prop · GY0349 · 2011-01-17 00:00:00 — Detsamma gäller en person som är hemlös. En person anses hemlös i detta avseende om han eller hon är hänvisad till akutboende, härbärge, jourboende eller är uteliggare. Semesterkommunernas ansvar vid tillfälliga vistelser För att personer som är beroende av stöd- och hjälpinsatser ska kunna genomföra en vistelse utanför bosättningskommunen, t.ex. i sommar- stugan, föreslår vi att vistelsekommunens ansvar i vissa fall inte ska vara begränsat till akuta stöd- och hjälpinsatser, trots att den enskilde är bosatt i en annan kommun. Varför ska inte ansvaret vila på bosättningskommunen? Vi har övervägt möjligheten att ålägga bosättningskommunen en skyldighet att verkställa stöd- och hjälpinsatser i den kommun där den enskilde vistas tillfälligt. Den enskilde skulle således kunna ta med sig sitt beslut och ha rätt till samma insatser oavsett var i landet han eller hon befinner sig. Ett sådant system kan förefalla praktiskt för den enskilde och underlätta för honom eller henne att röra sig mellan olika kommuner. Den enskilde skulle t.ex. inte behöva ansöka om insatser i olika kom- muner, utan endast behöva vända sig till sin ordinarie biståndsbedömare. Det finns dock ett antal problem med en sådan lösning. Ett problem är att den enskilde kan behöva helt eller delvis andra insatser i t.ex. sin sommarstuga än i sitt ordinarie boende. Sommarstugan kanske inte är handikappanpassad, och det kan även finnas skillnader i närmiljön som påverkar hans eller hennes förmåga att klara sig utan hjälp. Bosättningskommunen skulle därför troligen vara tvungen att göra en ny bedömning varje gång den enskilde avsåg att vistas i en annan kommun. Eftersom biståndsbedömaren kan behöva se den miljö som den enskilde kommer att vistas i, skulle det kunna bli aktuellt med tids- krävande och kostsamma resor till andra kommuner. En annan omständighet som måste beaktas är de problem som kan uppkomma när bosättningskommunen ska verkställa ett beslut om hem- tjänst i en annan kommun. Även om bosättningskommunen har möjlighet att sluta avtal med vistelsekommunen enligt 2 kap. 5 § SoL om ut- förandet av insatserna, är det inte säkert att vistelsekommunen kan eller vill sluta ett sådant avtal. Flera av de kommuner som vi har varit i kontakt med har beskrivit att de har mycket svårt att få tag i personal, särskilt . Då det i vissa kommuner inte heller finns privata utförare som bosättningskommunen kan anlita för att utföra insatsen, kan bosättningskommunen ytterst bli tvungen att skicka egen personal för att verkställa besluten. Vistelsekommunen skulle visserligen kunna åläggas en skyldighet att bistå bosättningskommunen med verkställigheten, men med tanke på de rekryteringsproblem som finns i vissa kommuner skulle en sådan skyl- dighet leda till nya problem. Till exempel kan diskuteras vilken kommun som skulle vara skyldig att betala särskild avgift enligt 16 kap. 6 a § SoL om vistelsekommunen inte kan verkställa ett beslut inom skälig tid på grund av personalbrist. Det kan även uppstå oklarhet i fråga om vilken kommun som skulle vara skyldig att göra anmälningar, dvs. anmälningar enligt 14 kap. 2 § SoL, samt vilken kommun som skulle ansvara enligt arbetsmiljölagen (1977:1160 omtryckt 1991:677). Ytterligare insatser för barn och missbrukare som inte längre vistas i kommunen Vi föreslår att SoL kompletteras med en bestämmelse om att en kommun som har beviljat stöd- och hjälpinsatser som avser ett barn eller en missbrukare får besluta om ytterligare insatser även om den enskilde inte längre vistas i kommunen. Bestämmelsen kan t.ex. bli aktuell om en tonåring rymmer hemifrån eller en missbrukare tillfälligt avbryter en missbruksbehandling. Tanken är att den enskilde, även om han eller hon befinner sig i en annan kommun, ska kunna vända sig till sin ordinarie handläggare och på så sätt snabbare få stöd och hjälp. Bestämmelsen fyller även en viktig funktion i de fall då det finns anledning att