prop · GY03105 · 2011-03-16 00:00:00 — a) Krav på registrering hos av importerade kosmetiska produkter (ärendenummer /4159) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att den erhållit ett klagomål om kravet på registrering av importerade kosmetiska produkter (inklusive en avgift till ) och de återverk- ningar detta får på försäljningspriset. Klaganden är ett litet företag som via Internet säljer kosmetiska produkter i . Syftet är att genom parallellimport från andra EU-länder sälja kosmetiska produkter från väl- kända märken till konkurrenskraftiga priser. Enligt klaganden kräver att alla kosmetiska produkter som importeras till ska registreras. Dessutom påförs en avgift på för varje produkt utan hänsyn till produktens enhetspris eller hur stor mängd som importeras. Denna registrering är obligatorisk även om samma produkt har registrerats av en annan firma. Klaganden anför att det på grund av registrerings- och avgiftssystem är billigare och enklare att handla från svenska leverantörer än från grossister från andra EU-länder. Klagandena anser att detta system utgör ett hinder mot handeln i EU. För att kunna ta ställning till detta klagomål behöver kommissionen mer information om anmälnings- och avgiftssystemet i . genomförandet av direktivet ansett att ett krav på registrering av alla kosmetiska produkter, både de som är tillverkade i och importerade produkter, är nödvändigt för att uppfylla artikel 3 i Kravet bedöms vara nödvändigt för att som är tillsynsmyndighet ska kunna utöva tillsyn över produkterna. behöver kontrollera produktinformation, att svensk text finns och hållbarhetstid. I finns inga specifika regler för parallellimport. Förordningen (1998:900) om tillsyn enligt , förordning (1993:1283) om kosmetiska och hygieniska produkter och föreskrifter (LVFS 2004:12) om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter är tillämpliga för alla produkter. Alla produkter som tillverkas i eller förs in i från ett EU- land eller tredjeland måste registreras hos för att kunna uppfylla direktivets krav på säkerhet och skydd för folkhälsa. Syftet med registreringen är marknadskontroll (tillsyn). Samtliga produkter och aktörer behandlas lika. Anmälan behöver bara göras en gång då produkten sätts på den svenska marknaden. Enligt föreskrifter (LVFS 2006:17) om avgifter för kontrollen av kosmetiska och hygieniska produkter ska en årlig avgift betalas av den som tillverkar eller i för in dylika produkter. Vidare ska en årlig avgift om betalas per produkt för tillsyn. Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande . har meddelat att verket kommer att sluta att tillämpa kravet på anmälan avseende produkter från EU/EES i LVFS 2004:12 om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter. Detta innebär att upphör att föra in nya produkter som förs in från annan EU/EES-medlemsstat i produktregistret. kommer vidare att se över de ifrågasatta registreringskravet i LVFS 2004:12. Kravet på anmälan vid införsel av parallellimporterade kosmetiska och hygieniska produkter från EU/EES kommer därmed att tas bort. Ett nytt utkast av föreskriften kommer att vara klart och förslaget, med en tillhörande konsekvens- utredning om förslagets påverkan på företagens administrativa kostnader, skickas därefter på remiss till berörda instanser och intressenter. Föreskriftsändringen kan sedan beslutas av och beräknas träda i kraft . Avsikten är dock att även fortsättningsvis ska den som för in en produkt i eller tillverkar och marknadsför den här lämna lämplig och tillräcklig information om ämnen som ingår i produkten till behörig myndighet, som ska lämna ut denna information uteslutande för att vid behov underlätta snar och adekvat medicinsk behandling (se nuvarande 22 § i LVFS 2004:12). Detta i enlighet med artikel 7.3 i direktivet och praxis från (mål C-257/06 ). I övrigt behåller och kommunerna sin tillsyn så att produkter som ej uppfyller bestämmelserna i gällande rätt kan tas från marknaden. Överblicken av produkter som finns på marknaden kommer även att förbättras genom den gemensamma databas som ska byggas upp enligt artikel 13 i och rådets förordning 1223/2009/EG om kosmetiska produkter. a) Systemet med automatiskt erkännande av allmänläkarutbildning som har erhållits i en annan medlemsstat (ärendenummer /4137) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 21.2 och 21.7 (automatiskt erkännande), artikel 28.4 samt artikel 29 (yrkesutövning som allmänläkare) och artikel 50.1 i direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer (direktivet). Kommissionen har i korthet anfört att användningen av två olika yrkeskvalifikationer för allmänmedicin strider mot direktivet. Denna överträdelse skulle enligt kommissionen