prop · GZ0351 · 2011-12-20 00:00:00 — De lokala bestämmelserna för varje kyrkogård och gravområde får sedan reglera gravplatsens utformning, planteringsmöjligheter, kulturmiljö och annat sådant som kan motivera inskränkningar i gravrättsinnehavarens bestämmanderätt. Fonus ifrågasätter den av utredningen valda lösningen när det gäller gravskicken. Man anser att regelsystemet blir svårt att överblicka för såväl huvudmännen som den enskilde. Föreningen anser att de definitioner av olika gravskick och gravanläggningar som anges i utredningen inte bör införas i begravningsförordningen. I stället bör upplåtelseformerna definieras i lagen enligt följande 1) med upplåtande av gravrätt, 2) med upplåtande av begränsad gravrätt, 3) utan gravrätt samt 4) anonym. Därmed ges de lokala begravningshuvudmännen frihet att själva besluta utifrån lokala behov och traditioner. och påtalar att det räcker att tala om grav- Prop. 2011/12:51 plats med gravrätt, gravplats med begränsad gravrätt och anonym grav- anser att ett sätt att stävja den begreppsförvirring som råder, kan vara att ges uppgiften att godkänna benämningen på och definitionen av nya gravskick inom ett förvaltningsområde innan det tas i bruk. Skälen för regeringens förslag och bedömning Av begravningslagens definition av termen gravsättning (1 kap. 1 § begravningslagen) följer att det finns tre typer av gravsättning: 1) placering av stoft eller aska på en bestämd gravplats, 2) placering eller utströende av aska i minneslund och 3) spridning av aska på annan plats än begravningsplats. Allteftersom människors önskemål om gravsättning har förändrats har dock nya former för gravsättning börjat användas. Dessa gravsättningsformer ligger delvis utanför lagens definition. Det handlar framförallt om placering av stoft eller aska i askgravlund (asklund) och kistminneslund. I sådana fall är det fråga om kollektiva former för placering av stoft eller aska, men som inte är att betrakta som minneslund. För att dessa former av gravsättning ska omfattas av lagens definition av termen gravsättning bör definitionen vidgas och kompletteras med texten placering av stoft eller aska inom ett gemensamt gravområde. I takt med att nya gravskick växer fram är det viktigt att den ursprungliga formen av minneslund finns kvar som ett alternativ för de människor som vill ha den anonymitet det innebär att namnuppgifter saknas på platsen. Minneslund är ett gemensamt gravområde där askor grävs ner eller strös ut utan att namnuppgifter lämnas på platsen. Vid gravsättning i minneslund känner de anhöriga inte till platsen för gravsättningen. Utredningen har vidare fört fram att tillämpningen av de nya gravsättningsformerna kan skilja sig åt från en huvudman till en annan. Det finns bl.a. oklarheter när det gäller den centrala frågan om huruvida upplåtelserna sker med eller utan gravrätt samt vilka rättigheter och skyldigheter en gravrättsinnehavare har vid olika typer av upplåtelse. Utredningen har framfört att den osäkerhet och begreppsförvirring som råder inte är bra och i slutänden drabbar enskilda. I första hand riskerar anhöriga att drabbas på så sätt att man kanske väljer en gravsättningsform utifrån vissa förutsättningar som senare visar sig inte gälla. I vissa fall kan det även vara den avlidne själv som drabbas så till vida att eventuella önskemål om begravningssätt som han eller hon har uttryckt före sin död riskerar att inte bli uppfyllda. Utredningen har som lösning på de identifierade problemen föreslagit att de olika formerna för gravsättning ska definieras i författning. Regeringen är dock inte övertygad om att definitioner på lag- eller förordningsnivå är lösningen. Samhället utvecklas och nya influenser påverkar ständigt människors önskemål om formen för gravsättning. Genom att införa särskilda definierade gravsättningsformer i författning, riskerar dessa att uppfattas som de enda godkända gravsättnings- Eftersom olika former för gravsättning utvecklas kontinuerligt, Prop. 