prop · GY0377 · 2011-03-08 00:00:00 — i anser att effekterna av att det norska förbudet mot köp av sexuell tjänst omfattar gärningar som begås utomlands av norska medborgare eller utländska medborgare bo- satta i bör bevakas och möjligheterna till avsteg från kravet på dubbel straffbarhet i ses över på nytt. för kvinnojourer och tjejjourer i , Kvinno- och , Kvinnolobby och Kvinno- fronten anser att köp av sexuell tjänst bör undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Bakgrund: Frågan om svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. . Av 1 § framgår att svenska domstolar alltid är be- höriga att döma över brott som är begångna i . Därutöver finns en vidsträckt behörighet att döma också över brott som har begåtts utom- lands. Så omfattar den svenska domsrätten t.ex. i princip alla brott som i utlandet har begåtts av svenska medborgare eller av utlänningar med hemvist i (2 § första stycket). Vissa begränsningar uppställs dock i denna s.k. extraterritoriella behörighet. En sådan begränsning följer av 2 § andra stycket och innebär bl.a. att gärningen ska vara straffbar enligt såväl svensk lag som lagen på gärningsorten. Det ska alltså föreligga dubbel straffbarhet. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas traditio- nellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Det brukar också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är straffri enligt lagen på gärningsorten. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i 2 § fjärde stycket gjorts un- dantag såvitt gäller vissa utomlands begångna sexualbrott mot barn (prop. 2004/05:45). Genom ändringar av bestämmelsen som trädde i kraft undantas numera även människohandel (prop. 2009/10:152) samt vissa barnpornografibrott (prop. 2009/10:70). Dessa brott kan alltså bestraffas i även om de skulle vara straffria i det land där de begicks. Enligt 3 § kompletteras bestämmelserna i 2 § beträffande brott som be- gåtts utomlands med bestämmelser som utsträcker behörigheten beträf- fande bl.a. sådana fall där brottet har begåtts av någon som tillhör För- svarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig (3 § 2), vid tjänstgöring utom riket av någon som är anställd i För- svarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats eller som tillhör Polisens utlandsstyrka (3 § 3) eller i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskom- melse som har tillträtt (3 § 3 a). Något krav på dubbel straffbar- het gäller inte för dessa fall. Skälen för regeringens bedömning: En förutsättning för att frågan om undantag från kravet på dubbel straffbarhet överhuvudtaget ska bli aktuell är att det är fråga om ett brott som är universellt tillämpligt, dvs. är ett brott mot svensk lag även när det begås utanför svenskt territorium. Utredningen har funnit att förbudet mot köp av sexuell tjänst är att anse som universellt tillämpligt och att det således inte finns några nationella eller territoriella begränsningar för dess tillämplighet. Mot detta har Juri- diska fakultetsstyrelsen vid invänt och menat att brottet som en konsekvens av dess karaktär som ett brott mot allmän ordning är begränsat till att gälla enbart inom svenskt territorium. Regeringen delar inte denna bedömning. Det får redan av motiven bakom förbudet anses framgå att kriminaliseringen avser att skydda såväl enskilda som allmän- na intressen (prop. 1997/98:55 s. 104). Det innebär således att brott mot förbudet kan utgöra brott mot person såväl som brott mot allmän ord- ning. Mot denna bakgrund och då det inte heller i övrigt framkommit något som talar i motsatt riktning anser regeringen, i likhet med utred- ningen, att straffstadgandet rimligen bör anses vara universellt tillämp- ligt. En majoritet av remissinstanserna har vidare instämt i eller inte haft något att erinra mot den bedömningen. Vad därefter gäller frågan om att undanta brottet från kravet på dubbel straffbarhet gör regeringen följande bedömning. De brott som enligt svensk rätt är undantagna från kravet på dubbel straffbarhet avser i stor utsträckning brott som är straffbelagda även utomlands och kring vilka det råder en internationell samsyn. Vad däremot gäller det svenska för- budet mot köp av sexuell tjänst kan konstateras att de flesta länder inte har något sådant motsvarande förbud. Det finns inte heller någon interna- tionell samsyn när det gäller frågan om på vilket sätt prostitution bäst bör bekämpas. Dessa omständigheter talar starkt emot ett undantag från kra- vet på dubbel straffbarhet. Till detta ska också läggas att en lagföring av sådana brott begångna utomlands kan, beroende bl.a. på vilket land brot- tet är begånget i, vara förenad med svårigheter. Sammanfattningsvis anser regeringen därför, i likhet med utredningen och