prop · GY03122 · 2011-03-29 00:00:00 — Det skulle dock även kunna förekomma att läkaren med särskilt tillstånd inte har den specialistkompetens som krävs för att bedöma en sökandes lämplighet i ett visst avseende, t.ex. effekterna av en viss sjukdom eller dylikt. I de fallen får i stället den behöriga läkaren remittera den sökande till en läkare som har erforderliga kunskaper och som har kontakt med den behöriga läkaren som förmedlar resultatet till sökanden eller tillsynsmyndigheten. En sådan specialistläkare behöver då inte ha särskilt tillstånd. I andra stycket har på Lagrådets förslag förtydligats att läkaren ska vara oberoende i förhållande till järnvägs- företaget eller infrastrukturförvaltaren. Paragrafen, som genomför artiklarna 11.2-3, 16.1, 18.2 och 20.2 har behandlats i avsnitt 5.4.1. 2 kap. 13 § Bemyndigandet i första punkten genomför artikel 4.2 i direktivet och har behandlats i avsnitt 5.5.2. Bemyndigandet i andra punkten är avsett att användas för att precisera innehållet i de undersökningar som får göras enligt 11 § andra stycket och som genomför artikel 18.2 andra stycket i den delen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.5.7. Bemyndigandet i tredje punkten ska framför allt användas för att genomföra bestämmelserna i punkt 3.1 och 3.2 i bilaga II till direktivet, dvs. med vilka intervall hälsokontrollerna ska göras och vilket innehåll läkarundersökningarna ska ha. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.5.3 och 5.6. Bemyndigandet i fjärde punkten genomför artikel 5 och har behandlats i avsnitt 5.7. 3 kap. 1 § Tillstånd att bedriva utbildning får ges till såväl fysiska som juridiska personer. Paragrafen, som genomför artikel 20.2 och 23.56 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.8.2. 3 kap. 2 § Att tillsynsmyndigheten respektive järnvägsföretagen och infrastruktur- förvaltarna ska ansvara för proven innebär i praktiken att de ska säkerställa att proven kommer till stånd, fastställa innehållet i proven antingen genom att utarbeta dem eller godkänna innehållet i dem, samt övervaka att förfarandet går rätt till. Även kraven i direktivet att utse examinatorer ligger inom ramen för detta ansvar. Den praktiska hanter- ingen av provverksamheten kan skötas av någon annan, men detta görs då i den ansvariges namn. Ansvaret kvarstår alltid hos myndigheten respektive järnvägsföretagen och infrastrukturförvaltarna. Paragrafen genomför artikel 25.1 och 25.6 och har behandlats i avsnitt 5.8.4. 3 kap. 3 § Genom paragrafen genomförs artiklarna 20.2 och 25.14 om tillstånd för examinatorer. Med examinator avses den som gör den slutgiltiga bedömningen av elevens kunskaper och kvalifikationer vid ett prov. Tillstånd får ges till såväl fysiska som juridiska personer. Examinatorn får tillhöra det järnvägsföretag eller den infrastrukturförvaltare som utfärdar intyget. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.8.5. 3 kap. 4 § Bemyndigandet i första punkten om utbildning har behandlats i avsnitt 5.8.3 och genomför artikel 23.15. Bemyndigandet i andra punkten har behandlats i avsnitt 5.8.4. 4 kap. 15 §§ I kapitlet finns bestämmelser om tre olika register, vilket också anges i 1 § första stycket. Paragraferna innehåller allmänna bestämmelser som gäller för samtliga register i kapitlet. Bestämmelsen i 1 § andra stycket utgör en upplysning om att bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) gäller i den mån det inte finns avvikande bestämmelser i den här lagen eller i förordning meddelad med stöd av den, jfr 2 § personuppgiftslagen. Bestämmelsen i 5 § andra meningen om bevarandetiden för uppgifter i förarbevisregistret och register för kompletterande intyg genomför kommissionens beslut (2010/17/EG) om antagandet av grundläggande föreskrifter för register över lokförarbevis och kompletterande intyg. Det bör vidare uppmärksammas att det vid en förundersökning kan behöva inhämtas uppgifter från ett register. Om förundersökning inletts eller det finns uppgifter som tyder på att så kan ske, bör uppgifterna inte gallras. I 25 § finns ett bemyndigande för regeringen att besluta eller meddela föreskrifter om andra gallringstidpunkter. Paragraferna har behandlats i avsnitt 5.9.5. 