bl.a. påpekar uppkommer dessutom inte sällan tvist på grund av att dödsbodelägarna har olika uppfattning om vem som ska förordnas som boutredningsman eller skiftesman. Enligt tingsrätten uppkommer motsvarande situationer i ärenden om entledigande från sådana uppdrag. Nämnda omständigheter talar enligt regeringens uppfattning mot att ärenden om förordnande och entledigande av boutredningsman eller skiftesman flyttas från domstol till förvaltningsmyndighet. Liksom utredningen bedömer regeringen att tvistiga ärenden utgör en minoritet av samtliga ärenden som rör boutredningsman eller skiftesman. Mot denna bakgrund skulle det kunna anses befogat med en ordning som innebär att åtminstone okomplicerade ärenden prövas av förvaltnings- myndighet i första instans. Bland andra skisserar ett system enligt vilket nu aktuella ärenden skulle handläggas av förvalt- ningsmyndighet i första instans och att myndigheten vid eventuellt be- stridande ska överlämna ärendet till tingsrätt för prövning. Ett sådant system omhändertar emellertid inte det behov av kvalificerade rättsliga överväganden som kan uppstå om ansökan görs av annan än dödsbo- delägare. I praktiken innebär förslaget inte någon verkningsfull uppdel- ning av ärendena med utgångspunkt i deras svårighetsgrad. Då det bör finnas en sammanhållen prövning av de aktuella ärendena anser regeringen att ett system som innebär att ansökningar om boutrednings- man ska göras till olika instanser beroende på vem som gör ansökan i görligaste mån bör undvikas. En uppdelning skulle också innebära att förvaltningsmyndigheten måste bygga upp en ny kompetens för hand- läggningen av ett visst antal ärenden, som tingsrätten fort- farande skulle behöva avdela resurser för handläggningen i en sådan ut- sträckning att det kan ifrågasättas om någon egentlig renodling av Prop. 2010/11:119 verksamheten skulle uppnås. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det finns vägande skäl för att allmän domstol även i fortsättningen bör handlägga ärenden som rör boutredningsman eller skiftesman. Till detta kommer att det framstår som tveksamt vilken förvaltningsmyndighet som skulle kunna ta över handläggningen. Som tas upp i utredningen och som betonas bl.a. av Hovrätten för och finns skäl som talar mot att ska ta över denna uppgift. har nu- mera ansvar för statens borgenärsuppgifter, i vilka bl.a. ingår att ansöka om förordnande av boutredningsman när verket har fordringar mot en av- liden person och dödsboet har skiftats eller är på obestånd. Av principiella skäl får det anses mindre lämpligt att en myndighet uppträder både som sökande och beslutande instans i samma förfarande. Regerin- gen ställer sig, till skillnad från utredningen, tveksam till om denna intressekonflikt kan lösas genom organisatoriska åtgärder hos Skatte- verket. Av likartade skäl kan det inte heller anses lämpligt att handlägg- ningen övertas av Kammarkollegiet eftersom kollegiet företräder All- männa arvsfonden, vilken genom förordnande i testamente inte sällan har ställning av dödsbodelägare. Sammantaget anser regeringen att ärenden om förordnande av boutred- ningsman eller skiftesman även i fortsättningen bör handläggas av allmän domstol. En boutredningsman är behörig att företa alla för boets utredning erfor- derliga åtgärder. I ett fall kräver dock hans eller hennes förvaltning till- stånd från dödsbodelägarna. Om boutredningsmannen vill överlåta fast egendom eller tomträtt, måste delägarna skriftligen lämna sitt samtycke till åtgärden. Om sådant tillstånd inte ges, kan rätten tillåta åtgärden efter ansökan från boutredningsmannen. Anledningen till att sådana ärenden handläggs vid tingsrätt är alltså att det föreligger tvist mellan boutred- ningsmannen och en eller flera dödsbodelägare. Ärendena är därmed av sådan karaktär att handläggningen i enlighet med utredningens bedöm- ning även i fortsättningen bör ombesörjas av allmän domstol. På samma sätt förhåller det sig med ärenden om förvaltning av dödsbo vid oenighet mellan flera förordnade boutredningsmän. Regeringen delar utredningens bedömning att dessa ärenden även fortsättningsvis bör handläggas av allmän domstol. Bevaknings- och tillsynsmyndighet över Regeringens bedömning: Allmän domstol bör även i fortsättningen fungera som bevaknings- och tillsynsmyndighet över boutrednings- mans förvaltning. Utredningens förslag: De allmänna domstolarnas roll som bevak- nings- och tillsynsmyndighet över boutredningsmans förvaltning tas över av . Verket ska också besluta om vitesföreläggande och förordna god man att utöva tillsyn över boutredningsmans förvaltning. Frågor om utdömande av vite ska prövas enligt lagen (1985:206) om viten och därmed handläggas av allmän förvaltningsdomstol (SOU 2007:65 s. 336). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. och Kam- markollegiet avstyrker förslaget med hänvisning till sin inställning i frågan om handläggning av ärenden som rör förordnande av boutred- ningsman och skiftesman (se närmare avsnitt 10.2). Skälen för regeringens bedömning: En boutredningsman ska avge redovisning över sin förvaltning. Årsredovisningen ska tillställas minst en delägare i boet. Övriga delägare samt rätten ska underrättas om vem som tillställts redovisningen. Fullgör inte boutred- ningsmannen sin redovisningsskyldighet kan rätten utfärda vitesföreläg- gande. I vissa fall kan rätten också förordna god man att öva tillsyn över boutredningsmannens förvaltning och förelägga denne att lämna upp- lysning om boet och dess förvaltning. Rätten har även möjlighet att förelägga boutredningsmannen att avge redogörelse för sin förvaltning. Enligt utredningens förslag ska den bevaknings- och tillsynsfunktion som enligt gällande ordning fullgörs av allmän domstol tas över av . Förslaget ligger i linje med utredningens förslag att flytta domstolarnas handläggning av ärenden som rör boutredningsman och skiftesman till . Regeringen har i det föregående tagit ställ- ning mot det förslaget (se närmare avsnitt 10.2). Som och Kammarkollegiet påpekar har den bedömningen också betydelse för frågan var bevaknings- och tillsynsfunktionen beträffande boutrednings- mans förvaltning ska hanteras. Om allmän domstol även i fortsättningen ska handlägga ärenden som rör boutredningsman framstår det som natur- ligt att även kontrollen av sådan förvaltning ska utövas av domstol. Regeringen anser därför att allmän domstol även i fortsättningen bör ha till uppgift att fungera som bevaknings- och tillsynsmyndighet över bo- utredningsmans förvaltning. Ärenden om ställföreträdare för Regeringens bedömning: Ärenden som rör ställföreträdare för jord- bruksfastighet bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om byte av ställ- företrädare för jordbruksfastigheter flyttas från allmän domstol till in- beslut ska kunna över-