prop · GY03165d2 · 2011-09-20 00:00:00 — Sådana föreskrifter kan regeringen meddela som verkställighetsföreskrifter (jfr avsnitt 6.2). Informationsbestämmelsen förs inte över till denna lag. Paragrafen ersätter 10 a kap. 6 § SBL. I paragrafen anges att en näringsidkare ska underrätta om Prop. 2010/11:165 verksamheten upphör eller ändras eller om något annat förhållande som har tagits upp i en ansökan om identifiering har ändrats. Paragrafen ersätter 10 a kap. 7 § SBL. I paragrafen anges förutsättningarna för att återkalla ett identifieringsbeslut. Redovisning och betalning av mervärdesskatt Paragrafen ersätter 10 a kap. 8 § SBL. I paragrafen regleras skyldigheten att redovisa mervärdesskatt. Paragrafen ersätter 10 a kap. 9 § SBL. I paragrafen anges redovisningsperiodens längd. Paragrafen ersätter 10 a kap. 10 § SBL. I paragrafen anges vilka uppgifter som ska framgå av en e-handels- deklaration. Paragrafen ersätter 10 a kap. 11 § första stycket SBL. Av paragrafen framgår att belopp som redovisas i en e-handels- deklaration ska anges i euro. I 10 a kap. 11 § andra stycket SBL finns också närmare upplysningar om valutaomräkning. En sådan konkretistering av lagens bestämmelser behöver inte regleras i lag. Vad som anges i 10 a kap. 11 § andra stycket SBL kommer i fortsättningen att regleras i förordning (jfr avsnitt 6.2). Paragrafen ersätter 10 a kap. 12 § SBL. I paragrafen anges när en e-handelsdeklaration senast ska ha kommit in till . Paragrafen ersätter 10 a kap. 13 § SBL. I paragrafen anges att ett beslut om mervärdesskatt anses ha fattats i enlighet med lämnad deklaration. Paragrafen ersätter 10 a kap. 14 § SBL. I paragrafen anges när och hur mervärdesskatt som redovisas i en e-handelsdeklaration ska betalas. Paragrafen ersätter 10 a kap. 15 § SBL. I paragrafen regleras omprövning av beslut om identifiering eller återkallelse. Paragrafen ersätter 10 a kap. 16 § SBL. I paragrafen anges de tidsfrister som gäller när på eget initiativ omprövar beslut om identifiering eller återkallelse. Paragrafen ersätter 10 a kap. 17 § SBL. I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter, anges vilka bestämmelser i skatteförfarandelagen som gäller vid omprövning av beslut om mervärdesskatt som redovisas enligt denna lag. Paragrafen ersätter 10 a kap. 18 § SBL. I paragrafen regleras överklagande av beslut om identifiering eller återkallelse. Tredje stycket har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen ersätter 10 a kap. 19 § SBL. I paragrafen regleras överklagande av beslut om mervärdesskatt som redovisas enligt denna lag. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen ersätter 10 a kap. 20 § SBL. I paragrafen anges att skatteförfarandelagens bestämmelser om uppgifter som lämnas för någon annans räkning, begäran om omprövning som lämnas i rätt tid till domstol samt besluts verkställbarhet ska tillämpas i fråga om identifiering och återkallelse. I 10 a kap. 20 § SBL hänvisas dessutom till följande paragrafer i skattebetalningslagen: 1 kap. 1 och 3 §§, 2 kap. 5 § och 7 § första stycket samt 23 kap. 9 §. Dessa hänvisningar får inte någon motsvarighet. Hänvisningarna till 1 kap. 1 och 3 §§ fyller inte någon funktion i förevarande lag och slopas därför. Bestämmelserna i 2 kap. 5 och 7 §§ SBL om beskattningsverksamhetens organisation är upphävda. Bestämmelsen i 23 kap. 9 §SBL anger hur skattedeklarationer och andra handlingar ska förvaras och gallras hos . Detta kommer fortsättningsvis att regleras i förordning. Paragrafen ersätter 10 a kap. 21 § SBL. Paragrafen innehåller hänvisningar till de bestämmelser i skatteförfarandelagen som ska tillämpas vid redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt enligt denna lag. Punkten 13 har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I 10 a kap. 21 § SBL hänvisas även till 1 kap. 1 och 3 §§, 2 kap. 5 § och 7 § första stycket samt 23 kap. 9 § samma lag. Dessa hänvisningar ersätts inte, se kommentaren till 22 §. Översynen av skatteförfarandereglerna har, som tidigare nämnts, lett till att bestämmelserna i skattebetalningslagen i viss mån har ändrats eller helt slopats. Så är fallet med följande bestämmelser som omfattas av hänvisningarna i 10 a kap. 21 § SBL: 10 kap. 37 §, 11 kap. 1 och 20 §§, 14 kap. 6 och 8 §§, 17 kap. 10 §, samt 23 kap. 7 och 9 §§. Bestämmelserna kommenteras nedan. 