prop · GY0385 · 2011-03-22 00:00:00 — Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians förslag. anser att begreppet förmedlingsavtal bör definieras i lagtexten. Enligt finns det en risk att användningen av uttrycket förmedlingsavtal leder tanken till fastighetsförmedling. Nämnden anser att frågan vilket uttryck som ska användas i stället för återförsäljnings- avtal bör utredas närmare och att förhållandet mellan fastighetsmäklar- lagen och den föreslagna lagen klargörs. framhåller att det är angeläget att det utreds om den föreslagna lagstiftningen är tillämplig på bostadsrätter och anser att det är olämpligt om så blir fallet. instämmer i bedömningen i prome- att det inte kan uteslutas att vissa avtal kan komma att omfattas av både den föreslagna nya lagen och paketreselagen. Verket anser dock till skillnad från promemorian att den nya lagen i ett sådant fall bör tillämpas i stället för paketreselagen. har en motsatt uppfattning och ser positivt på förslaget att den nya lagen inte ska tillämpas på paketresor. anser att den föreslagna utvidgningen av konsumentbegreppet kan medföra tolkningssvårigheter och att begreppets innebörd därför bör klargöras ytterligare. Skälen för regeringens förslag lag är tillämplig när en näringsidkare till en konsument upplåter eller överlåter en rätt att utnyttja en bostadslägenhet. För att lagen ska vara tillämplig krävs att avtalet ingås för av eller att avtalet är obegränsat . Därutöver krävs att bostadslägenheten får utnyttjas under en eller flera regelbundet återkommande perioder som är bestämda i avtalet eller som kan bestämmas med ledning av detta. Lagens tillämpningsområde motsvarar i allt väsentligt tillämpningsom- rådet direktiv. Den ger dock konsumenten ett något längre gående skydd än vad som följer av direktivet i och med att det inte krävs någon kortaste brukstid för att lagen ska vara tillämplig. En av nyheterna i det nya direktivet är att dess tillämpningsområde är vidare än vad som är fallet enligt direktiv, dels genom att av- gränsningen av de avtal om tidsdelat boende som omfattas har vidgats, dels genom att avtal om långfristiga semesterprodukter omfattas. Till detta kommer att det i det nya direktivet har tagits in bestämmelser om såväl förmedlingsavtal som avtal om deltagande i bytessystem. Den nya lagen bör ges ett motsvarande tillämpningsområde. Uttrycket avtal om tidsdelat boende är, liksom de termer som används för de övriga avtalstyperna, av central betydelse för tillämpningen. De bör preciseras i lagtexten på ett sätt som förhållandevis nära ansluter till ordalydelsen av direktivets definitioner. Detta kan med fördel göras redan i en inledande bestämmelse som klargör lagens tillämpningsom- råde. Det bör i sammanhanget framhållas att syftet med lagstiftningen inte är Prop. 2010/11:85 att införa regler om någon ny form av överlåtelse, upplåtelse eller annan rättshandling i svensk rätt. I stället är det fråga om regler om konsu- mentskydd som i fråga om de avtalsförhållanden som omfattas uppställer vissa ytterligare krav. Avtal om tidsdelat boende Det nya direktivet är enligt artikel 1 tillämpligt på bl.a. avtal om tidsdelat boende. Begreppet definieras i artikel 2.1 som ett avtal som löper och som mot ersättning ger konsumenten nyttjanderätt till ett eller flera övernattningsboenden under mer än en tidsperiod. Begreppet förekommer inte direktiv. I stället talas det där om avtal som direkt eller indirekt gäller köp av nyttjanderätt till fast egendom på tidsdelningsbasis. I likhet med direktiv tar det nya direktivet sikte på samtliga de sätt som nyttjanderätten kan förvärvas på. Kravet att avtalet ska gälla fast egendom eller med andra ord ett hus, en byggnad eller en del av en byggnad, har tagits bort i det nya direk- tivet. Det omfattar därmed även avtal om nyttjanderätt till andra boende- former, exempelvis på kryssningsfartyg, i kanalbåt och i husvagn. Av direktivets ordalydelse framgår att det