prop · GY0349 · 2011-01-17 00:00:00 — Kriminalvården har efterfrågat ett förtydligande kring omfattningen av folkbokföringskommunens ansvar när den enskilde verkställer en på- följd. I förarbetena till socialtjänstlagen (prop. 1996/97:124) konstaterar regeringen att folkbokföringskommunen ska vara ansvarig när den en- skilde genom beslut av annan huvudman avtjänar fängelsestraff. An- svaret gäller såväl under vistelse på anstalten som i anslutning till att vården upphör. När en person inte är folkbokförd i har vistelse- kommunen biståndsansvaret (prop. 1996/97:124 s.161 ff och s. 191). Folkbokföringskommunens ansvar omfattar hela den tid den enskilde avtjänar sitt fängelsestraff, således både och utslussningsåtgärder pågår. Regeringen anser därför inte att det finns behov av att göra några förändringar i lagtexten. Regeringen delar uppfattning att det kan uppstå situa- tioner när det tolkas som att flera kommuner kan ha ansvaret . Regeringen saknar däremot underlag för att föreslå ett förtydligande i dessa fall. När problemet uppstår får det i stället lösas genom överens- kommelser eller en begäran om överflyttning. Skyldighet för vistelsekommunen att i vissa 6.1Vistelsekommunens skyldighet att bistå bosättningskommunen enligt socialtjänstlagen Regeringens förslag: Vistelsekommunen ska i vissa fall vara skyldig att på begäran av bosättningskommunen bistå med utredning och verkställa beslut. Det ska inte gälla vid alla vistelser utan endast när en person till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjuk- dom har behov av insatser för att kunna genomföra en kortare vistelse i en annan kommun än bosättningskommunen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En övervägande del av remissinstanserna är posi- tiva till förslaget. Datainspektionen ifrågasätter om sekretessbelagda uppgifter i nu aktuella fall kan lämnas ut med stöd av 10 kap 2 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). Myndigheten anser att även be- stämmelsen i 6 § lag (2001:454) om behandling av personuppgifter inom kan innebära en begränsning när det gäller möjligheten att utan författningsstöd lämna ut personuppgifter mellan kommunerna. anser att man i första hand bör använda möjligheten att inhämta samtycke från den enskilde. Myndigheten anser vidare att även placeringskommunen, i de fall denna inte sammanfaller med bosätt- ningskommunen, bör ges möjlighet att begära att vistelsekommunen bistår med verkställighet. kommun anser inte att det är rimligt att vistelsekommunen vid tillfälliga vistelser ska bistå med verkställighet för insatser som kräver längre tids planering. kommun anser att avsedda insatser ytterligare bör preciseras att gälla t.ex. hemtjänst, led- sagning, avlösning, eftersom det annars kan leda till negativa konsekven- ser för den enskilde då kommuner kan ha olika utbyggd social omsorgs- verksamhet. Kommuner och Landsting anser att de föreslagna bestämmelserna bör kompletteras med regler om skyldighet för bosätt- ningskommunen att, innan beslut fattas, samråda med vistelsekommu- nen. Organisationen menar att förslaget annars möjliggör för bosätt- ningskommunen att fatta beslut om stöd- och hjälpinsatser med en ut- formning som vistelsekommunen saknar rimlig möjlighet att verkställa. Skälen för regeringens förslag befolkning blir allt äldre. Många lever friska och är aktiva högt upp i åldrarna men kan ändå behöva hemtjänst. Många äldre män och kvinnor eller personer med funktionsnedsättning som har fritidshus i en annan kommun än bosättningskommunen vistas vanligtvis där under . Dessa personer och även allvarligt sjuka människor är ofta i behov av insatser enligt socialtjänstlagen för att över huvud taget kunna genomföra semestervistelser eller andra kortare besök i annan kommun. För att underlätta för dessa personer anser regeringen att det behövs särskilda regler. Som nämnts i avsnitt 5.2.4. ska bosättningskommunen ansvara för stöd och hjälpinsatser även när en