prop · GY03119 · 2011-04-20 00:00:00 — Regeringens förslag: I ärenden om dödande av förkommen handling och ärenden om dödande av inteckning ska den förvaltningsmyndighet som handlägger ärendet genom kungörelse i Post- och ge den som har kännedom om handlingen tillfälle att yttra sig. beslut ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara tingsrätten i den ort där förpliktelsen ska fullgöras eller, om sådan ort inte framgår av handlingen, den tingsrätt där den förpliktade ska svara i tvistemål i allmänhet. Om det är fråga om pantbrev i en fastighet eller en tomträtt, är behörig domstol den tingsrätt inom vars domkrets fastigheten ligger. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens (SOU 2007:65 s. 252 f.). Utredningen föreslår dock att behörig tingsrätt att pröva överklaganden av förvaltningsmyndighetens beslut ska vara . Remissinstanserna: , , och Lantmäteriet tillstyrker eller har ingen invändning mot valet av som behörig domstol. Länsrätten i anför med hänvisning till den ordning som gäller för överklagande i övriga in- skrivningsärenden att det är otillfredsställande att inte samma instansordning gäller för alla beslut från inskrivningsmyndighet. Skälen för regeringens förslag De ärenden som regeringen föreslår ska flyttas över till förvalt- ningsmyndighet kommer, i den mån inga särskilda förfaranderegler införs, att vid myndigheten handläggas enligt förvaltningslagen (1986:223). Enligt nuvarande ordning ska tingsrätten, om sökanden har gjort sannolikt att handlingen har förstörts eller förkommit, utfärda offentlig stämning. Stämningen ska kungöras i Post- och . Med hänsyn till skyddet för tredje man anser regeringen att en ordning som motsvarar den som gäller även bör gälla efter överflytt- ningen. Den förvaltningsmyndighet som handlägger ett dödandeärende ska således ge den som har kännedom om handlingen tillfälle att yttra sig. Det sker lämpligen genom att myndigheten utfärdar ett föreläggande om detta som kungörs i Post- och . Det bör föreskrivas att inskrivningsmyndigheterna ska underrätta bl.a. den intecknade egendomens ägare och den senast antecknade innehava- ren av handlingen om ansökan. Enligt nuvarande ordning ska sökanden underrätta dessa personer, även om det i praktiken brukar göras av rätten. De nu utpekade förvaltningsmyndigheterna har genom sina register direkt tillgång till den information som behövs för att ombesörja under- rättelsen. Det framstår därför som naturligt att föreskriva att myndig- heterna ska underrätta berörda personer. Det innebär dessutom att för- farandet effektiviseras. Utöver dessa förfaranderegler behövs enligt regeringens uppfattning inga särskilda regler för handläggningen som komplement till förvalt- ningslagens bestämmelser. beslut i ett ärende om dödande av förkommen handling bör kunna överklagas till domstol. Vid prövningen av ärenden om dödande av förkommen handling ifrågasätts inte sällan om den handling som ansökan avser är ett presen- tationspapper eller inte (jfr. NJA 1967 s. 451). Med hänsyn till att detta är en civilrättslig frågeställning som ofta gäller det bakomliggande rätts- Prop. 2010/11:119 förhållandet bör överprövning ske i allmän domstol. Utredningen har föreslagit att de överklagade dödandeärendena ska handläggas vid . Som skäl för detta har i huvudsak anförts att det kan bli fråga om ett mycket litet antal ärenden. En koncentrerad handläggning vore enligt utredningen därför till fördel för såväl en enhet- lig rättstillämpning som en effektiv och snabb handläggning. Regeringen har i olika sammanhang redovisat ståndpunkten att alla all- männa domstolar respektive allmänna förvaltningsdomstolar ska kunna pröva alla slags mål och att olika specialfora som huvudregel bör und- vikas (se t.ex. prop. 2008/09:165 s. 105). Enligt regeringens uppfattning är det endast när det för en viss måltyp finns behov av särskild kompe- tens eller snabbhet eller det annars finns mycket speciella behov som inte kan tillgodoses på annat sätt som det kan vara aktuellt att vidta särskilda åtgärder, t.ex. att koncentrera måltypen till en viss domstol. Ett behov av sådana åtgärder för att uppnå särskild kompetens kan t.ex. föreligga när den juridiska komplexiteten är stor som målunderlaget är klart begränsat (jfr SOU 2010:44 s. 342 och 343). Samma överväganden gör sig gällande när det gäller överklagande. Ärenden om dödande av förkommen handling och ärendena om dödande av inteckning är enligt nuvarande ordning inte koncentrerade till viss domstol. Den flytt av ärendena till förvaltningsmyndighet som regeringen nu föreslår innebär ingen saklig förändring av den materiella regleringen. Till detta kommer att de ärenden som kommer att bli föremål för domstolsprövning inte är särskilt juridiskt komplicerade. Mot bakgrund av det som anförts ovan bedömer regeringen, till skillnad från utredningen och vissa remissinstanser, att det inte finns skäl att koncentrera överprövningen. Att målunderlaget kan komma att bli förhållandevis begränsat ändrar inte denna bedömning Bestämmelserna om överklagande av ärenden om dödande av förkommen handling bör därför utformas i enlighet med nu gällande forumbestämmelse i 2 § lagen om dödande av förkommen handling. 