prop · GY03125 · 2011-03-31 00:00:00 — Paragrafen utökas med en ny punkt 9 enligt vilken regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela sådana föreskrifter om utrustning avsedd för hantering av kemiska produkter och biotek- niska organismer som behövs på grund av medlemskap i peiska unionen. Bemyndigandet avser föreskrifter om att på marknaden släppa ut, tillhandahålla eller ta i drift sådan utrustning. Detta kan, utöver krav som måste vara uppfyllda i fråga om utrustningens utformning och funktion, innefatta t.ex. bestämmelser om provningar av utrustningen och om att utrustningen måste åtföljas av bruksanvisningar samt andra krav som måste uppfyllas för att utrustningen ska få släppas ut på marknaden, tillhandahållas eller tas i drift. Det kan också innebära att utrustning som inte uppfyller kraven ska dras tillbaka från marknaden. De övriga punkterna i paragrafen justeras språkligt för att göra tydligt att avgränsningarna avser vilka slags föreskrifter som får meddelas med stöd av bemyndigandet. Någon ändring i sak är inte avsedd. 15 kap. 1 § Paragrafen innehåller definitionen av avfall. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Första stycket har utformats i överensstämmelse med det nya ramdi- rektivet och har delvis fått en ny utformning. Någon hänvisning till av- fallskategori görs inte och ordet substans har utgått. I det andra stycket regleras när ett ämne eller ett föremål ska anses vara en biprodukt i stället för avfall. Om kraven i bestämmelsen är uppfyllda ska ämnet eller föremålet presumeras vara en biprodukt. Innehavarens avsikt med ämnet eller föremålet behöver då inte utredas ytterligare för att det ska ses som en biprodukt. Enligt första punkten ska ämnet eller föremålet ha uppkommit i en till- verkningsprocess där huvudsyftet inte är att producera ämnet eller före- målet. I detta ligger att produktionen av ämnet eller föremålet inte får ske i en separat process, utan produktionen ska vara en integrerad del av den huvudsakliga tillverkningsprocessen. Av andra punkten framkommer att ämnet eller föremålet ska kunna användas direkt utan någon annan bearbetning än den bearbetning som i industriell praxis är normal. Den industriella praxis som avses hänför sig till bearbetningen av den eventuella biprodukten, och inte den huvud- sakliga produkten. I tredje punkten anges slutligen att ämnet eller föremålet kommer att fortsätta att användas på ett sätt som är lagligt och hälso- och miljömäs- sigt godtagbart. Det ska alltså kunna konstateras att det finns en planerad faktisk användning av ämnet eller föremålet. I tredje stycket regleras att ett ämne eller föremål som blivit avfall upp- hör att vara avfall om det har hanterats på ett sätt som innebär återvin- ning och uppfyller krav i fråga om fortsatt användning enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 9 eller 28 §. om när avfall upphör att vara avfall består av dels direktivets bestämmelser om att ett ämne eller föremål under vissa förutsättningar inte längre behöver be- traktas som avfall (artikel 6 i det nya ramdirektivet), dels EU-förord- ningar som anger specifika kriterier som ett visst ämne eller föremål måste uppfylla för att inte längre behöva betraktas som avfall (EU-för- ordningar som kommissionen tar fram enligt direktivets artikel 6). Enligt direktivet ska sådana kriterier utarbetas enligt följande villkor: a) ämnet eller föremålet ska användas allmänt för specifika ändamål, b) det ska finnas en marknad eller efterfrågan för ämnet eller föremålet samt, c) ämnet eller föremålet ska uppfylla de tekniska kraven för de specifika ändamålen samt befintlig lagstiftning och normer för produkter. Med stöd av 9 § kan regeringen meddela föreskrifter om hanteringen av avfall. När det gäller direktivets regler om när avfall upphör att vara avfall, kan bemyndigandet användas för att meddela föreskrifter om att ett föremål eller ämne som har blivit avfall