prop · GY0349 · 2011-01-17 00:00:00 — Föreskrifterna om ersättning i 2 a kap. 7 § ska inte heller tillämpas i de Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade I första stycket har det införts undantag från huvudregeln om bosätt- ningskommunens ansvar för insatser enligt lagen. dem som är bosatta i kommunen genom beslut av en annan kommun i fall som avses i 16 c eller 16 d §, och gäller ansvar för alla insatser enligt 9 § utom insatsen rådgivning och annat personligt stöd enligt 9 § 1. ansvar enligt 2 § första stycket för rådgivning och annat personligt stöd kommer således att följa huvudregeln om bosättnings- Förslaget behandlas i avsnitt 7.2. Ändringarna i andra stycket är endast redaktionella. I det nya tredje stycket föreskrivs en skyldighet för en kommun att meddela förhandsbesked om rätt till insatser för en enskild som redan är bosatt i kommunen. Detta gäller under förutsättning att det vid ansökan om förhandsbesked är en annan kommun som enligt 16 c eller 16 d § har ansvar för insatserna enligt LSS. Vidare gäller att ansökan ska avse en boendeinsats enligt LSS, eller andra insatser om den enskilde inte längre har behov av boendeinsats utan på egen hand ordnar boendet. På det sättet förbättras möjligheterna till ett sammanhållet ansvar. Hänvisningen till andra stycket innebär att övriga föreskrifter i fråga om förhands- besked ska gälla också den nya möjligheten till förhandsbesked. Om en enskild har behov av en boendeinsats i kommunen, och därut- över behöver exempelvis ledsagning eller kontaktperson, måste ansökan om förhandsbesked omfatta även boendet för att ansökan ska kunna prö- vas av bosättningskommunen. Om den enskilde däremot väljer att avstå från boendeinsats enligt LSS och istället avser att ordna boendet på egen hand inom kommunen, och därför bara ansöker om exempelvis personlig assistans, kan ansökan om förhandsbesked prövas. Kommunen ska inte annat än undantagsvis kunna avslå en ansökan om en insats genom för- handsbesked på den grunden att behovet redan är tillgodosett av den gamla kommunen (se RÅ 2004 ref 110). I de fall då någon är bosatt i en kommun till följd av en annan kom- muns beslut om boende, ska följaktligen bosättningskommunen inte pröva en ansökan om insatser enligt huvudregeln i första stycket första meningen. Bosättningskommunen ska antingen hänvisa den enskilde till den kommun som är ansvarig för LSS-insatser, dvs. den kommun som beslutat om boendet, eller, om den enskilde så önskar och om det fram- går att den enskilde har för avsikt att varaktigt bosätta sig i den nya kommunen, istället pröva ansökan som en begäran om förhandsbesked. Detta innebär en ändring i förhållande till vad Regeringsrätten kommit fram till (se RÅ 2007 ref 40). Förslaget behandlas i 9.2. Enligt fjärde stycket (tidigare tredje stycket) ska en vistelsekommun bara ansvara för stöd och hjälp i akuta situationer, på motsvarande sätt som föreslås i 2 a kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453). Enligt förarbe- tena till bestämmelsen i dess tidigare lydelse skulle vistelsekommunen svara för insatser som behövs vid en tillfällig genomresa eller några månaders boende i en sommarbostad. Med den nya lydelsen ska i stället bosättningskommunen svara för de insatser som den enskilde kan behöva vid en tillfällig vistelse i en annan kommun, om det inte rör sig om en akut situation under vistelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. I femte stycket (tidigare fjärde stycket) är ändringarna endast redaktio- nella. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets för- slag. Paragrafen är ny och motsvarar 2 a kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453). I paragrafen regleras en skyldighet för en kommun att bistå en bosätt- ningskommun med utredning och verkställighet av insatser när en en- skild avser att vistas i kommunen. Härmed avses semesterresor och andra tillfälliga vistelser upp . Enligt 16 § första stycket första meningen är, enligt huvudregeln, bosättnings- kommunen ansvarig för de stöd- och hjälpinsatser som en enskild kan behöva. En vistelsekommun ansvarar emellertid för akuta situationer, vilket framgår av 16 § fjärde stycket. Vistelsekommunen ska enligt den nya paragrafen bistå bosättnings- kommunen med den utredning som kan behövas för att besluta i ärendet. Alla utredningsåtgärder som kan anses erforderliga för ett fullgott be- slutsunderlag omfattas av skyldigheten. Skyldigheten har utformats med nuvarande 2 kap. 3 § tredje stycket och 11 kap. 4 § första stycket social- tjänstlagen som förebild. Eftersom bestämmelsen ålägger den informa- tionsgivande kommunen en förpliktelse att lämna information kan ut- lämnandet ske utan hinder av eventuell sekretess. Vistelsekommunen ska också bistå med att verkställa de beslut som bosättningskommunen fattar, om bosättningskommunen begär det. Vis- telsekommunens uppgift i detta avseende följer direkt av lag och ska därför inte ses som ett utförande genom avtal enligt 17 §. Vistelsekom- munen kan välja att själv utföra insatsen eller att genom avtal låta någon annan utföra den. Vistelsekommunen svarar för kvaliteten i den insats som utförs och att verksamheten uppfyller de övriga krav som finns. Vistelsekommunen är bara skyldig att bistå med utredning och med att verkställa beslut om bosättningskommunen begär det. Bosättningskom- munen kan exempelvis behöva begära bistånd för att förvissa sig om vilka förhållanden som gäller på plats och att insatserna är genomförbara. Om bosättningskommunen kan utreda ärendet på egen hand och väljer att utföra insatsen, antingen med egen personal eller genom avtal med pri- vata utförare, har vistelsekommunen inte något ansvar annat än i akuta situationer enligt 16 § fjärde stycket. Med uttrycket att en enskild avser att vistas i en kommun ska förstås att vistelsen föranleds av den enskildes önskemål och sker på den enskildes initiativ. Paragrafen omfattar inte den situationen att en kommun vill verkställa en insats i en annan kommun (jämför 16 c §). Förslaget behandlas vidare i avsnitt 7.1. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen är ny och motsvarar 2 a kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453). Regleringen innebär att bosättningskommunen ska ersätta vistelsekom- munen för kostnader för att verkställa beslut som bosättningskommunen har fattat, när bosättningskommunen har begärt bistånd med verkställig- het enligt 16 a § 2. Sådan ersättning ska betalas enligt bosättningskom- munens ersättningsnivå för motsvarande insatser. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Paragrafen är ny och ersätter 17 a § som upphävs. I paragrafen regleras undantag från huvudregeln om kommunens ansvar gentemot dem som är bosatta i kommunen enligt 16 § första stycket första meningen. I paragrafen ges det en möjlighet för en kommun att verkställa ett beslut om boendeinsats enligt 9 § 8 eller 9 i en annan kommun. Liksom tidigare krävs särskilda skäl för detta (se prop. 2000/01:6 och bet. 2000/01:SoU4). Av 17 § framgår att kommunen kan sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla en insats åt en enskild. Verkställighet i en annan kommun kan således ske genom avtal med den andra kommu- nen eller med en enskild utförare. Kommunen som beslutar om insatsen behåller ansvaret för LSS-insatser för den enskilde även om han eller hon genom beslutet blir bosatt i den andra kommunen. Kommunerna ska således inte längre träffa avtal med varandra om vilken kommun som har kostnadsansvar för en enskilds boendeinsatser. Om det uppstår behov av andra LSS-insatser ska således den ursprungliga kommunen ansvara också för dem. Ansvaret omfattar utredning av rätten till insatser och beslut om insatser enligt lagen samt kostnadsansvar och verkställighets- ansvar. Liksom i fråga om boendet kan kommunen enligt 17 § träffa avtal med någon annan när det gäller verkställigheten, om inte kommu- nen väljer att själv utföra