2011/12:51 bör systemet i stället vara flexibelt och anpassningsbart till ändrade för- Det finns heller inte någon praktisk eller rättslig betydelse som ställer krav på att de olika gravsättningsformerna definieras i lag eller förordning. Det är inte gravsättningsformen i sig, utan frågan om gravrätt samt om gravrätten är förenad med någon form av restriktioner som får praktiska eller juridiska konsekvenser. Även om gravsättningsformerna inte bör definieras i författning finns det skäl att i lagen klargöra att en upplåtelse av gravrätt kan ske med begränsningar och i vilka avseenden detta får ske (se avsnitt 6.1). I avsaknad av en rättslig reglering kan det finnas ett värde i att begravningshuvudmännen, gärna tillsammans med andra intressenter, kommer överens om vilka benämningar som ska användas och vilken innebörd de olika benämningarna ska ha, om de ska kunna upplåtas med gravrätt med eller utan begränsningar eller om fråga är om anonyma gravplatser. Det förtjänar att erinras om att det redan finns ett faktablad Gröna Fakta 5/2005, Begrepp inom begravningsverksamheten som har utgivits av , , Föreningen , , samt Movium, . Huvudmännen bör, tillsammans med övriga intressenter, även fortsättningsvis kunna enas om hur olika gravsättningsformer ska benämnas och vad de innebär, exempelvis genom utarbetande av gemensamma definitioner en manual för huvudmännen. Det är i detta sammanhang återigen angeläget att påpeka att det viktigaste är att det klart framgår huruvida de olika formerna för gravsättning som en huvudman erbjuder upplåts med gravrätt eller ingen rätt alls. Andra frågor såsom rätten att sätta blommor eller andra utsmyckningar regleras lämpligen, liksom , i ordningsregler för begravningsplatsen. Denna ordning ger huvudmännen ett utrymme att själva utifrån lokala behov och traditioner ordna begravningsplatserna. Utredningen har föreslagit definitioner av uttrycken begränsad gravrätt och andra begängelsemetoder samt en ny definition av termen kremering. Utredningens förslag att öppna upp lagstiftningen för godkännande av andra begängelsemetoder än kremering är intressant men kräver ytterligare överväganden innan det kan läggas till grund för en författningsändring. Behov av en ny definition av termen kremering behövs därför inte. Inte heller finns det ett behov av definition av uttrycket begränsad gravrätt (se i stället förslag i avsnitt 6). Tid mellan dödsfall och gravsättning eller Regeringens förslag: Den längsta tillåtna tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering ska förkortas till en månad. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att det bör vara huvudmannen för begravningsverksamheten som ska få medge anstånd med gravsättning och kremering, om det finns skäl för det, efter Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att det är viktigt att bryta den rådande trenden med allt längre väntetider mellan dödsfall och anser att den föreslagna tidsfristen fortfarande är för lång. Med hänsyn till de förändringar av kroppen som kan uppstå trots kylanordningar, är det inte etiskt försvarbart att förvara den avlidna längre än maximalt . remissinstanser bl.a. stift och påtalar att om den föreslagna förändringen ska få önskvärt genomslag bör det krävas sär- skilda eller synnerliga skäl för att huvudmannen ska kunna medge ställer sig tveksam till att man lagstiftar om att gravsättning och kremering ska ske inom efter dödsfallet, särskilt om detta införs utan att det finns tillräckliga sanktionsmöjligheter eller fungerande uppföljningsregler. med gravsättning eller kremering bör ges av och inte av en lokal kyrkogårdsmyndighet som utredningen föreslagit. Skälen för regeringens förslag Stoftet efter en avliden eller en dödfödd ska, enligt 5 kap. 10 § första stycket begravningslagen (1990:1144), kremeras eller gravsättas möjligt och senast efter dödsfallet. enligt bestämmelsens andra stycke, medge anstånd med kremeringen eller gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det. har