vidta tvångsåtgärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) eller lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Den kommun som redan är insatt i den enskildes bakgrund och behov kan i en sådan situation väntas ha bättre förutsättningar att snabbt fatta beslut om behövliga åtgärder. Bestämmelsen kan även tillämpas om den enskilde tillfälligt befinner sig utomlands. Den föreslagna bestämmelsen ger kommunerna en behörighet men innebär ingen skyldighet att besluta om ytterligare insatser. Bestäm- melsen medför inte heller någon inskränkning i vistelsekommunens ansvar. ska få avgöra frågan om ansvarig kommun Det förekommer ofta diskussioner och tvister om vilken kommun som ska ansvara för personer som har svag anknytning till den kommun där han eller hon vistas. Osäkerheten kring ansvarsfördelningen beskrivs genomgående som ett stort rättssäkerhetsproblem för den enskilde. För att minska risken för att den enskilde far illa på grund av oenighet i ansvarsfrågan anser vi att det bör finnas en möjlighet att snabbt få frågan avgjord av en utomstående instans. Vi föreslår därför att en eller flera kommuner som önskar beslut om ärendeansvar skriftligen ska kunna ansöka om detta hos . ska fatta beslut om ärendeansvar och senast från det att ansökan kom in. Om det föreligger särskilda skäl kan tiden för beslutet ska även kunna besluta vilken kommun Prop. 2010/11:49 som har ansvar till dess att frågan om ärendeansvar har avgjorts slutligt. Nya regler ska underlätta överflyttning av ärenden Flera kommuner har beskrivit att det är svårt att flytta över ärenden till en annan kommun. Det finns en utbredd osäkerhet bland kommunerna hur en överflyttning går till rent praktiskt. Vi har även fått uppgifter om att det förekommer att kommuner medvetet förhalar det slutliga beslutet i överflyttningsärenden för att på det sättet skjuta på ansvaret så länge det går. In reply to: syfte att förenkla och påskynda överflyttningsprocessen föreslår vi att den kommun som önskar flytta över ett ärende till en annan kommun skriftligen får begära detta hos den andra kommunen, samt att den andra kommunen utan dröjsmål skriftligen ska meddela sin in- ställning. Om kommunerna inte är överens om en överflyttning, kan den kommun där frågan om överflyttning uppkommit ansöka om över- flyttning av ärendet hos . Detsamma gäller om den sökande kommunen inte av den andra kommunen har fått svar på sin begäran om överflyttning inom en månad från tidpunkten för ansökan. ska fatta beslut och senast från det att ansökan kom in. Om det föreligger särskilda skäl får tiden för beslutet senareläggas. ska även kunna förordna att den kommun som ett ärende flyttas över till ska ersätta den andra kommunen för kostnader som uppkommit efter tiden för ansökan till . Skyldighet att lämna hjälp vid en evakuering till Kommunernas och landstingens uppgifter i samhällets krishanterings- system regleras i lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap (lag). Vi föreslår att SoL kompletteras med en bestämmelse som upplyser om 2006 års lag. En motsvarande bestämmelse finns i 26 c § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. Det är oklart om 2006 års lag är tillämplig vid en evakuering till . Det är upp till varje enskild kommun att bedöma om situationen är att betrakta som en sådan extraordinär händelse att lagen kan tillämpas. Om lagen bedöms tillämplig får kommuner och landsting på begäran lämna hjälp till den kommun som har tagit emot de evakuerade personerna. Det föreskrivs dock ingen skyldighet för kommunerna eller landstingen att lämna hjälp. De kommuner eller landsting som ändå gör det, har rätt till skälig ersättning av vistelsekommunen. lag med- för alltså ingen avlastning med det ekonomiska ansvaret för vistelse- kommunen. Vi föreslår därför att SoL kompletteras med en bestämmelse som innebär att en kommun som på grund av en evakuering till tar emot ett stort antal personer som saknar bostad här, får begära