flertalet remissin- stanser, att tillräckliga skäl saknas för att undanta brottet från kravet på dubbel straffbarhet. Utredningen har även tagit upp frågan om behovet av att genom änd- ringar i bestämmelsen i 2 kap. 3 § utvidga möjligheterna att i kunna lagföra brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst som begåtts utomlands av någon som företräder offentliga svenska intressen. Något förslag har inte lämnats i denna del. Försvarsmakten har varit kritisk mot detta och ansett att bestämmelsen i 3 § bör utvidgas till att gälla för alla anställda som representerar internationellt, oavsett vid vilken myndighet personen är anställd samt även för brott som begås under den anställdes fritid. Som utredningen konstaterat har frågan om straffrättslig jurisdiktion för brott som begåtts i en funktion som är av officiell karaktär eller av personal utsänd på internationella uppdrag behandlats i olika sammanhang. Så innehåller t.ex. be- tänkandet Svenskt rättsväsende i internationella uppdrag, m.m. (SOU 2009:76) bl.a. förslag om att den straffrättsliga jurisdiktionen generellt ska utvidgas för brott som begåtts utomlands av personer som deltar i internationella uppdrag, vari tar del. Betänkandet är för närva- Prop. 2010/11:77 rande föremål för beredning inom . den ser regeringen ingen anledning att nu och i detta ärende ta ställning i denna fråga. 4.4Frågan om målsägandestatus i brottmålsprocessen Regeringens bedömning: Det finns inte behov av att ändra reglerna om målsägande eller vittnen i . Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna instämmer i eller lämnar utredningens bedömning utan erinran. Hovrätten över och anför dock att varken reglerna som berör vittnen eller målsä- gande tycks vara anpassade till den roll som den prostituerade intar i förfarandet och att frågeställningen därför bör uppmärksammas vidare. anser det otillfredsställande att bedömningen av om den som utnyttjas i prostitution är att anse som målsägande måste avgö- ras från fall till fall och att utgångspunkten i stället bör vara att köp av sexuell tjänst betraktas som ett brott riktat mot person. Enligt myndighe- ten måste de olika parternas processuella ställning under alla förhållan- den göras tydligare. Kriminalvården anser att det vore önskvärt med ett förtydligande av målsägandebegreppet i 20 kap. 8 § för att ytterligare klargöra under vilka förutsättningar som prostituerade eller andra ska vara att betrakta som målsägande. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anför att köp av sexuell tjänst har bedömts vara ett brott mot allmän ordning och att vad utredningen anför om att den som utnyttjas i prostitution kan vara målsägande i de fall då denna av särskil- da skäl är så direkt berörd av brottet att hon eller han blivit förnärmad av det, är både oklart och dubiöst. Enligt fakultetsstyrelsen finns det inte någon hållbar rättslig grund för att uppdela de personer som säljer sexu- ella tjänster i sådana som är mer berörda och mindre berörda. Några remissinstanser pekar också på att med rollen som målsägande kan följa bl.a. en negativ fokusering på den som utfört den sexuella tjänsten. Skälen för regeringens bedömning: I betänkandet behandlas som en del av utvärderingen av förbudet mot köp av sexuell tjänst frågan om den som utför en sexuell tjänst bör anses vara målsägande eller vittne i ett mål om brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst. Något förslag till lagändring lämnas inte i denna del. Hovrätten över och har dock framhållit att varken reglerna som berör vittnen eller målsägan- de tycks vara anpassade till den roll som den prostituerade intar i förfa- randet och att frågeställningen därför bör uppmärksammas vidare. och Kriminalvården har efterfrågat vissa förtyd- liganden bl.a. i fråga om målsägandebegreppet i 20 kap. 8 § rättegångs- balken. Placeringen av ett brott i ett visst kapitel i avgör inte frå- gan om en person har ställning som målsägande eller inte. Som konstate- rats i föregående avsnitt kan köp av sexuell tjänst utgöra såväl ett brott mot person som ett brott mot allmän ordning. Därmed kan, såsom också Prop. 2010/11:77 utredningen funnit, den som utfört en sexuell tjänst vara att anse som målsägande i ett mål om brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst. Avgörande för om så är fallet är enligt 20 kap. 8 § fjärde stycket rätte- gångsbalken om brottet begåtts mot den personen eller om hon eller han blivit förnärmad eller lidit skada av brottet. Som några remissinstanser pekat på kan en prövning utifrån dessa förutsättningar vara besvärlig. Problematiken är emellertid inte unik för brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst utan uppkommer även vid andra brottstyper, t.ex. koppleri. Eftersom