prop · GY03165d2 · 2011-09-20 00:00:00 — I paragrafen har hänvisningen till skattebetalningslagen ersatts med en hänvisning till skatteförfarandelagen. I andra och tredje styckena har termen taxeringen ersatts med termen beskattningen. Ändringen är en följd av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. I andra stycket har termen taxeringen ersatts med termen beskattningen. Ändringen är en följd av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. Paragrafen begränsar avdragsrätten för kostnader för reparation och underhåll av andelshus. Avdragsutrymmet är bl.a. beroende av fastighetens taxeringsvärde året före taxeringsåret. Det kan också uttryckas som fastighetens taxeringsvärde vid utgången av beskattningsåret. Eftersom termen taxeringsår inte längre ska användas väljs det sistnämnda uttrycket. Se avsnitt 23.5. I paragrafen har hänvisningen till taxeringslagen ersatts med en hänvisning till skatteförfarandelagen. 33 och 38 §§ I paragraferna har hänvisningarna till LSK ersatts med hänvisningar till skatteförfarandelagen och begreppet självdeklaration har ersatts med begreppet inkomstdeklaration. Punkten 1 justeras med anledning av den nya terminologin i skatteförfarandelagen. Uttrycket samma års taxering har ersatts med för ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen. Det nuvarande kravet på att inblandade juridiska personer ska yrka avdrag vid samma års taxering har sin motsvarighet i andra bestämmelser, se 35 kap. 3 § 2 och 48 kap. 26 § 1. Som framgår av kommentaren till förstnämnda bestämmelse kan de nya reglerna om beskattningstidpunkt i vissa fall medföra att företag som tidigare kunnat vidta relevanta åtgärder "vid samma års taxering" inte kommer att kunna göra det med avseende på "ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt". Av ett exempel framgår att så kan bli fallet när ett av de inblandade företagen upphör med sin verksamhet varvid bokföringsskyldigheten också upphör. Från att tidigare ha haft samma deklarationstidpunkt kan de komma att få olika deklarationstidpunkter för tid som de i och för sig hade samma beskattningsår. För att de möjligheter som den aktuella bestämmelsen erbjuder inte ska begränsas genom den nya lydelsen görs därför ytterligare ett tillägg. Således ska den relevanta åtgärden avse ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen eller som skulle ha haft det om inte någon av de juridiska personernas bokföringsskyldighet upphör. Hänvisningarna till bestämmelser i skattebetalningslagen i första stycket 1 och 3 har ersatts av hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Ändringen innebär att andra stycket upphävs. Den upphävda bestämmelsen reglerar för en viss situation tidpunkten för avdrag till periodiseringsfond och avsättning i bokslutet. Bestämmelsen gäller för en juridisk person som gör avsättning för en andel i ett svenskt handelsbolag om den juridiska personen och handelsbolaget inte har samma räkenskapsår. Den tar sikte på den situationen att delägaren har brutet räkenskapsår och handelsbolaget har kalenderår som Enligt gällande lydelse av 1 kap. 14 § ska inkomst hos handelsbolag tas upp till beskattning hos delägare vid den taxering då handelsbolaget skulle ha taxerats om det hade varit skattskyldigt. delägaren t.ex. har det brutna räkenskapsåret den 1 juli 2011den 2012 och handelsbolaget har som räkenskapsår innebär det att delägaren ska ta upp handelsbolagets resultat vid 2013 års taxering, dvs. när delägaren taxeras för räkenskapsåret Enligt aktuell bestämmelse ska avdrag för periodiseringsfond avseende resultatandelen i handelsbolaget medges vid den taxering då resultatet tas upp, i vårt exempel vid taxering. Avsättningen ska dock göras i bokslutet för det räkenskapsår då handelsbolagets räkenskapsår löper ut, dvs. i bokslutet för perioden den 1 juli 2012den . Bestämmelsen innebär att eftersyn blir Görs inte någon avsättning vid taxeringen efter