10 kap. 37 § SBL handlar om redovisningsskyldighet vid avveckling. Bestämmelsen fördes över från mervärdesskattelagen när skattekontosystemet infördes. Bestämmelsen är en kvarleva som hänger samman med att redovisningsskyldighet uppkom först när den skattepliktiga omsättningen för kalenderår översteg . I samband med reformering av mervärdesskatten slopades begreppet redovisningsskyldig som självständigt begrepp och i fortsättningen skulle i princip samtliga skattskyldiga vara redovisningsskyldiga (prop. 1989/90:111 s. 132 f.). Eftersom den tidigare årsomsättningsgränsen var det direkta skälet till att aktuell bestämmelse om redovisningsskyldighet vid avveckling infördes förs bestämmelsen inte över till skatteförfarandelagen. Hänvisningen till 10 kap. 37 § SBL i denna lag utgår på samma grund. I 11 kap. 1 § SBL anges vad som avses med beskattningsbeslut. Termen beskattningsbeslut används inte i skatteförfarandelagen. I stället används uttrycket beslut om skatt med olika preciseringar, som t.ex. beslut om arbetsgivaravgifter. Att definiera vad som avses med uttrycket bedöms inte vara nödvändigt. Motsvarande lagtekniska metod används i denna lag. I 11 kap. 20 § SBL anges bl.a. att om ett beslut om omprövning har meddelats och beslutet är av betydelse för debiteringen av skatt, avgift eller ränta, ska göra den debitering eller den ändring i debiteringen som föranleds av beslutet. Detsamma gäller om en domstol har meddelat ett beslut enligt skattebetalningslagen. I fortsättningen ska både underlag och skatt fastställas i ett och samma beslut. De beräkningar och åtgärder som ska göras på grund av en omprövning kommer därför i fortsättningen alltid att ingå i omprövningen. Bestämmelser om taxerings- och debiteringsåtgärder efter beslut blir därför överflödiga. Även när det gäller beslut fattade av domstol kan behovet av bestämmelser om taxerings- och debiteringsåtgärder ifrågasättas. Givetvis är det uppgift att vidta de verkställighetsåtgärder som föranleds Det är en självklarhet som gäller utan att det särskilt anges i lagen. Skatteförfarandelagen innehåller därför inte någon motsvarighet till 11 kap. 20 § SBL. I 14 kap. 6 § SBL finns bestämmelser om att och skattskyldiga får komma överens om att träffas för att diskutera oklarheter i ett aktuellt ärende. infördes ursprungligen 1978 som ett smidigt och informellt komplement till revisionsinstitutet (prop. 1977/78:131 s. 254). Redan i förarbetena till besöksinstitutet framhölls att den omständigheten att det saknades bestämmelser om besök inte hindrade att tjänstemän och skattskyldiga träffades för att reda ut oklarheter i ett aktuellt ärende utan att det snarare var önskvärt att sådana besök kom till stånd. Skälet till regleringen var alltså inte att frivilliga besök kräver författningsstöd. Det som motiverade en reglering var i stället att det inom skatteförvaltningen fanns en osäkerhet om det var tillåtet att använda frivilliga besök för att reda ut oklarheter i ett ärende (prop. 1977/78:131 s. 149 f., 158 f. och 247 f.). är läget helt annorlunda och bestämmelsen framstår därför som onödig och förvirrande i den meningen att det kan uppfattas som oklart om frivilliga besök som inte omfattas av bestämmelsen är tillåtna. Med hänsyn härtill och till att det ur rättsskyddssynpunkt saknas skäl att ha en bestämmelse om besök tas den inte med i skatteförfarandelagen. Bestämmelserna i 14 kap. 8 § SBL handlar om myndighets skyldighet att lämna ut uppgifter. Det rör sig dels om