4 kap. 6 § Paragrafen, som genomför artikel 22.1 a i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.9.6. 4 kap. 7 och 8 §§ Paragraferna behandlar för vilka ändamål uppgifter får behandlas i registret. Om uppgifter har begärts ur registret med stöd av 10 §, ger 8 § stöd för att behandla de relevanta personuppgifterna. Behandling av personuppgifterna får också göras för att fullgöra uppgiftslämnande som krävs enligt annan lag eller förordning. Det kan exempelvis gälla skyldigheten enligt tryckfrihetsförordningen att lämna ut uppgifter (om uppgifterna inte omfattas av sekretess). Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.6. 4 kap. 9 § I paragrafen anges att känsliga personuppgifter om en persons fysiska och psykiska hälsa får behandlas i förarbevisregistret. Registret ska innehålla dessa uppgifter enligt direktivet och kommissionens beslut (2010/17/EG). Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.6.1. 4 kap. 10 § I paragrafen anges att vissa utländska myndigheter ska ha rätt att få uppgifter ur förarbevisregistret. Bestämmelsen kompletterar den rätt att få ut uppgifter som följer av tryckfrihetsförordningen och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelsen genomför delar av artikel 22.1 b i direktivet och avsnitt 4 i bilaga I till kommissionens beslut (2010/17/EG). Uppgifterna ska krävas t.ex. för att genomföra kontroller och tillsyn eller för undersökning av en järnvägsolycka (se kommissio- nens beslut). Bestämmelsen i punkten 2 har utformats i enlighet med Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.10.4. 4 kap. 11 § I paragrafen regleras frågor om direktåtkomst till förarbevisregistret och utlämnande av uppgifter på medium för automatiserad behandling ur det registret. Bestämmelsen i första stycket innebär att endast de personer som ska ha rätt att få uppgifter ur registret enligt direktivet och kommis- sionens beslut kan medges direktåtkomst och utlämnande av personupp- gifter på medium för automatiserad behandling ur förarbevisregistret. I enlighet med vad Lagrådet har föreslagit har i punkten 1 lagts till villkoret att den som är registrerad i registret endast ska ha rätt att få åtkomst till uppgifter om sig själv. I andra stycket informeras om rege- ringens möjlighet enligt 8 kap. 7 § regeringsformen att meddela före- skrifter om t.ex. villkoren för att få sådan direktåtkomst eller sådant utlämnande. I detta arbete kan beaktas vad Lagrådet har efterfrågat om hur direktåtkomst ska kunna förenas med direktivet krav på att uppgifter ska lämnas ut endast på begäran och med kommissionens beslut att skälen för förfrågningar ska kontrolleras innan uppgifterna görs tillgäng- liga. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.6.2. 4 kap. 12 § Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.9.6.2. 4 kap. 13 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.6.3. 4 kap. 14 § I paragrafen föreskrivs skyldighet att föra register över kompletterande intyg. Paragrafen genomför artikel 22.2 a i direktivet. Intygsregistren behöver, till skillnad från övriga register i lagen, inte föras med hjälp av automatiserad behandling. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.7. 4 kap. 15 och 16 §§ Paragraferna behandlar för vilka ändamål uppgifter får behandlas i intygsregistren. Om uppgifter har begärts ur registret med stöd av 17 §, ger 16 § stöd för att behandla de relevanta personuppgifterna. I övrigt kan hänvisas till kommentaren till 8 §. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.9.7. 