prop · GZ0358 · 2011-12-29 00:00:00 — Lokföraren har då inte möjlighet att uppfatta kollisionen och på grund av tågets vikt finns det små möjligheter att märka att något stött i tåget. Med hänsyn till den långa bromssträckan hos tåg saknas praktiska möjligheter att stanna tåget för att undersöka om en sammanstötning med vilt har skett. Skyldigheten att anmäla sammanstötning mellan vilt och spårbunden trafik bör enligt verket därför inte straffsanktioneras. myndigheten har i sitt remissvar pekat på samma svårigheter och avstyrkt Prop. 2011/12:58 kriminalisering. Regeringen delar denna bedömning. En underlåtenhet att fullgöra anmälningsskyldigheten vid viltkollisioner med spårbundna fordon bör därför inte vara straffsanktionerad. Om regeringen uppmärksammar att det förekommer brister i uppfyllandet av anmälningsskyldigheten kan regeringen dock komma att återkomma i frågan. Ställningstagandet beträffande straffsanktionering föranleder en ändring i straffbestämmelsen i 45 § första stycket 2 jaktlagen, som bör utformas i huvudsak på det sätt som föreslagits av . 5.3Utmärkning av platsen för en sammanstötning mellan spårbundet fordon och vilt Regeringens bedömning: Någon skyldighet att märka ut platsen för en sammanstötning mellan spårbundet fordon och vilt bör inte införas. Nationella och förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 26 § andra stycket jaktlagen får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet att märka ut en plats där en sammanstötning skett mellan ett motorfordon och vilt. En korrekt platsangivelse är av stor vikt för ett snabbt och framgångsrikt eftersök. Vid trafik med spårbundna fordon gäller emellertid andra förhållanden än vid vägtrafik. Tåg håller ofta höga hastigheter och har då mycket långa bromssträckor, . Ett krav på att märka ut olycksplatsen skulle därför medföra stora praktiska svårigheter. Längs järnvägsspåren finns avståndsangivelser med jämna mellanrum. I stället för att märka ut platsen bör tågföraren vid rapportering av en sammanstötning vara skyldig att anmäla en lägesangivelse för olycksplatsen. Regeringens bedömning föranleder en ändring i 40 § jaktförordningen. Regeringens bedömning: Bestämmelsen i 9 § första stycket jaktlagen om att polismyndigheten får låta avliva vilt bör inte ändras. Nationella förslag: Nationella har föreslagit att det i 9 § första stycket jaktlagen förs in en bestämmelse om rätt för polismyndigheten att ge någon annan i uppdrag att vidta åtgärder för att avliva vilt som orsakar avsevärd skada eller utgör en fara för Remissinstanserna: har inte tagit ställning till förslaget Prop. 2011/12:58 eftersom hovrätten uppfattat det så att det inte omfattas av remissen. anser att ändringen är onödig om förslaget till ändring i 26 a § jaktlagen genomförs. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller inte yttrat sig i den delen. Skälen för regeringens bedömning: Nationella har anfört att bestämmelsen i 9 § första stycket i dess nuvarande lydelse är alltför begränsad för att kunna användas som stöd för polismyndigheten att genomföra eftersök efter vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med spårbunden trafik. Den ger enligt rådet dessutom ingen rätt för polismyndigheten att låta någon annan utföra åtgärden, eftersom eftersök och avlivning av vilt på annans mark torde vara att betrakta som myndighetsutövning. Det krävs därför enligt rådet ett stöd i lag för att överlåta uppgiften till en utomstående uppdragstagare. är i sådana fall i formellt avseende hänvisad till att teckna uppdragsavtal med enskilda jägare, vilket förutsätter en svårhanterlig balansgång mellan offentligrättsliga och arbetsrättsliga bestämmelser. Enligt 26 a § jaktlagen får polismyndigheten, eller den till vilken polismyndigheten uppdrar detta, vidta de åtgärder som behövs för att vilt, som har varit inblandat i sammanstötning med motorfordon, ska kunna spåras upp och avlivas. Med de åtgärder som behövs avses bl.a. en