bestämmelser som bryter sekretessen hos myndigheter så att de kan lämna uppgifter som behövs för skattekontrollen till , dels om under vilka förutsättningar får lämna sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter. Bestämmelser i dessa ämnen kommer i fortsättningen ges i förordning. Hänvisningen till 14 kap. 8 § SBL kommer därför ersättas med en bestämmelse i förordning. Hänvisningen till 17 kap. 10 § SBL ersätts inte, se kommentaren till 24 §. Hänvisningen till 23 kap. 7 och 8 §§ SBL ersätts av en gemensam hänvisning till 68 kap. SFL. Härav följer att ett beslut gäller . Laga kraft krävs alltså inte för att besluten ska bli gällande. Det innebär t.ex. att skyldigheten att betala en beslutad skatt inte påverkas av en begäran om omprövning eller ett överklagande. I 23 kap. 8 § SBL sägs att verkställighet enligt utsökningsbalken får äga rum innan det aktuella beslutet fått laga kraft. Av 70 kap. 3 § SFL framgår att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske. Att det gäller även om beslutet inte fått laga kraft följer av att beslut gäller enligt aktuell bestämmelse. I 23 kap. 9 § SBL anges hur skattedeklarationer och andra handlingar ska förvaras och gallras hos . Detta kommer i fortsättningen att regleras i förordning (se avsnitt 6.2). Hänvisningen till 23 kap. 9 § SBL kommer därför att ersättas med en bestämmelse i förordning. Bestämmelserna om betalningssäkring och bevissäkring finns i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, benämnd betalningssäkringslagen, och lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet, benämnd tvångsåtgärdslagen. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning regleras i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, Prop. 2010/11:165 m.m., benämnd ersättningslagen. Dessa lagar upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelserna om bevissäkring, betalningssäkring och ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning regleras därefter i skatteförfarandelagen. För att ersättning ska kunna beviljas och åtgärder i form av bevis- och betalningssäkring ska kunna vidtas även fortsättningsvis hänvisas här till 43, 45 och 46 kap. SFL. Paragrafens innehåll motsvarar bestämmelsen i 17 kap. 10 § SBL. Enligt 17 kap. 10 § SBL får indrivning inte begäras av ett belopp som omfattas av anstånd. Någon motsvarande bestämmelse förs inte in i skatteförfarandelagen. Anledningen är att bestämmelsen i fråga om de skatter och avgifter som registreras på skattekontot blir helt överflödig i och med att anstånd, som har beviljats före skattens eller avgiftens förfallodag, föreslås bli registrerat på skattekontot på förfallodagen. Mervärdesskatt som redovisas och betalas enligt förevarande lag och motsvarande bestämmelser i ett annat EU-land, ska inte registreras på skattekontot. Det finns därför skäl att i lagen föra in en bestämmelse som förhindrar indrivning av skatt som omfattas av anstånd. Paragrafen ersätter 10 a kap. 22 § SBL. I paragrafen regleras näringsidkarens skyldighet att dokumentera och presentera erforderligt underlag för beskattningen och kontroll. Lagen föreslås träda i kraft . Den ska tillämpas på mervärdesskatt hänförlig till redovisningsperioder som börjar efter utgången av . Äldre föreskrifter ska alltså fortfarande gälla för redovisningsperioder som har börjat före ikraftträdandet. Betalningssäkringslagen, ersättningslagen och tvångsåtgärdslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkterna 14, 15 och 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser anges att nämnda lagar fortfarande ska gälla för betalningssäkring och tvångsåtgärder som avser redovisningsperioder före den tidpunkt då skatteförfarandelagen ska tillämpas samt för kostnader i ärenden och mål om skatt som har inletts före utgången av 2011. 