prop · GY0383 · 2011-03-16 00:00:00 — d)Delar av konstnärliga eller historiska monument eller fornlämningar som tagits sönder. e)Antikviteter som är äldre än , såsom inskriptioner, mynt och graverade sigill. f)Föremål av etnologiskt intresse. g)Föremål av konstnärligt intresse, såsom i)tavlor, målningar och teckningar som gjorts helt för hand, oavsett underlag och material (med undantag för industridesign och industritillverkade föremål som dekorerats för hand), ii)originalverk i form av statyer och skulpturer, oavsett material, iii)gravyrer, tryck och litografier i original, och iv)konstnärliga assemblage och montage i original, oavsett material. h)Enstaka exemplar eller samlingar av sällsynta handskrifter och inkunabler, äldre böcker, dokument och publikationer av särskilt intresse (såsom historiskt, konstnärligt, vetenskapligt eller litterärt intresse). i)Frimärken eller stämpelmärken och liknande märken, i enstaka exemplar eller i samlingar. j)Arkiv, inklusive samlingar av ljudupptagningar, fotografier och filmupptagningar. k)Möbler som är och äldre musikinstrument. Sammanfattning1 av betänkandet tillträde till Unidroitkonvention om stulna eller olagligt utförda kulturföremål (SOU 2005:3) Unidroitkonvention om återlämnande av stulna eller olagligt utförda kulturföremål har utarbetats inom den internationella organisa- tionen Unidroit (). Konventionen, som antogs och trädde i kraft , bygger delvis Unescokonvention om åtgärder för att förbjuda och förhindra olovlig införsel, utförsel och överlåtelse av äganderätten till kulturegendom. Den har tillkommit för att genom ett ökat internationellt samarbete försöka begränsa den olagliga utförseln av kulturföremål och hanteringen av stulna kulturföremål. Avsikten är att skall ansluta sig till konventionen. För att så skall kunna ske måste svensk lagstiftning anpassas till konventionens krav. Unidroitkonvention är tillämplig på anspråk av internationell karaktär. Den innehåller en civilrättslig reglering som innebär att den som innehar ett stulet kulturföremål är skyldig att återlämna detta. Ett sådant anspråk skall dock framställas inom vissa tidsfrister som anges i konventionen. Vidare har en stat som är part i konventionen möjlighet att med åberopande av sin nationella offentligrättsliga utförselreglering begära att en domstol eller annan behörig myndighet i en annan konventionsstat skall förordna att ett kulturföremål som förts ut olagligt från den återkrävande staten skall återlämnas dit. Även för sådana anspråk gäller enligt konventionen vissa tidsfrister. Bestämmelserna i konventionen är inte avsedda att tillämpas retroaktivt. I vissa avseenden sammanfaller konventionens regler om åter- lämnande av olagligt utförda kulturföremål med bestämmelserna i 6 kap. kulturminneslagen. Där föreskrivs att ett kulturföremål som finns i skall återlämnas till en annan stat inom EES, om föremålet olagligt har förts bort från den staten. Genom bestämmelserna i 6 kap. kultur- minneslagen har direktivet 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en annan medlemsstats territorium införlivats med svensk rätt. Eftersom direktivet har företräde framför konventionen i den mån dessa rättsakter reglerar samma frågor, föreslår utredningen att de nuvarande bestämmelserna i 6 kap. kulturminneslagen även fortsättningsvis tillämpas i förhållande till EES-staterna. bör därför i samband med tillträdet till konventionen anmäla detta på det sätt som föreskrivs i artikel 13 (3) i konventionen. Konventionens bestämmelser om återlämnande av stulna kulturföremål är dock tillämpliga fullt ut i förhållande till konventionsstater inom EES. Kulturföremål definieras i artikel 2 i konventionen som föremål som av religiösa eller profana skäl är av betydelse för arkeologin, förhistorien, historien, litteraturen, konsten eller vetenskapen och som kan hänföras till 1 Hämtad ur betänkandet, s. 21-27. någon av de kategorier som upptas i en bilaga till konventionen. Definitionen överensstämmer i princip