hos att andra kommuner ska bistå de evakuerade personerna med stöd och hjälp. får besluta att en eller flera andra kommuner ska lämna Den av beslutade kommunen ska lämna hjälp i den omfattning kommunen anser skälig. Den eller de kommuner som lämnar stöd och hjälp har inte rätt till ekonomisk ersättning från den kommun som tar emot de evakuerade personerna. Varken SoL eller lag har företräde framför den andra. därför ankomma på den mottagande kommunen att avgöra om den vill begära hjälp med stöd av den föreslagna bestämmelsen i SoL eller med stöd av lag. Stöd och hjälp till personer som utsätts för våld, hot eller andra trakasserier Personer som tillfälligt måste byta bostadsort Personer som utsätts för våld, hot eller andra trakasserier kan i vissa fall tvingas flytta mellan olika kommuner innan de får en stadigvarande lösning på sin boendesituation. Det är varken ur kontinuitetssynpunkt eller säkerhetssynpunkt lämpligt att flera kommuner blir involverade i ärendet. Vi föreslår därför att SoL kompletteras med en bestämmelse om att den kommun som har beslutat om en vistelse i en annan kommun behåller ansvaret för insatser under den tillfälliga vistelsen. Den kommunen har även bäst förutsättningar att utreda hela familjens behov av stöd och hjälp. Ansvaret gäller oavsett om kommunen beslutar om placering i ett tillfälligt boende eller om ekonomiskt bistånd till kostnad för ett tillfälligt boende. Det har således ingen betydelse för ansvars- frågan hur beslutet om det tillfälliga boendet är utformat. Ansvaret bör övergå först när den enskilde har fått en stadigvarande lösning på sin boendesituation. Ett tillfälligt boende kan vara t.ex. ett boende på kvinnojour, en lägenhet som disponerar, ett rum på hotell eller vandrar- hem eller ett tillfälligt boende hos en anhörig eller bekant. Begreppet är dock inte enbart begränsat till personer som utsätts för våld, hot eller andra trakasserier utan omfattar även de situationer då kommunen placerar ett barn i jourhem eller tillhandahåller ett tillfälligt boende till en person som är hemlös, t.ex. ett boende på härbärge i en annan kommun. Personer som måste byta bostadsort permanent Vi föreslår att en person som på grund av våld, hot eller andra trakasserier måste flytta permanent till en annan kommun, men som inte kan göra det utan att inflyttningskommunen erbjuder behövliga stöd- och hjälpinsatser ska ha rätt att ansöka om sådana insatser i inflyttnings- kommunen. Det kan t.ex. röra sig om hjälp med att ordna ett boende samt ekonomiskt bistånd. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs att det föreligger en så allvarlig hotbild att den enskilde inte har någon annan utväg än att flytta till en annan kommun. Bakgrunden till förslaget är att det uppkommer tvister mellan Prop. 2010/11:49 kommunerna när en person måste flytta till en annan kommun. Till Bilaga 1 exempel kan vistelsekommunen argumentera för att personen ska tillbaka till sin bosättningskommun när läget har stabiliserats och att bosätt- ningskommunen därför ansvarar för att hitta en mer permanent boendelösning. Bosättningskommunen å sin sida anser att personen inte kan återvända utan bör stanna permanent i den nya vistelsekommunen och att den kommunen därför ska ansvara för ärendet. Enligt polisen är en permanent flyttning den yttersta skyddsåtgärden och vidtas endast när man uttömt alla andra skyddsåtgärder. När den enskilde måste flytta permanent är det därför av yttersta vikt att detta inte omöjliggörs på grund av att den enskilde inte får det stöd som behövs. Gränsdragningen mellan polisens och ansvar för brottsdrabbade personer bör utredas Gränsdragningen mellan polisens och ansvar för brotts- drabbade personer är oklar. Oklarheten gäller framförallt personer som hotas i samband med att de bidrar med uppgifter under en förunder- sökning eller rättegång. menar att det är rättsväsendets ansvar att se till att bevispersoner skyddas eftersom det är en förutsättning för att