den då avdraget görs, får den förra taxeringen omprövas och avdraget vägras i efterhand (prop. 1993/94:234 s. 140). I den motsatta situationen, delägaren har kalenderår som räkenskapsår och handelsbolaget har brutet räkenskapsår, sammanfaller de tre Delägaren ska vid samma års taxering ta upp inkomsten från handelsbolaget och göra avdrag för periodiseringsfond. Avsättningen i räkenskaperna ska göras i bokslutet för det räkenskapsår som taxeras detta år. För denna situation är aktuell bestämmelse Regeringen föreslår att 1 kap. 14 § ska ändras så att delägaren, om handelsbolaget och delägaren har olika räkenskapsår, ska ta upp inkomsterna från handelsbolaget det beskattningsår som går ut närmast efter handelsbolagets räkenskapsår. Effekten av ändringen är att delägaren alltid kommer att ta upp inkomsten från handelsbolaget samma beskattningsår som inkomsten kan läggas till grund för avdrag för avsättning till periodiseringsfond. Avsättningen ska göras i räken- Ändringen innebär att regleringen i andra stycket i förevarande paragraf inte längre fyller någon funktion. Andra stycket utgår därför. Juridiska personer som har gjort avdrag för avsättningar till periodiseringsfonder ska enligt paragrafen ta upp en schablonintäkt till Intäkten beräknas enligt nuvarande lydelse bl.a. utifrån statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före Termen taxeringsår ska inte längre användas, se avsnitt Uttrycket andra året före taxeringsåret i första stycket ersätts därför med året närmast före det kalenderår under vilket beskattningsåret går ut. Justeringen innebär inte någon ändring i sak. Andra stycket i 3 § upphävs, vilket medför att även andra stycket i förevarande paragraf kan upphävas. Paragrafen reglerar när avdrag för avsättning till periodiseringsfond senast ska återföras. I bestämmelsens nuvarande lydelse regleras tidsperioden med utgångspunkt i det taxeringsår som avdraget hänför sig Termen taxeringsår ska inte längre användas, se avsnitt 23.5. Första stycket formuleras därför om och tidsperioden räknas i stället med utgångspunkt från det beskattningsår som avdraget gjordes. Den föreslagna regleringen gör att den särskilda regleringen för förlängda räkenskapsår blir överflödig. Justeringen innebär inte någon ändring i sak. I första stycket har uttrycket vid de taxeringar som avdragen hänför sig till ersatts med för de beskattningsår som avdragen hänför sig till. Ändringen är en följd av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. Paragrafen justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen. I paragrafen finns bestämmelser om återföring av ersättningsfonder som inte har tagits i anspråk . Fonden ska enligt första styckets nuvarande lydelse tas i anspråk senast under det beskattningsår för vilket taxering sker under det tredje taxeringsåret efter det taxeringsår som avdraget hänför sig till. Uttrycket ersätts med det tredje beskattningsåret efter det beskattningsår då avdraget gjordes. Den föreslagna lydelsen innebär att det inte behövs någon särskild reglering för taxeringsår då inte någon taxering sker på grund av ett förlängt räkenskapsår. Enligt andra stycket får medge att fonden behålls . Även denna bestämmelse utgår från taxeringsåret och justeras därför så att tidsfristen räknas från det beskattningsår då avdraget gjordes. Skälet till dessa ändringar, som är av redaktionell natur, är att termen taxeringsår inte längre ska användas, se avsnitt 23.5. Paragrafen justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen. 6 och 10 §§ I paragraferna ersätts en hänvisning till LSK med en hänvisning till skatteförfarandelagen. En anpassning görs också till skatteförfarandelagens terminologi. Andra stycket justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen. I första stycket görs en ändring på grund av ändrad terminologi i skatteförfarandelagen. Se även kommentaren till 30 kap. 6 a §. I paragrafen anges att