inte längre behöver hanteras som avfall om vissa förutsättningar eller kriterier är uppfyllda. I den mån sådana kriterier tas fram nationellt, kan kriterierna tas in i föreskrifterna. Kriterier som Europeiska kommissionen beslutar i en EU-förordning kommer däremot inte att återges i några nationella föreskrifter, eftersom sådana kriterier gäller direkt i EU:s medlemsstater. I så fall blir det i stäl- let nödvändigt att anpassa de svenska avfallshanteringsreglerna så att de inte kommer i konflikt med . En sådan anpassning kan göras med dels föreskrifter som i fråga om hanteringen materiellt återspeglar direktivets bestämmelser om att ett ämne eller föremål som blivit avfall inte längre behöver betraktas som avfall, dels föreskrifter som i fråga om kriterierna endast upplyser om EU-förordningarna och inte upprepar innehållet i dem. Föreskrifter som behövs för att anpassa det svenska regelverket till kan meddelas med stöd av 9 eller 28 §. Om kriterierna är uppfyllda ska detta ses som en presumtion för att ämnet eller föremålet inte är avfall. Någon ytterligare utredning om in- nehavarens avsikter med föremålet eller ämnet är då inte nödvändig. Be- stämmelsen är således inte avsedd att tolkas motsatsvis, dvs. att ämnen och föremål som uppfyller kriterierna inte kan vara avfall. 15 kap. 3 § I paragrafen, som delvis har utformats enligt Lagrådets förslag, definieras uttrycket hantering av avfall. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Definitionen innebär en ändring i förhållande till den nuvarande defini- Prop. 2010/11:125 tionen av hantering av avfall på så sätt att den omfattar all fysisk be- fattning med avfall, även t.ex. förvaring av avfall. Vidare omfattas vissa åtgärder som inte innebär fysisk befattning bl.a. åtgärder som handlare och mäklare vidtar i syfte att avfall ska byta ägare eller innehavare. 15 kap. 9 § I paragrafen finns bemyndiganden för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, dels att meddela föreskrifter om hanteringen av avfall, dels att meddela föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna viss information. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bemyndigandet i första stycket innebär ingen ändring, medan bemyn- digandet i andra stycket innebär att föreskriftsrätten utökas till att omfat- ta dels en möjlighet för regeringen att delegera föreskriftsrätten vidare till en myndighet, dels meddela föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna information om allt innehåll i de kommunala avfallsplanerna, dvs. även uppgifter som inte rör hanteringen av avfall. 19 kap. 5 § Paragrafen innehåller följdändringar till ändringar i 22 kap. samt redak- ändringar. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8. Numreringen av punkterna i första stycket justeras med anledning av den tidigare införda punkten 2 a som bör få beteckningen 3. I andra stycket införs följdändringar med anledning av ändringarna i 22 kap. 21 kap. 1 a § Ändringen innebär att en hänvisning till miljödomstol ändrats till att i stället gälla mark- och miljödomstol. I övrigt görs rent språkliga och redaktionella justeringar. 22 kap. 25 a § I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om vad en dom som om- fattar tillstånd att lagra, återvinna eller bortskaffa avfall ska innehålla. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. I artikel 23.1 i det nya ramdirektivet finns de uppgifter angiv- na som ett tillstånd till en verksamhetsutövare som har för avsikt att be- handla avfall ska innehålla. Krav i artikeln genomförs med den nya be- stämmelsen. Enligt punkten 1 ska tillståndet innehålla en förteckning över de kate- gorier av avfall som får behandlas. Hur dessa kategorier lämpligen preci- seras i tillståndet får, i det enskilda fallet, bestämmas av den tillstånds- prövande myndigheten. Kategorierna måste avgränsas så att det är möj- ligt att avgöra vilka villkor som ska gälla för tillståndet. Avgörande