kremerats eller gravsatts inom föreskriven tid, ska , enligt tredje stycket i bestämmelsen, undersöka anledningen till dröjs- målet och, om det behövs, underrätta den kommun som i sista hand har att ordna med gravsättningen. Huvudregeln är, som framgår av bestäm- melsens ordalydelse, att kremering eller gravsättning ska ske När bestämmelsen infördes genom begravningslag uttalade departementschefen att det tidigare hade legat i sakens natur att stoftet efter en avliden person måste omhändertas skyndsamt men att utvecklade möjligheter att förvara stoftet innebar en ökad risk för att kremering eller gravsättning i vissa fall kunde komma Departementschefen ansåg att det därför behövdes en bestämmelse om när gravsättning av stoft eller kremering senast ska äga Under lagstiftningsarbetet hade ifrågasatt om inte tiden borde bestämmas till mindre än . Som skäl härför anförde att vissa frånstötande förändringar av kroppen uppstår trots kylanordningar, vilket motiverar balsamering, ett tungt arbete som dessutom medför smittorisker. Departementschefen fann det angeläget att se till att stoft gravsätts eller kremeras skyndsamt och anförde vidare: I allmänhet äger också detta rum efter dödsfallet. Särskilt svårigheter för de efterlevande att kunna närvara vid gravsättningen leder dock ibland till att denna kan fördröjas, och i vissa fall kan omständigheterna vara sådana att dröjsmålet blir avsevärt. De varierande förhållandena medför att det i lagstiftningen bör anges som vid förekomsten av särskilda skäl ska kunna förlängas. Den grundläggande bestämmelsen om den tid inom vilken stoft ska gravsättas eller kremeras bör bestämmas så att kravet på skyndsamhet understryks som de efterlevande ges så god tid att ombesörja gravsättningen att de bara i undantagsfall ska behöva begära anstånd. I våra grannländer är tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering reglerad på olika sätt. I sker gravsättning eller kremering normalt och i gäller samma sak. I finns däremot ingen lagstadgad tidsgräns utan lagen anger att begravning ska ske utan onödigt dröjsmål. får medge anstånd med kremeringen eller gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det (5 kap. 10 § andra stycket begravningslagen). Sådana särskilda skäl kan vara att ett tvisteförfarande har inletts, att en anhörig på grund av sjukdom är förhindrad att ordna med gravsättningen, att den avlidne har donerat sin kropp till forskningsändamål eller att polisundersökning har inletts beträffande kroppen. Enligt 9 kap. 6 § begravningslagen ska huvudmannen utan kostnad för dödsboet bl.a. tillhandahålla lokal för förvaring och visning av stoftet. () rekommenderar sina medlemmar att fastställa taxor och ta betalt för förvaringstider som överstiger . Detta görs också av vissa huvudmän, men långt ifrån av alla. Vid sidan av har även huvudmannen för begravningsverksamheten uppgifter som syftar till att gravsättning eller kremering ska ske inom föreskrivna tider. Huvudmannen för begravningsverksamheten på den ort där den avlidne senast var folkbokförd ska på begäran medla mellan parterna, om de efterlevande inte kan enas om kremering eller gravsättning ska ske (5 kap. 3 § begravningslagen). Enligt 5 kap. 11 § begravningslagen ska askan efter en avliden som har kremerats i gravsättas från kremeringen. Den huvudman för begravningsverksamheten eller den innehavare av krematorium som förvarar askan får dock medge anstånd med gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det. (), som företräder delar av begravningsbyråbranschen, samt () och , som företräder huvudmännen för begravningsverksamheten, har i en framställan till anfört att den genomsnittliga tiden mellan dödsfall och gravsättning, hade ökat , jämfört med andra och tredje kvartalet 1997. Enligt förbunden är dock varia- tionerna stora i landet och har med . har, enligt framställan, uppgett att den genomsnittliga tiden i uppgår . Enligt förbunden medför de allt längre förvaringstiderna