insatsen i den andra kommunen. Paragrafen reglerar bara vad som gäller i fråga om verkställighet av en boendeinsats i en annan kommun. Regleringen innebär inte någon in- skränkning i möjligheterna för en kommun att verkställa andra insatser än boendeinsatser i en annan kommun. Den nya bosättningskommunen åläggs ingen skyldighet att bistå den ansvariga kommunen med utredning eller verkställighet på det sätt som föreslås beträffande tillfälliga vistelser på den enskildes initiativ (16 a §). Det förutsätts i stället att den beslutande kommunen försäkrat sig om möjligheten att verkställa insatser innan beslut om verkställighet i annan kommun fattas. Ett landstings ansvar för insatsen rådgivning och annat personligt stöd enligt 9 § 1 påverkas inte av denna bestämmelse. Det innebär att en per- son som genom en kommuns beslut och verkställighet enligt denna para- graf blir bosatt i en annan kommun enligt huvudregeln i 16 § ska vända sig till det landsting där han eller hon är bosatt för att söka en sådan in- sats, även om det är ett annat landsting än det ursprungliga. Förslaget behandlas vidare i avsnitt 7.2. Lagrådet har föreslagit att ordet är ändras till blir. Eftersom be- greppet den person som till följd av beslutet är bosatt innebär en begränsning av ansvaret till de som faktiskt är bosatta i kommunen, och inte de som sedan flyttar därifrån till en tredje kommun, bör inte en sådan ändring göras. Paragrafen är ny och innebär att en kommuns ansvar för LSS-insatser även omfattar den som är bosatt i en annan kommun i vissa boende- former som beskrivs i socialtjänstlagen (2001:453). Förslaget behandlas i avsnitt 10. Paragrafen är ny. Reglerna i 16 c och 16 d §§ är inte avsedda att inskränka den enskildes rätt att själv bestämma var han eller hon vill bo. Om den enskilde önskar bosätta sig permanent i den nya bosättnings- kommunen kan han eller hon ansöka om förhandsbesked enligt nya 16 § tredje stycket. Den ursprungliga kommunens ansvar upphör så snart den nya bosättningskommunen efter att ha meddelat förhandsbesked börjar verkställa insatser för den enskilde. Det räcker därför inte med att en ansökan om förhandsbeskedet har prövats. Liksom i de fall då någon ännu inte är bosatt i kommunen och söker förhandsbesked, måste den enskilde nämligen ha möjlighet att avstå från att välja den nya kommu- nen. Så snart den enskilde har för avsikt att nyttja de erbjudna insatserna och de börjar verkställas upphör den ursprungliga kommunens ansvar. Därmed inträder den nya bosättningskommunens ansvar för insatser enligt huvudregeln i 16 § första stycket första meningen. Detta innebär en förändring i förhållande till vad som följt av RÅ 2007 ref 40. Ansvaret kan givetvis upphöra också i andra fall, exempelvis om beho- vet upphör. Vidare följer av ordalydelsen är bosatt i 16 c och 16 d §§ att en kommuns ansvar upphör om den enskilde bosätter sig i en tredje kommun på eget initiativ. Förslaget behandlas vidare i avsnitt 9.2 Paragrafen har upphävts. Jämför med nya 16 c §. Ändringen innebär att även förhandsbesked till en person som redan är bosatt i den kommun som meddelar förhandsbeskedet kan överklagas. Förslaget behandlas i avsnitt 9.2. I paragrafen har det förts in ett nytt tredje stycke, som motsvarar 16 kap. 6 a § fjärde stycket socialtjänstlagen (2001:453), och innebär att vistelse- kommunen ansvarar för skyldighet att betala särskild avgift så snart en bosättningskommun har begärt att vistelsekommunen ska verkställa beslut enligt 16 a §. Om en begäran om att bistå med verkställighet inte har framställts ligger ansvaret för särskilda avgifter på bosättningskom- munen enligt huvudregeln i paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen har i allt väsentligt utformats enligt Lagrådets förslag. Tredje stycket är nytt och motsvarar 16 kap. 6 e § tredje stycket social- tjänstlagen (2001:453). Se kommentaren till den paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen har i allt väsentligt utformats enligt Paragrafen är ny och motsvarar 16 kap. 6 i § socialtjänstlagen (2001:453). Se kommentaren till den paragrafen. Bosättningskommunen har kvar den rapporteringsskyldighet som följer av 28 f28 h §§. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen har utformats i linje med Lagen träder i kraft . Bestämmelserna om en kommuns ansvar för insatser för personer som bereds boendeinsats och blir bosatta i en annan kommun ska gälla även när verkställighet av boende i annan kommun påbörjats före ikraftträdandet, trots att det kan finnas avtal mellan kommunerna enligt de äldre föreskrifterna. De avtal som löper med andra villkor kan därför inte tillämpas i de delar som inte överens- stämmer med de nya reglerna. De nya föreskrifterna ska dock inte gälla kommuner som ingått avtal med stöd av lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Sådana avtal ska kommunerna fortsätta att tillämpa om de inte kommer Prop. 2010/11:49 överens om något annat. Den kommun som före ikraftträdandet tagit emot en ansökan om insat- ser ska slutföra ärendet och behålla ansvaret för beviljade insatser till dess att en annan kommun övertar ansvaret enligt de nya föreskrifterna. Det kräver att den enskilde ansöker om insatser i den andra kommunen, eftersom det i LSS inte finns någon möjlighet till överflyttning av ett ärende. De nya föreskrifterna i 1616 b §§ ska inte tillämpas när en enskild på- börjat en tillfällig vistelse i en annan kommun före ikraftträdandet. Punkterna 24 har utformats enligt Lagrådets förslag. 16.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Ändringarna i första stycket är endast följdändringar på grund av de ändringar som föreslås i socialtjänstlagen (2001:453). Ändringen i andra stycket är endast redaktionell och har utformats i linje med Lagrådets förslag. 16.4Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Ändringen i andra stycket följer av de föreslagna ändringarna i social- tjänstlagen (2001:453). Övriga ändringar är endast språkliga. Förslaget har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 16.5Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken I paragrafens första stycke görs den ändringen att den kommun som ansvarar för insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) åt den försäkrade ska höras i ärenden om assistansersättning, i stället för den kommun som den enskilde är bosatt i. Ändringen är föranledd av de föreslagna ändringarna om ansvarig kom- mun enligt LSS. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets för- slag. I paragrafen görs den ändringen att den kommun som ansvarar för insat- ser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade (LSS) ska ersätta kostnaderna för de första , i stället för den kommun som den enskilde är bosatt i. anledd av de föreslagna ändringarna om ansvarig kommun i LSS och innebär exempelvis att den kommun som beslutat om placering i hem för vård eller boende enligt socialtjänstlagen (2001:453) ska ersätta kost- Prop. 2010/11:49 naderna i stället för den kommun där den enskilde är bosatt. har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 16.6Förslag till lag om ändring i lagen (2010:801) om införande av skollagen (2010:800) Paragrafen är ny och föranleds av ändringarna i socialtjänstlagen (2001:453). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Sammanfattning i betänkandet Ingen får vara . Tydligare ansvarsfördelning inom (SOU 2009:38) Kommunen har enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Vårt uppdrag har varit att utreda det vistelse- begrepp som innefattas i bestämmelsen. Syftet har varit att förtydliga ansvarsfördelningen mellan kommuner i vissa situationer när det gäller enskilda personers vistelse i en annan kommun än hemkommunen. Det övergripande uppdraget har varit att bl.a. analysera hur utveck- lingen i samhället har påverkat kommunernas ansvar för dem som vistas i kommunen, se över bestämmelserna i när det gäller vistelse- begreppet