prop · GY03120 · 2011-04-05 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 19 i underhållsförord- ningen ska en svarande, som inte har gått i svaromål i ursprungsmedlems- staten, ha rätt att ansöka om förnyad prövning av avgörandet vid den behöriga domstolen i den staten. Rätten att ansöka om förnyad prövning förutsätter att svaranden inte har delgetts kravet i tillräcklig tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål eller har varit för- hindrad att bestrida kravet p.g.a. force majeure eller extraordinära omständigheter. Svaranden har inte rätt att ansöka om förnyad prövning om han eller hon haft möjlighet att överklaga avgörandet men har under- låtit det. I artikeln anges också inom vilken tid en ansökan om förnyad prövning ska göras och följden av ett avslag eller ett bifall till en sådan ansökan. Rätten att ansöka om förnyad prövning påverkar inte extra- ordinära rättsmedel (särskilda rättsmedel) enligt lagen i den stat där avgörandet meddelades, förutsatt att de är förenliga med rätten till för- nyad prövning enligt förordningen (skäl 29). Rätten att ansöka om förnyad prövning finns bara när avgörandet kan verkställas direkt i andra medlemsstater, dvs. när det inte krävs något exekvaturförfarande. För att avskaffa kravet på exekvatur har det ansetts nödvändigt med ett skydd för en underhållsskyldig som inte har varit medveten om eller haft möjlighet att bestrida det krav som görs gällande mot honom eller henne. Syftet är alltså att säkerställa en rättvis rättegång. När en ansökan om förnyad prövning har lämnats in kan verkställigheten skjutas upp (artikel 21.3). Skyddet för en svarande enligt nämnda artiklar får inte heller åsidosättas vid en tillämpning av nordiska indriv- ningskonvention. och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande innehåller också bestämmelser om förnyad prövning. I detta fall har det ansetts nödvändigt med en särskild bestämmelse om handläggningen av en ansökan om förnyad prövning, som utgår från att det rör sig om en prövning av extraordinär karaktär (13 § lagen [2008:879] om europeiskt betalningsföreläggande). Ett europeiskt betalningsföreläggande kan varken överklagas eller återvinnas och svaranden har endast i undantags- fall rätt att ansöka om förnyad prövning. Därför har det bedömts att bestämmelserna om extraordinära rättsmedel i nationell rätt inte torde vara tillämpliga i fråga om europeiska betalningsförelägganden (prop. 2007/08:158 s. 26 f.). Utredningen föreslår samma lagtekniska lösning som i lagen om europeiskt betalningsföreläggande, men anser inte att detta ska utesluta en tillämpning av bestämmelserna om extraordinära rättsmedel utan utgår tvärtom från att de kan tillämpas vid sidan av den särskilda regel om förnyad prövning som föreslås. Enligt regeringens uppfattning är det lämpligare att i stället ansluta sig till den bedömning som gjorts i annat sammanhang. Liknande bestäm- melser om förnyad prövning som i underhållsförordningen finns näm- ligen i andra EU-förordningar som bygger på att avgöranden meddelade i en EU-stat ska kunna verkställas direkt i en annan medlemsstat. Eftersom möjligheten till förnyad prövning skiljer sig åt mellan medlemsstaterna, har det av rättssäkerhetsskäl ansetts nödvändigt att ange en miniminivå som medlemsstaterna ska nå upp till. Förordningen om den europeiska exekutionstiteln och och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av om inrättande av ett europeiskt småmåls- förfarande anger en minimistandard som medlemsstaterna ska uppfylla när det gäller möjligheten att få saken prövad på nytt. Genom bestäm- melserna om återvinning av tredskodom och utslag samt extraordinära rättsmedel har svensk rätt bedömts väl motsvara den minimistandard om rätt till förnyad prövning som anges i förordningarna (prop. s.25 och prop. 2007/08:165 s. 24). Rätten att ansöka om förnyad prövning enligt underhållsförordningen avser avgöranden om underhåll som meddelats utan att svaranden gått i svaromål. Den