med vad som avses med termen kulturegendom Unescokonvention. I svensk rätt förekommer begreppet kulturföremål i 5 kap. kulturminneslagen, som handlar om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål, och i 6 kap. samma lag, som reglerar frågor om återlämnande av olagligt utförda kulturföremål. Termen kulturföremål har i dessa båda kapitel olika innebörd. Definitionen av kulturföremål i 6 kap. 2 § kulturminneslagen bygger på motsvarande begrepp i direktivet 93/7/EEG och överensstämmer i sin tur inte helt med definitionen av kulturföremål i konventionen. Utredningen föreslår att 6 kap. 1 § kulturminneslagen skall utvidgas till att avse även återlämnande av olagligt utförda kulturföremål till konventionsstater utanför EES. I samband härmed förslår utredningen att begreppet kulturföremål i 6 kap. 2 § kulturminneslagen utvidgas så att det även omfattar vad som anses utgöra kulturföremål enligt konventionen. De övergripande kriterierna enligt artikel 2 i konventionen har förts in i 6 kap. 2 § kulturminneslagen och bilagan till lagen har anpassats till konventionen. Tilläggen i bilagan innebär att någon ny föremålskategori och delvis andra åldersgränser har förts in samt att de värdegränser som gäller i förhållande till EES-stater har undantagits i förhållande till konventionsstater utanför EES. Anpassningen av svensk rätt till konventionens regler om åter- lämnande av stulna kulturföremål innebär att fristerna enligt 3 och 5 §§ godtrosförvärvslagen måste utökas till såvitt gäller återkrav och lösen av sådana kulturföremål som avses i konventionen. Utredningen har föreslagit att dessa längre frister skall framgå av en ny 9 § i godtrosförvärvslagen. Härvid har utredningen valt att inte föreslå att dessa tidsfrister skall anknytas till begreppet kulturföremål utan att fristerna i stället skall gälla beträffande föremål med ett särskilt betydande kulturellt värde. Återlämnande av stulna kulturföremål Enligt artikel 3 i konventionen skall den som innehar ett stulet kulturföremål återlämna det. Med stulna föremål jämställs arkeologiska föremål som grävts ut olagligt eller som grävts ut lagligt men behållits i strid med lagen, om detta överensstämmer med lagstiftningen i den stat där utgrävningen ägde rum. Ett krav på återlämnande skall enligt konventionen göras gällande från det att den som framställer kravet fick vetskap om var och hos vem föremålet fanns och under alla förhållanden från tidpunkten för stölden. Såvitt gäller föremål som ingår i monument, fornlämningar eller offentliga samlingar gäller dock ingen yttersta tidsfrist. En innehavare som varken insåg eller rimligen borde ha insett att föremålet var stulet och kan visa att han iakttagit vederbörlig omsorg vid förvärvet har enligt konventionen rätt till skälig ersättning vid återlämnandet. Enligt svensk rätt har den bestulne alltid rätt att få tillbaka ett stulet föremål från den som har stulit det. Ägaren har också en ovillkorlig rätt att få tillbaka föremålet av den som har förvärvat föremålet med kännedom om att det var stulet eller om förvärvaren borde ha misstänkt att så var fallet. I dessa avseenden uppfyller svensk lagstiftning konventionens krav och någon anpassning av de svenska reglerna behöver därför inte ske. Om den som förvärvar ett stulet föremål är i god tro, dvs. inte har haft anledning att misstänka eller borde ha misstänkt att föremålet var stulet, ställer sig saken något annorlunda. Såvitt gäller stulen egendom har ägaren numera, enligt de regler i godtrosförvärvslagen som infördes , rätt att få tillbaka egendomen utan att betala någon lösen. Han måste emellertid begära att få tillbaka egendomen från innehavaren från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom om innehavet. Någon yttersta tidsfrist för att framställa ett sådant krav föreskrivs dock inte. Svensk lagstiftning uppfyller i dessa avseenden konventionens krav utom beträffande längden av den frist inom vilken ett återkrav kan göras gällande. För att svensk rätt