prop · GY03112 · 2011-04-13 00:00:00 — Promemorians bedömning: Utredaren föreslår att en bestämmelse införs i KML som genomför artikel 11.2 i direktivet. Remissinstanserna: anser dels att det är en fråga för att avbryta ett tullförfarande för export (artikel 11.2 i direktivet), dels att en bestämmelse om detta inte hör hemma i krigsmateriellagstiftningen, utan i tullagstiftningen. Skälen för regeringens bedömning I punkten 1 anges att medlemsstaterna ska se till att exportören, vid fullgörande av formaliteterna för export av försvarsrelaterade produkter vid det tullkontor som ansvarar för handläggningen av exportdeklarationen, styrker att nödvändigt exporttillstånd har erhållits. I 6 § KML anges att krigsmateriel, om inte annat följer av lagen eller annan författning, inte får föras ut ur landet utan tillstånd. Av 15 § KMF följer vidare att utförsel av krigsmateriel, som inte omfattas av förordningens särskilda regler om handeldvapen med tillhörande ammunition, ska anmälas till i förväg på visst sätt. också att får medge undantag om det finns särskilda skäl. a § KMF finns ytterligare undantag. allmänna råd (TFS 1997:35) om anmälan till vid utförsel m.m. av krigsmateriel finns ytterligare bestämmelser. I 4 § föreskrifterna, som handlar om export till tredje land, föreskrivs att vid utförsel till tredje land ska anmälan om utförsel lämnas i tulldeklarationen för export som då också ska innehålla vissa särskilt angivna uppgifter. också att utförseltillståndet ska visas upp i original för tullkontoret, om inte annat framgår av tillståndet. Fakturakopia ska avlämnas. När det gäller punkten 1 följer redan av TFS 1997:35 att en exportör ska styrka att nödvändigt exporttillstånd finns. I praktiken fungerar detta så att ISP, så snart ett tillstånd beviljats, översänder detta till på Liksom utredaren bedömer regeringen vidare att införandet av begreppet tekniskt bistånd inte föranleder några ändringar av tullbestämmelserna, som ju endast rör varor. därigenom redan uppfyller punktens krav på genomförande- I punkten 2 anges att en medlemsstat även får, utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens tullkodex (Rådets förordning (EG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen), för en period som inte överstiger , avbryta förfarandet för export från dess territorium eller vid behov på annat sätt förhindra att försvarsrelaterade produkter som mottagits från en annan medlemsstat med stöd av ett överföringstillstånd och integrerats med en annan försvarsrelaterad produkt eller vid behov på ett annat sätt förhindra att den lämnar gemenskapen från dess territorium, om den anser a) att relevant information inte beaktades när exporttillståndet beviljades, eller b) att omständigheterna har ändrats väsentligt sedan exporttillståndet beviljades. Beträffande punkten 2 finns ingen motsvarande möjlighet i svensk Den möjlighet som punkten 2 erbjuder medlemsstaterna att tillfälligt avbryta förfarandet för export av maximalt , utgör ett verktyg som kan användas när det gäller exportkontroll av kan förhållandena kring exporten utredas samt ges tid att ta ställning till om tillståndet bör återkallas eller ytterligare garantier inhämtas. Utredaren föreslår mot denna bakgrund att en bestämmelse införs i KML som genomför artikel 11.2 genom att ge den myndighet eller regeringen som utfärdat tillståndet rätt att avbryta tullförfarandet under maximalt 30 anser dels att det är en fråga för att avbryta ett tullförfarande för export, dels att en bestämmelse om detta inte hör hemma i krigsmateriellagstiftningen, utan Regeringen konstaterar att en liknande bestämmelse finns i den EU- förordning som styr (se artiklarna 16.3 och 16.4 i rådets förordning [EG] nr 428/2009). Denna liknande bestämmelse har genom att även ingå de EU-förordningar som föregick rådets förordning (EG) nr 428/2009 för del varit gällande sedan inträde i EU Såvitt känt har emellertid denna