fordringar och skulder avseende vissa skatter och avgifter inte ska ses som tillgångar eller skulder i näringsverksamheten när kapitalunderlaget för räntefördelning fastställs för en enskild näringsidkare. Paragrafen innebär att skatter som debiteras som preliminär skatt i allmänhet inte räknas som tillgång eller skuld. I åttonde strecksatsen undantas mervärdesskatt som ska redovisas i självdeklaration enligt 10 kap. 31 § SBL. Mervärdesskatt som redovisas för beskattningsår ska i fortsättningen alltid redovisas i en skattedeklaration och inte längre ingå i den preliminära skatten. Fordringar och skulder avseende mervärdesskatt som redovisas för ett beskattningsår bör därför i fortsättningen, på samma sätt som gäller annan mervärdesskatt, ses som tillgångar eller skulder i näringsverksamheten. Undantaget slopas därför. Undantaget i den tionde strecksatsen gäller skattetillägg och förseningsavgift enligt taxeringslagen. Taxeringslagen ska upphävas och ersättas av skatteförfarandelagen. Motsvarigheten till skattetillägg enligt taxeringslagen är i skatteförfarandelagen skattetillägg på skatter och avgifter för vilka underlaget fastställs i beslut om slutlig skatt enligt 56 kap. 3 § 14 och 6 § SFL. En hänvisning görs därför till skattetillägg på dessa skatter och avgifter. Förseningsavgift tas enligt taxeringslagen ut av den som inte lämnar självdeklaration eller särskilda uppgifter i rätt tid. Enligt skatteförfarandelagen tas förseningsavgift ut även i andra situationer. Förseningsavgifterna enligt taxeringslagen motsvaras i skatteförfarandelagen av förseningsavgift för den som inte lämnar inkomstdeklaration eller särskilda uppgifter i rätt tid. Undantaget för förseningsavgift tas in i en ny strecksats och justeras så att innebörden blir oförändrad. Den fjärde och den tionde strecksatsen har utformats i enlighet med Bestämmelsen i första stycket 2 justeras med anledning av den nya terminologin i skatteförfarandelagen. Uttrycket samma års taxering har ersatts med för ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen. Enligt paragrafens nuvarande lydelse är en förutsättning för koncernbidrag att både givaren och mottagaren redovisar bidraget öppet i självdeklarationen vid samma års taxering. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att beskattningen av koncernens vinster genom överföringar skjuts (prop. 1965:126 s. 66). Det är givetvis också av kontrollskäl en fördel att redovisningen sker . Företag som ingår i en koncern ska ha gemensamt räkenskapsår. Dispens kan dock ges om det finns synnerliga skäl (3 kap. 5 § Det kan alltså förekomma att företag i en koncern har olika räkenskapsår och därmed också olika beskattningsår. Kravet på samtidig redovisning hindrar inte koncernbidrag mellan en givare och en mottagare som har olika räkenskapsår (prop. 1965:126 s. 73). Regeringen föreslår emellertid att dagens enda deklarationstidpunkt för juridiska personer ska ersättas med fyra olika deklarationstidpunkter. Deklarationstidpunkten beror på vilket beskattningsår den juridiska personen har (se avsnitt 11.8.3 och 3 kap. 4 och 5 §§ SFL). Enligt 1 kap. 15 § är beskattningsåret för juridiska personer räkenskapsåret. Eftersom något taxeringsår inte längre kommer att finnas kan detta inte längre samla upp de olika räkenskapsår som har löpt ut närmast före taxeringsåret. Juridiska personer med olika beskattningsår ska inte längre lämna deklaration . Kravet på samtidig redovisning kommer därför inte att kunna uppfyllas av företag med olika räkenskapsår. I praktiken är det dock endast i rena undantagsfall som två företag i samma koncern inte har samma räkenskapsår. Den begränsning i koncernbidragsrätten som blir en följd av de nya deklarationsbestämmelserna bör därför normalt inte ha någon praktisk betydelse. I vissa fall kan emellertid de nya bestämmelserna om deklarationstidpunkter för juridiska personer innebära en inskränkning i koncernbidragsrätten. Ett