4 kap. 17 § I paragrafen anges vilka som har rätt att få uppgifter ur ett intygsregister utöver vad som följer av tryckfrihetsförordningen och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelsen genomför artiklarna 22.3 och 22.2 b och c i direktivet samt avsnitt 4 i bilaga II till kommissionens beslut (2010/17/EG). I enlighet med vad Lagrådet har föreslagit har i andra stycket punkten 1 lagts till villkoret att den som är registrerad i registret endast ska ha rätt att få åtkomst till uppgifter om sig själv. Med behörigt olycksutredande organ i annat land kan avses både myndighet och privata objekt, beroende på hur det aktuella landet har valt att organisera uppgiften. Organet ska dock vara behörigt, dvs. på något sätt erkänt, utpekat, godkänt eller på annat sätt accepterat som det organ som sköter utredningar av järnvägsolyckor. Uppgifterna ska krävas t.ex. för att genomföra kontroller och tillsyn eller för undersökning av en järnvägsolycka (se kommissionens beslut). Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.10.5. 4 kap. 18 § Bestämmelsen i första stycket innebär att endast de personer som ska ha rätt att få uppgifter ur registret enligt direktivet eller kommissionens beslut (2010/17/EG) kan medges direktåtkomst och utlämnande av personuppgifter på medium för automatiserad behandling ur intygs- registren. I 25 § finns bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om t.ex. villkoren för att få sådan direktåtkomst eller sådant utlämnande när det gäller register som förs av det allmänna. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.9.7.1. 4 kap. 19 § Paragrafen genomför avsnitt 7 i bilaga II till kommissionens beslut (2010/17/EG) och har behandlats i avsnitt 5.9.7.2. 4 kap. 2023 §§ Paragraferna behandlar tillståndsregistret som ska föras av tillsyns- myndigheten. Bestämmelserna i 21 och 22 §§ behandlar för vilka ända- mål uppgifter får behandlas i registret. När det gäller 22 § hänvisas till kommentaren till 8 §. Paragraferna, som genomför artikel 20.3 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.9.8. 4 kap. 24 och 25 §§ Bemyndigandet i 24 § första punkten har behandlats i avsnitt 5.9.6 respektive 5.9.8. Bemyndigandet i 24 § andra punkten avser att möjliggöra föreskrifter om direktåtkomst m.m. avseende intygsregister som förs av det allmänna för det fall kommissionen beslutar att det ska vara möjligt. Bemyn- digandet har behandlats i avsnitt 5.9.7.1. Bemyndigandet i 25 § första stycket omfattar i praktiken de intygs- register som förs av någon annan än det allmänna. För register som förs av det allmänna kan regeringen meddela föreskrifter med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen, vilket det upplyses om i 25 § andra stycket. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.9.5. 5 kap. 1 § Begreppet tillsyn omfattar all den kontroll som tillsynsmyndigheten utför för att kontrollera om tillsynsobjektet uppfyller kraven i lagen eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen, jfr prop. 2010/11:30 s. 44 och skr. 2009/10:79. I begreppet tillsyn ligger såväl initiala prövningar som efterföljande kontroller av att kraven fortlöpande är uppfyllda. Även efterföljande åtgärder som t.ex. beslut om föreläggande omfattas. I begreppet tillsyn ingår även ärendehandläggning som t.ex. leder fram till utfärdande av förarbevis och tillstånd och handläggning av t.ex. dispensansökningar. Genom paragrafen genomförs artikel 3 a samt indirekt delar av artiklarna 19, 27 och 29 i direktivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.11.1. 5 kap. 2 § I paragrafen finns en bestämmelse om rätt för tillsynsmyndigheten att ta del av uppgifter och handlingar och få tillgång till lokaler, anläggningar och fordon. Bestämmelsen är relativt allmänt hållen eftersom det inte går att närmare precisera vilka uppgifter och handlingar som det i varje enskilt fall kan vara nödvändigt att granska. Paragrafen, som har utformats i sak enligt Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.11.2. 