skall uppfylla konven- tionens krav krävs i detta avseende att fristen för att begära tillbaka ett stulet kulturföremål från en godtroende förvärvare förlängs till . Efter den nämnda lagändringen är det enligt svensk rätt inte längre möjligt att göra godtrosförvärv av stulen egendom. Den situationen kan emellertid uppkomma att ett föremål anses stulet enligt lagstiftningen i en annan konventionsstat, medan föremålet vid en bedömning enligt svensk lag skall anses exempelvis förskingrat. Enligt konventionen har den bestulne i den andra konventionsstaten rätt att få tillbaka föremålet. Föremålet kan emellertid enligt godtrosförvärvslagen bli föremål för godtrosförvärv eller hävd här i . Den ursprunglige ägaren har dock enligt godtrosförvärvslagen möjlighet att lösa tillbaka egendomen under förutsättning att han framställer sitt krav från det han fick kännedom om förvärvarens innehav. Lösenbeloppet skall härvid bestämmas till ett belopp som motsvarar den godtroende förvärvarens kostnader för förvärvet av egendomen och för dess förbättring. I sammanhanget kan konstateras att det i godtrosförvärvslagen ställs i vart fall lika stränga krav för att en förvärvare skall anses vara i god tro som det görs i konventionen samt att rätten till ersättning inte är mer generös enligt godtrosförvärvslagen än enligt konventionen. De svenska reglerna får därmed anses uppfylla konventionens krav utom såvitt avser tidsfristen för att göra ett lösenkrav gällande beträffande ett kulturföremål. Även denna tidsfrist bör alltså förlängas till . Utredningen föreslår att det i godtrosförvärvlagen införs en ny 9 § där det anges att det beträffande föremål med ett särskilt betydande kulturellt värde skall gälla en tidsfrist i stället för den tidsfrist som gäller beträffande föremål i allmänhet. Några yttersta tidsfrister motsvarande dem som föreskrivs i konventionen har inte föreslagits. Återlämnade av olagligt utförda kulturföremål Enligt artikel 5 i konventionen kan en konventionsstat i en annan konventionsstat väcka talan och begära att en domstol eller den myndighet som annars är behörig skall förordna att ett kulturföremål som olagligt förts ut från den anmodande staten skall återlämnas dit. För att svensk rätt skall uppfylla åtagandena enligt konventionen krävs att stater som är parter i konventionen kan väcka en sådan talan i . tidigare nämnts, finns det i återlämnande av olagligt bortförda kulturföremål till stater som ingår i Dessa bestämmelser överensstämmer till stora delar med vad På grund av bundenheten till direktivet 93/7/EEG skall de nuvarande bestämmelserna i kulturminneslagen även fortsättningsvis gälla i förhållande till EES-stater. För att en stat utanför EES som omfattas av konventionen skall kunna utnyttja sin rätt att enligt konventionen begära att ett olagligt utfört kulturföremål återlämnas, föreslår utredningen att den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. kulturminneslagen om återlämnandeskyldighet skall utvidgas till att även avse sådana anspråk. Vidare föreslår utredningen att definitionen av kulturföremål i 6 kap. 2 § kulturminneslagen skall utökas så att den omfattar även sådana föremål som i konventionen definieras som Utredningen har också funnit skäl att ändra definitionen i 6 kap. 3 § angående vad som avses med att ett kulturföremål är olagligt utfört så att den tar sikte även på konventionsländernas utförselregler till skydd för dessa staters kulturarv. Av konventionen följer att en konventionsstat har på sig att framställa en talan om återlämnande av kulturföremål vid en svensk domstol och att det för ett sådant anspråk gäller en yttersta tidsfrist på Enligt utredningens mening bör det införas enhetliga tidsfrister i 6 kap. kulturminneslagen för konventionsstater som anspråk från konventionsstater utanför EES. Detta innebär att utredningen föreslår att den nuvarande ettårsfristen i 6 kap. 6 § kulturminneslagen skall utvidgas till en treårsfrist och att den yttersta tidsfristen ändras till