exempel är när ett av företagen upphör med sin verksamhet på grund av konkurs eller likvidation. När bokföringsskyldigheten upphör, avslutas även räkenskapsåret och därmed också beskattningsåret. Enligt bestämmelserna i skatteförfarandelagen ska inkomstdeklaration då lämnas vid närmast följande deklarationstidpunkt. I och med detta uppfylls inte kravet i första stycket 2 på samma deklarationstidpunkt och koncernbidrag kan därmed inte lämnas till eller från det likviderade företaget för det sista beskattningsåret. Detta kan även påverka andra bestämmelser som hänvisar till koncernbidragsreglerna, t.ex. reglerna om fördelning av inkomst i ett kommissionärsförhållande. Ett konkret exempel kan illustrera. Antag att moderbolaget och det helägda dotterbolaget båda har kalenderår som räkenskapsår och därmed också kalenderår som beskattningsår. De ska enligt de nya reglerna i skatteförfarandelagen lämna inkomstdeklaration året efter beskattningsåret och har således samma deklarationstidpunkt ett normalt år. Antag vidare att AB2 likvideras . Enligt 3 kap. 5 § och 32 kap. 2 § SFL ska AB2 lämna inkomstdeklaration . Eftersom AB1 lämnar sin inkomstdeklaration brister det i förutsättningarna för koncernbidrag avseende AB2:s sista räkenskapsår . För att koncernbidrag ska kunna lämnas även i den ovan beskrivna situationen har uttrycket eller som skulle ha haft det om inte givarens eller mottagarens bokföringsskyldighet upphör lagts till i första stycket punkten 2. Den nya bestämmelsen avser de tillfällen när givaren och mottagaren inte kan redovisa bidraget vid samma deklarationstidpunkt på grund av att givarens eller mottagarens bokföringsskyldighet upphör. I sådana fall ska givaren och mottagaren redovisa bidraget vid de ordinarie deklarationstidpunkter som gäller för respektive beskattningsår. I exemplet ovan måste således koncernbidraget redovisas av AB2 i inkomstdeklarationen som lämnas och av AB1 i deklarationen som lämnas . Punkterna 3 och 4 justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. Första stycket justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. Första stycket justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen. Andra stycket justeras med anledning av den nya terminologi som används i skatteförfarandelagen. Se även kommentaren till 30 kap. 6 a §. I paragrafen finns bestämmelser om beräkning av överskottet av lågbeskattade inkomster. Paragrafens nuvarande lydelse hänvisar till 3 kap. 9 b och 9 c §§ LSK. I dessa paragrafer finns bestämmelser dels om hur resultat- och balansräkningarna som ska läggas till grund för inkomstberäkningen ska upprättas, dels om hur omräkning till svenska kronor ska ske. Bestämmelserna i har direkt betydelse för inkomstberäkningen och därigenom också för storleken på den andel av överskottet som delägaren är skattskyldig för enligt 39 a kap. 13 § IL. Det är därför lämpligare att placera dessa bestämmelser här i anslutning till övriga materiella skattebestämmelser än i den nya skatteförfarandelagen. Bestämmelserna tas in i det befintliga första stycket och i ett nytt andra stycke. Några ändringar i sak är inte avsedda. I ett nytt tredje stycke finns en bestämmelse som ersätter 18 kap. 3 § LSK. I nämnda paragraf anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva eller i enskilda fall medge att resultat- och balansräkningar som avses i 3 kap. 9 b § andra stycket får upprättas enligt andra regler än de som anges där om den upprättade redovisningen kan förväntas innehålla tillförlitliga och för beskattningen tillräckliga uppgifter. Bestämmelsen är en sådan föreskrift som ska meddelas genom lag (8 kap. 2 och 3 §§ regeringsformen). Förslaget innebär att delegationsbestämmelsen ersätts med ett uttryckligt undantag. Av undantaget framgår att inkomstberäkningen får ske med utgångspunkt i resultat- och balansräkningar som har upprättats enligt andra regler än som anges i första stycket 1 