1.3Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624) Ändringen är föranledd av att betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen och ersättningslagen ska upphävas och ersättas med bestämmelser i De tre förstnämnda lagarna gäller för kupongskatt. Skatteförfarandelagen gäller dock inte för kupongskatt. För att behålla den gällande ordningen hänvisas till skatteförfarandelagens bestämmelser om bevissäkring, betalningssäkring, ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning samt om uppgifter och handlingar som ska undantas från kontroll. Ändringen i tredje stycket föranleds av att termen taxering inte används i skatteförfarandelagen (se avsnitt 5.3.2). I nuvarande andra stycket hänvisas till 6 kap. 2 § samt 7 kap. 1 och 2 §§ taxeringslagen (1990:324), förkortad TL. Taxeringslagen upphävs och ersätts av skatteförfarandelagen. Bestämmelsen i 6 kap. 2 § TL om att föreläggande vid vite inte får överklagas förs inte över till skatteförfarandelagen. I fortsättningen ska nämligen vitesförelägganden få överklagas. Skälen för förslaget redovisas i avsnitt 20.9. Bestämmelsen i 7 kap. 1 § TL om att vite inte får föreläggas staten, kommunen eller tjänsteman i tjänsten slopas också. Denna ändring behandlas i utredningens betänkande under rubriken om vite som inte får någon motsvarighet (se betänkandet s. 1159 f.). I första stycket anges vilken förvaltningsrätt som är behörig att pröva en ansökan om utdömande av vite. Som redan har nämnts ska vitesförelägganden i fortsättningen få överklagas, vilket innebär att det inte längre finns behov av en bestämmelse om att vid utdömande av vitet får även vitets lämplighet prövas. Hänvisningen till 7 kap. 2 § TL behöver därför inte heller ersättas. Hela andra stycket slopas därför. Ett beslut om föreläggande vid vite ska enligt 68 kap. 1 § SFL gälla . För att ett beslut om föreläggande vid vite enligt första stycket också ska gälla tas en sådan bestämmelse in i andra stycket. Stycket har införts i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen i paragrafen föranleds av att taxeringslagen upphävs och ersätts av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Begreppen skatterevision och taxeringsrevision ersätts i skatteförfarandelagen med begreppet revision (se avsnitt 5.3.2). Hänvisningen till bestämmelserna i taxeringslagen om taxeringsrevision ersätts i första stycket med en hänvisning till bestämmelserna om revision i 41 kap. och vitesföreläggande i 44 kap. skatteförfarandelagen. Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ett beslut om föreläggande vid vite ska enligt 68 kap. 1 § SFL gälla . För att ett beslut om föreläggande vid vite enligt förevarande paragraf också ska gälla tas en sådan bestämmelse in i ett nytt andra stycke. Stycket har införts i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen i paragrafen föranleds av att skattebetalningslagen upphävs och ersätts av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Ändringarna i sjunde stycket föranleds av att termen eftertaxering inte Prop. 2010/11:165 används i skatteförfarandelagen (se avsnitt 5.3.2). Hänvisningen i åttonde stycket till 18 kap. SBL ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. I avsnitt 20.9 föreslår regeringen att vitesförelägganden ska få överklagas. Det avses även gälla vitesförelägganden enligt förevarande lag, vilket uppnås genom ändringen i första stycket. Andra stycket har ändrats i enlighet med Lagrådets förslag. Hänvisningen i första stycket till taxeringslagens bestämmelser om överklagande av förvaltningsrättens och kammarrättens beslut ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Hänvisningen till taxeringslagen i nuvarande andra stycket innebär att det allmänna ombudet även får föra talan till förmån för den skattskyldige. Den förvaltningsrättsliga principen om att ett beslut ska ha gått parten emot för att denne ska få överklaga går inte att tillämpa på det allmänna ombudets rätt att överklaga beslut. Av själva syftet med funktionen allmänt ombud följer