kan alltså aktualiseras när tingsrätten har meddelat en tredskodom, har meddelat ett utslag eller För- säkringskassan har meddelat ett beslut om betalningsskyldighet för underhållsstöd. Rätten till förnyad prövning tar sikte på de situationer då tiden för att använda ordinära rättsmedel (återvinning, omprövning eller överklagande) har gått ut. Om avgörandet fortfarande kan angripas genom ordinära rättsmedel, tillgodoses härigenom sökandens behov av att få saken prövad. Bestämmelser om särskilda rättsmedel (resning, återställande av för- sutten tid och domvilla) finns i , lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och förvaltningsprocesslagen (1971:291). De grunder för att få sin sak prövad som anges i förordningen (att svaranden inte delgetts kravet eller utan egen förskyllan varit förhindrad att bestrida det) ryms inom ramen för vad som ska beaktas vid de sär- skilda rättsmedlen. Rätten till förnyad prövning kan alltså hanteras med en tillämpning av befintliga rättsmedel. Det är onödigt att vid sidan av dem skapa en särskild reglering, som bl.a. innebär en annan instans- ordning när det gäller beslut. Det skulle kunna inne- bära att hovrätten prövar en begäran om förnyad prövning enligt förord- ningen och den kompletterande regeln som kammarrätten prö- var samma omständigheter som en ansökan om resning. Det för svensk del lämpligaste och enklaste är i stället att som utgångspunkt tillämpa de särskilda rättsmedlen. I vissa avseenden kommer förordningen dock att behöva beaktas vid tillämpningen och på så sätt fylla ut de svenska reg- Exempelvis kan den tid som svaranden enligt artikel 19 har på sig Prop. 2010/11:120 för att agera i vissa fall vara längre än vad som annars skulle följa av de Även följden av ett bifall till en ansökan kan bli en annan. Det bör därför genom en kompletterande bestämmelse i den nya lagen tydliggöras att de särskilda rättsmedlen ska tillämpas om inget annat följer av förordningen. Den närmare gränsdragningen mellan be- stämmelserna om särskilda rättsmedel och regleringen i förordningen får överlämnas till rättstillämpningen. Det kan tilläggas att förordningen inte hindrar att det åberopas andra grunder för att få sin sak prövad på nytt än de som framgår av förord- ningen, t.ex. att jäv förekommit eller att en skriftlig handling som åbero- pats till bevis varit falsk och handlingen kan antas ha inverkat på ut- gången. Sådana påståenden kan på vanligt sätt prövas i det särskilda rättsmedlet. Regeringens förslag: Om ett utländskt avgörande är verkställbart utan att det behövs någon verkställbarhetsförklaring, eller om en ansökan om verkställbarhetsförklaring bifalls, ska det utländska avgö- randet kunna verkställas enligt utsökningsbalken som ett motsvarande svenskt avgörande. Om det inte finns ett motsvarande avgörande i svensk rätt, ska det utländska avgörandet verkställas som en dom. Det ska dock inte gälla om något annat följer av underhållsförordningen. Om hovrätten vid det förfarande som avses i 4 § bifaller en ansökan om verkställbarhetsförklaring, ska hovrättens beslut anses innefatta ett beslut om kvarstad eller om någon annan åtgärd som avses i 15 kap. . ska vara behörig myndighet att avgöra de frågor om hinder mot och uppskov med verkställighet som följer av förordningen. Utredningens förslag överensstämmer i stort sett med regeringens (se betänkandet s. 209 f. och 215). Utredningen föreslår dock att utsöknings- balkens bestämmelser avseende domar som har vunnit laga kraft alltid ska tillämpas vid verkställighet, dvs. oavsett vilket avgörande verkställig- heten gäller. Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan invändning. anser att innebörden av för- ordningens reglering om hinder mot och uppskov med verkställighet bör klargöras. Skälen för regeringens förslag Verkställighet i enlighet med ett motsvarande svenskt avgörande Om inte underhållsförordningen säger något annat, ska verkställighets- förfarandet för avgöranden från en annan medlemsstat regleras av lagen i den verkställande medlemsstaten (artikel 41). så som utgångspunkt till den nationella rätten i den verkställande med- lemsstaten. Ett avgörande som har meddelats i en medlemsstat och som är verk- ställbart i en annan medlemsstat ska verkställas där på samma villkor som ett avgörande som har meddelats i den verkställande medlemsstaten. De utländska avgörandena ska alltså inte diskrimineras utan behandlas som ett motsvarande nationellt avgörande vid verkställigheten. Bakgrun- den till regleringen, vilken saknar motsvarighet i I-förordningen, är att det enligt underhållsförordningen är möjligt att verkställa avgör- anden utan någon verkställbarhetsförklaring. Eftersom det finns en sär- skild reglering om likabehandling i underhållsförordningen, kan inte den ordning som valts lag användas (där avgörandet verkställs på samma sätt som en svensk dom som har vunnit laga kraft, om inte annat följer av unionsrättsakten eller det internationella instrumentet, se 7 §). I stället får utsökningsbalkens bestämmelser avseende olika avgöran- den bli tillämpliga också för motsvarande utländska avgöranden. Vilka bestämmelser i utsökningsbalken som ska tillämpas beror alltså på vilken sorts avgörande det är fråga om. Ska avgörandet jämställas med en dom som inte vunnit laga kraft, får det verkställas i de fall och under de vill- kor som anges i 3 kap. 59 §§ utsökningsbalken. Är avgörandet att jäm- ställa med en av domstol stadfäst förlikning, får det verkställas som en dom som har vunnit laga kraft (3 kap. 13 §). Underhållsförordningen omfattar också officiella handlingar som inte alltid har någon motsvarighet i (se artikel 2.1.3 a). I dessa fall bör avgörandet verkställas enligt utsökningsbalkens grundläggande regler om verkställighet av domar. Detsamma bör lämpligen gälla för eventuellt andra avgöranden där det inte finns någon svensk motsvarig- het. Förordningen innehåller en särreglering av verkställighetsförfarandet i några avseenden, t.ex. i fråga om hinder mot och uppskjutande av verk- ställighet i artikel 21. Dessa bestämmelser, som behandlas nedan, tilläm- pas framför utsökningsbalkens bestämmelser och det bör införas en erinran om det i lagen. Automatiskt beslut om säkerhetsåtgärder Ett bifall till en ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt underhålls- förordningen medför automatiskt att säkerhetsåtgärder får vidtas (artikel 36.2). Det är i dessa fall de enda verkställighetsåtgärder som får vidtas så länge den angivna fristen för att ansöka om ändring av verkställbarhets- förklaringen inte har löpt ut eller ett avgörande har meddelats med anled- ning av att ändring har sökts (artikel 36.3). Av tydlighetsskäl bör det framgå av lagen att beslut att bifalla en ansökan om verkställbarhetsförklaring ska anses innefatta ett beslut om kvarstad eller om någon annan åtgärd som regleras i 15 kap. . En liknande reglering finns lag när det gäller effekterna av en verkställbarhetsförklaring enligt I-förordningen och Luganokonventionerna. Det kan tilläggas att ett avgörande som är verkställbart utan att det behövs någon verkställbarhetsförklaring enligt underhållsförordningen automatiskt medför att säkerhetsåtgärder får vidtas enligt lagen i den Prop. 2010/11:120 verkställande medlemsstaten (artikel 18). praktisk betydelse för svenska förhållanden. Om ett avgörande är verk- ställbart och det alltså är möjligt att utmäta egendom, finns det ingen anledning att i stället vidta säkerhetsåtgärder i form av kvarstad eller liknande. Hinder mot och uppskov med verkställighet är behörig svensk verkställande myndighet, och det är naturligt att den också är behörig myndighet att avgöra de frågor under verkställighetsförfarandet som avses i artikel 21, dvs. om hinder mot och uppskov med verkställighet. Enligt förordningen föreligger det hinder mot verkställighet om ford- ringen är preskriberad eller om avgörandet är oförenligt med ett annat avgörande. Ett sådant hinder, som ska åberopas av den