bestämmelse i aldrig utnyttjats av någon svensk myndighet. denna bakgrund om det verkligen finns ett praktiskt behov av att införa en bestämmelse som utnyttjar den möjlighet som direktivet ger i punkten Regeringen gör bedömningen att det inte bör införas en sådan I punkten 3 anges att medlemsstaterna får besluta att tullformaliteterna för export av försvarsrelaterade produkter endast får fullgöras vid vissa tullkontor. I 9 § i föreskrifter och allmänna råd (TFS 1997:35) finns en bestämmelse om vid vilket tullkontor som anmälan om utförsel ska lämnas. Där anges att anmälan, om inte annat sägs i föreskrifterna, ska lämnas till det tullkontor som är ansvarigt för övervakningen av den plats där avsändaren/exportören är etablerad. Om varorna packas eller lastas på annan plats för att avsändas till ett annat EU-land eller på export, ska anmälan lämnas till tullkontoret som ansvarar för övervakningen av den platsen. Det bedöms inte finnas något behov av ytterligare reglering av vid vilka tullkontor tullformaliteterna för export av krigsmateriel får fullgöras. I artikeln föreskrivs att medlemsstaterna i samarbete med kommissionen ska vidta alla lämpliga åtgärder för att upprätta direkt samarbete och utbyte av information mellan de behöriga nationella myndigheterna. Gällande bestämmelser om informationsutbyte Enligt 2 § förordningen (2010:1101) med instruktion för ska inspektionen förmedla sådan information om kontroll av bl.a. krigsmateriel som har åtagit sig att tillhandahålla som medlem i EU och de multilaterala exportkontrollregimerna, ha ett informations- och erfarenhetsutbyte med motsvarande organ i andra länder samt delta i det europeiska samarbetet, bl.a. genom att bevaka andra länders avslag på tillståndsansökningar, informera Europeiska kommissionen, Europeiska unionens råd och övriga medlemsstater i EU samt berörda internationella organ om avslag på svenska ansökningar om tillstånd samt genomföra konsultationer enligt rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp av om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av export av militär teknik och krigsmateriel och uppfylla de åtaganden inom sitt verksamhetsområde som i övrigt följer av samarbete inom EU och följa de tillämpningsbestämmelser som överenskommits mellan EU:s medlemsstater. Liksom utredaren bedömer regeringen att den skyldighet att samarbeta och utbyta information som följer av artikeln redan bedöms vara täckt av de generösa skrivningarna i 2 § förordningen med instruktion för ISP. Det saknas dock en sekretessbrytande bestämmelse som är särskilt anpassad för detta. Frågan är om det finns ett behov av en sådan sekretessbrytande bestämmelse. De uppgifter som ISP inhämtar inom ramen för sitt uppdrag under direktivet, dvs. enligt de bestämmelser som införlivar detsamma, och som sedermera kan bli föremål för informationsutbyte enligt artikel 12, faller i huvudsak under 30 kap. 23 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400; nedan benämnd OSL). Av 30 kap. 23 § första stycket 1 OSL jämförd med 9 § första stycket 1 offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och punkt 19 i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen framgår såvitt nu är i fråga att sekretess gäller i statliga myndigheters verksamhet som består i tillståndsgivning och tillsyn enligt lagen om krigsmateriel för uppgifter om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Vissa uppgifter som ISP inhämtar enligt samma bestämmelser, och som sedermera kan bli föremål för informationsutbyte enligt artikel 12, kan även falla under 15 kap. 1 § OSL, den s.k. utrikessekretessen. Paragrafen föreskriver att sekretess gäller för uppgift som angår förbindelser med annan stat eller i övrigt rör annan stat, mellanfolklig organisation, medborgare eller juridisk person i annan stat eller statslös, om det kan antas att det stör mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet om uppgiften röjs. Enligt 8 kap. 3 § samma lag får en uppgift som omfattas av sekretess inte röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. Anledningen till att det saknas en sekretessbrytande bestämmelse är sannolikt att den information som lämnas oftast inte är sekretesskyddad. ISP kan i de flesta fall sannolikt också begränsa den information som lämnas så att uppgifter som omfattas av sekretess inte behöver lämnas ut. Vid bedömningen av om det kan antas att enskilda lider skada om uppgifterna lämnas ut bör vidare beaktas att uppgifterna enligt artikel 12 ska lämnas till myndigheter i andra EU-medlemsstater och inte till enskilda konkurrerande företag. Härutöver bör också nämnas att regeringen, genom stadgandet i 30 kap. 26 § OSL, har möjlighet att besluta om undantag från sekretessen enligt 30 kap. 23 § första stycket i enskilda fall, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas. Med hänsyn till hur öppen skrivningen i artikel 12 är bedömer regeringen, liksom utredaren, ändå att det i vissa fall kan komma i fråga att uppgifter som omfattas av sekretess enligt 30 kap. 23 § första stycket OSL behöver delas med en utländsk myndighet. Ett sådant behov kan sannolikt finnas och accentueras ytterligare av bestämmelsen om informationsutbyte i artikel 12. Det är vidare inte rimligt att regeringen ska behöva blandas in och besluta om undantag varje gång en dylik fråga uppkommer. Liksom utredaren anser därför regeringen att en sekretessbrytande bestämmelse bör införas. Med hänsyn till att bestämmelserna om ISP:s skyldigheter att dela information finns i myndighetsinstruktionen, föreslås att en sådan bestämmelse införs i instruktionen. Liksom utredaren gör regeringen bedömningen att en sådan bestämmelsen bedöms behövas även för genomförandet av artikel 4 i den gemensamma ståndpunkten (se avsnitt 5.2). Uppdatering av förteckningen över försvarsrelaterade produkter (artiklarna 13 och 14) Regeringens bedömning: Den svenska förteckningen över vad som utgör krigsmateriel bör i förordning uppdateras efter det att kommissionen har uppdaterat förteckningen över försvarsrelaterade produkter i bilagan till direktivet. Promemorians bedömning: Utredaren föreslår att den svenska förteckningen över vad som utgör krigsmateriel bör följa på ändringar i EU:s gemensamma militära förteckning snarare än att man ska avvakta en ändring av bilagan till direktivet. Remissinstanserna: anser att utredarens förslag att de svenska ändringarna av förteckningen bör följa på ändringar i EU:s gemensamma militära förteckning snarare än att man ska avvakta en ändring av bilagan till direktivet möjligen strider mot direktivet. Skälet till detta är att utredarens förslag innebär att den svenska förteckningen kommer att ändras innan så sker i EU-direktivet. Enligt inspektionen kan den tillståndsgivande myndig- heten då t.ex. komma att begränsa en överföring som ännu inte hamnat under kontroll i det fall den militära förteckningen utökas med en produkt. Alternativt kan, enligt inspektionen, en produkt komma att överföras utan tillstånd trots att produkten återfinns i den förteckning som är bilaga till direktivet i de fall då en produkt tas bort från den svenska förteckningen men där så ännu inte skett i direktivets förteckning. Skälen för regeringens bedömning Artikel 13 Anpassning av bilagan I punkten 1 anges att kommissionen ska uppdatera förteckningen över försvarsrelaterade produkter i bilagan i strikt överensstämmelse med Europeiska unionens gemensamma militära förteckning. I punkten 2 anges att dessa åtgärder, som avser att ändra icke väsentliga delar av direktivet, ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 14.2. Lagen om krigsmateriel är enligt 1 § tillämplig på sådant som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel. Den materiel som därmed avses finns förtecknad i en bilaga till KMF. Materielen i bilagan delas upp i kategorierna