definitionen av målsägandebegreppet i 20 kap. 8 § fjärde styck- et gäller för alla brottstyper skulle en ändring av be- greppet vid köp av sexuell tjänst kräva en allmän översyn av denna be- stämmelse. Någon sådan översyn är dock inte påkallad och inte heller möjlig inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringen delar där- med utredningens bedömning att frågan om en person som utfört en sexuell tjänst har ställning som målsägande eller vittne vid köp av sexuell tjänst måste prövas och avgöras i varje enskilt fall. Regeringen finner därför inte skäl att göra några ändringar när det gäller frågor om målsä- gande och vittnen. Ett fortsatt och uthålligt socialt arbete Regeringens bedömning: Ett fortsatt och uthålligt socialt arbete är angeläget för att nå framgång med att förebygga och bekämpa prosti- tution och människohandel för sexuella ändamål. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regering- Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig instäm- mer i utredningens bedömning. har dock synpunkter på att några konkreta förslag inte ges i denna del. Några remissinstanser, däribland i , Läns- styrelsen i och kommun, lyfter fram behovet av ökade resurser, bl.a. till kommunernas socialtjänst, för att säkerställa önskad effekt i det sociala arbetet. anser att det är angeläget att stärka skolhälsovården en av de viktigaste aktörerna för att fånga upp barn och ungdomar som befinner sig i eller riskerar att hamna i en utsatt situation så att det förutom skolläkare och skolskö- terska också ska finnas skolkurator och skolpsykolog vid varje skolenhet. betonar vikten av stärkta kunskaper om smittrisk och risktagande hos köpare och säljare av sex, medan för homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter framhåller behovet av hiv-preventiva insatser för män som har sex med män och MtF(man till kvinna)-transpersoner. Skälen för regeringens bedömning: Det sociala arbetet utgör sedan länge ett viktigt led i arbetet med att förebygga och bekämpa prostitution. I samband med att förbudet mot köp av sexuell tjänst infördes framhölls också att en kriminalisering inte kan utgöra annat än ett komplement i arbetet med att minska prostitutionen och inte på något vis kan ersätta de sociala insatserna. Detta gäller givetvis än . Enligt regeringens me- ning måste det sociala arbetet utgå från de utsattas behov och situation, men också syfta till att verka förebyggande, både med avseende på dem som riskerar att hamna i prostitution och dem som köper eller skulle kunna tänka sig att köpa sexuella tjänster. Ett tydligt fokus på barns och ungdomars behov av särskilda insatser måste finnas. fattade regeringen beslut om en handlingsplan för att be- kämpa prostitution och människohandel för sexuella ändamål (skr. 2007/08:167). Genom handlingsplanen, som omfattat perioden 2010, har regeringen satsat på ett trettiotal åtgärder. Dessa har varit inriktade på fem insatsområden: ökat skydd och stöd till utsatta, stärkt förebyggande arbete, stärkt kvalitet och effektivitet i rättsväsendet, ökad nationell och internationell samverkan samt ökad kunskap. Åtgärderna har utvecklats och preciserats i uppdrag som reger- ingen har gett till bl.a. berörda myndigheter. (Brå) har fått i uppdrag att följa upp och utvärdera handlingsplanen. En delrapport med en första uppföljning av handlingsplanen överlämnades till regeringen (Rapport 2010:5). En slutrapport ska läm- nas senast . Handlingsplanen har bl.a. syftat till att stärka insatser inom uppsökande verksamhet, skyddat boende, behandlingshem och andra former av skydd och stöd samt att öka kunskapen hos yrkesgrupper som kommer i kontakt med personer som befinner sig i prostitution samt bland allmänheten. Av de åtgärder som finns i handlingsplanen kan bl.a. nämnas Socialstyrel- sens uppdrag att utvärdera dels arbetet inom kommunerna som rör insat- ser riktade till köpare av sexuella tjänster, de s.k. KAST-programmen (Köpare Av ), dels arbetet vid prostitu- tionsgrupper som riktar sig till dem som befinner sig i prostitution, de s.k. FAST-programmen (Försäljning Av ). I uppdraget ingår också att sprida resultaten av utvärderingen. Uppdraget ska vara avslutat och slutrapporteras senast . Därut- över har haft i uppdrag att ta fram ett utbildningsmaterial riktat till personer som arbetar i verksamheter inom t.ex. sjukvården, , skyddade boenden och på ungdomsmottagningar. Utbild- ningsmaterialet ska belysa och öka kunskapen om och förståelsen för den problematik som personer som befinner sig i prostitution har. Syftet är att ge berörda yrkesgrupper tillräckliga kunskaper att kunna uppmärksamma dem som har varit i, befinner sig i eller riskerar att hamna i prostitution. Uppdraget har slutredovisats till