underhållsskyl- dige, är alltid definitivt och upphör inte . Vid sidan av förord- ningens reglering måste naturligtvis beakta de hinder mot verkställighet som finns enligt utsökningsbalken, t.ex. att den underhållsskyldige har betalat fordringen eller att det finns något annat förhållande som rör parternas mellanhavanden och som inte kan lämnas utan avseende (3 kap. 21 §). Verkställigheten kan enligt underhållsförordningen på begäran av den underhållsskyldige också skjutas upp i två fall. Verkställigheten får skju- tas upp om en ansökan om förnyad prövning har getts in och ska skjutas upp om verkställigheten har skjutits upp i ursprungsmedlemsstaten. Möj- ligheten till uppskov har sin grund i det gränsöverskridande verkställig- hetssamarbetet, och har därmed ingen motsvarighet i utsökningsbalkens bestämmelser, men den är närmast att likna vid de anstånd som Krono- fogdemyndigheten fattar beslut om. Det är inte möjligt att närmare reglera vilka verkningar beslut om hin- der mot och uppskov med verkställighet ska ha för verkställighetsför- farandet. På samma sätt som vid en tillämpning av bestämmelserna om vilandeförklaring eller begränsning av verkställighet i förordningen om den europeiska exekutionstiteln får det avgöras i rättstillämpningen. Det kan dock konstateras att möjligheten till uppskov inte är begränsad till någon särskild tidpunkt i verkställighetsskedet. Det vanligaste kom- mer sannolikt vara att uppskovsbeslut aktualiseras när verkställighet har inletts, men förordningen utesluter inte att ett sådant beslut kan fattas redan innan någon verkställighetsåtgärd har vidtagits. Om verkställighet redan har inletts, får ett uppskovsbeslut till följd att någon ytterligare verkställighetsåtgärd inte vidtas. I praktiken innebär ett uppskov att man avvaktar med verkställigheten och att ansökan om verkställighet finns kvar hos . Av förordningen får anses följa att verkställigheten normalt kan återupptas när det förhållande som ligger till grund för beslutet inte längre föreligger, t.ex. när myndigheten i ur- sprungsmedlemsstaten har avslagit begäran om förnyad prövning. Möjligheten till uppskov är inte begränsad till någon särskild typ av verkställighet, även om den främst kommer att tillämpas vid utmätning av lön som ju är den typ av verkställighet som i första hand aktualiseras i Prop. 2010/11:120 underhållsärenden. Hur ett uppskovsbeslut påverkar hanteringen av såld egendom som lämnats ut och utbetalade medel regleras inte i förordningen utan bör avgöras enligt utsökningsbalkens regler i tillämpliga delar. beslut fattas med stöd av förordningen. Några kompletterande regler för ett sådant beslut behövs inte, utan vanliga regler bör tillämpas, t.ex. i fråga om skäl för beslutet och upplysningar om möjligheten att överklaga. När det gäller överklagande bör 18 kap. utsökningsbalken tillämpas. Av tydlighetsskäl bör detta framgå av lagen. Underhållskrav ska ha företräde framför kostnader vid verkställighet Täckning för de kostnader som uppkommer vid tillämpningen av under- hållsförordningen får inte ha företräde framför indrivning av underhålls- bidrag (artikel 43). Den underhållsberättigades anspråk på underhåll ska alltså tillgodoses i första hand. I fråga om verkställighet för underhålls- bidrag gäller enligt utsökningsbalken i flera avseenden särskilda regler om kostnaderna. Vid utmätning av lön har en fordran på underhållsbidrag företräde framför förrättningskostnaderna i målet (7 kap. 15 §). Även ut- mätning av fordran, t.ex. utmätning av banktillgodohavanden, och utmät- ning av fast egendom kan aktualiseras. Också vid sådana andra former för verkställighet ska underhållsbidragsfordringar ges företräde enligt underhållsförordningen. Detta bedöms kunna hanteras utan särskilda kompletterande regler. Regeringens förslag: Bestämmelserna lag om internatio- nell behörighet och lagval i äktenskapsmål ska inte omfatta frågor om underhåll till barn. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se betänkan- det s. 159 och s. 173). Utredningen föreslår dock att lag också ska ändras så att den inte omfattar behörighet att interimistiskt ta upp frågor om underhåll när ett äktenskapsmål är anhängigt i utlandet. Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har ingen invändning mot dem. Skälen för regeringens förslag: Underhållsförordningens behörig- hetsbestämmelser finns i artiklarna 314. Till skillnad från I-för- ordningen innehåller underhållsförordningen ingen hänvisning till behö- righetsreglerna i medlemsstaternas nationella rätt. Det innebär att förord- ningen är exklusivt tillämplig och att avvikande nationella regler inte får komplettera förordningen. Underhållsförordningen påverkar emellertid inte tillämpningen av konventioner och avtal som har tillträtts när förord- ningen antas och som gäller frågor som regleras i förordningen (artikel 69). Det innebär att respektive Luganokonvention är förpliktande för i förhållande till konventionsstater utanför EU. Behörighet i fråga om underhåll kommer alltså att utövas av svenska Prop. 2010/11:120 domstolar antingen enligt underhållsförordningen eller enligt någon av Luganokonventionerna. Enligt underhållsförordningen ska den lag som ska tillämpas på under- hållsskyldighet fastställas i enlighet med Haagprotokoll i de medlemsstater som är bundna av protokollet (artikel 15). Genom att EU har tillträtt Haagprotokoll anses medlemsstaterna förpliktade att sträva efter att detta får största möjliga genomslagskraft. Därmed bör protokollet tillämpas även när svensk domstol utövar behörighet enligt Luganokonventionerna. Det finns alltså inget utrymme för allmänt tillämpliga bestämmelser om lagval. Enligt 3 kap. 6 § lag får frågor angående underhåll till och vårdnaden om barn tas upp i äktenskapsmål. Om barnet vistas i , ska frågorna alltid prövas enligt svensk lag. Svensk domstol har alltså rätt att utöva internationell behörighet i fråga om underhåll och ska, om barnet vistas här i landet, alltid tillämpa svensk lag. Med bakgrund av den exklusiva reglering som finns i underhållsförordningen bör bestäm- melsen ändras så att den inte avser behörighet eller lagval i frågor om underhåll. Är ett äktenskapsmål anhängigt i en annan stat, har svensk domstol också behörighet att meddela interimistiska beslut om underhåll mellan makar och till barn (3 kap. 12 § lag). I förordningen finns en bestämmelse som medger att interimistiska åtgärder, däribland säkerhets- åtgärder, som kan vidtas enligt lagen i en medlemsstat får begäras där även om domstolen i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak (artikel 14). Liknande bestämmelser finns i I-förordningen och II-förordningen. Underhållsförordningen hindrar alltså inte att en domstol i dessa fall tillämpar nationella regler om behörigheten att besluta om interimistiska åtgärder. För svensk del kan en tillämpning av 3 kap. 12 § lag bli aktuell. Bestämmelsen bör därför behållas oförändrad. Regeringens förslag: Rättshjälp ska beviljas och vara kostnadsfri när förutsättningarna för kostnadsfri rättshjälp enligt förordningen är upp- fyllda, om den rättssökande behöver juridiskt biträde och detta behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens (se betänkandet s. 307). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Hovrätten för väcker dock frågan om undantaget från tillämpningen av rättshjälpslagen också bör avse begränsningen av ersätt- ningsgill arbetstid för rättshjälpsbiträde och taket för ersättningsgill utredningskostnad. Skälen för regeringens förslag Svensk rätt uppfyller underhållsförordningens generella reglering av rättshjälp Enligt underhållsförordningen är medlemsstaterna skyldiga att ge parter- na i en gränsöverskridande underhållstvist möjlighet till rättslig prövning, inklusive möjlighet att överklaga ett avgörande och att få ett avgörande verkställt (artikel 44). För att säkerställa detta ska medlemsstaterna till- handahålla rättshjälp. Rättshjälp behöver dock inte lämnas