och 2, om den upprättade redovisningen innehåller tillförlitliga uppgifter som är tillräckliga för beskattningen. Med lokutionen tillförlitliga i 18 kap. 3 § LSK förstås enligt förarbetena bl.a. att redovisningen har varit föremål för granskning av revisor på motsvarande sätt som enligt svenska redovisningsregler. Kravet på tillräckliga uppgifter för en korrekt beskattning kan enligt förarbetena exempelvis vara uppfyllt om redovisningen uppfyller EU:s direktiv på området eller annars följer kriterier som är internationellt accepterade och därför eventuellt efter några enklare justeringar bör kunna utgöra en tillräcklig grund för beskattning (prop. 2003/04:10 s. 136). Rekvisiten bör ges motsvarande innebörd i aktuell bestämmelse. I paragrafens tredje stycke regleras när en delägare ska ta upp överskottet från ett CFC-bolag (). Enligt nuvarande bestämmelse är det avgörande vid vilken taxering CFC-bolaget hade taxerats om det hade varit skattskyldigt. Som CFC-bolagets beskattningsår räknas den period för vilken inkomstbeskattning sker enligt lagstiftningen i den stat där bolaget hör hemma eller, om sådan period saknas, räkenskapsåret enligt lagstiftningen i den staten (39 a kap. 12 §). Delägaren ska ta upp överskottet vid den taxering då en skattskyldig person med samma beskattningsår hade taxerats. Om delägaren har brutet räkenskapsår och CFC-bolaget har kalenderår innebär bestämmelsen att delägaren ska ta upp överskottet från CFC- bolaget vid taxeringen av det brutna räkenskapsår som löpte ut under det kalenderår som bolagets överskott avser. Med de nya deklarationstidpunkter som regeringen föreslår för juridiska personer (se avsnitt 11.8.3) skulle det innebära att delägaren i vissa fall ska ta upp överskottet i en deklaration som ska lämnas före utgången av bolagets beskattningsår. Det är givetvis inte möjligt. Regeringen föreslår därför att delägaren, om beskattningsåren inte överensstämmer, ska ta upp överskottet det beskattningsår som går ut närmast efter den utländska juridiska personens beskattningsår. En liknande justering görs i 1 kap. 14 §. Första stycket 1 justeras med anledning av den nya terminologin i skatteförfarandelagen. Uttrycket samma års taxering har ersatts med för ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen. Det nuvarande kravet på att inblandade juridiska personer ska yrka avdrag vid samma års taxering har sin motsvarighet i andra bestämmelser, se 25 kap. 3 § och 35 kap. 3 § 2. Som framgår av kommentaren till sistnämnda bestämmelse kan de nya reglerna om beskattningstidpunkt i vissa fall medföra att företag som tidigare kunnat vidta relevanta åtgärder "vid samma års taxering" inte kommer att kunna göra det med avseende på "ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt". Av ett exempel framgår att så kan bli fallet när ett av de inblandade företagen upphör med sin verksamhet varvid bokföringsskyldigheten också upphör. Från att tidigare ha haft samma deklarationstidpunkt kan de komma att få olika deklarationstidpunkter för tid som de i och för sig hade samma beskattningsår. För att de möjligheter som den aktuella bestämmelsen erbjuder inte ska begränsas genom den nya lydelsen görs därför ytterligare ett tillägg. Således ska den relevanta åtgärden avse ett beskattningsår som har samma deklarationstidpunkt enligt skatteförfarandelagen eller som skulle ha haft det om inte någon av de juridiska personernas bokföringsskyldighet upphör. Hänvisningarna till bestämmelserna i skattebetalningslagen i första stycket 1 och 3 har ersatts av hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. I andra stycket har hänvisningen till uppgifter till ledning för taxering som avses i 3 kap. 5 § LSK ersatts med en hänvisning till de bestämmelser i skatteförfarandelagen som ersätter den paragrafen, nämligen 31 kap. 2 och 3 §§ SFL. Terminologin justeras också eftersom termen taxering inte används i skatteförfarandelagen. Termen