dock att det allmänna ombudet får överklaga alla beslut. Det behövs därför inte någon särskild bestämmelse om att det allmänna ombudet får överklaga beslut till fördel för den som det gäller. Innehållet i 6 kap. 9 a § TL och dess motsvarighet i 22 kap. 8 § SBL flyttas därför inte över till skatteförfarandelagen. Av den anledningen utgår andra stycket. Däremot behövs det en bestämmelse om att det allmänna ombudet får överklaga förvaltningsrättens och kammarrättens beslut till fördel för den som beslutet gäller. Den bestämmelsen ges i 67 kap. 30 § SFL och omfattas alltså av hänvisningen i första stycket. Lagen föreslås träda i kraft och tillämpas på utdelning som lämnas efter utgången av 2011. Betalningssäkringslagen och tvångsåtgärdslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkterna 14 och 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser sägs att nämnda lagar fortfarande ska gälla för skattepliktiga händelser som har inträffat före utgången av 2011. Det innebär att nämnda lagar alltjämt gäller i fråga om utdelning som har lämnats före ikraftträdandet. Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning regleras i skatteförfarandelagen. bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2011. Detsamma ska gälla den nya hänvisningen i 1 § tredje stycket 1 till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2011. Punkten har införts i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen klargör när de nya lydelserna av 4 § tredje stycket och 27 § sjunde stycket ska tillämpas första gången och vad som gäller i fråga om förlängda respektive förkortade räkenskapsår. Se även kommentaren till punkten 26 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. För att rätten att överklaga vitesförelägganden ska få genomslag direkt anges att de nya lydelserna av 23 § och 29 § första stycket ska tillämpas på vitesförelägganden som meddelas efter utgången av 2011. Sådana vitesförelägganden får alltså överklagas även om de skulle avse en utdelning som har lämnats före ikraftträdandet. 1.4Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Paragrafen innehåller bestämmelser om skatteavdragsbrott. Enligt nuvarande lydelse döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att fullgöra skyldighet att göra skatteavdrag på sätt som föreskrivs i skattebetalningslagen för skatteavdragsbrott. Reglerna om skatteavdrag kommer i fortsättningen att finnas i skatteförfarandelagen. Skatteavdrag för dem som är skyldiga att betala skatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, förkortad SINK, och lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., förkortad A-SINK, ska hädanefter regleras i skatteförfarandelagen. Det straffrättsliga ansvaret bör vara detsamma oavsett om skatteavdraget avser preliminär skatt eller särskild inkomstskatt. Hänvisningen till skattebetalningslagen ersätts därför med en hänvisning till skatteförfarandelagen. Det innebär att det straffrättsliga ansvaret utvidgas till att även omfatta skatteavdrag för särskild inkomstskatt. Begreppet självdeklaration ersätts med begreppet inkomstdeklaration i skatteförfarandelagen. Genom ändringen i förevarande paragraf anpassas ordalydelsen till den nya terminologin. Se avsnitt 5.3.2. Ändringen av paragrafen är en konsekvens av förslaget att utvidga undantaget från skattetillägg vid frivillig rättelse. Se avsnitt 17.7.2 och författningskommentaren till 49 kap. 10 § 2 SFL. Skattetillägg ska enligt 49 kap. 10 § 2 SFL inte tas ut om den uppgiftsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften. Skattetillägg ska inte tas ut av den som på grund av information om verkets generella kontrollaktioner rättar en oriktig uppgift. Om den uppgiftsskyldige agerar på grund av informationen från anses rättelsen gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Är det däremot så att har beslutat om revision eller annan kontroll av den uppgiftsskyldige som