när ett ärende hanteras genom centralmyndigheter, om parterna har möjlighet att föra talan utan att rättshjälp behövs och om centralmyndigheten erbjuder hjälp utan kostnad. Med rättshjälp avses enligt förordningen det bistånd som är nödvändigt för att parterna ska kunna få kännedom om och hävda sina rättigheter. Rätten till rättshjälp gäller oavsett om ansökan lämnas in genom central- myndigheter eller direkt till behöriga myndigheter. Rättshjälpen kan t.ex. omfatta biträde vid domstol eller tolkning. Begreppet rättshjälp enligt förordningen har inte alltid samma innebörd som rättshjälp enligt rätts- hjälpslagen (1996:1619). För de fall som inte gäller underhåll till barn (se nedan) får rättshjälp som utgångspunkt lämnas under de förutsättningar som följer av nationell rätt. I likhet med I-förordningen säkerställs att rätts- hjälpen i vissa fall kan fortgå i verkställighetsskedet. Den som har haft rättshjälp i en medlemsstat eller varit befriad från kostnader och avgifter ska ha rätt till rättshjälp eller kostnads- och avgiftsbefrielse i största möjliga utsträckning i den verkställande medlemsstaten. Det har ansetts motiverat att klargöra att detsamma även ska gälla om förfarandet vid en administrativ myndighet i ursprungsmedlemsstaten varit kostnadsfritt. Bestämmelserna om rättshjälp i underhållsförordningen kompletterar rättshjälpsdirektivet. Direktivet gäller för gränsöverskridande tvister på privaträttens område, t.ex. tvister om underhållsbidrag, och ska fortsatt tillämpas i fråga om underhållsskyldighet om inget annat följer av för- ordningen. I fråga om rättshjälpens innehåll, som anges i artikel 45 i för- ordningen, finns motsvarande bestämmelser i rättshjälpsdirektivet. Direk- tivet har genomförts i svensk rätt främst genom ändringar i rättshjälps- lagen (prop. 2003/04:87). När rättshjälp behöver beviljas för att säkerställa möjlighet till rättslig prövning motsvarar de förmåner som antingen ingår i rättshjälpen enligt rättshjälpslagen eller i övrigt bekostas av det allmänna det som krävs enligt artikel 45 i förordningen. I detta avseende är svensk rätt förenlig med underhållsförordningen och det finns inget behov av kompletterande bestämmelser. Att rättshjälpen i vissa fall kan fortsätta under verkställigheten säker- ställs redan enligt svensk rätt. Om en person som har beviljats rättshjälp i en annan medlemsstat än söker verkställighet här av ett avgö- rande från den andra staten, behöver utsökningsavgifter inte betalas hos (19 § andra stycket och 22 d § rättshjälps- lagen). kan i sin egenskap av centralmyndighet bistå med information om hur det går till att ansöka om rättshjälp och andra frågor av praktisk natur, så det finns inte heller i detta avseende något behov av kompletterande bestämmelser. Barn ska ha rätt till kostnadsfri rättshjälp Underhållsförordningen innehåller särskilt förmånliga bestämmelser när det gäller underhåll till barn; det har ansetts motiverat att införa mer för- delaktiga bestämmelser i detta fall än vad som skulle följa av rättshjälps- direktivet. Om en ansökan görs av en underhållsberättigad via central- myndigheter och avser en förälders underhållsskyldighet mot ett barn , ska rättshjälp ges utan kostnad av den medlemsstat som tar emot en ansökan (artikel 46). Även i sådana fall finns det ett visst utrymme för att vägra kostnadsfri rättshjälp och att kräva ersättning för kostnader från en förlorande part. Bestämmelsen omfattar även fall då den underhållsberättigade är någon annan än barnet. Innebörden av artikel 46 är först och främst att det för en underhålls- berättigad som behöver rättshjälp enligt rättshjälpslagen inte får finnas några särskilda begränsningar för att få det. Det bör alltså inte ställas något krav i rättshjälpslagen på att sökanden har fått rådgivning (jfr 2 § andra stycket och 7 §) och det bör inte göras någon prövning av sökan- dens ekonomi (jfr 6 §), rimligheten av att staten betalar (jfr 8 §) eller sökandens försäkringsskydd (jfr 9 §).