en yttersta tidsfrist . Utredningen har vidare föreslagit att reglerna i 6 kap. kulturminneslagen om ersättning och alternativ till ersättning till en godtroende innehavare, som tvingas återlämna ett olagligt utfört kulturföremål, skall utvidgas till att gälla också när återlämnandet sker till konventionsstater utanför EES. I förhållande till konventionsstater utanför EES skall bestämmelsen dessutom kompletteras, så att även den som innehar ett föremål för annans räkning har rätt till ersättning. Svensk rätt uppfyller konventionens krav att det skall finnas en domstol eller myndighet som är behörig att handlägga anspråk på återlämnande av stulna eller olagligt utförda kulturföremål. Någon kompletterande lagreglering krävs därför inte i detta avseende. Utredningen föreslår att den vid tillträde till konventionen skall anmäla att en begäran om återlämnande av kulturföremål och därmed sammanhängande frågor kan framställas direkt vid allmän domstol eller i fråga om stulna kulturföremål hos behörig kronofogdemyndighet. De möjligheter som domstolen enligt nu gällande regler i 6 kap. kulturminneslagen har att besluta om säkerhetsåtgärder beträffande olagligt utförda kulturföremål bör utvidgas till att också gälla i samband med sådana anspråk på återlämnande som framställs av konventions- stater utanför EES. Följdändringar i 6 kap. kulturminneslagen Utredningen har föreslagit att skyldigheten enligt 6 kap. 1 § kulturminneslagen att återlämna olagligt utförda kulturföremål till stater inom EES skall utvidgas till att avse även återlämnande av kulturföremål till konventionsstater utanför EES. I anslutning härtill har utredningen övervägt om övriga bestämmelser i 6 kap. kulturminneslagen bör gälla beträffande sådana anspråk. Härvid har utredningen gjort bedömningen att bestämmelsen i 14 §, som anger att offentligrättsligt grundade krav på återlämnande av kulturföremål till EES-stater och frågor om ersättning till innehavaren skall handläggas enligt reglerna för indispositiva tvistemål, bör utvidgas till att gälla även sådana anspråk. Utredningen har också funnit att bestämmelsen i 15 § om hur rättegångskostnader i ett mål om återlämnande skall fördelas bör utvidgas till att gälla även i mål om sådana krav. Detta innebär att även en återkrävande konventionsstat skall svara för rättegångskostnaderna om innehavaren av föremålet var i god tro och inte insett eller borde ha insett att föremålet hade blivit olagligt bortfört. Utredningen föreslår vidare att den särskilda lagvalsregeln i 17 §, som anger att äganderätten till ett olagligt utfört kulturföremål efter återlämnandet skall bestämmas enligt den återkrävande statens lag, skall utvidgas till att gälla även i förhållande till konventionsstater utanför EES. Däremot anser utredningen inte att bestämmelsen i 8 §, som reglerar tingsrätts möjlighet att på ansökan av besluta om undersökning hos någon för att eftersöka kulturföremål, bör utvidgas till att gälla anspråk från konventionsstater utanför EES. Någon utvidgning bör enligt utredningens mening inte heller ske vad gäller andra bestämmelser i kapitlet som reglerar funktion som central myndighet. Lämpligheten av att det enligt nuvarande ordning ankommer på den centrala myndigheten att genomföra undersökningar hos någon för att söka efter ett olagligt bortfört kulturföremål och att ta hand om föremålet bör enligt utredningens mening bli föremål för överväganden i annan ordning. Svenska statens rätt att i andra konventionsstater föra talan om återlämnande av kulturföremål Som en följd av att tillträder konventionen får också den svenska staten möjlighet att väcka talan om återlämnande av stulna eller olagligt utförda kulturföremål vid domstol eller annan behörig myndighet i andra konventionsstater. Detta aktualiserar frågor om vem som har rätt att föra statens talan i sådana mål. Ett kulturföremål som finns i och som- efter olagligt förts bort från en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), eller- efter den XX 2005 (=datum då konventionen trätt i kraft i ) olagligt förts ut från en stat utanför EES som omfattas av Unidroitkonventionen av den 24 juni 1995skall på begäran återlämnas till den återkrävande staten. Författningsförslaget i betänkandet SOU 2005:3 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. dels att 6 kap. 13 §§ och 68 §§ skall ha följande lydelse, dels att bilagan till 6 kap. 2 § första stycket 2 skall ha följande lydelse. 