och ansvarsfördelningen mellan kommuner samt, om det finns behov av en förändring, lämna förslag till hur bestämmelserna kan utformas. Följande frågor har ingått i översynen: -Vilken kommun ska ha ansvar enligt SoL för svenska medborgare som saknar hemvist men vistas i ? -På vilket sätt kan kommunerna påverkas att i ökad utsträckning ta emot våldsutsatta kvinnor och barn och andra grupper som av säkerhetsskäl måste flytta till en annan kommun? -Hur ska ansvarsfördelningen se ut mellan kommuner när det gäller ensamkommande barn som beviljats uppehållstillstånd? -Vilken kommun ska ha ansvar för personer som är hemlösa och som ibland rör sig mellan olika kommuner? -Ska kommuner kompenseras för eventuellt ökade kostnader i samband med att äldre eller andra personers tillfälliga vistelse i kommunen, om vistelsekommunen ska ha ansvar för insatser till dessa personer? Det behövs en tydligare ansvarsfördelning mellan kommunerna Vi har funnit att tillämpningen av principen om vistelsekommunens yttersta ansvar i SoL är mycket skiftande bland kommunerna och att det råder olika uppfattningar om ansvarets innebörd. står bl.a. i de fall personer med behov av stöd- och hjälpinsatser rör sig mellan olika kommuner eller saknar fast förankring i en viss kommun. Det kan t.ex. handla om en hemlös person som rör sig mellan olika kommuner eller en person som har utsatts för våld av en närstående och som tagit sig till ett skyddat boende i en annan kommun. I dessa situationer är det relativt vanligt med tvister om vilken kommun som har ansvaret för att bistå den enskilde. Tvisterna leder ofta till att kommunerna fokuserar på ansvarsfrågan i stället för på den enskildes behov av stöd och hjälp. Det förekommer t.ex. att den enskilde hänvisas fram och tillbaka mellan olika kommuner, ibland utan att bli mottagen Prop. 2010/11:49 någonstans förrän ansvarsfrågan är löst. Tvisterna utgör således ett stort Bilaga 1 rättssäkerhetsproblem för den enskilde och beskrivs ibland som ett För att förtydliga kommunernas ansvar enligt SoL och skapa förut- sättningar att snabbt lösa de tvister som ändå uppstår, föreslår vi en rad ändringar och kompletteringar av lagen. Vi anser att det bäst kan göras genom att föra samman alla bestämmelser om ansvarig kommun i ett nytt kapitel, 2 a kap., nära bestämmelserna i 2 kap. om kommunens ansvar. På det sättet kan förtroendevalda och tjänstemän inom få en bättre och mer överskådlig bild av de regler som gäller. Principen om vistelsekommunens ansvar ska vara kvar Bestämmelserna i om vistelsekommunens ansvar är resultatet av en lång historisk utveckling med sin början under industrialiseringen och urbaniseringen . Vistelsebegreppet har tidigare utretts av både Socialberedningen (1986) och (1993). Liksom dessa utredningar har vi funnit att vistelsebegreppet ska vara kvar som huvudregel. Det är enligt vår mening viktigt att den enskilde garanteras omedelbar hjälp oavsett vilken kommun han eller hon befinner sig i. Det är även viktigt att det finns ett samhällsorgan som förmedlar hjälpinsatser från andra samhällsorgan och tillgodoser övriga behov. För att ett sådant yttersta ansvar ska fylla en reell funktion krävs att det åvilar den kommun där den enskilde vistas. Vistelsebegreppet medför visserligen vissa praktiska problem och tvister mellan kommunerna men det skulle även en bosättnings- eller en folkbokföringsprincip göra. Till exempel skulle frågan om vilken kom- mun som är eller rätteligen bör vara den enskildes bosättnings- eller folkbokföringskommun sannolikt leda till oenighet mellan kommunerna. Det gäller inte minst i fråga om personer som är hemlösa eller har en oklar boendesituation. Även om en folkbokföringsprincip skulle göra det möjligt att snabbt och enkelt slå fast vilken kommun som är ansvarig, kan det ifrågasättas hur ändamålsenlig den är utifrån den enskildes perspektiv. Enligt uppgift till utredningen är det relativt vanligt med felaktiga folkbokförings- uppgifter