möjlighet att vidtala annan att utföra åtgärden (se avsnitt 4.2). Denna befogenhet föreslås nu bli utvidgad till att avse även vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med spårbundna fordon (se avsnitt 5.1). Bestämmelsen i 9 § saknar betydelse i detta sammanhang. Den föreslagna ändringen bör därför inte genomföras. Regeringens bedömning: Inom älgförvaltningsområden där medlemmar i sameby enligt 25 § rennäringslagen har rätt att jaga bör en av de ledamöter i älgförvaltningsgruppen som företräder jaktintresset utses på förslag av . Svenska Jägareförbundets förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Förbundet föreslår att samisk representation ska omfatta älgförvaltningsområden inom renskötselns året-runt-marker. Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer huvudsakligen i förslag. Några remissinstanser, däribland , har dock påpekat att samebymedlems rätt att jaga innefattar områden även utanför renskötselns året-runt-marker. har inte inkommit med något svar. Skälen för regeringens bedömning: Efter förslag i betänkandet Uthållig älgförvaltning i samverkan (SOU 2009:54) gjorde regeringen i prop. 2009/10:239 om älgförvaltningen den bedömningen att större förvaltningsområden, älgförvaltningsområden, bör inrättas i de län som hyser en jaktbar älgstam. Inom varje sådant område bör en arbetsgrupp, en älgförvaltningsgrupp, tillsättas. Gruppen har till uppgift att upprätta en älgförvaltningsplan för området. bör enligt propositionen besluta om indelning av länets Prop. 2011/12:58 älgjaktmark i älgförvaltningsområden. Utgångspunkten bör vara att ett älgförvaltningsområde omfattar en i huvudsak egen älgstam. För varje älgförvaltningsområde bör enligt propositionen utse en älgförvaltningsgrupp som består av tre representanter för markägarna och tre för jakträttshavarna. Dessa utses efter förslag av markägarnas och jägarnas organisationer. I , och bör dock en företrädare för rennäringen ersätta en av jägarrepresentanterna i förvaltningsgruppen. Denne bör utses efter förslag av . Till ordförande för gruppen utses en markägarrepresentant. Ordföranden bör ha utslagsröst vid lika antal röster i omröstning. Sedan godtagit vad som anfördes i propositionen beslutade regeringen om en ändring i 3 d § jaktförordningen (1987:905), som träder i kraft . Enligt bestämmelsen ska i , och en av de ledamöter i älgförvaltningsgruppen som företräder jaktintresset utses på förslag av . har i en skrivelse föreslagit att den samiska representationen enbart ska omfatta renskötselns året- runt-marker i , och . Förbundet anför att frågan om samernas representation i älgförvaltningsrupperna endast är relevant i de områden där medlemmar i sameby utövar jakt med stöd av rennäringslagen. I övriga områden inom de berörda länen finns inga särskilda förhållanden för samer att ta hänsyn till och sannolikt inte heller något intresse för att utse företrädare. skrivelse har remitterats till berörda länsstyrelser, och . De remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt att den samiska representationen i älgförvaltningsgrupperna begränsas till de älgförvaltningsområden där medlem i sameby har rätt att jaga enligt rennäringslagen. har inte kommit in med något svar. Som flera remissinstanser påpekat har medlem i sameby rätt att jaga även inom lappmarkerna nedanför odlingsgränsen när renskötsel är tillåten där. En viktig princip i älgförvaltningsreformen är samverkan mellan markägare och jägare inom ett älgförvaltningsområde. Detta kommer till uttryck i gruppernas representation. Endast de som verkligen företräder jaktintresset inom området bör därför ingå i en älgförvaltningsgrupp. Regeringen delar därför remissinstansernas och Svenska Jägareförbundets uppfattning att samerna enbart bör ha representation i älgförvaltningsgrupperna i de älgförvaltningsområden som innefattar områden där medlem i sameby enligt 25 § rennäringslagen har rätt att jaga. Regeringens bedömning föranleder