måste vara möjligt att övernatta i boendet. lag används uttrycket bostadslägenhet som beteckning för objektet för den upplåtna eller överlåtna nyttjanderätten. Detta uttryck förekommer i flera svenska författningar och avser normalt ett hus eller del därav som någon har rätt att nyttja som bostad. Eftersom den nya lagstiftningen föreslås vara tillämplig även på andra boendeformer än i hus eller byggnad, bör uttrycket bostadslägenhet ersättas med något annat uttryck. I promemorian föreslås boende. Ingen remissinstans invänder mot det och uttrycket framstår som ändamålsenligt. I såväl direktiv som det nya direktivet förutsätts det att nytt- janderätten erhålls mot ersättning. Vid genomförandet av direk- tiv gjordes bedömningen att rekvisitet inte behövde komma till uttryck i lagtexten, eftersom man kan förutsätta att de aktuella nyttjanderätterna alltid upplåts eller överlåts mot ersättning (prop. 1996/97:127 s. 47). Som påpekas i promemorian torde så också normalt vara fallet. Med tanke på direktivets karaktär av fullharmoniseringsdirektiv och det mer om- fattande tillämpningsområdet bör det i den nya lagen likväl anges att den omfattar avtal enligt vilka konsumenten utger ersättning för rätten att använda boendet. Avtalen ska för att omfattas av direktiv gälla under . Varaktighetskravet har i det nya direktivet ändrats till ett krav på att avtalet ska gälla . Den svenska lagen behöver anpassas till detta krav. Liksom lag bör det uttryckligen anges att lagen är tillämplig om avtalet inte är tidsbegränsat, dvs. om avtalet gäller tills vidare. Avtal om långfristig semesterprodukt Uttrycket långfristig semesterprodukt tar sikte på avtal enligt vilka en konsument mot särskild betalning får en rätt till rabatter eller andra liknande förmåner vid senare avtal om boende, vanligen i samband med Avtalet kan t.ex. innebära att en konsument mot en med- lemsavgift som betalas i förskott får tillgång till en bokningstjänst jämte rabatter och specialerbjudanden på boende och anknytande tjänster såsom tillhandahållande av resor, bil och reseförsäkringar. kommer under skiftande benämningar, bl.a. rabatt- och reseklubbar. kan vara konstruerade på olika sätt och kan vara kopplade till samverkan av flera näringsidkare i ett komplicerat nätverk av t.ex. flygbolag, rese- byråer, biluthyrningsföretag, försäkringsbolag och ägare av hotellkedjor Medlemskapet innebär att konsumenten har rätt att boka ett rabatterat boende, dock inte något visst specifikt boende. Avtalet kan i stället gälla semesteranläggningar i en viss kedja eller avse hotellboende med viss standard någonstans i världen. utnyttjandet av boendet kan också variera. Den grundläggande skillnaden mellan å ena sidan avtal om långfristig semesterprodukt och å andra sidan avtal om tidsdelat boende är att konsumenten i fråga om långfristiga semesterprodukter inte betalar för rätten att nyttja ett visst närmare specificerat boende. stället tillgång till rabatter och andra förmåner vid senare avtal. Avtal om långfristig semesterprodukt definieras i artikel 2.1 som ett avtal som löper och mot ersättning huvudsakligen ger konsumenten rätt till boenderabatter eller liknande boendeförmåner, antingen fristående eller i samband med resor eller andra tjänster. Direktivet innehåller i fråga om sådana avtal bestämmelser om informa- tion, avtalets form och innehåll, ångerrätt och betalning som i allt väsentligt motsvarar vad som gäller för avtal om tidsdelat boende. direktivet ska genomföras i svensk rätt på ett korrekt sätt krävs att lagen innehåller särskilda bestämmelser om sådana produkter. Uttrycket långfristig semesterprodukt förekommer inte i svensk lagstiftning eller i någon tidigare EU-rättsakt. Det är dock av grundläggande betydelse för den nya lagens tillämpningsområde och synes också redan ha kommit till användning i skilda sammanhang. Ingen remissinstans invänder mot att uttrycket används i lagtexten. vägande skäl finns för