person tillfälligt vistas i en annan kommun. Bosättningskommunen ansvarar då för utredning, kostnader, beslut och verkställighet. För att underlätta genomförandet av sådana vistelser för beskrivna grupper finns det ett behov av att i lag reglera vistelsekommu- nens ansvar. För att bosättningskommunen ska kunna utreda behovet av insatser och därigenom möjliggöra vistelsen för den enskilde kan det krävas att vistelsekommunen bistår bosättningskommunen med utred- ning. Vistelsekommunen ska, om bosättningskommunen begär det, även vara skyldig att bistå med att verkställa beslut om insatser. Vistelsekom- munen ska då ansvara för att insatserna utförs i enlighet med de regler som gäller enligt socialtjänstlagen, t.ex. beträffande dokumentation och god kvalitet. Rapportering om missförhållanden (enligt den s.k. lex ) ska i så fall i första hand göras till den nämnd som bedriver verk- samheten. I vissa fall kan vistelsekommunen behöva bistå bosättningskommunen i utredningen. Den enskilde kan behöva helt eller delvis andra insatser i t.ex. sin sommarstuga än i sitt ordinarie boende. Insatserna kan behöva anpassas till omgivningen och miljön där de ska utföras. Det kan t.ex. finnas skillnader i närmiljön som påverkar hans eller hennes förmåga att klara sig utan hjälp. Vistelsekommunen kan då behöva bistå genom att besöka det ställe som den enskilde kommer att vistas på eller ge infor- mation om avstånd och tillgänglighet på den aktuella orten. I de flesta fall bör det dock röra sig om en mindre behovsutredning, särskilt om vistelsen är återkommande. Lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. gäller bara permanent boende och blir därför inte aktuell vid tillfälliga semester- vistelser. Om det finns behov av hjälpmedel gäller bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Kommuner och Landsting anser att de föreslagna bestämmel- serna bör kompletteras med regler om skyldighet för bosättningskommu- nen att, innan beslut fattas, samråda med vistelsekommunen. Ett antal kommuner berör även frågor kring vistelsekommunens möjligheter att verkställa beslut som bosättningskommunen fattar. Det kan handla om att bl.a. ha rätt kompetens, att tjänsteutbudet ser olika ut och svårigheter att rekrytera personal under vissa perioder. Enligt 3 kap. 5 § socialtjänst- lagen ska kommunens biståndsinsatser för den enskilde utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne och vid behov i sam- verkan med andra samhällsorgan. En utredning enligt 11 kap. 1 § social- tjänstlagen ska vidare föregås av en prövning. När det gäller omfatt- ningen av en sådan prövning uttalades i prop. 1979/80:1 som låg till grund för den ursprungliga socialtjänstlagen att med utredning avses all den verksamhet som syftar till att göra det möjligt för kommunen att fatta ett beslut. Med hänvisning till angivna bestämmelser och uttalanden i förarbeten vill regeringen framhålla vikten av att den kommun som ska besluta om insatser i en annan kommun under utredningen samverkar med den kommun som ska tillhandahålla insatserna. Enligt regeringens Prop. 2010/11:49 bedömning behövs därför ingen särskild reglering i detta avseende. Lagrådet har anfört att det bör övervägas om vistelsekommunens skyl- dighet att bistå i utredningen ska omfatta alla de uppgifter som bosätt- ningskommunen begär, i stället för de uppgifter som bosättningskommu- nen behöver. Regeringen anser att det i detta ärende inte finns underlag för en sådan ändring. Bosättningskommunen kan välja att själv verkställa beslutet i vistelse- kommunen, antingen i egen regi eller via en extern utförare. Enligt 2 kap. 5 § socialtjänstlagen har kommunen möjlighet att sluta avtal med annan utförare som exempelvis annan kommun eller enskild utförare. Vistelse- kommunen bör emellertid vara skyldig att bistå bosättningskommunen med verkställighet om bosättningskommunen anser sig ha behov av det. I många fall är det orimligt för bosättningskommunen att själv utöva