kan t.ex. vara vilken behandling tillståndet avser och karaktären av det avfall som ska behandlas. Tillståndet ska även innehålla en uppgift om den totala mängd avfall som får lagras, återvinnas respektive bortskaffas. Av 4 § avfallsförordningen (2001:1063) framgår att bortskaffande av Prop. 2010/11:125 avfall avser förfaranden som avses i bilaga 5 till förordningen. bilagan framgår att bortskaffningsförfaranden bl.a. omfattar deponering på eller under markytan och förbränning på land eller till havs. Eftersom bortskaffande således innefattar såväl deponering som förbränning inne- bär den föreslagna bestämmelsen i punkten 1 att 25 b § 2 och 25 c § 2 kan tas bort. Enligt punkten 2 ska tillståndet innehålla uppgift om den metod för be- handling som ska tillämpas. På samma sätt som i fråga om avfallskatego- rierna krävs att metoden anges på ett sådant sätt att det är möjligt att av- göra vilka villkor som ska gälla för tillståndet. Enligt punkten 3 ska tillståndet även innehålla vissa villkor som behövs i fråga om åtgärder för att övervaka och kontrollera att de skyldigheter som gäller för verksamheten uppfylls. Denna punkt omfattar bl.a. kraven i nuvarande 25 a § 5, om vilka villkor en dom som omfattar tillstånd till deponering ska innehålla. Tillämpningen av den nya bestämmelsen är emellertid vidare eftersom deponering endast är ett av flera möjliga bort- skaffningsförfaranden, och eftersom bestämmelsen även omfattar åter- och lagring. Bestämmelserna i nuvarande 25 a § har flyttats till nya 25 c §. 22 kap. 25 b § I paragrafen finns en bestämmelse om ytterligare krav på vad en dom som omfattar tillstånd till att bedriva verksamhet med förbränning av av- fall ska innehålla, Övervägandena finns i avsnitt 6.4. En ändring är att punkten 2 i den nuvarande bestämmelsen tas bort eftersom detta krav följer av den nya 25 a §. Som en följd får de nuva- rande punkterna 35 en ny numrering. Vidare införs som en ny punkt 5 krav på att ett tillstånd som omfattar energiåtervinning ska innehålla villkor om att energiåtervinningen ska ske med hög energieffektivitet. En formel som anger hur energieffekti- vitet ska beräknas finns i bilaga II till det nya ramdirektivet. Vad som är att anse som hög energieffektivitet kan variera mellan olika anläggningar. Punkten har utformats enligt Lagrådets förslag. 22 kap. 25 c § Paragrafen är ny och motsvarar nuvarande 25 a § med de ändringarna att punkterna 2 och 5 i den nuvarande bestämmelsen tas bort då dessa krav redan följer av den nya 25 a §. De ändringar som i övrigt görs är endast språkliga och redaktionella. 24 kap. 14 § Ändringen innebär att en hänvisning till miljödomstol ändrats till att i stället gälla mark- och miljödomstol. 29 kap. 6 § En ändring görs i första stycket 2 med anledning av att den EU-förord- ning som punkten hänvisar till har bytt beteckning. hänvisningen till EU-förordningen blir korrekt. En redaktionell ändring görs avseende första stycket 4 på så sätt att sammanbindningsordet eller mellan punkten 4 och punkten 5 utgår. 29 kap. 7 a § Paragrafen är ny. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen avser brott mot det allmänna förbudet mot nedskräpning i de fall nedskräpningen är att anse som mindre allvarlig. gränsas till sådana överträdelser som innebär att någon skräpar ned på ett sätt som vållar mindre olägenheter än den typ av nedskräpning som reg- leras i 7 § men som ändå inte är så obetydliga att de är att anse som Paragrafen reglerar enbart sådana gärningar som tidigare omfattats av 7 § och innebär inte en utökning av det straffbara området. För att en sådan gärning som avses i den nya paragrafen ska anses föreligga ska nedskräpningen ha varit mindre allvarlig. Med detta avses i första hand att det ska vara fråga om nedskräpning i liten skala och som har den karaktär som typiskt sett innebär ett störande moment på all- männa ytor i samhället. Det rör sig i primärt om visuella störningar