5 kap. 3 § I paragrafen föreskrivs en möjlighet att meddela förelägganden. Någon begränsning av vilka typer av förelägganden som tillsynsmyndigheten kan besluta om anges inte. För vitesförelägganden gäller bestämmelserna i lagen (1985:206) om viten. Om det finns anledning att anta att den som tillsynen avser har begått brott, bör denne inte föreläggas vid vite att medverka vid utred- ningen av en fråga som har samband med den gärning som brotts- misstanken avser. Det ska erinras om att i 5 § regleras särskilt tillsynsmyndighetens skyldighet att återkalla förarbevis. Ett föreläggande enligt den här para- grafen kan således vara ett alternativ för tillsynsmyndigheten om myndigheten anser att en åtgärd behöver vidtas för att lagen ska efter- levas, men förutsättningarna inte är sådana att de ska föranleda en åter- kallelse. Paragrafen, som genomför artikel 29, har behandlats i avsnitt 5.11.3. 5 kap. 4 § I paragrafen finns en bestämmelse som kompletterar möjligheten att besluta om förelägganden enligt 3 §. Skillnaden ligger dock i att bestämmelsen i 4 § inte begränsar vilka åtgärder som får vidtas. För att få besluta om en sådan åtgärd som avses i 4 § krävs dessutom att föraren i sig utgör såväl ett allvarligt som ett akut hot mot järnvägssäkerheten. Det krävs vidare att hotet är akut, dvs. för att en åtgärd ska få vidtas måste det konstaterade hotet mot järnvägssäkerheten övergå till någon slags skada eller åtminstone allvarlig fara för t.ex. passagerare, personal eller allmän- heten, om åtgärden inte vidtas. Om dessa två krav inte är uppfyllda kan myndigheten i stället vidta åtgärder enligt 3 §. Paragrafen, som genomför artikel 29.4 andra stycket i direktivet och som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.11.3. 5 kap. 5 § Återkallelsegrunderna i första stycket är allmänt hållna och det är tillsynsmyndigheten som avgör om överträdelsen är av den karaktären att en återkallelse ska ske. När det gäller förarbevis ska ett sådant bevis åter- kallas t.ex. om resultatet vid en hälsokontroll visar att de medicinska kraven är uppfyllda. Förarbeviset ska även återkallas om en sådan hälsokontroll över huvud taget inte har genomgåtts, eftersom det är en skyldighet att genomgå sådana kontroller. Av andra stycket följer att ett återkallelsebeslut kan gälla tills vidare eller begränsas . Paragrafen, som genomför artikel 19.1 c, 29.4 a och 30, har behandlats i avsnitt 5.11.3. 5 kap. 6 § I paragrafen behandlas rätten att hänskjuta vissa tvister till tillsyns- myndigheten. beslut kan i gängse ordning över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen i den del den avser prövning av intygsfrågor genomför artikel 15 andra stycket i direktivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.4, 5.5.8 och 5.6. 5 kap. 7 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.11.4. 5 kap. 8 § Paragrafen innebär att vissa utbildningsanordnare ska ha ett egen- kontrollsystem. Paragrafen lämnar öppet för utbildningsanordnaren att välja hur man vill säkerställa att kvaliteten i verksamheten upprätthålls. Exempelvis kan en ISO-certifiering användas. Utbildningsanordnare som är järnvägsföretag eller infrastrukturförvaltare ska enligt järnvägslagen (2004:519) ha ett säkerhetsstyrningssystem. Eftersom säkerhets- styrningssystemet syftar till att säkerställa kvaliteten i verksamheten är det därför tillräckligt för de utbildningsanordnare som har ett sådant system att uppfylla kraven på kvalitetssäkring enligt denna paragraf genom att i stället tillämpa bestämmelserna om säkerhetsstyrningssystem i järnvägslagen. Paragrafen, som genomför artikel 26 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.11.5. 