verkställighet i en annan kommun, särskilt om det är långa avstånd. Om vistelsekommunen ligger långt ifrån bosättningskommunen och det inte går att få tag på någon enskild utförare på plats skulle det kunna innebära höga kostnader och tidskrävande resor för utförarorganisationen i bosätt- ningskommunen att behöva ta sig till platsen för att genomföra insatser som kanske behövs . När en person avser att tillfälligt vistas i en annan kommun än bosättningskommunen, men till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjukdom har behov av stöd- och hjälpinsatser för att kunna genomföra vistelsen bedömer regeringen där- för att det är rimligt att vistelsekommunen åläggs att vid behov och på begäran från bosättningskommunen verkställa beslutet på plats. Även vistelsekommun kan välja att själv utföra insatsen eller anlita en extern utförare för detta. I de flesta fall handlar det sannolikt om likvärdiga insatser som den en- skilde har i sin bosättningskommun och ett nytt biståndsbeslut behöver då inte fattas. Men det kan innebära att omkostnaderna för att genomföra insatser i vistelsekommunen blir mer omfattande än vad en likvärdig insats för bosättningskommunen skulle bli, t.ex. kostnader för längre resor i samband med inköp eller liknande. För att det ska vara möjligt att genomföra vissa insatser krävs att bosättningskommunen infor- merar och samråder med vistelsekommunen. Att så ska ske framgår även av bestämmelserna om samverkan i socialtjänstlagen, se ovan. För att tydliggöra omfattningen av vistelsekommunens skyldighet att bistå med utredning och verkställighet anser regeringen att det finns skäl att begränsa tiden för vistelsekommunens ansvar. Med menas i detta fall kortare vistelser upp samt att den en- skilde avser att återvända till sin bosättningskommun. Alla slags vistelser omfattas som inte i sig medför att bosättningen ändras, t.ex. semester- vistelser, kortare tids studier eller arbete. Tillfälliga vistelser kan givetvis vara . fall kan bosättningskommunen däremot inte begära att vistelsekommu- nen ska bistå med verkställighet och utredning. Det innebär t.ex. att per- soner med funktionsnedsättning som studerar på folkhögskola längre än på annan ort utan att vara folkbokförd där (se t.ex. 9 § folkbok- föringslagen) givetvis kan göra det om bosättningskommunen beviljat biståndsinsatser till det . Det är dock bosätt- ningskommunen som då ansvarar för utredning och verkställighet. 2 kap 5 § socialtjänstlagen kan kommunen när det behövs sluta avtal med annan att utföra kommunens uppgifter inom . sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Krav på god kvalitet I socialtjänstlagen finns bestämmelser om god kvalitet (3 kap. 3 § SoL). Där anges att insatser inom ska vara av god kvalitet. socialtjänstlagen ska det finnas personal med lämplig utbildning och Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. Kravet på god kvalitet gäller både i och i enskild verksam- Det gäller för såväl handläggning av ärenden som genomförande av Kvalitetsparagrafen i socialtjänstlagen gäller direkt för den som bedriver verksamheten även om den bedrivs i enskild regi och den gäller oavsett om avtalet mellan kommunen och huvudmannen för en enskild verksamhet skulle sakna uttryckliga bestämmelser om t.ex. systematiskt kvalitetsarbete och personalens kompetens. Oavsett om insatserna verkställs av bosättningskommunen eller av vistelsekommunen ska kraven på god kvalitet vara uppfyllda. I de fall då en bosättningskommun begär bistånd med utredningen av ärenden av en vistelsekommun måste uppgifter kunna lämnas mellan Datainspektionen har ifrågasatt möjligheterna för kommu- ner att lämna ut uppgifter till varandra med stöd av 10 kap. 2 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400). har anfört att man i första hand bör använda möjligheten att inhämta samtycke från den I socialtjänstlagen finns flera bestämmelser som ålägger en kommun skyldighet att bistå en annan kommun med utredning. fallet när någon ansöker om insatser i en annan kommun (nuvarande 2 kap. 3 §) och när en kommun beslutar om insatser för ett barn eller en missbrukare som bytt vistelsekommun (11 kap. 4 §). Liksom i de fallen bör den förpliktelse som här åläggs kommunen att lämna information innebära att eventuell sekretess bryts (se t.ex. prop. 2002/03:53 s. 109), varvid den enskildes samtycke inte behövs. Dokumentation av ärenden enligt socialtjänstlagen ska ske enligt be- stämmelserna i 11 kap. 56 §§. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som görs samt faktiska omständigheter och händelser av bety- Prop. 2010/11:49 delse. Dokumentationen ska utformas med respekt för den enskildes integritet och han eller hon bör hållas underrättad om de anteckningar som förs om honom eller henne. För insatser enligt LSS ska dokumentation ske enligt bestämmelserna i 21 a §21 b § LSS. Dokumentationen i denna lag motsvarar i stort vad som sägs i socialtjänstlagen. har meddelat föreskrifter och allmänna råd om dokumentation vid handläggning av ärenden och genomförande av insatser enligt socialtjänstlagen, lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade (SOSFS 2006:5). har också som komplement gett ut en handbok. Den tredje upplagan av Handläggning och dokumen- tation inom utkom . Den som ansvarar för verk- ställighet av insatser enligt socialtjänstlagen och LSS, ansvarar även för att den dokumentation som ska ske i samband med genomförandet av insatsen blir utförd enligt gällande bestämmelser. Detta gäller såväl bo- sättningskommunen som vistelsekommunen. trädde den så kallade lex Sarah-bestämmelsen om anmälningsskyldighet vid allvarliga missförhållanden i kraft (14 kap. 2 § Motsvarande bestämmelse i LSS trädde i kraft den (24 a § LSS). kommer anmälningsskyldigheten att ersättas med en rapporteringsskyldighet för personal och andra som fullgör uppgifter inom viss verksamhet, och utvidgas till att avse hela , inklusive den personal som fullgör uppgifter vid Statens institutions- styrelse (prop. 2009/10:131, lex och förslag om vissa förändringar). Alla missförhållanden eller påtagliga risker för miss- förhållanden ska rapporteras till den som bedriver enskild verksamhet, till ledningen för eller till berörd socialnämnd. Rapporteringsskyldigheten gäller bara i den egna verksamheten (a. prop. Ett allvarligt missförhållande, eller en påtaglig risk för ett all- varligt missförhållande, ska också anmälas till av socialnämnden, av den som bedriver yrkesmässig enskild verksamhet eller av ledning. Enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) är det huvudsakligen arbetsgivaren som har ansvar för åtgärder, planering och liknande insatser enligt lagen. Tanken i detta fall är inte att bosättningskommunen ska anlita vistelse- kommunens personal som inhyrd arbetskraft och på så sätt överta något ansvar för dem. Avsikten är att vistelsekommunen ska utföra verkställigheten och där- med ansvara för personalen på samma sätt när kommunen verkställer insatser åt sina egna medlemmar. Den statliga tillsynen är en viktig förutsättning för att offentliga regle- ringar omsätts i praktiken och bidrar till att eventuella brister blir kända. På det sociala området är tillsynen också ett viktigt verktyg för att följa upp kvaliteten i olika verksamheter. Den tillsynsreform som trädde i kraft innebär att har ansvaret för tillsynen enligt socialtjänstlagen och LSS. Tillsynsreformen innebär också att till- synen tydliggjorts, förändrats och stärkts. Begreppet tillsyn har definie- rats och tillsynsrollen har klargjorts i lag. För att ge ökad tyngd åt till- synen har fått utökade sanktionsmöjligheter. Socialstyrel- sen har också fått ett utökat bemyndigande att meddela föreskrifter. får utfärdas inom fler områden jämfört med tidigare, om det behövs till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa. Dess- utom har barnperspektivet i tillsynen stärkts. Tillsynsreformen har även lett till att tillsynen enligt socialtjänstlagen och LSS organisatoriskt samordnats med tillsynen över hälso- och sjuk- vården. Tillsynen granskar bl.a. att kommuner och enskilda utövare som ansva- rar för verkställigheten av ett beslut lever upp till kraven om god kvalitet. 