en ändring i jaktförordningen. Regeringens bedömning: Ersättningen för eftersök av vilt som varit inblandat i sammanstötning med spårbundna fordon liksom polisens ökade administrations- och fakturahanteringskostnader bör finansieras genom anslaget 1:2 Banhållning inom utgiftsområde 22 Kommunikationer. Nationella förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Det anmäls närmare 4 500 sammanstötningar mellan spårbundna fordon och vilt av de arter där eftersök ska ske. Närmare 2 200 anmälningar avser rådjur och knappt 2 000 avser älg. Enligt 40 a § första stycket 1 jaktförordningen får ersättning lämnas ur viltvårdsfonden för polismyndighetens kostnader för att eftersöka eller på annat sätt spåra, döda eller omhänderta djur av sådan art som avses i 40 § andra stycket förordningen. Ersättning får enligt andra stycket även lämnas till den som har hjälpt polismyndigheten vid eftersök. får enligt 40 a § tredje stycket förordningen meddela föreskrifter om ersättning efter att ha hört . Viltvårdsfonden bildas av de viltvårdsavgifter som alla jägare enligt 49 § första stycket jaktförordningen ska betala. Kammarkollegiet, som enligt 49 § andra stycket förordningen förvaltar fonden, betalar ut beloppet i enlighet med regeringens eller polismyndighetens beslut. Medlen får enligt 31 § första stycket 1 jaktlagen användas för att främja viltvården eller andra liknande ändamål som är förenliga med syftet med jaktlagen. Polisens kostnader för eftersök av trafikskadat vilt betalas med stöd av 40 a § jaktförordningen ur viltvårdsfonden. Den viltolycksrapport som varje eftersökspatrull ska lämna till polisen ligger till grund för den ersättning som betalas ut. Genom anteckning på den inlämnade viltolycksrapporten beslutar polismyndigheten om ersättning till eftersökspatrull i enlighet med en fastställd schablon. sänder en kontrolluppgift till . Kopia på blanketten skickas till Kammarkollegiet som betalar ut beloppet och gör skatteavdrag samt betalar socialavgifter. Utbetalade belopp och socialavgifter tas från viltvårdsfonden. Hanteringen av ersättningen för eftersök av vilt som varit inblandat i en sammanstötning med spårbunden trafik bör hanteras på motsvarande sätt. har fastställt ersättning för de eftersöksuppdrag avseende trafikskadat vilt som lämnas av polisen. Enligt 35 a § i verkets föreskrifter och allmänna råd om jakt och statens vilt (NFS 2002:18) lämnas ersättning för eftersök av björn, varg, järv och lo med , för älg och vildsvin med och för övriga arter med . För kontaktperson lämnas grundersättning med per eftersök och tillläggsersättning med om kontaktpersonen behöver göra ett platsbesök. Dessutom lämnas bilersättning motsvarande skattefri del av statlig bilersättning om vägsträckan överstiger enkel väg. Enligt regeringens uppfattning bör även eftersök av vilt som varit inblandat i sammanstötning med spårbunden trafik lämnas som en schablonersättning. Det saknas skäl att ha en annan ersättningsnivå än vid eftersök av trafikskadat vilt. Det inträffar närmare 4 500 sammanstötningar mellan vilt och Prop. 2011/12:58 spårbunden trafik. Om samtliga sammanstötningar skulle leda till ett eftersök uppgår kostnaden med den föreslagna ersättningen till . Åtskilliga sammanstötningar torde dock resultera i att viltet dödas direkt och ligger kvar på spårområdet. Eftersom något eftersök då inte blir aktuellt uppgår kostnaden i dessa fall till för ersättning till kontaktperson. Det saknas emellertid statistik om hur vanligt det är att vilt återfinns inom spårområdet. Kostnaden torde dock bli lägre än . kostnader för administration och fakturering kan beräknas till . Kostnaderna för eftersök av trafikskadat vilt finansieras genom anslaget 1:1 Väghållning inom utgiftsområde 22 Kommunikationer. Medel från väghållningsanslaget förs över till viltvårdsfonden och till för den administrativa kostnaden. Överföringen från väghållningsanslaget sker budgetårsvis i efterskott. Kostnaderna för eftersök av vilt som varit inblandat i en sammanstötning med spårbundet fordon och polisens kostnader för detta bör regleras på samma sätt, men finansieras genom överföring till viltvårdsfonden från anslaget 1:2 Banhållning inom utgiftsområde 22 Kommunikationer. Eftersom överföringen sker i efterskott kommer den första överföringen att ske 2013. 