att långfristig semesterprodukt används i lagen. Förutsättningarna att avtalet ska gälla och gälla prestation mot ersättning för att omfattas av lagen bör komma till uttryck på samma sätt som för avtal om tidsdelat boende. Det har inte varit ovanligt att avtal som i övrigt uppfyllt förutsättningarna för tillämpning av konsumentskyddet enligt direktiv har ingåtts för , s.k. provavtal, och att avtalet innehållit villkor om automatisk förlängning vid utebliven uppsägning. har utnyttjats för att kringgå skyddsreglerna. Mot den bakgrunden har det i artikel 2.2 i det nya direktivet tagits in en bestämmelse om att man vid beräkningen av tiden ett avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt ingås på ska beakta avtalsvillkor som möjliggör auto- Prop. 2010/11:85 matisk förlängning av avtalet. Innebörden av bestämmelsen är att om avtalet t.ex. löper och innehåller villkor om automatisk förlängning vid utebliven uppsägning, så är direktivet tillämpligt trots att avtalstiden utan förlängning understiger . Regleringen är av stor vikt för konsumentskyddet. För tydlighets skull och för att säkerställa ett korrekt genomförande av direktivet bör bestämmelsen, till skillnad från vad som föreslås i promemorian, inarbetas i lagtexten. Avtal om förmedling av tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt En konsument kan överlåta sin rätt till ett tidsdelat boende till en annan konsument. Han eller hon kan göra det på egen hand, men också med hjälp av en näringsidkare. direktiv omfattar inte avtal mellan en näringsidkare och en konsument om ett sådant uppdrag. Det nya direkti- vet omfattar däremot konsumentskyddsregler vid avtal som innebär att en näringsidkare mot ersättning åtar sig att hjälpa en konsument att överlåta eller förvärva ett tidsdelat boende eller en långfristig semesterprodukt. Genomförandet av direktivet kräver att även dessa regler genomförs i den nya lagen. Avtalstypen benämns i direktivets lydelse på svenska återförsäljnings- Frågan är hur avtalstypen ska benämnas i lagtexten. försäljare avser normalt en näringsidkare som i eget namn säljer andra Näringsidkaren agerar alltså självständigt och blir i egenskap av säljare part i avtalet med den slutlige köparen. framgår av definitionen av återförsäljningsavtal i direktivet tar ett sådant avtal i stället sikte på en situation där näringsidkaren agerar som Det är alltså fråga om något annat än ett återförsäljningsavtal i den mening som uttrycket brukar användas i svensk rätt. försäljningsavtal används i den nya lagen, skulle detta kunna leda till I lagtexten bör därför användas något annat uttryck vars innebörd enligt svensk rätt ligger närmare begreppets reella innebörd I promemorian föreslås att uttrycket förmedlingsavtal i stället ska invänder mot det och anser att det finns en risk för att avtal om förmedling av tidsdelat boende eller lång- fristiga semesterprodukter kan förväxlas och sammanblandas med avtal Det kan emellertid konstateras att uttryck som förmedling, förmedlingsverksamhet och liknande förekom- mer i författningstext på en rad olika områden. Det har inte framkommit att detta föranlett missförstånd eller andra problem. har en vedertagen språklig innebörd som ligger väl i linje med den sakliga innebörden av återförsäljningsavtal i direktivet. och lämpligare uttryck föreslås inte heller av någon remissinstans. Avtal om bytessystem för tidsdelat boende Som nämns i avsnitt 4 kan innehavet av ett tidsdelat boende vara knutet till ett system som gör att konsumenten genom byten kan utnyttja boende som tillhör andra konsumenter i andra anläggningar runt om i världen. 