6.2 Ersättning mellan kommuner Regeringens förslag: Bosättningskommunen ska ersätta vistelsekom- munen för kostnader med anledning av verkställighet som vistelse- kommunen bistått med enligt socialtjänstlagen när en person till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjukdom har behov av insatser för att kunna genomföra en kortare tids vistelse i en annan kommun än bosättningskommunen. Ersättningen för verkställighet ska betalas enligt den ersättningsnivå som bosättningskommunen tilläm- par. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det begränsade antalet remissinstanser som yttrat sig kring ersättning har invändningar mot förslaget. Några remissinstan- ser, bl.a. , anser att utgångspunkten för ersättningen mellan kommunerna bör vara vistelsekommunens kostnad för verkstäl- lighet. kommun anför därvid att ersättning kan baseras på helt andra förutsättningar än de som den faktiska hjälpen ges under. Specialpedagogiska skolmyndigheten avstyrker att ersättningen för verk- ställighet ska betalas enligt den ersättningsnivå som bosättningskommu- nen tillämpar eftersom exempelvis folkhögskolestuderande med funk- tionsnedsättning ofta har ett större hjälpbehov i vistelsekommunen än i sin bosättningskommun. anser att vistelsekommunen ska ha rätt till ersättning även för bistånd i utredningen. Förbundet som också efterfrågar ett resone- mang om kostnader för hjälpmedel som behövs i det tillfälliga boendet. och kommun förordar en fastställd natio- nell ersättningsnivå. Skälen för regeringens förslag är det i praktiken vistelsekommunen som utreder behovet av hem- tjänst, utför insatserna och står för kostnaderna när en enskild till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjukdom har behov av stöd- och hjälpinsatser för att kunna genomföra vistelsen. att den enskilde på nytt måste ansöka om bistånd varje gång han eller hon avser att vistas i en annan kommun och att ett nytt biståndsbeslut måste Enligt 8 kap. 2 § socialtjänstlagen får kommunen ta ut skäliga av- gifter för hemtjänst enligt de grunder som kommunen bestämmer. ten får tas ut av den kommun som beviljar . betalar således eventuell avgift till vistelsekommunen i dessa fall. Det kommunalekonomiska utjämningssystemet tar inte hänsyn till even- tuella kostnader för hemtjänst till personer som endast vistas tillfälligt i Det kommunalekonomiska utjämningssystemet syftar till att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting i landet att kunna tillhandahålla sina invånare likvärdig service oberoende av kommuninvånarnas inkomster och andra strukturella för- Kostnadsutjämningen utjämnar för kostnader som kommunen inte själv En grundprincip är att endast utjämna för strukturella skill- nader i verksamheter som är obligatoriska för kommunerna och lands- Eftersom det kommunalekonomiska utjämningssystemet utgår från antalet folkbokförda invånare i kommunen respektive året före utjämningsåret, tar inte systemet hänsyn till eventuella kostnader för bistånd till personer som endast vistas tillfäl- ligt i kommunen. Kostnaderna för hemtjänst i annan kommun Utredaren har i betänkandet Ingen får vara (SOU 2009:38) analyserat omfattningen av och kostnaderna för den hemtjänst som be- viljas till personer som inte är folkbokförda i kommunen. har på utredarens begäran genomfört en registerundersökning avseende omfattningen av hemtjänst till personer som inte är folkbokförda i kom- Av registerundersökningen framgår att landets kommuner hade beviljat mycket få hemtjänsttimmar till personer som inte var folkbok- förda i kommunen. Vid den höstmätning som gjordes uppgick an- delen hemtjänsttimmar till personer som inte var folkbokförda i kom- munen till och vid