men glasflaskor och annat skräp kan även utgöra fara för människors och Det är fråga om sådan nedskräpning som i allmänhet skapar otrevnad på allmänna platser där människor vistas men som inte innebär några större ingrepp i miljön eller som skämmer naturen på ett allvarligt Exempel på nedskräpningsförseelser är överträdelser som består i att någon skräpar ned genom att avhända sig små mängder snabbmatsför- packningar, glas- och plastflaskor, olika typer av dryckesförpackningar, engångsgrillar och andra engångsartiklar och förpackningsmaterial. dan nedskräpning kan ofta ses som en del av en större kollektiv ned- skräpning som förfular allmänna platser. För att det ska vara fråga om nedskräpningsförseelse krävs att det ska vara fråga om små mängder skräp. Även om någon skräpar ned med den typ av skräp som nämnts ovan kan det bli fråga om brott av normalgra- Så kan vara fallet om skräp placeras ut i stora mängder eller om någon skräpar ned i systematisk omfattning. Andra typer av nedskräp- ning som utgörs av större föremål, stora skräpmängder eller annars varit av större omfattning eller av mera skadlig karaktär kan normalt inte heller anses utgöra nedskräpningsförseelse. Sådana gärningar som i hit- tillsvarande praxis föranlett dagsböter får anses vara exempel på ned- skräpning av normalgraden. Att slänga, byggavfall, möbler, bilar, bil- delar och däck, hemelektronik, sopsäckar med olika typer av skräp är så- Nedskräpningsförseelser som är ringa ska inte medföra straffansvar. Gränsdragningen i förhållande till vad som är ringa brott kan i första hand komma att aktualiseras när det gäller mera bagatellartade situatio- Att slänga ifrån sig ett enstaka kolapapper, en enstaka cigarettfimp, biljett eller ett tuggummi bör även i fortsättningen som regel falla utanför det straffbara området. Detta trots att sådana handlingar omfattas av ned- skräpningsförbudet och innehåller ett visst mått av hänsynslöst och klan- Prop. 2010/11:125 dervärt beteende. Som anförts i allmänmotiveringen måste frågan om en gärning ska bedömas som ringa och därmed straffri emellertid göras uti- från gärningens förhållande till den aktuella straffbestämmelsens skydds- syfte. Det förhållande att en handling varit en del av en allvarlig kollektiv nedskräpning är en omständighet som det behöver tas hänsyn till inom ramen för denna bedömning. Det straffbara området är oförändrat. För straffansvar krävs, liksom är fallet i fråga om 7 §, uppsåt eller oakt- samhet. Paragrafen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 5. 29 kap. 11 § I paragrafens första stycke anges i vilken omfattning ringa brott undantas från det straffbara området. En ändring görs nu till följd av den uppdel- ning av nedskräpningsbrottet som föreslås. Ändringen innebär att något ringaundantag inte längre ska gälla i förhållande till 29 kap. 7 § men att undantag för ringa brott nu görs i fråga om den nya 29 kap. 7 a §. Paragrafen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 5. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 29 kap. 11 § ska ha följande lydelse, dels att det i balken ska införas en ny paragraf, 29 kap. 7 a §, av följ- ande lydelse. 7 a § Om ett brott som avses i 7 § innebär att någon skräpar ned i be- gränsad omfattning döms för nedskräpningsförseelse till penningböter. 11 § Om en gärning som avses i 2, 2 a, 2 b, 3, 3 a eller 3 b §, 4 § första stycket 2, 5 § 1 eller 7 a, 8 eller 9 § är att anse som ringa, döms inte till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas genom straffbe- stämmelsen. Till ansvar enligt detta kapitel döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt detta kapitel för en gärning som omfattas av föreläggandet. Om en gärning som avses i 1-9 §§ kan föranleda miljösanktionsavgift och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtal väckas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Förteckning över remissinstanserna för nedskräpningspromemorian ombudsmän, , (), , , , , , (miljödomstolen), , , länsstyrelserna i , , Söderman- lands, , och , Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap, , Riksantikva- rieämbetet, , , , , , , (juridiska fakulteten), uni- versitet (juridiska fakulteten), , , , Hapa- randa, Hjo, , Klippans, Kumla, , , , , , , , , , , , , , , , Väners- borgs och kommuner, Avfall , , Företag- arna, Förpacknings- och tidningsinsamlingen (FTI), , Returpack, Stiftelsen rent, , , , Kommuner och Landsting, Världsnaturfonden i , Återvinnings- industrierna. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 15 kap. ska upphöra att gälla, dels att 22 kap. 25 a § ska betecknas 22 kap. 25 c §, dels att 19 kap. 5 §, 22 kap. 25 b § och nya 22 kap. 25 c § ska ha följ- dels att det i balken ska införas ett nytt kapitel, 15 kap., samt en ny paragraf, 22 kap. 25 a §, av följande lydelse. Bestämmelserna i detta kapitel syf- tar till att förebygga att avfall upp- kommer och på det sätt som är mest lämpligt från hälso- och mil- jösynpunkt hantera det avfall som ändå uppkommer så att 1. det eller de föremål som av- fallet utgörs av återanvänds, 2. avfallet återvinns genom kom- postering, rötning eller på annat sätt genom att materialet i avfallet tas tillvara, men endast om detta är lämpligare än återanvändning, 3. avfallet återvinns genom att energin i avfallet tas tillvara, men endast om detta är lämpligare än 4. avfallet bortskaffas, men en- dast om detta är lämpligare än återanvändning eller återvinning. I detta kapitel avses med avfall: varje ämne eller föremål som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med, hushållsavfall: avfall som kom- mer från hushåll samt därmed jämförligt avfall från annan verk- samhet, och uttjänt bil: en personbil, buss el- ler lastbil vars totalvikt inte över- stiger och som är avfall. I detta kapitel avses med återanvändning: en åtgärd som innebär att ett föremål eller ämne används igen för att fylla väsentli- gen samma funktion som det ur- sprungligen var avsett för och utan annan förberedande bearbet- ning än rengöring eller repara- tion, återvinning: en åtgärd som re- sulterar i att avfall ersätter annat material eller att energin i avfallet tas till vara, och bortskaffande: en åtgärd som resulterar i att man gör sig av med avfall utan att avfallets innehåll blir återanvänt eller återvunnet. Med hantera avfall avses i detta kapitel att 1.samla in, transportera, åter- vinna, bortskaffa eller på annat sätt fysiskt befatta sig med avfall, eller 2.vidta åtgärder som inte inne- bär fysisk befattning med avfall men som syftar till att avfall sam- las in, transporteras, återvinns, bortskaffas eller byter ägare eller innehavare. Med producent avses i detta kapi- tel den som 1. yrkesmässigt tillverkar, för in till eller säljer en vara eller en förpackning, eller 2. i sin yrkesmässiga verksamhet ger upphov till avfall som kräver särskilda åtgärder av renhåll- nings- eller miljöskäl. Med fastighetsinnehavare avses i detta kapitel den som i fråga om den fastighet där avfall finns 1. äger fastigheten eller enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) ska anses som fastig- 2. har nyttjanderätt till fastighe- Med bilskrotare avses i detta ka- pitel den som bedriver en yrkes- mässig verksamhet som syftar till att återvinna, återanvända eller bortskaffa uttjänta bilar. Den som innehar avfall ska se till att avfallet hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för producenter att se till att avfall samlas in, transporteras bort, återvinns, återanvänds eller bort- skaffas på ett sätt som kan krävas för en hälso- och miljömässigt godtagbar avfallshantering. Så- dana föreskrifter får meddelas i fråga om avfallet från sådan verk- driver och avfall som utgörs av så- in till eller säljer. en producent att ta hand om avfall som utgörs av varor eller förpack- ningar som producenten inte har tillverkat, fört in till eller sålt