6.4Dödande av handling i samband med utmätning eller konkurs Regeringens bedömning: Ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Regeringens förslag: Behörig domstol att handlägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs ska vara tingsrätten i den ort där gäldenären ska svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Utredningens bedömning och förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 254 f.). Remissinstanserna har ingen invändning mot bedömningen eller förslaget. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Om det i samband Prop. 2010/11:119 med utmätning eller konkurs kan antas att en värdehandling undanhålls, kan handlingen dödas utan att den har förstörts eller kommit bort (12 a § lagen om dödande av förkommen handling). Ansökan om dödande av handling görs i dessa fall av eller konkursboet. För denna ärendetyp gäller den allmänna forumbestämmelsen i 2 § lagen om dödande av förkommen handling, vilket som huvudregel innebär att ansökan ska ges in till tingsrätten i den ort där förpliktelsen ska fullgöras eller, om sådan inte är nämnd i handlingen, den tingsrätt där den förplik- tade är skyldig att svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Bakgrunden till en ansökan om dödande av handling i nu aktuella fall är vanligtvis att det finns en tvist mellan och gäldenären eller mellan konkursförvaltaren och konkursgäldenären om var handlingen finns. Med hänsyn till att ärendet alltså till sin karaktär är tvistigt bör det även fortsättningsvis handläggas av allmän domstol. När det gäller frågan vilken tingsrätt som ska vara behörig att hand- lägga ärenden om dödande av handling i samband med utmätning och konkurs konstaterar regeringen, med hänsyn till att ett ärende av denna typ i princip alltid har sin bakgrund i en konflikt om var en handling finns, att det regelmässigt torde finnas ett behov av att höra gäldenären. Detta talar för att ärendet bör handläggas av tingsrätten i den ort där gäldenären har sitt hemvist. Denna tingsrätt är dessutom som huvudregel den tingsrätt som, om gäldenären är försatt i konkurs, handlägger ärendet om gäldenärens konkurs. Vidare handläggs ärenden om utmätning vanligtvis vid kontor på den ort där gäldenären har sitt hemvist. Övervägande skäl talar alltså för att tingsrätten i den ort där gäldenären har sitt hemvist bör handlägga ärenden om dödande av handling i samband med konkurs eller utmätning. En särskild forumregel bör därför införas för dessa ärenden. För forumregelns utformning är det lämpligt att knyta an till rätte- gångsbalkens regler om rättegången i tvistemål, vilka för övrigt även gäller för ansökan om konkurs. Enligt 10 kap. 1 § RB är behörig domstol i tvistemål i allmänhet tingsrätten i den ort där svarande har sitt hemvist. I 10 kap. RB finns även bestämmelser om behörig domstol för det fall att svaranden saknar känt hemvist. Mot denna bakgrund bör behörig dom- stol att handlägga ärenden om dödande av handling i samband med ut- mätning och konkurs vara tingsrätten i den ort där gäldenären ska svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. 6.5Ny lag om dödande av förkommen handling Regeringens förslag: En ny lag om dödande av förkommen handling ska ersätta den nuvarande lagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag (SOU 2007:65 s. 256). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Hovrätten för , Kronofogde- myndigheten, och byggande vid Kungliga Prop. 2010/11:119 Tekniska Högskolan (KTH) och lämnar vissa synpunkter på den föreslagna lagens närmare utformning. Skälen för regeringens förslag: Överflyttningen av ärenden om dödande av förkommen handling och ärenden om dödande av inteckning från allmän domstol till förvaltningsmyndighet innebär ingen materiell förändring av reglerna om dödande av förkommen handling. De förslag som lämnas i föregående avsnitt är begränsade till att gälla förfarandet. Förslagen innebär emellertid relativt stora lagtekniska förändringar. Där- till kommer att den nuvarande lagen om dödande av handling i vissa av- seenden behöver moderniseras språkligt. Vidare bör bestämmelserna även i fortsättningen vara samlade i en särskild lag. Mot den angivna bakgrunden bör förslagen tas in i en ny lag om dödande av förkommen handling. 