att såväl bårhus, vilka sjukvårdshuvudmännen svarar för, som begravningshuvudmännens lokaler för förvaring och visning av stoftet behöver byggas ut, vilket i sin tur resulterar i högre kostnader för det allmänna med högre landstingsskatt och begravningsavgift som följd. gjordes en undersökning av tiden mellan dödsfall och begravning i . Bakgrunden var att det i medierna hade förekommit påståenden om långa väntetider i mellan dödsfall och begravning. Undersökningen innebar att 64 kyrkoherdar i fick frågor om den vanligaste tiden mellan dödsfall och begravning, vanligaste orsakerna till att det dröjer med begravning och hur snabbt församlingen kan erbjuda begravning. Svaren visade att de flesta församlingar har en väntetid mellan dödsfall och begravning. Lång väntetid handlar i stor sett uteslutande om att anhöriga vill ha begravningsgudstjänst i en viss kyrka och med en viss präst och sedan minnesstund i församlingshemmet. Ofta är kravet på minnesstund i det anslutande församlingshemmet svårast att tillgodose med kort varsel. De flesta församlingarna svarade dock att de kan erbjuda begravningsgudstjänst inom . Tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering Det går inte att peka ut någon enskild faktor som medför att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering ökar, utan detta beror på en mängd olika samverkande faktorer. Det kan röra sig om allt från frågan inom vilken tid en begravningsceremoni kan erbjudas till anhörigas önskemål om tidpunkt och plats för ceremonin och vem som ska leda den. Även tillgången till lokal för minnesstund efter begravningsceremonin påverkar tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering. Det förefaller även finnas en allmän acceptans för att det dröjer allt längre mellan dödsfall och gravsättning eller kremering. Med den nuvarande regleringen finns det de som bortser från huvudregeln om att gravsättning och kremering ska ske möjligt och anser sig ha till sitt förfogande. Det är därför angeläget att tiden förkortas så att en attitydförändring sker. För att få mellan dödsfall och gravsättning eller kremering bör tiden däremellan bestämmas till en månad. En sådan förkortning av tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering bör leda till att behovet av balsamering minskar, vilket måste bedömas som positivt från såväl miljösom arbetsmiljömässiga utgångspunkter. Till stöd för arbetet med begravningar finns det s.k. Begravningen ett brev från biskopar, . Detta brev syftar till att stimulera mer reflektion kring sätten att handla i samband med dödsfall och begravning och hur alla de som på olika sätt är delaktiga kan förhålla sig i sitt handlande. föregicks av en omfattande diskussion där företrädare för stift, församlingar inklusive sjukhuskyrka, kyrkogårdschefer, begravningsbyråer, fackliga organisa- tioner, kristna råd och andra, varit delaktiga och brevet riktar sig Prop. 2011/12:51 till alla som deltar i processen kring en begravning. anförs bl.a. följande: För att genom sina församlingar skall kunna sköta sitt uppdrag och möta människor i ett av livets tyngsta skeden behövs lokala samtals- och erfarenhetsutbyten mellan alla grupper som är engagerade i begravningssammanhang. Många församlingar har redan ett pastoralt program för begravning. Syftet med detta biskopsbrev är att vara till stöd för vidareutvecklingen av arbetet med begravningspastoralen. Begravningspastoralen är en lokal överenskommelse om hur anställda och förtroendevalda i församlingen/församlingarna avser att arbeta med begravningsfrågorna. Ett utökat samråd och samarbete mellan församlingar, de kommuner som är huvudmän för begravningsverksamheten och landets begravningsbyråer i enlighet med vad som rekommenderas i biskopsbrevet kan förhoppningsvis bidra till en ordning som bättre stämmer överens med anhörigas önskemål som det också kan bidra till att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering förkortas. Även i fortsättningen ska