omfattar den aktuella frågan, kan en rättelse inte anses gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Detsamma gäller en rättelse som sker efter att den uppgiftsskyldige av någon annan anledning har skäl att tro att har uppmärksammat den oriktiga uppgiften i det enskilda fallet. Sambanden mellan de straffrättsliga och administrativa sanktionssystemen gör att förutsättningarna för att frivilligt rätta en oriktig uppgift utan att riskera sanktioner bör vara desamma. Förevarande paragraf bör därför utformas på samma sätt som bestämmelsen i 49 kap. 10 § 2 SFL. Därför ersätts frivilligt med på eget initiativ. Den omständigheten att har informerat om en generell kontrollaktion ska alltså i fortsättningen inte hindra en åtgärd på eget initiativ. När det gäller frågan om rättelser som görs i andra situationer ska anses ha skett på eget initiativ får praxis och förarbeten till bestämmelserna om frivillig rättelse även i fortsättningen vara vägledande för bedömningen (se t.ex. NJA 1974 s. 26, NJA 2003 s. 499 och prop. 1971:10 s. 261). Ändringen påverkar givetvis inte nivån på det beviskrav som åklagaren har att fullgöra (NJA 2004 s. 692). Begreppen skatterevision och taxeringsrevision som används i skattebetalningslagen respektive taxeringslagen används inte i skatteförfarandelagen, se avsnitt 5.3.2. Om orden skatte- eller taxeringsrevision byts ut mot endast revision kommer, som Lagrådet har påpekat, den nödvändiga anknytningen till skatteförfarandet att gå förlorad. Ordet revision har därför i första stycket ersatts med orden revision av . Lagen föreslås träda i kraft . De äldre bestämmelserna i 6, 7 och 14 §§ gäller fortfarande i fråga om gärningar som har begåtts före ikraftträdandet. Bestämmelsen klargör när den nya bestämmelsen i 7 § andra stycket ska tillämpas första gången och vad som gäller i fråga om förlängda respektive förkortade räkenskapsår. Se kommentaren till punkten 26 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Punkten har införts efter förslag av Lagrådet. Det ökade utrymmet för ansvarsbefrielse bör få genomslag direkt. Bestämmelserna i 12 § i dess nya lydelse ska därför tillämpas på åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet oavsett när den brottsliga gärningen har begåtts. Se kommentaren till punkten 10 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Punkten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 1.5Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) De nya bestämmelserna i §§ ersätter 2 kap. 1 och 37 §§ samt 7 kap. 58 §§ TL. Taxeringslagen ska upphävas och ersättas med bestämmelser i skatteförfarandelagen. Skattenämnderna avskaffas och besluten ska i stället fattas av en särskilt kvalificerad beslutsfattare (se avsnitt 20.2.3). Nuvarande bestämmelser om skattenämnd i 2 kap. 1 och 37 §§ samt 7 kap. 58 §§ TL slopas alltså. Bedömningen att skattenämnderna bör avskaffas gäller enbart inom det område som regleras i taxeringslagen. Avskaffandet av skattenämnderna omfattar därför inte användandet av en skattenämnd vid fastighetstaxeringen. Inom fastighetstaxeringsförfarandet kommer det alltså även i fortsättningen att finnas skattenämnder. Hänvisningen i 3 § till en skattenämnd enligt taxeringslagen ersätts därför med självständiga bestämmelser i förevarande lag. I 3 § anges att det ska finnas en skattenämnd vid varje skattekontor och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att en skattenämnd ska bestå av flera avdelningar. Bestämmelserna om skattenämnd ska i så fall även gälla avdelning. I 20 kap. 3 § anges vilka ärenden som ska avgöras i skattenämnd. Paragrafen är ny. Enligt 1 § ersättningslagen gäller lagen ärenden och mål om bl.a. avgifter och taxering av fastighet. Ersättningslagen ska upphävas när skatteförfarandelagen träder i kraft och bestämmelser om ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning kommer i fortsättningen att ges i den lagen.