6.6Ärenden om förklaring att handling som innehåller fullmakt ska vara kraftlös Regeringens bedömning: Ärenden om förklaring att handling som innehåller fullmakt ska vara kraftlös bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att denna ärendetyp ska flyttas från allmän domstol till (SOU 2007:65 s. 256 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga invändningar mot förslaget. Hovrätten för avstyrker förslaget och anför att enligt hovrättens erfarenhet kan man utgå ifrån att det i dessa ärenden ofta framställs sakinvändningar som måste prövas, vilket gör det tveksamt att låta ärendena handläggas av förvaltningsmyndighet. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelser om fullmakt finns i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögen- hetsrättens område (avtalslagen). Enligt 16 § avtalslagen återkallas en skriftlig fullmakt, som är avsedd att innehas av den fullmäktige och visas upp för tredje man, genom att fullmaktsgivaren tar tillbaka eller låter för- störa fullmakten. Den som fått fullmakten är på begäran av fullmakts- givaren skyldig att ge tillbaka fullmakten till denne. Om fullmakts- givaren inte kan få tillbaka fullmakten eller om denna har förkommit, kan han eller hon få handlingen förklarad kraftlös genom ett förfarande i domstol. Utredningen har som skäl för förslaget att flytta över handläggningen av dessa ärenden till förvaltningsmyndighet anfört att handläggningen har stora likheter med handläggningen av ärenden om dödande av förkommen handling. Utredningen har också pekat på att syftet med förfarandet inte är att lösa tvister mellan enskilda eller mellan enskilda och det allmänna. Som Hovrätten för har påpekat kan man emellertid utgå från att det i dessa ärenden framställs sakinvändningar som måste prövas. Det intresse som ligger bakom förfarandet med kraftlöshetsförklaring av fullmakt är också delvis ett annat än för de handlingar som kan dödas Prop. 2010/11:119 enligt lagen om dödande av förkommen handling. Sammantaget är de nu aktuella ärendena av sådan karaktär att de enligt regeringens uppfattning även i fortsättningen bör handläggas av allmän domstol. 7Ärenden med anknytning till äktenskaps- balken 7.1.1Handläggningen flyttas till förvaltningsmyndighet Regeringens förslag: Handläggningen av ärenden om registrering av bodelning, bodelningshandling, äktenskapsförord och gåva mellan makar ska flyttas från allmän domstol till den förvaltningsmyndighet som ska ha ansvaret för det centrala äktenskapsregistret. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 263 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Registreringsärenden enligt äkten- skapsbalken har ofta till syfte att förebygga en framtida tvist. Till exempel kan makar registrera ett äktenskapsförord för att garantera en viss egendomsfördelning i händelse av en framtida äktenskapsskillnad eller ett dödsfall. Vid handläggningen av dessa registreringsärenden är det alltså inte fråga om att lösa tvister. Ärendena är i regel inte heller komplicerade. Handläggningen vid tingsrätten är helt skriftlig och går ut på att kontrollera att vissa enkla formföreskrifter iakttagits samt att ombesörja kungörelser och expediering av handlingar till äktenskapsregistret. Dessa uppgifter kräver tillgång till viss juridisk kompetens som merparten av arbetet kan skötas av personal utan sådan kompetens. Vid tingsrätten sköts enligt nuvarande ordning handläggningen av registreringsärendena vanligtvis av domstolssekreterare och tingsnotarier. Enligt regeringens uppfattning är registreringsärendenas karaktär sådan att de med fördel kan handläggas av en förvaltningsmyndighet. Frågan är då vilken myndighet som bör anförtros den uppgiften. med registreringsförfarandet är framför allt att ge tredje man möjlighet till insyn i sådana rättshandlingar mellan makar som typiskt sett kan innebära risker för fordringsägare. Denna insyn görs möjlig genom annonsering i tidningar och anteckning i äktenskapsregistret. vid tingsrättens handläggning är därför att skicka en kopia av den registrerade handlingen till äktenskapsregistret. har därmed en klar anknytning till den förvaltningsmyndighet som har ansvaret för äktenskapsregistret. Om de olika delarna av förfarandet samordnas till den myndigheten skulle hanteringen av registrerings- ärenden bli effektivare. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att handläggningen av Prop. 2010/11:119 ärenden om registrering av anmälan om bodelning, bodelningshandling, äktenskapsförord och gåva mellan makar bör flyttas från allmän domstol till den förvaltningsmyndighet som ska ha ansvaret för det centrala äktenskapsregistret. Regeringens förslag: Ansvaret för äktenskapsregistret ska flyttas från Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2007:65 s. 264 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. uppger att om ansvaret för äkten- skapsregistret flyttas till har verket för avsikt att koncentrera verksamheten till . () anser att verk- samheten bör koncentreras till medan i Västernorr- lands län och anser att verksamheten bör förläggas till . Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 7.1.1 föreslår regeringen att handläggningen av ärenden om registrering av bodelning, bodelnings- handling, äktenskapsförord och gåva mellan makar flyttas från allmän domstol till den förvaltningsmyndighet som ska ha ansvaret för det cen- trala äktenskapsregistret. Ansvaret för det registret ligger enligt nu- varande ordning på , som är central förvaltnings- myndighet för den officiella statistiken och annan statlig statistik. Han- teringen av äktenskapsregistret skiljer sig från övriga verksamhet och sköts också av en fristående enhet. Frågan är om byrån mot denna bakgrund är bäst lämpad att ta över de uppgifter som regeringen föreslår ska föras över från allmän domstol till förvaltnings- myndighet eller om ansvaret för äktenskapsregistret bör flyttas till någon annan myndighet. En del av de uppgifter som domstolarna enligt dagens system lämnar till äktenskapsregistret används även i folkbokföringen, t.ex. uppgifter om äktenskapsskillnader. Ansvaret för folkbokföringen ligger hos Skatte- verket. Enligt regeringens uppfattning framstår det som en klar fördel ur såväl effektivitets- som kvalitetssynpunkt om den myndighet som ändå tillförs och använder en stor del av uppgifterna i folkbokföringen också svarar för registreringen av uppgifterna. Regeringen föreslår därför att äktenskapsregistret ska flyttas från till Skatte- verket. Av 8 § förordningen (2007:780) med instruktion för följer att verket bestämmer hur den verksamhet som är förknippad med registreringen ska organiseras. Regeringens förslag: Handläggningsregler motsvarande dem som gäller för rättens handläggning av registreringsärenden ska gälla för Kungörelse i ortstidning ska dock inte längre ske. beslut i ett registreringsärende ska kunna överklagas till allmän domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt där någon av sökandena ska svara i tvistemål i allmänhet. Utredningens förslag överensstämmer i stort med regeringens (SOU 2007:65 s. 265 f.). Utredningen föreslår dock att behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. kravet på kungörelse i ortstidning bör slopas och anför att det inte för närvarande kan uteslutas att kungörandet fyller en upplysningsfunktion. anser att den enskildes hemvist ska avgöra vilken tingsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut. anser att beslut bör överklagas till allmän Lantmäteriet påpekar att även datum för ansökan om äktenskapsskillnad bör framgå av äktenskapsregistret. Skälen för regeringens förslag En ansökan om registrering av gåva, bodelningshandling eller anmälan om bodelning under äktenskap kan göras vid vilken tingsrätt som helst. Till ansökan ska fogas den handling som ska registreras. strering av en gåva som inte har skett skriftligen ska uppgift om gåvan lämnas i en handling som har undertecknats av båda makarna. läggningen består i att kontrollera att ansökningsavgiften är betald och att pröva om de formella förutsättningarna för registrering föreligger, t.ex. att formkraven för äktenskapsförord är uppfyllda. I de fall ansökan om registrering avser gåva, bodelningshandling eller anmälan om bodelning under äktenskap ska handlingen kungöras i Post- och och i ortstidning. Om en ansökan om registrering bifalls, anses regi- strering ha skett den dag handlingen kom in till tingsrätten. lingen förses med bevis om registrering och återlämnas till den som gett En kopia av handlingen tas in i rättens beslutsbok. registrering antecknas i dagboken eller på handling i akten (t.ex. kopia av den handling som registreras). En kopia av handlingen eller anmälan sänds därefter till för registrering i äktenskaps- Regeringen anser att regler motsvarande dem som enligt nuvarande ordning gäller för tingsrättens handläggning av registreringsärenden som utgångspunkt även bör gälla vid handläggningen hos . Ett syfte med handläggningsreglerna för dessa registreringsärenden är att möjliggöra insyn för tredje man i sådant som typiskt sett kan innebära en risk för fordringsägare. Sådan insyn åstadkoms genom kungörelsen och genom att uppgifterna antecknas i äktenskapsregistret. I samband med att den nu