regeringen. Vidare kan i sammanhanget nämnas uppdrag att anordna utbildning för bl.a. anställda i kommuner som har en samord- nande och utvecklande roll för fritidsverksamhet, socialtjänst, skola och andra relevanta kommunala verksamheter i syfte att öka kompetensen om sexuell exploatering och prostitution bland ungdomar. har även haft i uppdrag att i samråd med och Myndigheten för skolutveckling, numera , utarbeta ett metodmaterial om sexuell exploatering av barn och ungdomar genom interaktiva medier att användas av lärare i högre årskurser och gymnasiet samt av andra aktörer som arbetar med ungdomar. porterats till regeringen. beslutade regeringen att ge Prop. 2010/11:77 ett fortsatt uppdrag att genomföra utbildningsinsatser i syfte att förebygga att ungdomar blir utsatta för sexuell exploatering via Internet och andra interaktiva medier. Uppdraget ska redovisas senast . Slutligen kan också nämnas att i haft i uppdrag att fördela medel till frivilligorganisationer för att stödja deras arbete med att motverka efterfrågan av prostitution genom olika informa- tions- och utbildningsinsatser. har valt att särskilt prioritera ansökningar från frivilligorganisationer som avser informationsinsatser till barn och ungdomar samt allmänheten. Sammantaget har fördelat medel till sju olika projekt. har länssty- relsen satsat på informationsinsatser riktade till allmänheten och som utförts i det offentliga rummet. Uppdraget ska slutredovisas senast . I sammanhanget kan också nämnas att även Brottsoffermyndighe- ten haft i uppdrag att fördela medel till forskning och andra studier, systematisk metodutveckling och andra liknande insat- ser som syftar till att öka kunskapen om prostitution och människohandel för sexuella ändamål. delades medel ut till sex projekt för studier bl.a. om Internetprostitution och om kvinnors erfarenheter och upplevelser av prostitution i skilda kontexter. uppdrag redovisades till regeringen . Genom de uppdrag som regeringen gett inom ramen för handlingspla- nen har inte minst det sociala arbetet med att förebygga och bekämpa prostitution och människohandel för sexuella ändamål intensifierats och förstärkts på olika sätt. Även om flera av uppdragen nu har avslutats, pågår andra fortfarande. Enligt regeringens mening kräver arbetet med att bekämpa prostitution och människohandel för sexuella ändamål en fort- satt hög ambitionsnivå. I det arbetet kommer resultatet från och de erfa- renheter som gjorts genom handlingsplanen att vara av central betydelse och utgöra en viktig grund. Utan att föregå Brå:s utvärdering av hand- lingsplanen kan dock redan nu konstateras att de vidtagna åtgärderna på många plan har bidragit till bl.a. ökad kunskap när det gäller frågor med anknytning till prostitution och människohandel för sexuella ändamål och därigenom också förbättrat förutsättningarna för ett fortsatt fram- gångsrikt arbete med att förebygga och bekämpa dessa fenomen. 5.2Nationell samordning och samverkan Regeringens bedömning: En ökad och stärkt nationell samordning och samverkan är strategiskt viktigt för det fortsatta arbetet mot prosti- tution och människohandel för sexuella ändamål. Det saknas dock anledning att vidta åtgärder för att inrätta ett nationellt centrum mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål, bl.a. eftersom i har fått ett fortsatt upp- drag att nationellt samordna myndigheternas arbete mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål och verka för stärkt sam- verkan på området. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ett nationellt centrum med uppgift att leda arbetet mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål bör inrättas. En viktig uppgift för ett sådant centrum ska vara att kontinuerligt och systematiskt samla in och sammanställa kunskap om prostitutionens och människohandelns förekomst och för- ändring. En annan viktig uppgift ska vara att utifrån denna kunskap ut- veckla metoderna i det sociala arbetet och att skapa bestående strukturer för samverkan och kunskapsöverföring. Enligt utredningen bör frågan om det nationella centrumets uppbyggnad och om det ska vara fristående eller placeras inom ramen för någon befintlig myndighet eller organisa- tion utredas i särskild ordning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till förslaget. anser dock att ett bör ha en bredare inriktning och omfatta olika former av människohandel. Soci- alstyrelsen avstyrker förslaget och menar att förutsättningar och möjliga åtgärder för att uppnå syftena bakom förslaget behöver utredas i sig, utan att ett tvärsektoriellt centrum betraktas som en på förhand given lösning. Statskontoret, som i och för sig inte har några invändningar i sak mot förslaget, konstaterar att det grundläggande problemet