rättsväsendet ska fungera. Polisen å sin sida anser att det är polisens ansvar att se till att skyddet fungerar men att social- tjänsten måste ansvara för att personen klarar sig ekonomiskt och psykosocialt . Denna gränsdragningsproblematik orsakar långdragna diskussioner mellan huvudmännen vilket påverkar de brottsdrabbade personerna negativt. Det har dock inte legat inom ramen för vårt uppdrag att överväga förslag till lösningar men vi anser att frågan bör utredas vidare. Ansvarsfördelningen avseende ensamkommande barn fungerar bra Vi har funnit att den nuvarande ansvarsfördelningen mellan kommunerna när det gäller de ensamkommande barnen i huvudsak fungerar bra. Det finns dock viss osäkerhet i fråga om överflyttning av dessa ärenden till en annan kommun. I fråga om ensamkommande barn som har beviljats uppehållstillstånd anser vi att ett ärende bör flyttas över till en annan kommun om barnet har starkast anknytning till den andra kommunen och det med hänsyn till barnets önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt framstår som lämpligt. Vi anser att det är lämpligast att ansökan eller anmälan om behov av särskilt förordnad vårdnadshavare för ett ensamkommande barn ska göras av den kommun där barnet är bosatt. Vi föreslår därför att lagen om god man för ensamkommande barn förtydligas i detta avseende. Personer som är hemlösa ska anses bosatta i den kommun som de har starkast anknytning till Representanter från kommuner, länsstyrelser, kriminalvården och fri- villigorganisationer har framhållit att kommunerna ofta är oeniga om vilken kommun som ska ansvara för insatser till personer som är hemlösa och som rör sig mellan olika kommuner. Det har vuxit fram en praxis i kommunerna att fästa stor vikt vid den enskildes folkbokföring. Den enskilde hänvisas i dessa fall till den kommun där han eller hon är folkbokförd och vistelsekommunen ser sitt ansvar som begränsat till akuta stöd- och hjälpinsatser, t.ex. bistånd i form av en biljett till folkbokföringskommunen. Vi har också fått uppgifter om att hemlösa personer i vissa fall helt har vägrats bistånd med hänvisning till att de inte är folkbokförda i kommunen. För att förtydliga ansvarsfördelningen mellan kommunerna föreslår vi att SoL kompletteras med en bestämmelse som innebär att en person som är hemlös ska anses bosatt i den kommun där han eller hon har sin starkaste anknytning. Vid den prövningen får en samlad bedömning göras utifrån -var den enskilde oftast tillbringar sin dygnsvila, -var den enskildes familj eller anhöriga är bosatta, -var den enskilde har sitt arbete eller sin sysselsättning, -var den enskilde har sitt sociala nätverk i övrigt, -om den enskilde har eller haft kontakt med i någon kommun, -utformningen av de olika bostäderna, samt -den enskildes egen uppfattning. Den föreslagna bestämmelse ska endast omfatta personer som är hänvisade till akutboende, härbärge, jourboende eller är uteliggare. Andra grupper som innefattas i ett av använt hemlöshets- begrepp faller utanför. Ingen omfördelning av kostnader för hemtjänst under en tillfällig vistelse har på vår begäran genomfört en registerundersökning av omfattningen av hemtjänst och hälso- och sjukvård till personer som inte är folkbokförda i kommunen. Till grund för under- sökningen ligger för (höst- mätningen) och 2008 (sommarmätningen). Omfattningen av den hemtjänst som beviljas till personer som inte är folkbokförda i kommunen får anses mycket liten ur ett nationellt perspektiv. Vid höstmätningen uppgick andelen hemtjänsttimmar till personer som inte var folkbokförda i kommunen till och vid Vi anser därför att det inte är motiverat att införa ett system för att omfördela medel mellan kommunerna. Det har inte varit möjligt att särskilja hemsjukvården från den övriga hälso- och sjukvården. Då hemsjukvården ingår som en del av hälso- och sjukvården kan emellertid konstateras att andelen personer som mottagit hemsjukvård i en kommun som de inte är folkbokförda