bland de personer som är aktuella inom . Om vistelsebegreppet skulle ersättas med en folkbokföringsprincip, skulle dessa personer bli hänvisade till en kommun som de är bosatta i och kanske inte heller har för avsikt att återvända till. Det kan innebära att den enskilde inte får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Vi har sammantaget funnit att det finns för- och nackdelar med såväl en bosättnings- som en folkbokföringsprincip. Detsamma gäller för principen om vistelsekommunens ansvar. Av betydelse är dock att en bosättnings- eller folkbokföringsprincip inte skulle lösa de praktiska problem och ansvarstvister som är grunden till att vistelseprincipen ibland blir ifrågasatt. Vår uppfattning är att vistelsebegreppet har den övervägande fördelen att den garanterar den enskilde stöd och hjälp oavsett var han eller hon Vistelsebegreppet bör därför vara kvar som huvudregel. Det råder olika uppfattningar om när vistelsekommunens ansvar inträder. Frågan gäller om ansvaret åligger den kommun där den enskilde vistades när hjälpbehovet ursprungligen uppstod eller i stället den kommun där den enskilde råkar vistas när han eller hon behöver hjälpen. Enligt vår bedömning saknar det betydelse var hjälpbehovet ursprungligen uppstod, det avgörande bör i stället vara i vilken kommun den enskilde befinner sig när han eller hon ansöker om stöd och hjälp. Vistelsekommunens ansvar bör även inträda när det på annat sätt än genom en ansökan - t.ex. genom en anmälan - kommer till kommunens kännedom att en person som befinner sig i kommunen har behov av stöd och hjälp. Vistelsekommunens ansvar upphör när den enskilde inte längre vistas i kommunen. Kommunen kan dock i vissa fall behålla ansvaret trots att den enskilde inte längre vistas där. Det gäller om kommunen har placerat den enskilde i en annan kommun enligt nuvarande 16 kap. 2 § första stycket SoL eller det annars finns särskilda föreskrifter i SoL. Vidare finns ansvaret kvar för beviljade insatser till dess att beslutet har upphört att gälla eller ärendet har flyttats över till en annan kommun. Av praxis framgår att ansvaret i vissa fall även kan vara kvar när den enskilde vistas utomlands. Vi anser dock att stöd- och hjälpinsatser i regel inte kan beviljas till personer som befinner sig utomlands, eftersom de inte vistas i någon kommun i . Vistelsekommunens ansvar ska vara begränsat om den enskilde är bosatt i en annan kommun Enligt vår uppfattning är det rimligt att vistelsekommunen inte ska ha ett lika omfattande ansvar när den enskilde är bosatt i en annan kommun. föreslår därför att huvudregeln om vistelsekommunens ansvar komplette- ras med en bestämmelse som begränsar ansvaret till akuta stöd- och hjälpinsatser om den enskilde är bosatt i en annan kommun. melsen gäller endast när det är klarlagt att den enskilde är bosatt i en Om det är oklart i vilken kommun den enskilde ska anses bosatt, har vistelsekommunen fullt ansvar till dess att frågan är Med akuta stöd- och hjälpinsatser bör i första hand avses sådana insatser som krävs för att den enskilde ska kunna återvända till sin bosättningskommun, t.ex. hjälp att arrangera en hemresa. röra sig om bistånd i form av logi eller matpengar. Om den enskilde inte kan eller vill återvända , har vistelsekommunen kvar ansvaret för akuta stöd- och hjälpinsatser så länge den enskilde befinner sig i Bosättningskommunen ska ansvara för andra än akuta insatser. bosättningskommun avses den kommun där den enskilde är stadigvaran- Eftersom en person som huvudregel ska vara folkbokförd där Prop. 2010/11:49 han eller hon är bosatt kan man i flertalet fall utgå från att en person är Bilaga 1 bosatt på den ort där han eller hon är folkbokförd. Det förekommer dock att personer inte är folkbokförda där de är bosatta (t.ex. kvarskrivna personer) och folkbokföringen kan därför inte vara utslagsgivande. En person som är bosatt i flera kommuner får anses bosatt där han eller hon har sin starkaste anknytning.