får endast avse den del av av- fallet som motsvarar producentens andel av marknaden för nya såda- na varor eller förpackningar eller på annat sätt står i rimlig propor- tion till producentens verksamhet. För att främja en minskad upp- komst av avfall eller en hälso- och miljömässigt godtagbar hantering av avfall får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela föreskrifter om skyldigheter för producenterna att 1.märka en vara eller en för- packning, 2.lämna uppgifter av betydelse för producentansvaret om vilka ämnen och material som en vara eller en förpackning innehåller samt om insamling, återanvänd- ningsgrad, återvinningsgrad eller andra förhållanden, och 3.se till att varor eller förpack- ningar har en viss sammansätt- ning, återanvändbarhet och åter- vinningsbarhet. Föreskrifter enligt första styc- ket 3 får i fråga om andra varor än förpackningar endast avse så- dant som behövs till följd av Sve- riges medlemskap i unionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.skyldighet för producenter av förpackningar och av papper för tidningar, tidskrifter, direktreklam, kataloger eller andra liknande pappersprodukter att se till att för- packningarna eller papperet om- fattas av ett insamlingssystem för återvinning eller återanvändning, 2.skyldighet för producenter av förpackningar för konsumtions- färdig dryck gjorda av plast eller metall att se till att insamlings- systemen utformas så att de genom utbetalning av pant eller premie uppmuntrar att förpackningar lämnas tillbaka till systemen, 3.förbud för producenter som avses i 2 att överlåta eller saluföra förpackningar som inte ingår i ett insamlingssystem, 4.skyldighet för producenter som avses i 2 att se till att förpack- ningarna förses med märkning med uppgifter om insamlings- systemet, och 5.avgift vid införsel och annat som behövs för att säkerställa att inhemska och till införda förpackningar för konsumtionsfär- dig dryck gjorda av plast eller metall kan konkurrera på lika villkor. Varje kommun ska svara för att hushållsavfall inom kommunen blir återvunnet eller bortskaffat på det sätt som sägs i 1 § och, om det behövs, transporteras från den fastighet där avfallet finns. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från 12 § i fråga om 1.avfall som omfattas av produ- centansvar eller hanteras av en producent enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 9, 10 eller 11 §, 2.avfall som med hänsyn till fastighetsinnehavarens förmåga att hantera avfallet på det sätt som sägs i 1 § inte behöver återvinnas eller bortskaffas av kommunen 3.transporter som det inte är oskäligt att fastighetsinnehavaren själv ska svara för. Regeringen får bemyndiga kom- munerna att meddela föreskrifter som avses i första stycket 2 och 3. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kommunen får i fråga om annat avfall än hushålls- avfall meddela föreskrifter om att kommunen ska svara för att avfal- let blir återvunnet eller bortskaffat på det sätt som sägs i 1 § och, om det behövs, transporteras från den fastighet där avfallet finns. Föreskrifter enligt första stycket får 1.endast avse avfall som av hälso- eller miljöskäl behöver han- teras av kommunen, och 2.inte avse avfall som hanteras av producenter enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 9, 10 eller 11 §. När kommunen fullgör de skyldig- heter som följer av 1214 §§ eller meddelar föreskrifter med stöd av regeringens bemyndigande enligt detta kapitel, ska kommunen ta hänsyn till 1. fastighetsinnehavarnas möjlig- heter att själva hantera hushålls- avfall enligt 13 § 2, och 2. de behov som finns hos olika slag av bebyggelse. Förbud för andra att hantera avfall som kommunen ska Om kommunen enligt 12 § eller enligt föreskrifter som har medde- lats med stöd av 14 § ska svara för en viss hantering av avfall, får den hanteringen inte utföras av någon annan än kommunen eller den som Trots första stycket får fastig-