krigsmateriel för strid, övrig krigsmateriel och produkter/ämnen för vilka deklarationsskyldighet föreligger enligt 25 § KMF. Artikeln innehåller bestämmelser om hur bilagan till direktivet ska uppdateras och föranleder inget behov av författningsändringar i det här Bilagan till direktivet kommer att behöva uppdateras genom det angivna kommittéförfarandet varje gång EU:s gemensamma militära På samma sätt kommer det då att behöva göras en svensk förordningsändring, eftersom regeringen gör bedömningen att den svenska krigsmaterielförteckningen ska ersättas av EU:s gemensamma Det bör påpekas att en uppdatering av förteckningen i bilagan redan har skett genom kommissionens direktiv /80/EU av den 22 om ändring av och rådets direktiv 2009/43/EG vad gäller förteckningen över försvarsrelaterade produkter (EUT L 308 24.11.2010, s. 1145, Celex 32010L0080). När det gäller de svenska ändringarna anser utredaren att dessa, som bör göras i bilagan till KMF, bör följa på ändringar i EU:s gemensamma militära förteckning snarare än att man ska avvakta en ändring av bilagan till direktivet. anser att en sådan ordning möjligen skulle strida mot direktivet, eftersom utredarens förslag innebär att den svenska förteckningen kommer att ändras innan så sker i EU-direktivet. Enligt inspektionen kan den tillståndsgivande myndigheten då t.ex. komma att begränsa en överföring som ännu inte hamnat under kontroll i det fall den militära förteckningen utökas med en produkt. Alternativt kan, enligt inspektionen, en produkt komma att överföras utan tillstånd trots att produkten återfinns i den förteckning som är bilaga till direktivet i de fall då en produkt tas bort från den svenska förteckningen men där så ännu inte skett i direktivets Regeringen instämmer i inspektionens bedömning. Regeringen anser därmed att den svenska förteckningen över vad som utgör krigsmateriel i KMF bör uppdateras i efter det att kommissionen har uppdaterat förteckningen över försvarsrelaterade produkter i bilagan till direktivet. Enligt punkten 1 ska kommissionen biträdas av en kommitté. Av punkten 2 följer att artiklarna 5a.15a.4 och 7 i beslut /468/EG ska tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet, när det hänvisas till denna punkt (jfr artikel 13.2). Artikeln tillskapar en kommitté med företrädare för medlemsstaterna och anger att den ska arbeta enligt det föreskrivande förfarande med kontroll som anges i det angivna rådsbeslutet. Den enda hänvisning till kommittén som direktivet innehåller rör uppdateringen av bilagan (artikel 13.2) vilket är en närmast automatisk ändringsprocess som måste Prop. 2010/11:112 ske så snart EU:s gemensamma militära förteckning ändras. föranleder inga författningsändringar. 5.1.6Slutbestämmelser (artiklarna ) Regeringens förslag: En bestämmelse införs i lagen om krigsmateriel som, om vissa i lagen angivna förutsättningar föreligger, ger rätt att besluta att utförsel av krigsmateriel ur landet eller lämnande av tekniskt bistånd utanför landet till ett annat land inom EES enligt ett generellt tillstånd tills vidare inte får ske till en viss certifierad mottagare. Beslutet ska upphävas när det inte längre behövs. Promemorians förslag: Motsvarar i sak regeringens förslag. Promemorian föreslår dock att regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om skyddsåtgärder. Remissinstanserna: Tillstyrker promemorians förslag eller lämnar förslagen utan invändningar. Skälen för regeringens förslag I punkten 1 föreskrivs att om en tillståndsgivande medlemsstat anser att det finns en allvarlig risk för att en mottagare som certifierats i enlighet med artikel 9 i en annan medlemsstat inte kommer att iaktta villkoren för ett generellt överföringstillstånd eller om en tillståndsgivande medlemsstat anser att den allmänna ordningen, den allmänna säkerheten eller dess väsentliga säkerhetsintressen skulle kunna påverkas, ska den underrätta den andra medlemsstaten om