7.1 Konsekvenser för det allmänna Förslaget om eftersök av vilt vid sammanstötning med spårbundna fordon innebär en skyldighet för den som förvaltar järnvägsinfrastruktur och driver anläggningar som hör till infrastrukturen (infrastrukturför- valtaren, jfr 1 kap. 4 § järnvägslagen) att anmäla en sammanstötning mellan vissa viltarter och spårbundna fordon till polisen. Syftet är att ge polisen befogenhet att vidta de åtgärder som behövs för eftersök av vilt som sammanstött med ett spårbundet fordon. Detta innebär att polisen kan uppdra åt annan att spåra och döda viltet och att eftersöket får ske på Förslaget innebär att sammanstötning med vilt behandlas på samma sätt oavsett om det rör motorfordon eller spårbundna fordon. Lokföraren är skyldig att rapportera kollision mellan tåg och vilt Den som dödat vilt som tillfaller staten är skyldig att anmäla detta till polisen. Av de drygt 4 400 viltolyckor med tåg inblandade och där eftersök föreslås ske utgör cirka 1 000 statens vilt. Förslaget innebär således ett visst ökat arbete för infrastrukturförvaltaren och polismyndigheten eftersom de har att handha ett större antal anmälningar om sammanstötning med vilt . utför eftersöket får ersättning för sitt arbete uppkommer även ökade kostnader för fakturahantering och administration för polisen. att berörd markägare eller jakträttshavare ska underrättas vid eftersök innebär i praktiken inte någon ändring i förhållande till vad som redan Förslaget om samisk representation i älgförvaltningsgrupperna bedöms inte ha några ekonomiska konsekvenser. Förslaget om eftersök av vilt vid sammanstötning med spårbundna fordon innebär ökade kostnader med för polismyndigheten genom en utökad fakturahantering och administration. Med samma ersättningsnivå som för trafikskadat vilt blir kostnaderna för ersättning till eftersökspatrullerna . Kostnaderna avses belasta anslaget 1:2 Banhållning under utgiftsområde 22 Kommunikationer. Förslaget om samisk representation i älgförvaltningsgrupperna bedöms inte ha några finansiella konsekvenser. Förslaget om eftersök av vilt vid sammanstötning med spårbundna fordon innebär för förare av spårbundet fordon en skyldighet att anmäla sammanstötning med vilt även om det inte kan konstateras att djuret är skadat eller dött. Få sammanstötningar med de aktuella viltslagen resulterar i att djuret klarar sig oskadat. Eftersom sådana sammanstötningar anmäls innebär ändringen inte något ökat åliggande för förarna. Förslaget att eftersök ska få ske på annans mark även när vilt sammanstött med spårbundet fordon är nytt och innebär att markägare och jakträttshavare kan träffa på eftersöksjägare på den fastighet där de har jakträtt. Eftersöket får ske under samma villkor som gäller för eftersök av skadskjutet vilt och vid sammanstötning mellan vilt och motorfordon. Det finns inga uppgifter om att sådana eftersök i något avseende har missbrukats. Förslaget om samisk representation i älgförvaltningsgrupperna bedöms inte ha några konsekvenser för enskilda. Genom den nya punkten 4 i första stycket bemyndigas regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter även om anmälningsskyldighet beträffande vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med spårbundet fordon. Avsikten är att meddela föreskrifter som ska göra det möjligt för polisen att inom ramen för den befintliga eftersöksorganisationen efter en anmälan föranstalta om eftersök av sådant vilt. Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse får polismyndigheten vidta eller lämna i uppdrag åt någon annan att vidta de åtgärder som behövs för att vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med motorfordon ska kunna spåras upp och avlivas. Genom ändringen utvidgas denna be- fogenhet till att avse även eftersök av vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med spårbundet fordon. Bestämmelsen innebär bl.a. att eftersök får ske på annans mark. Genom ändringen i första stycket 2 undantas underlåtenhet att anmäla sammanstötning mellan vilt och spårbunden trafik från straffansvar. Ändringen kommenteras närmare i avsnitt 5.2. Dessutom görs vissa språkliga moderniseringar, varvid paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Sammanfattning av de remitterade förslagen Nationella hemställer i skrivelsen om ändring i 26 § jaktlagen och 40 § jaktförordningen med innebörden att bestämmelserna om eftersök av trafikskadat vilt efter kollisioner med motorfordon på väg, ska gälla även för eftersök av vilt som kolliderat med spårbunden trafik. Förändringarna syftar till att ge polisen befogenhet att vidta de åtgärder som behövs för att spåra upp och avliva ett djur som varit inblandat i en sammanstötning med spårbunden trafik. skulle därigenom få en rättslig möjlighet att ge någon annan i uppdrag att vidta sådana åtgärder. Vidare föreslås en förändring av 9 § jaktlagen, innebärande att polismyndigheten får en rättslig möjlighet att överlåta till någon annan att utföra sådana uppdrag som sägs i bestämmelsen. Nationella föreslår även att ersättning för eftersök till följd av sammanstötning med spårbunden trafik finansieras av budget för banhållning. Detta medför att ett motsvarande förfarande kan användas som vid ersättning för eftersök till följd av sammanstötning med motorfordon. Förslag till ändring i 9 § första stycket jaktlagen Om ett vilt djur orsakar avsevärd skada eller om det kan antas vara farligt för människors säkerhet, får polismyndigheten låta avliva djuret, om det inte finns någon annan tillfredsställande lösning. Om ett vilt djur orsakar avsevärd skada eller om det kan antas vara farligt för människors säkerhet, får polismyndigheten låta avliva djuret, om det inte finns någon annan tillfredsställande lösning. får även ge någon annan i uppdrag att vidta sådana åtgärder. Förslag till ändring i 26 a § jaktlagen Om ett vilt har varit inblandat i en sammanstötning med ett motorfordon får polismyndigheten vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. får även ge någon annan i uppdrag att vidta sådana åtgärder. Om ett vilt har varit inblandat i en sammanstötning med ett motorfordon eller med spårbunden trafik får polismyndigheten vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. får även ge någon annan i uppdrag att vidta sådana åtgärder. instämmer med Nationella i att polis ska ges befogenhet att eftersöka eller ge annan i uppdrag att eftersöka vilt som varit inblandat i sammanstötning med spårbunden trafik. har ingen åsikt om föreslagen lydelse för 9 § första stycket jaktlagen. instämmer i föreslagen lydelse för 26 a § jaktlagen. Beträffande förslaget till tillägg i 40 § jaktförordningen noterar att 26 § jaktlagen i dess nuvarande lydelse inte bemyndigar regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet i fråga om vilt som har varit inblandat i sammanstötning med spårbunden trafik (däremot med motorfordon). anser att en fjärde punkt ska läggas till i 26 § första stycket: vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med spårbunden trafik. vill uppmärksamma departementet på ansvarsbestämmelsen i 45 § första stycket 2 p jaktlagen. Där anges att till böter döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet underlåter att fullgöra anmälningsskyldighet som har föreskrivits med stöd av 26 §, om ansvar för gärningen inte kan ådömas enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Anmälningsskyldigheten i 40 § jaktförordningen är föreskriven med stöd av 26 § jaktlagen. Som 40 § jaktförordningen ser ut innebär straffbestämmelsen i 45 § jaktlagen att förare av motorfordon är