kunna undanröjas om de svenska myndigheterna väljer en av de två yrkeskvalifikationerna och avvecklar den andra och, i fall de väljer kompetensnivån specialist i allmänmedicin, om de inger en begäran om ändring av det svenska utbildningsbevis som förtecknas i punkt 5.1.4 i bilaga V. Den har i svar till kommissionen anfört att regeringen anser att fullföljt sina skyldigheter enligt direktivet av följande skäl. I finns en lång tradition att läkare ska specialisera sig och den svenska primärvårdens organisation bygger till stor del på att det finns specialister i allmänmedicin som en första patientkontakt. Medlemsstaterna har rätt att ha egna specialist- utbildningar som inte anges i direktivet. Enligt fördraget om den Europeiska unionens funktionssätt har medlemsstaterna rätt att organisera sin hälso- och sjukvård, vilket den menar innefattar att välja vilken kompetens som krävs i vården för att få en effektiv hälso- och sjukvård. Effektiviteten av direktivet kan med andra ord inte sträcka sig så långt att den påverkar rätten att organisera sin hälso- och sjukvård enligt fördraget. Det finns inte några hinder i svensk lagstiftning för landstingen att anställa Europaläkare. a) Mervärdesskatt ordningen för mervärdesskattegrupper (ärende- nummer 2008/2144, C-480/10) Kommissionen har yrkat fastställelse av att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt mervärdesskattedirektivet (2006/112/EG), genom att i praktiken begränsa ordningen för mervärdes- skattegrupper till tillhandahållare av finansiella tjänster och försäkrings- tjänster samt att ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Enligt kommissionen måste en nationell ordning för mervärdesskatte- grupper omfatta alla företagsgrupper i medlemsstaten. Kommissionen anser att den svenska ordningen strider mot mervärdesskattedirektivet och likabehandlingsprincipen. har i svaromål bestridit kommissionens talan. har anfört att de ifrågasatta svenska bestämmelserna ligger inom ramen för det skönsmässiga utrymme medlemsstaterna har enligt artikel 11 i mervärdesskattedirektivet att fastställa de närmare villkoren för en nationell ordning med gruppregistrering till mervärdesskatt. reglerna om mervärdesskattegrupper i 6 a kap. 2 § mervärdesskattelagen (1994:200) kommer inte i konflikt med grundläggande principer på De företag i den finansiella sektorn som om- fattas av den svenska ordningen befinner sig inte i en jämförbar situation med andra företag i , eftersom företagen i den finansiella sektorn i princip bara konkurrerar med varandra. I vart fall innebär den svenska ordningen inte någon godtycklig olikbehandling av företagsgrupper utanför den finansiella sektorn utan grundar sig på objektiva skäl. a) Lotterilagen (ärendenummer /4087) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att tillämp- ningen av 9, 15 och 45 §§ lotterilagen (1994:1000) samt 38 § lotterilagen i den del den hänför sig till främjande och annonsering, innebär en in- skränkning i friheten för utländska spelbolag att tillhandahålla sina tjänster i . Sådana undantag från fördragets grundläggande rättig- heter är endast tillåtna om de kan motiveras av tvingande skäl av allmän- intresse och under förutsättning att detta intresse inte skyddas i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad samt om åtgärderna är proportionella. Rent ekonomiska skäl, som att garantera intäkter till statskassan, är enligt praxis inte ett godtagbart skäl. Mot bakgrund av omfattningen av den marknadsföring som de statligt ägda monopolföretagen bedriver ställd i relation till de medel som avsätts för att motverka spelberoende samt med hänsyn till regeringens beslut att bevilja AB tillstånd för nätpokertjänster anser kommissionen att det är ytterst tveksamt om rimligen kan åberopa konsumentskyddet eller andra motiv för att begränsa utländska bolags rätt att tillhandahålla speltjänster på den svenska marknaden. redogjorde i svar ingående för det svenska systemet och hur det uppfyller angivna skyddsintressen, något som framhållit måste bedömas i ett sammanhang. Vid en sådan helhets- bedömning framgår att regelverket är ändamålsenligt och konsekvent och tillgodoser syftena med regleringen samt att de inskränkningar som före- kommer i den svenska regelverket är nödvändiga och proportionella för att säkerställa den skyddsnivå som ska gälla i landet. kommissionen ifrågasatta marknadsföringen, liksom tillståndet att bedriva nätpoker, måste ses mot bakgrund av att kommersiella spelbolag i stor utsträckning redan är verksamma på den svenska marknaden och att måste ges möjlighet att kanalisera det existerande spelintresset till reglerade speltjänster som erbjuder alternativ med bättre konsumentskydd och större