detta och begära en utvärdering av situationen. I punkten 2 anges att om de tvivel som anges i punkt 1 fortfarande råder får den tillståndsgivande medlemsstaten tillfälligt upphäva verkan av det generella överföringstillståndet för sådana mottagare. Medlemsstaten ska underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen och ange skälen till skyddsåtgärden. Den medlemsstat som vidtog skyddsåtgärden får upphäva skyddsåtgärden om den anser att den är motiverad. I likhet med utredaren anser regeringen att den möjlighet artikeln erbjuder att vidta skyddsåtgärder mot mottagare som certifierats av andra länder i EES bör utnyttjas i syfte att säkerställa en välfungerande kontroll av krigsmateriel och av tekniskt bistånd som förs ut eller lämnas inom Prop. 2010/11:112 EES med stöd av ett generellt tillstånd. Utredaren föreslår att ett bemyndigande ges för regeringen att meddela föreskrifter om skyddsåtgärder som anges i artikel 15. Regeringen föreslår i stället att en ny bestämmelse, 16 a §, som reglerar detta införs i lagen om krigsmateriel. Regeringen gör nämligen bedömningen att de åtgärder som föreskrivs i artikel 15 är av sådan vikt för en enskild att dessa, även om det i och för sig är möjligt att delegera inom detta område enligt 8 kap. regeringsformen, i första hand bör anges i lag. Detta skulle också stämma bättre överens med krigsmateriellagstiftningens struktur. För att bättre stämma överens med svensk förvaltningsrätt bör bestämmelsen utformas på ett något annorlunda sätt än ordalydelsen i artikel 15. Bestämmelsens innebörd överensstämmer dock med innebörden av artikel 15. Lagrådet har anfört att det i den nya bestämmelsen bör anges vem som ska svara för den underrättelse som enligt artikel 15 ska ske till övriga medlemsstater i EU och till Europeiska kommissionen som samt till vem i de övriga medlemsstaterna som underrättelsen ska lämnas. Enligt regeringens bedömning talar i och för sig mycket för att bör få till uppgift att underrätta de andra EES- länderna samt kommissionen. Det finns också fog för att anta att det är behöriga myndigheter i de andra EES-länderna som ska underrättas. Innan det bestäms vem i som ska underrätta och till vem underrättelsen ska ske anser dock regeringen att bör kontrollera hur de andra EES-länderna tolkar den här bestämmelsen. Det är också möjligt att regeringen med stöd av () i vissa fall bör sköta en sådan underrättelse. Enligt regeringens uppfattning är det därför bättre om det regleras i förordning i stället för i lag vem som ska underrätta de övriga EES-länderna och kommissionen och till vem underrättelsen ska ske i de övriga EES-länderna. När det gäller överklagande av ett beslut som fattas enligt den nya bestämmelsen i KML, se avsnitt 5.1.7. Regeringens förslag: Nya straffbestämmelser ska införas i lagen om krigsmateriel. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot tillståndskravet för lämnande av tekniskt bistånd till någon utanför landet. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot underrättelsekravet för den som ska använda ett generellt tillstånd. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot uppgiftsskyldighet till mottagare för den som har tillstånd enligt 6 § att till en mottagare i ett annat EES-land föra ut krigsmateriel eller lämna tekniskt bistånd. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot registerföring och bevarande av handlingar och uppgifter. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot uppgiftsskyldighet för den som ansöker om tillstånd enligt 6 § att till ett land utanför EES föra ut sådan krigsmateriel eller lämna sådant tekniskt bistånd som denne har mottagit här i landet med stöd av ett överföringstillstånd. Straffansvaret ska omfatta den som bryter mot ett skriftligt åtagande som har getts in till . Tekniskt bistånd som varit föremål för brott enligt 25 eller 26 § eller dess värde samt utbyte av sådant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Promemorians förslag: När det gäller straffbestämmelser motsvarar promemorians förslag regeringens förslag när det gäller vilka överträdelser som ska straffsanktioneras. Promemorian föreslår dock att överträdelser av tillståndskravet enligt 6 § såvitt avser lämnande av tekniskt bistånd utanför landet, straffsanktioneras i en egen paragraf. Promemorian föreslår också i flera fall att regeringen ges bemyndigande att meddela föreskrifter om sådant som regeringen i detta lagstiftningsärende i stället föreslår bör införas direkt i lag. föreslår därför att flera bestämmelser straffsanktioneras genom 27 § första stycket 4 KML, som föreskriver att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter ett villkor eller bryter mot en kontroll- eller ordningsbestämmelse som har meddelats med stöd av KML döms till böter eller fängelse . Remissinstanserna: anser att det gällande straffsanktionssystemet inte upplevs som vare sig effektivt eller avskräckande och inte kan anses uppfylla de krav som fastställs i Inspektionen anser att den är i behov av möjligheten att som ett komplement till straffsanktionen kunna besluta om administrativa Inspektionen påminner om att den har gjort en framställan till regeringen med detta syfte. Skälen för regeringens förslag Artikel 16 föreskriver att medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser om sanktioner vid överträdelse av de föreskrifter som införts för genomförande av detta direktiv, särskilt om den information som krävs enligt artikel 8.1 eller artikel 10 om efterlevande av exportrestriktionerna för ett överföringstillstånd är falsk eller ofullständig. vara effektiva, proportionella och avskräckande. medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa bestämmelser genomförs. Gällande bestämmelser om ansvar och förverkande Bestämmelser om ansvar m.m. för den som bryter mot bestämmelserna i lagen om krigsmateriel eller mot förbud, villkor eller kontroll- och ordningsbestämmelser som meddelats med stöd av lagen om krigsmateriel, finns i 2430 §§ i lagen. I fråga om olovlig utförsel hänvisas i 24 § till lagen (2000:1225) om straff för smuggling (nedan smugglingslagen), som alltså är tillämplig även vid olovlig utförsel av krigsmateriel. För den som bryter mot KML:s tillståndskrav för tillverkning, tillhandahållande, tillverkningsrätt och militärt inriktad utbildning, eller mot ett meddelat förbud mot att lämna anbud eller ingå avtal, finns en särskild ansvarsbestämmelse i 25 §. Bestämmelsen innehåller skilda straffskalor för uppsåtliga respektive oaktsamma brott. Samma lagrum innehåller också en bestämmelse om ansvar för den som vilseleder ISP eller regeringen att lämna sådant tillstånd, om det inneburit att ett avtal fullföljts eller ett tillhandahållande kommit till stånd. Även denna bestämmelse innehåller skilda straffskalor för uppsåtliga respektive oaktsamma brott. Lagrummet föreskriver också ansvarsfrihet i ringa fall. I 26 § anges att för brott enligt 25 §, som är att bedöma som grova ska dömas enligt en strängare straffskala. Där anges att vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om brottet avsett betydande värde, varit av stor omfattning eller varaktighet eller om gärningen annars varit av särskilt allvarlig art. I 27 § föreskrivs ansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vissa föreskrifter i lagen om skyldighet att lämna underrättelse (12 §), uppgifter (17 §) eller att göra anmälan (21 §). I samma lagrum föreskrivs ansvar för den som, i annat fall än som avses i 25 och 26 §§, lämnar en oriktig uppgift i ansökan om tillstånd eller i annan handling som är av betydelse för prövningen av ett ärende enligt denna lag eller som annars ges in till tillsynsmyndigheten. Ansvarsbestämmelsen är också tillämplig om någon åsidosätter ett villkor eller bryter mot en kontroll- eller ordningsbestämmelse som har meddelats med stöd av lagen.