2010/11:85 För att få delta i den här typen av bytessystem krävs som regel att konsu- menten betalar en medlemsavgift i förskott och en administrativ avgift vid varje enskilt bytestillfälle. Möjligheten att byta boende med andra framhålls ofta som ett argument vid marknadsföring av avtal om tidsdelat boende. Även på detta område har det förekommit konsumentproblem, varför det nya direktivet omfattar också avtal om deltagande i bytes- system. Med ett bytesavtal avses enligt artikel 2.1 ett avtal enligt vilket en konsument mot ersättning ansluter sig till ett bytessystem som ger konsumenten tillgång till övernattningsboenden eller andra tjänster i utbyte mot att andra personer tillfälligt tillåts dra nytta av rättigheterna i samband med dennes avtal om tidsdelat boende. Avtalet ger alltså inte någon nyttjanderätt, utan är att betrakta närmast som ett tjänsteavtal. Direktivet ställer i fråga om dessa avtal i allt väsentligt samma krav som i fråga om övriga avtal som omfattas av direktivet, bl.a. när det gäller information, form och ångerrätt. För att direktivet ska genomföras på ett fullständigt sätt är det nödvändigt att ta in motsvarande bestämmelser i den nya lagen. För att tydliggöra att regleringen tar sikte på avtalet mellan konsu- menten och den näringsidkare som tillhandahåller systemet för byte och inte det enskilda bytesavtalet bör avtalstypen benämnas avtal om bytes- system i lagtexten. Det nya direktivet är, enligt artikel 1.2, tillämpligt på avtal som ingås mellan konsumenter och näringsidkare, dvs. sument avses enligt artikel 2.1 en fysisk person som handlar för ändamål som faller utanför dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk Begreppet näringsidkare definieras i artikel 2.1 som en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke samt den som handlar i näringsidkarens namn eller för dennes räkning. I promemorian diskuteras om den nya lagen bör innehålla en definition av begreppen som avviker något från de vedertagna definitioner som förekommer i vissa centrala svenska lagar om konsumentskydd, t.ex. konsumenttjänstlagen (1985:716), konsumentköplagen (1990:932) och distans- och hemförsäljningslagen (2005:59). För att upprätthålla en en- hetlig systematik och då det nya direktivet inte kan anses lägga något hinder i vägen för det, bör dock definitionerna utformas på samma sätt som i denna näraliggande lagstiftning, som också delvis genomför EU- När näringsidkaren är ombud för konsument Enligt 1 § andra stycket lag är den lagen tillämplig också när en näringsidkare har åtagit sig att som ombud upplåta eller överlåta en bostadsandel till en konsument. Bestämmelserna har sin grund i artikel 2 tredje strecksatsen i det tidigare direktivet. Det nya direktivet saknar mot- Som framhålls i det föregående utgör direktivet inte något hinder mot att reglera även andra avtal än dem som omfattas av direktivet. Nuvarande reglering med en form av solidariskt ansvar för säljare och ombud förhindrar ett kringgående av lagstiftningen och är av stor betydelse från konsumentskyddssynpunkt. Till skillnad från vad som föreslås i promemorian bör det nuvarande ansvaret för ombudet därför behållas. Ansvaret bör gälla avtal om tidsdelat boende och avtal om långfristig semesterprodukt. Det saknas praktiska skäl att låta det omfatta avtal om förmedling, eftersom förmedlingsuppdrag vanligen är person- liga. Inte heller avtal om deltagande i ett bytessystem bör omfattas, eftersom den som tillhandahåller ett sådant system normalt torde vara näringsidkare. Rådets direktiv /314/EEG av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (paketresedirektivet) syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om resepaket som säljs eller bjuds ut till försäljning inom EES-området. Med resepaket avses en i förväg ordnad kombination av minst två av följande komponenter som säljs eller bjuds ut till försäljning till ett totalpris, nämligen transport, inkvartering eller andra turisttjänster som inte är direkt knutna till transport eller inkvartering och som utgör en väsentlig andel av resepaketet. Direktivet är utformat som ett minimiharmoni- seringsdirektiv och innehåller bestämmelser om bl.a. reseavtalets inne- håll, resenärens rätt att överlåta resan samt resenärens rättigheter