socialt ansvarstagande. När det så gäller motverkande av olagliga handlingar och brott räcker det att konstatera att det i förekommer stora variationer vad gäller de krav och begränsningar som medlemsländerna ställer på speltjänsteleverantörer, och att det kan innebära att gränsöverskridande spelverksamhet därmed inte omfattas av något lands offentliga tillsyn. I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning att 9, 38 och 45 §§ lotterilagen inte är förenliga med artikel 49 EG men inskränkte granskningen till idrottsrelaterade vadhållningstjänster. Kommissionen gjorde gällande att tillstånd som innehas av spelbolag etablerade i andra medlemsstater inte erkänns av den svenska lotteriinspektionen ens om samma hänsyn till allmänintresset som motiverar den svenska begränsningen redan har beaktats genom bestämmelser och kontroller i den utländske speltjänstleverantörens hemland. Kommissionen påpekade att villkoren för att bevilja tillstånd enligt 45 § lotterilagen inte är lagfästa, vilket medför att den kan agera på ett sådant skönsmässigt sätt att de unionsrättsliga bestämmelserna fråntas sin ändamålsenliga verkan. Kommissionen hänvisade till praxis och menade att tillståndsordningen ska grundas på objektiva kriterier som inte är diskriminerande och som är kända på förhand för att begränsa myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning och förhindra att bedömningen blir godtycklig. Kommissionen påstod att det viktigaste politiska syftet med spel- regleringen är att garantera intäkter till statskassan, att skyddet för underåriga inte upprätthålls och att AB Svenska Spels beviljade tillstånd att bedriva nätpoker har skapat en ny spelmarknad. I svar vidhöll sin inställning att den svenska spel- regleringen innebär begränsningar av artikel 49 EG men att dessa är motiverade av hänsyn till allmänintresset och är proportionerliga i enlig- het med praxis på spel- och lotteriområdet. Regeringen tillbakavisade bestämt att syftet med regleringen skulle vara att berika statskassan och att det nya nätpokertillståndet skulle ha skapat en ny spelmarknad. Det huvudsakliga syftet med spelregleringen är sociala skyddshänsyn och att skapa en sund och säker spelmarknad under kontroll och tillsyn samt att motverka spelberoende och förebygga brott. Regeringen informerade att AB har infört ålders- gräns på alla spel i butiker utom Triss-lotter. Regeringen medgav dock att vissa delar i spelregleringen kan förbättras, och informerade att en översyn av lotterilagstiftningen genomförs som syftar till att stärka de sociala skyddsaspekterna och modernisera spelregleringen så att den även framgent överensstämmer med unionsrätten. Regeringen har härefter översänt SOU 2008:124 En framtida spelreglering. b) Mervärdesskatt på posttjänster (ärendenummer /2046) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13.A.1 a och artikel 13.b e i sjätte mervärdesskattedirektivet (77/388/EEG) genom att inte undanta posttjänster som tillhandahålls av det offentliga post- väsendet och därmed förenade varuleveranser från mervärdesskatteplikt samt genom att inte undanta tillhandahållande till nominella värdet av frimärken giltiga för posttjänster inom landet från mervärdesskatteplikt. svarade i huvudsak följande. Sedan postområdet liberaliserats och monopolet avskaffats finns något offentligt postväsende i . har samma verksamhetsförutsättningar som övriga operatörer på den svenska post- marknaden och bedrivs som ett självständigt privaträttsligt subjekt utan någon ersättning från staten. har möjlighet enligt lag att utse vem som helst av de 35 postoperatörerna att, genom för- pliktelse i tillståndvillkoren, tillhandahålla samhällsomfattande post- tjänster. finns sådana tillståndsvillkor för företaget . Den omständligheten kan inte medföra att Posten AB:s tjänster därmed betraktas som utförda av ett offentligt postväsende. Därutöver, om , till skillnad från övriga företag som bedriver likartad post- verksamhet, inte skulle ta ut mervärdesskatt på sina tjänster skulle det medföra en allvarlig konkurrenssnedvridning på marknaden. Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande . Kommissionen anser att det förhållandet att är ett privaträttsligt företag och drivs i vinstsyfte inte betyder att det kan karakteriseras som ett offentligt postväsende. Denna uppfattning stöds enligt kommissionen av dom i mål 107/84 där domstolen slog fast att postverksamhet fortfarande undantas även om den utförs av ett licensierat företag. Undantaget från mervärdesskatt gäller dock endast postmyndighetens tillhandahållande av tjänster, oavsett om det är ett offentligrättsligt organ eller ett licensierat företag, och inte tjänster som andra företag tillhandahåller postmyndigheten. Kommissionen anser vidare att inte alla licenshavare ska betraktas som offentliga postväsendet utan endast det eller de företag som ålagts att säkerställa tillhandahållandet av samhällsomfattande posttjänster inom hela landet enligt artikel 3 i direktiv /67/EG om gemensamma regler för utveckling av unionens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna. svarade att undantaget från skatteplikt i mervärdesskattedirektivet för posttjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet inte är tillämpligt på en avreglerad och konkurrensutsatt postmarknad som den svenska. Enligt regeringens mening saknar kommissionens extensiva tolkning av begreppet offentligt postväsende och dess tillämpningsområde stöd i såväl mervärdes- skattedirektivet som i praxis. Mål 107/84 avser en monopolsituation och kan inte läggas till grund för slutsatser avseende en avreglerad och konkurrensutsatt marknad. Den allmänna tolknings- principerna medger inte att undantaget tolkas och ges innehåll med hjälp av senare tillkommen lagstiftning inom ett annat rättsområde som postdirektivet. Det finns inget stöd för kommissionens påstående att det finns ett samband mellan postdirektivets syfte att säkerställa samhälls- omfattande posttjänster och mervärdesskattedirektivets undantag från skatteplikt för det offentliga postväsendet. Kommissionens resonemang leder till att principen om skatteneutralitet sätts ut spel och att konkurrensen mellan postoperatörerna påtagligt snedvrids, vilket skulle kunna slå ut konkurrerande postoperatörer. Ett dylikt förhållningssätt strider mot de grundläggande principerna om fri rörlighet för tjänster och konkurrens enligt EG-fördraget. c) Beskattning av utdelning av utländska pensionsstiftelser (ärende- nummer 2006/4107) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 56 EG om fri rörlighet för kapital och motsvarande artiklar i genom att be- skatta utdelningar och räntor som mottas av utländska pensionsstiftelser hårdare än utdelningar som mottas av svenska pensionsstiftelser. svarade att utländska pensionsstiftelser inte miss- gynnas skattemässigt jämfört med svenska pensionsstiftelser och att i vart fall är skillnaderna i beskattningshänseende av utdelningar till svenska och utländska pensionsstiftelser, enligt vilka de förstnämnda beskattas med avkastningsskatt och de senare med kupongskatt, är berättigade. Regeringen grundar denna bedömning på att svenska och utländska pensionsstiftelser inte befinner sig i en jämförbar situation, eftersom beskattning av stiftelserna uppfyller helt skilda syften. I en kompletterande formell underrättelse vidhöll kommissionen sin inställning och anförde följande. Även om den slutliga kupongskatten på utdelningar till utländska pensionsstiftelser kan vara begränsad i enlighet med svenska skatteavtal, utgör den ett hinder för och begränsar den fria rörligheten för kapital, i den mening som avses i de nämnda bestämmelserna i . Dessa begränsningar förefaller inte kunna motiveras av tvingande hänsyn av allmänintresse. I svar och vidhöll sin inställning. Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande . Regeringen håller inte med om kommissionens slutsatser, utan anser att de ifrågasatta svenska bestämmelserna inte medför någon restriktion för den fria rörligheten för kapital i strid med artikel 63 i EUF-fördraget eller motsvarande bestämmelse i . Enligt artikel 65.1 i EUF-fördraget ska bestämmelserna i artikel 63 inte påverka medlemsstaternas rätt att tillämpa sådana bestämmelser i sin skattelagstiftning som skiljer mellan skattebetalare som har olika bostadsort eller som har investerat sitt kapital på olika ort. Av artikel 65.3 i EUF-fördraget framgår att sådana nationella skattebestämmelser inte får utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 63 i EUF-fördraget. De ifrågasatta svenska bestämmelserna ger uttryck för olika beskattningstekniker av utländska och inhemska pensionsstiftelser, vilket som utgångspunkt är tillåtet. Tillämpningen av bestämmelserna leder också till en i princip likvärdig beskattning av utländska och inhemska pensionsstiftelser. Någon konflikt mellan de svenska bestämmelserna och den fria rörligheten för kapital uppkommer inte heller eftersom utländska och inhemska pensionsstiftelser inte befinner sig i en objektivt jämförbar situation med hänsyn till att utländska pensionsstiftelser har skatterättsligt hemvist i en annan medlemsstat. Därav följer att det inte kan uppställas något krav på en absolut likabehandling. De smärre skillnader i beskattning av i huvudsak teknisk natur som de ifrågasatta bestämmelserna kan innebära är i vart fall befogade av tvingande skäl av allmänintresse, nämligen att bevara det svenska systemet