1 §1 Ett kulturföremål som efter den olagligt förts bort från en stat som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som finns i skall på begäran återlämnas till den staten. Med ett kulturföremål avses i Med ett kulturföremål avses i detta kapitel ett föremål som 1. i den stat det förts bort från 1. ett föremål som - förts bort från en stat som ingår betraktas som en nationell skatt av i EES och i den staten betraktas som en nationell skatt av arkeologiskt värde enligt lagar eller arkeologiskt värde enligt lagar eller förenliga med artikel 36 i förenliga med artikel 36 i - förts ut från en stat utanför EES som är part i Unidroitkonventionen av och i den staten av religiösa eller profana skäl är av betydelse för arkeologin, 1Senaste lydelse 1994:1523. 2Senaste lydelse 1994:1523. Talan får dock inte väckas senare än efter det att föremålet olagligt fördes bort. I fråga om föremål som enligt 2 § tillhör en offentligMed att ett kulturföremål olagligt förts bort avses att föremålet förts ut från en stats territorium i strid med den statens regler om utförsel av kulturföremål eller att efter en tidsbegränsad laglig bortförsel föremålet inte har återlämnats eller något annat villkor för bortförseln har överträtts. 2. tillhör någon av de kategorier som anges i bilagan till denna lag eller är en integrerad del av inventarierna hos en kyrklig institution eller en integrerad del av en offentlig samling och upptagen i inventarieförteckningen hos ett museum, ett arkiv eller en bibliotekssamling. Med en offentlig samling avses en samling som ägs av -en stat som avses i 1 §, -en lokal eller regional myndighet i en sådan stat, eller -en offentlig institution i en sådan stat vilken ägs eller till stor del finansieras av staten eller av en lokal eller regional myndighet. förhistorien, historien, litteraturen, Prop. 2010/11:83 konsten eller vetenskapen om Bilaga 4 föremålet, 2. om detta -tillhör någon av de kategorier som anges i bilagan till denna lag, eller -i en stat som ingår i EES är en integrerad del av inventarierna hos en kyrklig institution eller en integrerad del av en offentlig samling och upptagen i inventarieförteckningen hos ett museum, ett arkiv eller en bibliotekssamling. Med en sådan offentlig samling i en stat som ingår i EES avses en samling som ägs av -en lokal eller regional myndighet, eller -en offentlig institution vilken ägs eller till stor del finansieras av staten eller av en lokal eller regional myndighet. 3 §3 Med att ett kulturföremål olagligt förts bort avses att föremålet förts från en stats territorium i strid med den statens regler till skydd för nationella skatter eller att efter en tidsbegränsad laglig bortförsel föremålet inte har återlämnats eller något annat villkor för bortförseln har överträtts. 6 §4 Talan om återlämnande skall väckas från det att den återkrävande staten fick kännedom om föremålets belägenhet och om vem som innehade det. Talan får dock inte väckas senare än efter det att föremålet olagligt fördes bort. Ifråga om föremål som enligt 2 § tillhör en offentlig 3Senaste lydelse 1994:1523. 