vid ändringar eller fel i resan. Det finns vidare närmare föreskrifter i fråga om vilken information som ska lämnas till resenären innan ett avtal ingås. Paketresedirektivet är genomfört i svensk rätt genom paketreselagen och föreskrifter utfärdade av (KOVFS 1993:3). Med paketresa avses enligt 2 § paketreselagen ett arrangemang som har utformats innan avtal träffas. Det ska bestå av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig andel av arrangemanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvartering. Det ska vara eller inbegripa övernattning. Det ska också säljas eller marknadsföras för ett gemensamt pris eller för skilda priser som är knutna till varandra. Lagen gäller även om olika tjänster som ingår i arrangemanget ska betalas var för sig. I lagen finns närmare bestämmelser om den infor- mation arrangören ska lämna i olika avseenden och regler som också i övrigt överensstämmer med vad som följer av direktivet. Kravet att ett avtal om tidsdelat boende ska vara gör att bestämmelserna om tidsdelat boende i den nya lagen i praktiken inte är tillämpliga på paketresor. Det finns även grundläggande skillnader mellan ett avtal om en långfristig semesterprodukt och ett avtal om en paketresa. Ett avtal om paketresa avser normalt en enstaka resa, medan ett avtal om en långfristig semesterprodukt gäller och ger rätt till vissa förmåner vid återkommande bokningar. Som påpekar är det dock inte uteslutet att ett avtal om en paketresa i ett enstaka fall kan anses utgöra ett avtal om långfristig Prop. 2010/11:85 semesterprodukt i den mening begreppet föreslås få i den nya lagen. kan konstateras att direktivet inte innehåller någon bestämmelse som utesluter parallell tillämpning av paketresedirektivet. Skälen (punkt 8) säger inte annat än att tillämpningen av det nya direktivet inte ska påverka tillämpningen av paketresedirektivet. Enligt regeringens bedöm- ning finns det ingen betydande olägenhet med att den nya lagen och paketreselagen kan behöva tillämpas parallellt i de i praktiken ovanliga undantagsfall då ett avtal svarar mot rekvisiten i båda lagarna. Därmed undviks också risken att vissa avtal om långfristiga semesterprodukter medvetet utformas på ett sätt som anknyter till paketreselagen i syfte att kringgå strängare krav i den nya lagen. Konsumenten kan på vanligt sätt för sin del välja att åberopa de skyddsregler som är förmånligast. Enligt 2 kap. 2 § distans- och hemförsäljningslagen gäller inte bestäm- melserna om informationsskyldighet, lagval och risken för vissa medde- lanen i den lagen i fråga om distansavtal om upplåtelser och överlåtelser som omfattas av lagen om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boen- de. Motsvarande gäller enligt 4 kap. 2 § andra stycket hemförsäljningsav- tal om sådana upplåtelser och överlåtelser. Undantagen bör behållas och göras tillämpliga även på de avtalstyper som omfattas av den nya lagen. Tillämpningen av den nya lagen ska inte medföra att konsumenterna får ett mindre gott skydd än de får om reglerna tillämpas parallellt. aktualiserar i sitt remissvar frågan om förhållandet mellan den föreslagna lagen och bostadsrättslagen (1991:614). Enligt 1 kap. 1 § bostadsrättslagen är en bostadsrättsförening en ekono- misk förening som har till ändamål att i föreningens hus upplåta lägen- heter med bostadsrätt. För registrering av en bostadsrättsförening krävs att föreningen har minst tre medlemmar. Enligt 1 kap. 4 § ska upplåtelse av lägenhet med bostadsrätt ske till nyttjande mot ersättning och utan tidsbegränsning; en upplåtelse med bostadsrätt får endast avse hus eller del av hus. Det är inte möjligt att upplåta andelar i bostadsrätt (se rätts- fallet RÅ 1980 2:41). Inget hindrar att en bostadsrättsförening upplåter bostadsrätt till flera Detta innebär dock inte att bostadsrätten delas upp Samägarna har i stället en bostadsrätt som de gemensamt är ansvariga för gentemot föreningen. samägarna och