i, inte överstiger (höstmätningen) respektive (sommarmätningen). Omfattningen av den hemsjukvård som ges till personer som inte är folkbokförda i kommunen är således mycket liten ur ett nationellt perspektiv. Så länge det inte är ett enhetligt huvudmannaskap för hemsjukvården anser vi att det inte är möjligt att reglera betalningsansvaret genom ett kommunalt riksavtal eller i hälso- och sjukvårdslagen. Vi anser därför att frågan bör lösas genom överenskommelser mellan kommuner och landsting på lokal nivå. Våra förslag kan medföra en viss omfördelning av kostnaderna mellan kommunerna, men de medför inte några ökade kostnader för kommun- kollektivet som helhet. nya uppgifter bör kunna handläggas inom en oföränd- rad budgetram. Våra förslag har en viss inskränkande påverkan på den kommunala självstyrelsen. Inskränkningarna är dock godtagbara, eftersom de är nödvändiga för att uppnå en rimlig ansvarsfördelning mellan kommu- nerna. I övrigt anser vi att förslagen kan ha vissa brottsförebyggande effekter, positiva effekter för jämställdheten mellan kvinnor och män samt bidra till ett starkare skydd för barn. Författningsförslag i betänkandet Ingen får vara . Tydligare ansvarsfördelning inom (SOU 2009:38) Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) dels att 2 kap. 3 § samt 16 kap. 1 och 2 §§ ska upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 16 kap. 1 och 2 §§ ska utgå, dels att 2 kap. 2 §, 6 kap. 9 och 15 §§ samt 16 kap. 3 och 4 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 16 kap. 10 och 11 §§, av följande lydelse, dels att det i lagen ska införas ett nytt kapitel, 2 a kap., av följande lydelse. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som ansvaret för att en enskild person får det stöd och den hjälp som han hjälp som de behöver. eller hon behöver. Detta ansvar innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. I fråga om den som omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. finns särskilda bestämmelser i den lagen. I 3 § och 16 kap. 2 § finns föreskrifter om ansvar i vissa fall för annan kommun än den som den enskilde vistas i. Den kommun där den enskilde vistas (vistelsekommunen) ansva- rar för de stöd- och hjälpinsatser som han eller hon behöver. Om den enskilde är bosatt i en annan kommun än vistelsekom- munen, är vistelsekommunens ansvar begränsat till akuta stöd- akuta insatser ansvarar bosätt- En person som är hemlös anses bosatt i den kommun där han eller Prop. 2010/11:49 hon har sin starkaste anknytning. Vad som sägs i första stycket om bosättningskommunens ansvar för andra än akuta insatser gäller på motsvarande sätt en kommun som har ansvar enligt 4 eller 5 §. En person som avser att för en begränsad tid vistas i en kommun, men som till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvar- lig sjukdom har behov av stöd- och hjälpinsatser för att kunna genom- föra vistelsen, har rätt till be- hövliga insatser av vistelse- kommunen utan den begränsning som följer av 2 §. Bosättningskommunen är skyl- dig att på begäran bistå med den utredning som vistelsekommunen behöver. Kommunernas ansvar i vissa fall 4 § Om någon efter beslut av en kommun vistas i en annan kommun i 2.hem för vård eller boende, 3.sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket och 7 kap. 1 § första stycket 2, eller 4.en tillfällig boendeform, behåller den kommun som beslutat om vistelsen ansvaret för de stöd- och hjälpinsatser som den enskilde kan behöva. Detsamma gäller om en kommun på annat sätt bistår en person som på grund av våld, hot eller andra trakasserier för en begränsad tid måste vistas i en annan kommun. Ansvaret upphör om ärendet flyttas över enligt 11 eller 12 §. Den kommun där den enskilde är folkbokförd ansvarar för stöd- och hjälpinsatser 1.under kriminalvård i anstalt, 2.under vård på sjukhus eller i annan sjukvårdsinrättning på initiativ av någon annan än en kommun, 3.som aktualiseras inför avslut- ningen av vård enligt 1 eller 