sommarmätningen . Utredaren konstaterar sammanfattningsvis att omfattningen av och kost- naderna för hemtjänst som beviljas personer som inte är folkbokförda i kommunen är små ur ett nationellt perspektiv (SOU 2009:38, avsnitt 3.8 s. 97 ff). I ett särskilt yttrande till utredaren anförs att det är principiellt viktigt att de ekonomiska styrsystemen utformas så att ansvaret för verk- samhet och ekonomisk kompensation för denna hänger ihop. sätt som kommunen har ekonomiskt ansvar och ersätter utförandekom- Prop. 2010/11:49 munen då ungdomar går i gymnasieskolan i en annan kommun är det rimligt att bosättningskommunen har ekonomiskt ansvar för de individer som behöver hemtjänst och får det t.ex. i sommarstugan i en annan kom- mun. Regeringen anser att det är rimligt att bosättningskommunen behåller det ekonomiska ansvaret över enskilda när de avser att vistas i en annan kommun än bosättningskommunen för en begränsad tid, men till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjukdom har behov av stöd- och hjälpinsatser för att kunna genomföra vistelsen. När den en- skilde får hemtjänst i en annan kommun t.ex. där sommarstugan är belägen, så avlastas i det ordinarie boendet i bosättnings- kommunen. Ett ersättningssystem för hur bosättningskommunen ska ersätta vistelse- kommunen för de timmar hemtjänst eller annat den tillhandahåller kan utformas på olika sätt. Det är viktigt att systemet för ersättning mellan kommunerna inte är administrativt krångligt och kostsamt utan förefaller lämpligt och väl avvägt. En lösning skulle kunna vara att ersättningen utgår ifrån en fastslagen schablonnivå på nationell nivå. Fördelarna med detta system skulle vara att ersättningen blir densamma i hela landet. Nackdelarna är att metoden med nationell schablon tenderar att bli trub- big och administrativt omständlig. Det blir svårt att anpassa och ändra nivån och ersättningsnivån tar inte heller hänsyn till de lokala förutsätt- ningarna. Ändringar kan ta att genomföra. En annan lösning skulle kunna vara att vistelsekommunen ersätts med den faktiska kostnad som denna haft för verkställighet. Fördelen är att vistelsekommunen får ersättning för den faktiska kostnaden. Som flera remissinstanser har påpekat kan samma insatser vara mer kostsamma att genomföra i vistelsekommunen än de är att genomföra i bosättnings- kommunen, exempelvis om en person vistas på en ö som personalen måste ta sig till. Nackdelen är att framräkningen av kostnaden och faktu- rahanteringen innebär en ökad administration för båda kommunerna. En tredje lösning är att bosättningskommunen ersätter kostnaderna för verkställighet som vistelsekommunen bistått med enligt den ersättnings- nivå som bosättningskommunen normalt tillämpar. Det framstår enligt regeringen som mest rimligt att den kommun som fattar beslutet och ansvarar för kostnaderna enligt socialtjänstlagen också har kontroll över de ekonomiska konsekvenserna som ett genomförande har. I de flesta fall bör den enskilde kunna ta med sig sitt beslut och den kostnad som det innebär för t.ex. i bosättningskommunen till vistelsekommunen. Detta leder till mindre administration för båda kom- munerna. Vistelsekommunen kommer att få olika ersättningar beroende på vil- ken kommun som ersättningen utgår ifrån. Så är emellertid redan fallet när kommunen väljer att anlita en extern utförare för att verkställa insatser. Den hjälp i utredningen som vistelsekommunen kan behöva bistå Prop. 2010/11:49 bosättningskommunen med bör enligt regeringen ses som en del i sam- verkan mellan kommunerna och bedöms inte bli så omfattande att det är rimligt att administrera med ersättning. Bosättningskommunen ska således endast ersätta vistelsekommunen för den verkställighet som den på begäran bistått med. Regler för ersätt- ning till vistelsekommunen ska gälla både för biståndsinsatser enligt socialtjänstlagen och för insatser enligt LSS (se avsnitt 7.1). 6.3Särskild avgift vid dröjsmål med verkställighet