6 kap. 1 och 2 §§ Bestämmelsen i 1 §, som har utformats enligt Lagrådets förslag, utgör en specialreglering i förhållande till 10 kap. 1 § 2 järnvägslagen. Till skillnad från vad som gäller enligt järnvägslagen är det tillräckligt för straffansvar att det visas att den förare som har anlitats saknar giltigt förarbevis eller kompletterande intyg när så krävs. Någon utredning om förarens kunskap behöver inte presenteras. Enligt 1 § andra stycket ska ansvar inte dömas ut i ringa fall. Det straffria området är avsett för rena undantagssituationer där handlandet inte framstår som straffvärt. Av 2 § framgår bl.a. att ansvaret i 1 § är subsidiärt i förhållande till och järnvägslagens regler. Det innebär att regler ska tillämpas i första hand om en gärning kan hänföras till brottskatalogen i den. Om gärningen uppfyller förutsättningarna för straffansvar både i järnvägslagen (2004:519) och lagen om behörighet för lokförare ska järnvägslagens regler ha företräde. Paragraferna, som genomför artikel 30, har behandlats i avsnitt 5.12. 7 kap. 1 och 2 §§ Paragraferna genomför artikel 21.2 och 3 och har behandlats i avsnitt 5.13. Första punkten anger ikraftträdandetidpunkten, jfr artikel 36.1. Andra punkten genomför artikel 37.2 a. Tredje punkten genomför artikel 37.2 b. Fjärde punkten genomför artikel 37.3 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. För en förare i internationell trafik kan möjligheten dock få begränsat värde eftersom en annan stat kan ha högre krav som i så fall måste uppfyllas eftersom den svenska lagen inte ger någon rättig- het på annan stats territorium. Bestämmelsen innebär att när en person inte längre vill utnyttja sin rätt att avstå, kommer både bestämmelserna om förarbevis och kompletterande intyg att börja gälla. Detta följer också Prop. 2010/11:122 indirekt av artikel 15 tredje stycket. Eftersom bestämmelsen är utformad så att det endast är kraven på behörighet i 2 kap. 1 § som får skjutas upp, kan de kontroller som krävs enligt artikel 37.2 a andra stycket och artikel 37.4 börja tillämpas då lagen ska tillämpas enligt punkterna 2 och 3. Bemyndigandet i femte punkten genomför artikel 37.2 c (utom första meningen) och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt sjätte punkten, som genomför artikel 37.1, ska register upprättas . Med begreppet upprättas avses att registren ska vara färdigutvecklade, testade och färdiga att använda. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.14. 8.2Förslaget till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) 1 kap. 2 a § I paragrafen, som är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, ges upplysningen att det för förare av järnvägsfordon även finns bestämmelser i den nya lagen om behörighet för lokförare. 2 kap. 4 § I paragrafen föreskrivs krav på bl.a. läkarundersökning för personer med arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten. I andra stycket har gjorts en ändring så att skyldigheten att genomgå läkarundersökningar inte gäller bara regelbundna sådana utan även i övrigt vid behov. Om det finns omständigheter som tyder på att en persons hälsotillstånd inte längre uppfyller kraven för säkerheten, personen har t.ex. varit med om en olycka eller tillbud eller återgår i tjänst efter längre bortovaro, kan detta vara skäl att kräva att personen genomgår en läkarundersökning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6. Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 29 kap. 10 a § Paragrafen är ny. Sekretess ska enligt första stycket gälla i ärende om prövning av någons lämplighet att ha förarbevis för uppgift om dennes hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om denne eller någon närstående till denne kan antas lida betydande men om uppgiften röjs. prövning av lämpligheten att ha förarbevis inte bara sker vid den initiala ansökningen, utan även fortlöpande, se t.ex. författningskommentaren till 5 kap. 1 och 5 §§ lagen om behörighet för lokförare, kan sekretess gälla vid såväl den initiala prövningen som vid efterkommande prövning av att kraven är uppfyllda. Det kvalificerat raka skaderekvisitet innebär att det endast är särskilt integritetskänsliga uppgifter som kan hemlighållas, exempelvis uppgifter om psykiska sjukdomar, missbruk och allvarlig brottslighet. Av andra stycket framgår att sekretessen inte gäller beslut i ärende och av tredje stycket att sekretessen gäller i högst . Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.10.2. Europeiska unionens officiella tidning L 315/51 OCH RÅDETS DIREKTIV 2007/59/EG om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 71, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), ienlighetmedförfarandetiartikel251ifördraget,pågrundvalav det gemensamma utkast som förlikningskommittén godkände (3), och av följande skäl: (1)Enligt och rådets direktiv /49/EG (4) av om säkerhet på gemenskapens järnvägar ska infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag inrätta säkerhetsstyrningssystem för att se till att järnvägssystemet åtminstone kan uppfylla de gemensamma säkerhetsmålen, att det överensstämmer med de nationella säkerhetsbestämmelserna och de säker- hetskrav som fastställs i de tekniska specifikationerna för driftskompatibilitet (TSD) samt att tillämpliga delar av de gemensamma säkerhetsmetoderna tillämpas. Detta säker- hetsstyrningssystem omfattar bland annat program för utbildning av personal och system som svarar för att per- sonalenskvalifikationerbibehållsochattarbetsuppgifterna utförs på korrekt sätt. (2)Enligt direktiv /49/EG måste järnvägsföretag inneha säkerhetsintyg för att få tillträde till järnvägsinfrastruktur. (3)Enligt rådets direktiv /440/EEG av om utvecklingen av gemenskapens järnvägar (5) har järnvägs- företag med tillstånd haft rätt till tillträde till det transeuropeiska godstrafiknätet för att utföra internationella godstransporter och kommer, (1) EUT C 221, , s. 64. (2) EUT C 71, 22.3.2005, s. 26. (3) yttrande av (EUTC227E,21.9.2006,s.464),rådetsgemensammaståndpunktav (EUT C 289 E, 28.11.2006, s. 42), Europa- parlamentets ståndpunkt av (ännu ej offentlig- gjord i EUT), lagstiftningsresolution av och rådets beslut av . (4) EUT L 164, 30.4.2004, s. 44. Rättat i EUT L 220, 21.6.2004, s. 16. (5) EGT L 237, 24.8.1991, s. 25. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2006/103/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 344). senast , att få rätt till tillträde till hela nätetförattutförainhemskaochinternationellagodstran- sporter. Denna successiva utvidgning av rätten till tillträde kommeroundvikligenattledatillenökadrörlighetöverde nationellagränsernaförlokförare.Dettakommerattmed- föra en ökande efterfrågan på förare med utbildning och behörighet att utöva sitt yrke i mer än en medlemsstat. (4)Enstudiesomkommissionengenomförde2002visadeatt detråderavsevärdaskillnadermellandeolikamedlemssta- ternas lagstiftning om villkoren för behörighetsprövning av lokförare. För att komma till rätta med dessa skillnader och upprätthålla den nuvarande höga säkerhe- ten i järnvägssystemet i gemenskapen bör följaktligen gemenskapsbestämmelser antas om behörighetsprövning av lokförare. (5)Sådana gemenskapsbestämmelser bör också bidra till målen för gemenskapens politik i fråga om arbetstagarnas friarörlighet,etableringsfrihetenochfrihetenatttillhanda- hållatjänsterinomramenfördengemensammatransport- politiken,samtidigtsomallsnedvridningavkonkurrensen måste undvikas. (6)Syftet med dessa gemensamma bestämmelser bör framför allt vara att göra det lättare för lokförare att flytta mellan olikamedlemsstater,menocksåattgöradetlättarefördem attflyttamellanolikajärnvägsföretag.Bestämmelsernabör också generellt göra det lättare för alla aktörer inom järn- vägssektorn att erkänna förarbevis och harmoniserade kompletterande intyg. Det är därför väsentligt att det fast- ställs minimikrav som bör uppfyllas av dem som vill erhålla förarbevis eller harmoniserade kompletterande intyg. (7)Detta direktiv är ett resultat av, och i stora delar grundat på, den gemensamma historiska överenskommelsen mel- lan Europeiska transportarbetarfederationen (ETF) och Europeiska järnvägsgemenskapen (CER) om vissa aspekter av arbetsvillkoren för mobila arbetstagare sysselsatta i gränsöverskridande driftskompatibel trafik (6).