ersätts med beskattning, se avsnitt 23.5. I första och andra styckena har hänvisningarna till vissa bestämmelser i ersatts med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Andra stycket justeras med anledning av ändrad terminologi i skatteförfarandelagen. Hänvisningen i tredje stycket till 19 kap. 12 § SBL har ersatts med en hänvisning till motsvarande bestämmelse i skatteförfarandelagen. Första stycket justeras med anledning av dels att LSK upphävs och ersätts med skatteförfarandelagen, dels att termen taxeringsår inte används i skatteförfarandelagen. Hänvisningen i andra stycket till bestämmelser i ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. I paragrafens andra stycke görs en ändring på grund av förändrad terminologi i skatteförfarandelagen. Se även kommentaren till 30 kap. 6 a §. 3 och 3 a §§ I paragraferna ersätts taxerad förvärvsinkomst med fastställd förvärvsinkomst. Den nya terminologin beror på att taxeringslagen upphävs och ersätts med skatteförfarandelagen där termer eller uttryck som taxering, beslut om taxering och liknande inte används, se avsnitt 23.5. Ändringen innebär att andra meningen upphävs. Den upplyser om att bestämmelser om avrundning av skatt finns i skattebetalningslagen. Skattebetalningslagen upphävs och ersätts med skatteförfarandelagen. Bestämmelserna om avrundning placeras dock i förordning. En upplysning om att det i en förordning till skatteförfarandelagen finns bestämmelser om avrundning bedöms inte fylla någon funktion och har därför inte tagits med. Första stycket justeras med anledning av ny terminologi i skatteförfarandelagen. I andra stycket första meningen finns en hänvisning till skattebetalningslagens definition av hemortskommun i den lagens forumbestämmelser (22 kap. 1 a § SBL). Skattebetalningslagen upphävs och ersätts av skatteförfarandelagen. Hänvisningen till skattebetalningslagen ersätts med en definition av hemortskommun. Bestämmelsen motsvarar den innebörd som definitionen i 22 kap. 1 a § SBL (3 kap. 10 § SFL) och förevarande paragraf har tillsammans. Bestämmelsen i tredje stycket om hemortskommunen för dödsbon är hämtad från andra och tredje meningarna i det nuvarande andra stycket. Terminologiska förändringar görs. Termen taxeringsår används inte i skatteförfarandelagen. Aktuella bestämmelser anknyter därför i stället till beskattningsåret. För att bestämmelsernas nuvarande innebörd ska bibehållas även för personer som har ett annat beskattningsår än kalenderår behövs en särskild bestämmelse. Den finns i fjärde stycket och innebär att beskattningsåret i sådana fall ska anses vara det kalenderår under vilket beskattningsåret går ut. Bestämmelserna i andra och tredje styckena ändras så att skiktgränserna inte längre ska fastställas för taxeringsår utan för beskattningsår. Bakgrunden till förslaget är att termen taxeringsår inte används i den nya skatteförfarandelagen, se avsnitt 23.5. Paragrafen avser statlig inkomstskatt för fysiska personer. Beskattningsåret för fysiska personer är enligt 1 kap. 13 § första stycket kalenderår. När beskattningsåret är ett kalenderår innebär de föreslagna justeringarna inte några ändringar i sak. Det finns dock enligt 1 kap. 13 § andra stycket i undantagsfall möjlighet för en fysisk person att ha ett beskattningsår för näringsverksamheten som avviker från kalenderåret, ett så kallat brutet beskattningsår. För att regleringen ska kunna tillämpas även i sådana undantagsfall föreslås en ny bestämmelse i tredje stycket. Enligt bestämmelsen ska de skiktgränser som gäller vid det brutna beskattningsårets utgång tillämpas. Om det brutna beskattningsåret exempelvis löper ut , ska alltså skiktgränserna för tillämpas. Motsvarande gäller enligt nuvarande bestämmelser genom att gäller för såväl det ovan angivna brutna beskattningsåret som . I paragrafen finns en beräkningsregel som används vid den särskilda skatteberäkningen för ackumulerad inkomst.