det vara möjligt att få anstånd från tidsfristen för gravsättning eller kremering. Den förkortning av tiden som föreslås ovan kommer även sannolikt att medföra att antalet anståndsärenden ökar. är det som beslutar om anstånd och som också ska undersöka anledningen till eventuella dröjsmål. Utredningen har föreslagit att det bör vara huvudmannen för begravningsverksamheten som ska kunna medge anstånd med gravsättning eller kremering, om det finns särskilda skäl för det, efter dödsfallet. Utredningens förslag i denna del har inte kommenterats närmare av remissinstanserna. Även om förslaget är intressant är det oklart hur ett sådant beslut skulle följas upp liksom risken för att huvudmannen och skulle kunna göra olika bedömning av samma skäl för anstånd. Regeringen avser att återkomma i frågan om uppföljning och tillsyn av anståndsärenden. bör även framöver vara den myndighet som ska besluta om anstånd och undersöka anledningen till eventuella dröjsmål. Liksom tidigare ska särskilda skäl krävas för anstånd. Sådana särskilda skäl kan vara att ett tvisteförfarande har inletts, att en anhörig på grund av sjukdom är förhindrad att ordna med gravsättningen, att den avlidne har donerat sin kropp till forskningsändamål eller att polisundersökning har inletts beträffande kroppen. Däremot bör inte anhörigas förhinder att delta i begravningsceremonin eller särskilda önskemål om präst eller lokal utgöra skäl för anstånd. Regeringens förslag: En gravrätt ska kunna upplåtas med begränsningar som avser bestämmande över gravanordningens utseende och beskaffenhet samt gravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt. Vid upplåtelse av en begränsad gravrätt ska det vara upplåtaren som har ansvar för att gravplatsen hålls i ordnat och värdigt skick. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningen har dock föreslagit en särskild definition av uttrycket begränsad gravrätt. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte kommenterat utredningens förslag. välkomnar utredningens förslag till ny upplåtelseform benämnd begränsad gravrätt, men anser dock att denna borde ges en mer flexibel definition. Upplåtaren borde via ordningsregler för gravkvarter få fastställa de exakta reglerna. Vidare anser kommunen att det av begravningslagen på ett bättre sätt bör framgå att även begränsad gravrätt innefattas när det i lagen står gravrätt. tillstyrker utredningens förslag beträffande begränsad gravrätt. Det är enligt församlingen viktigt att begreppen blir enhetliga och lagens intentioner implementeras i det dagliga livet på våra kyrkogårdar. Med en gemensam och lagfäst begreppsapparat blir det lättare för allmänheten och kyrkogårdsförvaltningarna att veta vad som gäller. ser inga hinder mot att uttrycket "begränsad gravrätt" förs in i begravningslagen i enlighet med de definitioner och krav som utredaren föreslår. kyrkliga samfällighet, kyrkliga samfällighet och () tillstyrker att uttrycket begränsad gravrätt förs in i begravningslagen. Föreningen anser att det i begravningslagen ska anges att upplåtelseformer med gravsättning av kistor och askurnor kan göras med upplåtande av gravrätt, med upplåtande av begränsad gravrätt, utan gravrätt samt anonymt. Den lokala begravningshuvudmannen ges därmed frihet att själv besluta utifrån lokala behov och traditioner om exempelvis benämning av de olika gravanläggningarna. Fonus anser att det saknas grund för att införa uttrycket begränsad gravrätt. Det är av rättssäkerhetsskäl mer angeläget att stärka den redan befintliga termen gravrätt. Skälen för regeringens förslag Innehavare av en allmän begravningsplats har en skyldighet att bereda dem som vid dödsfallet var folkbokförda inom församlingen eller kommunen en gravplats eller motsvarande. Skyldigheten omfattar även vissa dödfödda. En bestämd gravplats upplåts med gravrätt. Gravrätten definieras i 1 kap. 1 § begravningslagen som den rätt som uppkommer när en bestämd gravplats på en allmän begravningsplats upplåts