för beskattning av pensionssparande. d) Direktiv /18/EG om samordning av förfarande vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (ärendenummer /4080) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att ett klagomål hade inkommit om fyra exempel på formlösa kontrakt, som utan någon insyn tilldelats företag som delvis ägs av berörda kommunala myndigheter. Kontrakt som gäller avfallshanteringstjänster omfattas av bilaga IIA till direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster. och bör således tilldelas i enlighet med bestämmelserna i direktivet. Regeringen har i en proposition (prop. 2009/10:134 Upphandling från statliga och kommunala företag) som överlämnats till föreslagit att ett undantag motsvarande det s.k. Teckal-undantaget (se dom i mål C-107/98 Teckal) ska införas i svensk lagstiftning med ikraftträdande . Enligt förslaget ska bestämmelserna tillämpas även i fall då avtal har slutits före ikraftträdandet. Tre av de aktuella bolagen ägs av flera kommuner tillsammans. Ett av bolagen ägs av ett annat och ska fusioneras med detta. Hos delägarkommunerna och bolagen finns en planering och det vidtas åtgärder i syfte att anpassa styrningen och verksamheten till de krav som ställs för att det s.k. Teckal-undantaget ska bli tillämpligt. Avseende det fjärde aktuella bolaget kommer det aktuella kontraktet att avslutas och ett upphandlingsförfarande att inledas. Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande . svarade och redovisade de förändringar som berörda bolag genomfört och planerar att genomföra för att säkerställa uppfyllnad av de krav som ställs på bolagens verksamhet och kommunernas kontroll över bolagen för att Teckal-undantaget ska vara tillämpligt. Uppgift lämnades också om att ett tidsbegränsat undantag motsvarande Teckal-undantaget införts i svensk lagstiftning och att frågan om ett permanent undantag utreds. I svaret uppges också att man inte vill utesluta möjligheten att vid en eventuell domstolsprocess åberopa dom i mål C-480/06 kommissionen mot , till stöd för att någon överträdelse av unionsrätten inte är för a) Kontrollen av traditionella egna medel (ärendenummer /2185, jfr ärendenummer /2168) Kommissionen anförde i en formell underrättelse angående den i utförda kontrollen av egna medel att de svenska myndigheterna inte iakttar de tidsfrister för bokföring i efterhand som fastställs i artikel 220 i förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för unionen (tullkodexen). svarade att det svenska förfaringssättet vid bokföring i efterhand sker helt i enlighet med artikel 220.1 i tullkodexen. Debitering sker så snart tullbeloppet lagligen kan beräknas, vilket enligt uppfattning är efter det att gäldenären beretts tillfälle att yttra sig över förslag till granskningsrapport och förslag till debitering. Kommissionen har valt att driva den principiella frågan om bokföringsskyldigheten och därmed ansvaret för att betala in medlen till unionen inträder i ett pilotmål mot (mål C- 546/03). och har intervenerat i målet till stöd för . I dom fastställde att underlåtit att uppfylla sina skyldigheter att i rätt tid fastställa och bokföra tullskulder vid bokföring i efterhand. b) Bokföring av egna medel (ärendenummer /2168, jfr ärende- nummer 2000/2185) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte uppfyller sina förpliktelser enligt artiklarna 2, 6, 9, 10 och 11 i förordningarna (EEG) nr 1552/89 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för unionens egna medel och 1150/2000 samt enligt artikel 220 i förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för unionen, eftersom berörda myndigheter inte fastställer och bokför belopp i egna medel när det upptäcks att beloppet inte tidigare bokförts, eller att det bokförts på en lägre nivå än vad som följer av gällande bestämmelser, trots att myndigheten förfogar över de uppgifter som krävs för att fastställa både tullbeloppet och vem som är gäldenär. Den principiella fråga som aktualiseras i ärendet är föremål för prövning i mål C- 546/03 kommission mot . Även ärende 2000/2185 rör samma Bland annat har intervenerat i det målet till stöd för anser att en tullskuld inte lagligen kan fastställas om inte förfarandet uppfyller de grundläggande krav i fråga om hand- läggningen som följer av unionsrätten. Detta gäller oavsett om det är en nationell myndighet eller ett unionsorgan som fastställer tullskulden. Beslutet måste därmed grundas på ett godtagbart beslutsunderlag. främst den allmänna unionsrättsliga principen om rätt till försvar framgår att så inte kan anses vara fallet om beslutsunderlaget består av uppgifter som den enskilde inte haft möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt yttra sig över.