2. En kommun som har beviljat stöd- och hjälpinsatser som avser ett barn eller en missbrukare får besluta om ytterligare insatser även om den enskilde inte längre vistas i kommunen. I 11 kap. 4 § finns bestämmelser om socialnämndens skyldighet att slutföra en utredning om behovet att ingripa till barns skydd eller stöd och fatta beslut i ärendet även om barnet byter vistelsekommun. Detsamma gäller om ärendet avser vård av missbrukare. Ansökan om insatser i vissa fall 7 § En person som önskar flytta till en annan kommun, men som till följd av hög ålder, funktionsned- sättning eller allvarlig sjukdom har ett varaktigt behov av omfattande vård- eller omsorgs- insatser och därför inte kan bo- sätta sig där utan att inflytt- ningskommunen erbjuder behöv- liga insatser, får hos den kommunen ansöka om sådana insatser. En person som på grund av våld, hot eller andra trakasserier måste flytta till en annan kommun men inte kan göra det utan att inflyttningskommunen erbjuder behövliga stöd- och hjälpinsatser, får hos den kommunen ansöka om sådana insatser. En ansökan enligt 7 eller 8 § ska behandlas som om den enskilde var bosatt i inflyttningskommunen. Att sökandens behov är till- får inte beaktas när ansökan dig att på begäran bistå med den kommunen behöver för att kunna Om två eller flera kommuner inte är överens om vilken kommun som har ansvar för att bistå en enskild person, får de var för sig skriftligen ansöka om att Social- styrelsen avgör frågan. ansökan kom in. särskilda skäl får tiden för beslutet som har ansvar till dess att frågan Ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd i fråga om en enskild person kan flyttas över till en annan kommun. Ärendet ska flyttas över om den som berörs av ärendet har starkast anknytning till den andra kom- munen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets i övrigt framstår som lämpligt. En kommun som önskar att ett ärende ska flyttas över får skriftligen begära detta hos den kommunen ska utan dröjsmål Prop. 2010/11:49 skriftligen meddela sin inställning. Om berörda kommuner inte är överens om en överflyttning, får den kommun där frågan om överflyttning har kommit upp ansöka om överflyttning av ärendet hos . Det- samma gäller en kommun som inte av den andra kommunen har fått svar på sin begäran om överflyttning inom en månad. ska fatta beslut och senast från det att ansökan kom in. Om det föreligger särskilda skäl får tiden för beslutet senareläggas. får förordna att den kommun som ett ärende flyttas över till ska ersätta den andra kommunen för kostnader som uppkommit efter tiden för ansökan. Uppgifter som behövs för att en kommun ska kunna ta över ett ärende ska lämnas ut av den kommun från vilken överlämnan- Ett medgivande enligt 6 § att ta Ett medgivande enligt 6 § att ta emot ett barn för stadigvarande emot ett barn för stadigvarande vård och fostran meddelas av vård och fostran meddelas av Den nämnd som har lämnat medgivande enligt 6 § fullgör skyldig- heterna enligt 7 §. Ett medgivande enligt 12 § att ta Ett medgivande enligt 12 § att ta emot ett barn med hemvist utom- emot ett barn med hemvist utom- lands i syfte att adoptera det och lands i syfte att adoptera det och ett samtycke enligt 14 § till att ett samtycke enligt 14 § till att 1 Senaste lydelse 2003:407. meddelas av socialnämnden i den meddelas av socialnämnden i den eller de sökandes hemkommun. eller de sökandes bosättningskom- I de fall samtycke enligt 14 § lämnats av socialnämnden i en annan kommun fullgör i stället den nämnden skyldigheterna enligt 7 §. klagas hos allmän förvaltnings- klagas hos allmän förvaltnings- domstol, om nämnden har med- domstol, om nämnden har med- delat beslut i fråga om delat beslut i fråga om ansökan enligt 2 kap. 3 §, ansökan enligt 2 a kap. 7 §, bistånd enligt 4 kap. 1 §, ansökan enligt 2 a kap. 8 §, bistånd enligt 4 kap. 1 §, vägran eller nedsättning av vägran eller nedsättning av 4 kap. 5 §, 4 kap. 5 §, förbud eller begränsning enligt