av den som förvaltar begravningsplatsen till någon för gravsätt- Prop. 2011/12:51 ning. Gravrätten är en klart avgränsad rätt som inte är förenad med andra rättsverkningar än dem som följer av begravningslagstiftningen. Bestämmelserna om gravrätt finns i 7 kap. begravningslagen. rättsinnehavaren antecknas i gravboken, har rätt att få ett gravbrev (7 §) och har rätt att utöva gravrätten. Det enda undantaget från den regeln är att om gravrättsinnehavaren har avlidit har den som ordnar med gravsättningen tillfälligt samma befogenheter som gravrättsinnehavaren när det gäller åtgärder som har samband med gravsättningen (1 §). Gravrättsinnehavaren måste ha gett sitt medgivande innan upplåtaren får utföra ändringar på gravplatsen. I vissa fall får dock nödvändiga förändringar utföras utan samtycke. Gravrättsinnehavaren har i sådant fall rätt att få underrättelse i efterhand (30-31 §§). Gravrättsinnehavaren har vidare rätt att bestämma vem eller vilka som får gravsättas inom gravplatsen. Om det är fråga om flera gravrättsinnehavare och dessa inte kan komma överens beslutar dock upplåtaren om gravsättningen enligt särskilda turordningsregler (21-23 §§). Efter tillstånd från upplåtaren har gravrättsinnehavaren rätt att förse gravplatsen med en gravanordning. Vidare har gravrättsinnehavaren rätt att besluta om utsmyckning och ordnande i övrigt. Gravrättsinnehavaren har rätt att förnya gravrätten när den löper ut, överlåta gravrätten, förordna om gravrätten och återlämna denna till upplåtaren (9-12 §§ och 15 §). Gravrättsinnehavaren har också skyldigheter, framför allt att hålla gravplatsen i ordnat och värdigt skick (3 §). En gravrätt får upplåtas , minst 15 och högst , eller för alltid (5 §). Om någon upplåtelsetid inte har bestämts är tiden (6 §). I begravningsavgiften ingår gravplats eller motsvarande på allmän begravningsplats under . Vid förnyad upplåtelse av gravrätt får en avgift tas ut av gravrättsinnehavaren om förnyelsen inte har samband med ny gravsättning (9 kap. 6 och 9 §§). finns det gravrätter som upplåts med begränsningar. Det gäller till exempel gravsättning i kolumbarier och urnmurar. I takt med framväxten av nya former för gravsättning, som är förenade med en gravrätt men där denna upplåts med begränsningar, har behovet uppkommit att i lagen tydliggöra att en gravrätt kan upplåtas med begränsningar. De begränsningar som det handlar om är såväl rättigheter och skyldigheter som annars följer med gravrätten. De begränsningar som är aktuella gäller i huvudsak gravanordning och rätten att smycka gravplatsen. Frågan om huruvida det är lagligen möjligt för huvudmännen att genom avtal inskränka de rättigheter som begravningslagen ger en gravrättsinnehavare har diskuterats inom branschen. Det finns i och för sig inget som hindrar en upplåtare att begränsa gravrätten så sker ju men för tydlighets skull bör detta framgå av lagen. Av den nya regleringen bör framgå i vilket avseende gravrätten får begränsas, liksom gravrättsinnehavarens skyldigheter. Vid upplåtelse av en begränsad gravrätt bör upplåtaren ha ansvaret för att gravplatsen hålls i ordnat och värdigt skick. bestämma gravanordningens utseende och beskaffenhet samt även över Prop. 2011/12:51 gravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt. De nya bestämmelserna bör gälla för dödsfall som har inträffat efter lagens ikraftträdande, se avsnitt 10. Regeringens förslag: En gravrätt som har återlämnats ska få återupptas och upplåtas till någon som genom släktskap eller på något annat sätt har en nära anknytning till den tidigare gravrättsinnehavaren eller till någon som är gravsatt inom gravplatsen. En ansökan om återupptagande och upplåtande ska göras hos upplåtaren från den senaste gravsättningen. Upplåtarens skyldighet att behålla gravplatsen under från den senaste gravsättningen ska gälla även i de fall när gravrättsinnehavaren återlämnar gravrätten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte särskilt kommenterat förslaget.