4Senaste lydelse 1994:1523. samling och kyrkliga föremål som samling i en stat som ingår i EES har ett särskilt skydd enligt det och kyrkliga föremål som har ett Bilaga 4 återkrävande landets lag, får dock återkrävande landets lag, får dock olaglig när talan väcks, skall talan olaglig när talan väcks, skall talan återlämnas är den som innehar återlämnas är den som innehar berättigad till skälig ersättning av berättigad till skälig ersättning av anskaffandet av föremålet och i anskaffandet av föremålet och i fråga om hur föremålet förts bort fråga om hur föremålet förts bort från den återkrävande staten. från den återkrävande staten. Vad som sägs i första stycket gäller även den som innehar ett när föremålet skall återlämnas till en stat utanför EES som omfattas genom arv, testamente eller gåva är genom arv, testamente, gåva eller berättigad till ersättning endast om den som föremålet förvärvats från ersättning endast om den som skulle ha varit det. föremålet förvärvats från skulle ha Tingsrätten får på ansökan av den Tingsrätten får på ansökan av den undersökning hos någon för att undersökning hos någon för att söka efter ett visst kulturföremål söka efter ett visst kulturföremål som olagligt förts bort från en stat som olagligt förts bort från en stat som anges i 1 § och ingår i EES. 5 Senaste lydelse 1994:1523. 6 Senaste lydelse 1994:1523. Tillstånd får lämnas endast om 1. det finns särskild anledning att 1. det finns särskild anledning att anta att det sökta föremålet kan anta att det sökta föremålet kan påträffas vid undersökningen, påträffas vid undersökningen, 2. den hos vilken undersökningen 2. den hos vilken undersökningen skall vidtas skäligen kan befaras skall vidtas skäligen kan befaras undandra sig att lämna uppgift om undandra sig att lämna uppgift om han innehar föremålet, och han innehar föremålet, och 3. vikten av att åtgärden vidtas 3. vikten av att åtgärden vidtas uppväger det intrång eller men i uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den övrigt som åtgärden innebär för den Ansökan skall göras skriftligen. Ansökan skall göras skriftligen. Om det skäligen kan befaras att Om det skäligen kan befaras att föremålet kan komma att gömmas föremålet kan komma att gömmas undan eller någon annan åtgärd undan eller någon annan åtgärd vidtas för att hindra eller försvåra vidtas för att hindra eller försvåra ett återlämnande, får beslut enligt ett återlämnande, får beslut enligt första stycket meddelas utan att första stycket meddelas utan att motparten bereds tillfälle att yttra motparten bereds tillfälle att yttra behöver i så fall inte heller behöver i så fall inte heller underrättas om rättens beslut innan underrättas om rättens beslut innan inte annat bestäms. inte annat bestäms. Kategorier som avses i 6 kap. 2 § Kategorier som avses i 6 kap. 2 § är äldre än och som härrör - utgrävningar och fynd på land - utgrävningar och fynd på land eller under vatten, eller under vatten, - arkeologiska fyndplatser, - arkeologiska fyndplatser, - arkeologiska samlingar. - arkeologiska samlingar. Föremål som utgör en Föremål som utgör en Tavlor och målningar, som inte Tavlor och målningar, som inte tillhör kategori 3 a eller 4, som tillhör kategori 3 a, 3 b eller 4, som utförts helt för hand, på vilket utförts helt för hand, på vilket underlag och i vilket material som underlag och i vilket material som 7 Senaste lydelse 2002:1090. pasteller som utförts helt för hand, pasteller som utförts helt för hand, på vilket underlag som helst. på vilket underlag som helst. och montage i original, oavsett Mosaiker, som inte tillhör Mosaiker, som inte tillhör kategorierna 1 och 2, som utförts kategorierna 1 och 2, som utförts helt för hand i vilket material som helt för hand i vilket material som helst och teckningar som utförts helst och teckningar som utförts helt för hand på vilket underlag och helt för hand på vilket underlag och i vilket material som helst. i vilket material som helst. 5.Originalgravyrer, tryck, 5. Originalgravyrer, tryck, silkscreentryck och litografier med silkscreentryck och litografier med deras respektive matriser och deras respektive matriser och 6.Originalskulpturer eller 6. som originalet och som inte tillhör som originalet och som inte tillhör Fotografier, film och negativ Fotografier, film och negativ enstaka eller i samlingar. enstaka eller i samlingar. Böcker som är äldre än , Böcker som är äldre än , enstaka eller i samlingar.