utnyttjandet av bostadsrätten regleras i stället i avtal dem För att den nu föreslagna lagen ska vara tillämplig krävs att det är fråga om upplåtelse eller överlåtelse av nyttjanderätt under åter- kommande och tidsbegränsade tidsperioder. I förhållande till den upp- låtande bostadsrättsföreningen blir lagen således inte tillämplig, eftersom upplåtelse av bostadsrätt inte är tidsbegränsad. tillämplig på näringsidkare som marknadsför avtal som innebär medlem- skap i en bostadsrättsförening i kombination med ett avtal med övriga Prop. 2010/11:85 bostadsrättshavare om uppdelning av nyttjandet av boendet i olika åter- Sammantaget kan det konstateras att den föreslagna lagen inte är oförenlig med bostadsrättslagen. Det kan inte heller anses behövligt att i lagen klargöra på vilket sätt den är tillämplig i fråga om ett avtal som innefattar ett förvärv av en bostadsrätt. Regeringens förslag: Reklam för avtal som omfattas av lagen ska inne- hålla upplysningar om näringsidkarens skyldighet att lämna information innan ett avtal ingås och om var sådan information finns tillgänglig. Vid evenemang för marknadsföring och försäljning ska föreskriven infor- mation finnas tillgänglig. Evenemangets kommersiella syfte ska framgå redan av inbjudan. Ett avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt ska inte få marknadsföras som en investering. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorians lagförslag innehåller inte något förbud mot att marknadsföra avtal om tidsdelat boende eller långfristiga semester- produkter som en ekonomisk investering. Det finns inte heller några uttryckliga bestämmelser om att näringsidkaren redan i inbjudan till ett marknadsförings- eller försäljningsevenemang ska klargöra eveneman- gets kommersiella syfte och att det är fråga om marknadsföring. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inget att erinra mot förslagen i promemorian. anser att det bör tas in uttryckliga bestämmelser i den nya lagen som innebär att det är förbjudet att påstå att ett avtal innebär en ekonomisk investering, såvida inte näringsidkaren kan visa att så är fallet. För att säkerställa ett full- ständigt genomförande av direktivet bör den nya lagen vidare, enligt , innehålla ett uttryckligt krav på att det kommersiella syftet hos ett marknadsförings- eller försäljningsevenemang ska framgå redan av inbjudan till evenemanget. Skälen för regeringens förslag I artikel 3.1 föreskrivs att medlemsstaterna ska se till att all reklam för avtal som omfattas av direktivet innehåller upplysningar om att det är möjligt att få information om produkterna enligt vad som följer av artikel 4.1 och var sådan information finns tillgänglig. En motsvarande reglering finns i artikel 3.3 direktiv och i 4 § andra stycket lag. En liknande bestämmelse bör finnas i den nya lagen, för att genomföra artikel 3.1. Reklam för produkter som omfattas av lagen bör alltså innehålla upplysningar om att näringsidkaren är skyldig att lämna viss information innan ett avtal ingås och om var sådan information finns. Evenemang för marknadsföring och försäljning Artiklarna 3.2 och 3.3 innehåller särskilda bestämmelser om evenemang där avtal som omfattas av direktivet marknadsförs. Det som avses är möten som arrangeras av en näringsidkare i syfte att få konsumenter att ingå avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt, avtal om förmedling av sådana avtal eller avtal om deltagande i bytessystem. Normalt är det fråga om sammankomster utanför näringsidkarens fasta försäljningsställe, exempelvis på hotell, restauranger eller liknande. Bestämmelserna har tillkommit mot bakgrund av att det ofta före- kommer att konsumenter, bl.a. turister på semesterorter, förmås att bege sig till ett sådant möte i tron att de ska hämta ut en lotterivinst, delta i en marknadsundersökning eller liknande. Först när konsumenten kommer till evenemanget framgår det att det är fråga om marknadsföring och ett säljmöte.