gällande infördes diskuterades frågan om kungörelseförfarandet skulle slopas. Eftersom det inte kunde uteslutas att kungörelser i tidningar fyller en viss upplysningsfunktion behölls dock kungörelseförfarandet. Den tekniska utvecklingen har däref- ter inneburit nya möjligheter för kreditgivare och andra fordringsägare att bevaka makars förmögenhetsdispositioner. Större kreditgivare, såsom banker, erhåller numera vanligen information om en gåva eller bodelning via kreditupplysning. För sådana kreditgivare kan det antas att annonsering i tidning inte längre fyller någon väsentlig praktisk funktion. Det utesluter dock inte att andra borgenärer alltjämt kan ha ett intresse av att sådan information finns tillgänglig i tidningsform. Detta informations- behov tillgodoses enligt nuvarande ordning bl.a. genom kungörelse i Post- och . Kungörelse bör även i fortsättningen ske i denna publikation. Genom att Post- och numera finns kostnadsfritt tillänglig på webbplats är kungörelserna mer lättåtkomliga och har en större spridning än vad som var fallet. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte längre finns behov av kungörelse även i ortstidning. Detta innebär att förordningen (1987:1021) om kungörelse enligt bör upphävas. Lantmäteriet anser att tidpunkten för när en ansökan om äktenskaps- skillnad inkom till tingsrätten bör framgå av äktenskapsregistret, efter- som det är av betydelse för upplösningen av de ekonomiska sambanden mellan makar. Frågan bör enligt regeringen beredas ytterligare och behandlas därför inte i detta lagstiftningsärende. beslut i registreringsärenden bör kunna överklagas. Som utredningen konstaterar avser de rättsfrågor som aktualiseras i allmänhet sådana familjerättsliga frågor som hör till de allmänna domstolarnas verksamhetsområde. På grund härav anser regeringen, till skillnad mot , att beslut bör överklagas till allmän dom- stol. Utredningen anser att forumregeln lämpligen bör utformas med lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar som förebild. Enligt 14 § andra stycket ska, om inte annat föreskrivs, ett beslut överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. anser att tingsrättens behörighet i stället bör avgöras av sökandens hemvist. Regeringen konstaterar att forumregler som i första hand utgår från svarandens hemvist är vanliga i allmän domstol. I de aktuella ärendena finns inte någon som kan anses vara svarande utan makarna är likställda. För sådana situationer finns i vissa fall bestämmelser om att en ansökan kan göras vid tingsrätten på den ort där någon av parterna har sitt hemvist. Ett exempel är 10 kap. 9 § där det före- skrivs att en tvist om bodelning ska tas upp av den rätt där någon av ma- karna eller samborna har sitt hemvist. Regeringen anser att det för den enskilde sannolikt framstår som mest naturligt att en motsvarande forumregel gäller för de aktuella registreringsärendena. Sammantaget anser regeringen att beslut i registrerings- Prop. 2010/11:119 ärenden bör kunna överklagas till den tingsrätt inom vars domkrets någon av sökandena ska svara i tvistemål i allmänhet. Regeringens bedömning: Ärenden om förordnande och entledigande av bodelningsförrättare bör även i fortsättningen handläggas av allmän domstol. Utredningens förslag: Handläggningen av ärenden om förordnande och entledigande av bodelningsförrättare flyttas från allmän domstol till . beslut ska kunna överklagas till allmän dom- stol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets ärendet prövats (SOU 2007:65 s. 269 f.). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. framhåller att ärenden om förordnande av bodelningsförrättare har stark anknytning till de äktenskapsmål som tingsrätterna handlägger men har ingen erinran mot att överta handläggningen av dessa ärenden om de ska flyttas från dom- stol. anser att endast en tingsrätt ska pröva dessa ärenden som andra instans. anser att den enskildes hemvist bör avgöra vilken tingsrätt som ska vara behörig att pröva ett överklag- ande. Hovrätten för , , , , Justitiekanslern och Kammarkollegiet avstyrker försla- get. och anser att en överflyttning är förenad med såväl praktiska som processuella problem och förordar en ordning där ett ärende, för det fall tvist uppstår under handläggningen hos , lämnas över till tingsrätt för vidare handläggning. Insti- tutionen för fastigheter och byggande vid () är av samma uppfattning. Även och Riksför- bundet för Trafik-, Olycksfalls- och Polioskadade (RTP) anser att en överflyttning skulle innebära problem. Skälen för regeringens bedömning: I många ärenden om förordnande eller entledigande av bodelningsförrättare krävs ingen kvalificerad rätts- lig prövning.