straffrättsligt ansvarig för anmälan. Om spårbunden trafik läggs till i 40 § jaktförordningen (och i 26 § jaktlagen) medför det att straffansvar påförs förare av spårbunden trafik, om inte ansvarsbestämmelsen i 45 § jaktlagen ändras. föreslår ett tillägg till 45 § första stycket 2 p jaktlagen: underlåter att fullgöra anmälningsskyldighet som har ålagts förare av motorfordon och har föreskrivits med stöd av 26 §, om ansvar för gärningen inte kan ådömas enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. anser att förare av spårbunden trafik inte ska påföras ett straffrättsligt anmälningsansvar vid sammanstötning med vilt. Det är inte ovanligt att djur i panik springer in i sidan av tåg, och då har lokföraren inte ens möjlighet att uppfatta kollisionen då han inte kan se djuret, och på grund av tågets vikt kanske han heller inte kunnat märka att något stött i tåget. är höga och lokförare kan därför inte se rälsen precis framför loket, utan lokföraren ser spåren en längre bit fram och långt framåt. Det är därför inte självklart att lokförare kan se om ett djur springer upp på spåret precis framför loket. Tåg håller ofta höga hastigheter och har då mycket långa bromssträckor. Ett X2000-tåg i full hastighet kan ha en bromssträcka på . Det finns ingen praktisk möjlighet för lokföraren att stanna tåget och se om dunsen han kan ha uppfattat var ett vilt djur. Kraftiga inbromsningar är inte heller önskvärda ur vare sig säkerhets- eller komfortsynpunkt. Sammanfattningsvis skulle det straffrättsligt vara näst intill omöjligt att visa att en lokförare haft kännedom om att det skett en sammanstötning mellan tåget och vilt. I de fall lokförare uppmärksammar djur på spåret försöker de förhindra olyckor genom att varna, och i de fall lokförare känner till att en sammanstötning skett rapporterar lokföraren detta till driftledningscentral. tillstyrker förslaget till finansiering såvitt avser direkta kostnader för eftersök. Indirekta och svårberäknade kostnader, t.ex. för polismyndigheternas arbete i samband med dessa ärenden, kan inte påta sig. Följande instanser har inkommit med yttrande över Nationella , , , , , i , i län, i , i län, , , Naturvårds- verket, , , , , , Nationella Vilt- föreslår i skrivelse att 3 d § tredje stycket andra meningen jaktförordningen (1987:905) i dess lydelse fr.o.m. ändras så att meningen lyder Inom renskötselns åretruntmarker i , och ska dock en av de ledamöter som företräder jaktintresset utses på förslag av Frågan om samers representation i älgförvaltningsgruppen är endast relevant i de områden där medlemmar i sameby utövar jakt med stöd av rennäringslagen. I övriga områden inom , och finns inga särskilda förhållanden för samer att ta hänsyn till och sannolikt inte heller något intresse för att utse företrädare. Detta förhållande har också varit utgångspunkten i de officiella dokument som ligger till grund för riksdagsbeslutet; SOU 2009:54, proposition samt lagrådsremiss . En mening med den innebörden återfinns också i den löpande texten i proposition , vilken låg till grund för riksdagsbeslutet. i ovanstående dokument används formuleringen där samerna har jakträtt. Eftersom det som avses är de områden där samebymedlem utövar sin jakträtt föreslår förbundet att formuleringen Inom renskötselns åretruntmarker används istället. Följande instanser har inkommit med yttrande över Svenska Jägareförbundets förslag rörande samernas representation i älgförvaltningsgrupper. i , i , i , i och . Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att 26, 26 a och 45 §§ jaktlagen (1987:259) ska ha följande lydelse. myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om anmälningsskyldighet i fråga om 1. vilt som har fällts under jakt, 2. vilt som ska tillfalla staten, 2. vilt som ska tillfalla staten, 3. vilt som har varit inblandat i 3. vilt som har varit inblandat i en sammanstötning med ett motor- en sammanstötning med ett motor- 4. vilt som har varit inblandat i