som utredningen anför splittring och bristfällig styrning kan lösas på flera alternativa sätt och att utredningen inte motiverat varför ett nationellt centrum är ett alternativ att föredra framför andra organisatoriska lösningar i syfte att förbättra styrningen på området. kommun anser att frågor om pro- stitution och människohandel i stället bör inrymmas i det redan befintliga nationella centrumet för kvinnofrid (NCK). Flera remissinstanser framför också synpunkter på frågor om den närmare utformningen av uppdraget för centrumet och var centrumet bör vara placerat. Skälen för regeringens bedömning: Kunskap är en viktig grund för arbetet med att förebygga och bekämpa prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Det är enligt regeringen därför angeläget att kun- skapsinhämtning sker kontinuerligt och att en uppdaterad och jämförbar bild finns tillgänglig. Detta inte minst för att kunna följa pro- stitutionens och människohandelns utveckling och mot den bakgrunden överväga lämpliga åtgärder för att förebygga och bekämpa dessa feno- men. Redan i samband med att förbudet mot köp av sexuell tjänst infördes fick i uppdrag att fortlöpande följa och samla kunskap om prostitutionens omfattning och utveckling, sammanställa kunskap om de sociala insatser som bedrivs på lokal nivå samt att vid behov ge stöd till utveckling och förbättring av det lokala arbetet. I uppdraget ingick också att följa den internationella utvecklingen i frågor som rör prostitu- tion. Uppdraget har resulterat i tre rapporter (Kännedom om pro- stitution 19981999, 2003 och 2007). En fjärde rapport är planerad till 2012. med uppdraget till fick i uppdrag att vara nationell rapportör i frågor som rör människohandel. Uppdraget upphörde formellt 2002 men funktionen som nationell rappor- tör har funnits kvar inom polisen. Som en av åtgärderna i regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel för sex- uella ändamål har nu fått ett uttryckligt mandat att fortsätta att vara nationell rapportör i frågor som rör människohandel. den nationella rapportörens uppgift ligger bl.a. att samla uppgifter om omfattningen av människohandel till, i och genom , analysera situationen, ge rekommendationer om hur handeln kan förebyggas och bekämpas samt att redovisa dessa resultat till regeringen. Arbetet har resulterat i elva rapporter. Den senaste överlämnades till re- geringen . Genom regeringens handlingsplan mot prostitution och människohan- del för sexuella ändamål har ett flertal åtgärder vidtagits i syfte att åstad- komma en ökad och stärkt samverkan på området prostitution och män- niskohandel för sexuella ändamål. Som ett sådant exempel kan särskilt nämnas att i haft i uppdrag att på nationell nivå samordna arbetet för en fortsatt och utvecklad samverkan mellan framför allt myndigheter men även frivilligorganisationer där dessa kan komplettera myndigheternas arbete mot prostitution och människohan- del. I uppdraget har också ingått att utveckla en operativ modell för sam- verkan. Som exempel på vad uppdraget inneburit kan nämnas att bildat en nationell arbetsgrupp för samverkan där samtliga länsstyrelser med ett undantag ingår. Syftet med arbetsgruppen är bl.a. att stärka den regionala samverkan mellan myndigheter och frivilligorgani- sationer samt samordna gemensamma aktiviteter inom landet. Därutöver har tillsammans med aktörer såsom olika polismyndigheter, , och prostitutionsenheter inom också inrättat ett nationellt metodstödsteam (NMT), som bl.a. ska delta i utbildningsinsatser samt bistå med råd och stöd i ärende- hantering. Målgrupper för metodstödet varierar men kan utgöras av t.ex. enskilda myndigheter, handläggare och kommuner. har vidare inom ramen för uppdraget genomfört ett flertal olika informa- tionssatsningar samt etablerat en webbportal, Nationellt metodstöd mot prostitution och människohandel , där myndigheter och organisationer har möjlighet att presentera sitt arbete och relevant information inom området. Syftet med webbportalen är att dela den kun- skap som finns och på så sätt effektivisera arbetet mot prostitution och människohandel. Uppdraget har slutredovisats till regeringen. Regeringen har beslutat att ge i i fortsatt uppdrag att på nationell nivå samordna arbetet som bedrivs av myndigheter mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål och verka för stärkt samverkan mellan myndigheter, frivilligorganisationer och andra aktörer på området. I uppdraget ingår bl.a. att fortsatt bedriva operativt metodstöd och kompetensutvecklings- insatser riktat mot myndigheter, frivilligorganisationer och andra rele- vanta målgrupper. Nationell kunskapsutveckling ska ligga till grund för de åtgärder som vidtar på området och samverkan ska ske med berörda myndigheter.