prop · GY03128 · 2011-04-14 00:00:00 — När det gäller tingsrättens behörighet föreslås i promemorian att den bör knytas till den ort där medlingsöverenskommelsen ingicks. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för och tings- rätt, invänder mot förslaget. Det remissinstanserna anser vara proble- matiskt med förslaget är att det kan vara svårt att fastställa den ort där medlingsöverenskommelsen har ingåtts. Bland annat och menar att det inte är en ovanlig situation att ett avtal undertecknas av en part på en ort och av en annan part på en annan ort och att detta kan tänkas bli mer vanligt före- kommande när det är fråga om gränsöverskridande överenskommelser. I sådana fall kan det förmodas att parterna och medlaren kommunicerar per post eller e-post. Regeringen anser att remissinstansernas synpunkter har fog för sig. anser att forumregeln bör utformas så att ansökan ska göras till en tingsrätt inom vars domkrets någon av parterna i medlings- överenskommelsen har sin hemvist. samma åsikt men anser att ansökan egentligen skulle kunna göras vid Prop. 2010/11:128 vilken tingsrätt som helst och att det då inte behövs något reservforum. Flertalet forumregler utgår som huvudregel från hemvistbegreppet och då i första hand från svarandens hemvist (jfr t.ex. de utsökningsrättsliga målen). I vissa ärenden ges parterna rätt att vända sig till vilken tingsrätt som helst (jfr t.ex. 16 kap. 2 § ÄktB). I vissa andra fall är parterna likställda på så sätt att ansökan kan göras vid en tingsrätt på den ort där någon av dem har sitt hemvist. Medlingsöverenskommelser ska kunna förklaras verkställbara endast om samtliga parter är överens, vilket innebär att parterna antingen är sökande eller biträder ansökan utan att vara parter i ärendet. Det finns därför inte någon som kan anses vara svarande i ärendet. Mot denna bakgrund och då förfarandet kommer att vara skriftligt anser regeringen att en ordning som låter samtliga parters hemvist grunda behörighet framstår som både enkel och ändamålsenlig. Att flera tingsrätter skulle kunna vara behöriga bör inte innebära något problem med hänsyn till att parterna måste vara överens om att ansöka. För de fall ingen av parterna har hemvist i behövs det ett reservforum. Som påpekar är den domstol som i flera fall har valts som sådant forum. Eftersom det är fråga om ett skriftligt förfarande kan det dock inte anses nödvändigt att dom- stolen är belägen i ett storstadsområde. Det internationella inslag som dessa ärenden innehåller bedöms inte heller vara av sådant kvalificerat slag att det bör förbehållas en domstol med tidigare erfarenhet av sådana frågor. I enlighet med promemorians förslag bör behörig domstol i de fall ingen av parterna har hemvist i därför vara , som får anses ha god kapacitet att ta sig an denna nya ärendetyp. Regeringens förslag: Vid handläggningen ska lagen (1996:242) om domstolsärenden vara tillämplig. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot för- föreslår att det föreskrivs att tings- rätten ska handlägga ärenden om verkställbarhetsförklaring skyndsamt. Skälen för regeringens förslag: När prövningen av ärenden om verk- ställbarhetsförklaring ska ske i domstol måste ställning tas till vilken lag som ska styra handläggningen där. Eftersom prövningen föreslås ske i allmän domstol står valet mellan och lagen (1996:242) om domstolsärenden (ÄL). bygger på ett muntligt förfarande där bevisning åberopas. Förfarandet inleds med en stämnings- ansökan och innefattar normalt såväl ett förberedelseskede som ett Ärendelagen däremot utgår från ett skriftligt förfarande och kan användas såväl vid ansökan som vid överklagande En tillämpning av ärendelagen ger utrymme för ett i det konkreta fallet mindre formbundet förfarande som, till skillnad från vad som är fallet med , typiskt sett inte fokuserar på att utreda vad som hänt i förfluten tid (jfr prop. 2005/06:10 s. 50). Den prövning som kommer att ske syftar till att utifrån ingivna Prop. 2010/11:128 handlingar avgöra om det finns förutsättningar för verkställbarhet. kan förutses att denna prövning som regel kan göras genom ett skriftligt förfarande. Enligt regeringens mening måste ärendelagen anses vara den mest ändamålsenliga lagen för frågor om verkställbarhet. anser att handläggningstiden i tingsrätt inte bör överstiga och att ett skyndsamhetskrav därför bör ställas upp. Det är enligt regeringens mening naturligtvis viktigt att ärendena avgörs utan onödigt dröjsmål. Medlingsdirektivet uppställer dock inte något krav på skyndsamhet vid prövningen av en ansökan om verkställbarhetsförklaring. I ett sådant fall måste det finns behov av särskild snabbhet för att det ska vara aktuellt att för en viss ärendetyp vidta särskilda åtgärder, t.ex. att införa skyndsamhetskrav (jfr SOU 2010:44 s. 335 f.). Regeringen bedömer att det i detta fall inte finns något sådant behov. Även utan ett krav på skyndsamhet är det dock rimligt att utgå från att ärendenas beskaffenhet som regel medför en förhållandevis kort handläggningstid. Regeringens förslag: En ansökan om att en donstol ska förklara en medlingsöverenskommelsa verkställbarhet görs av de parter som ingått medlingsöverenskommelsen eller av någon eller några av dem med övriga parters samtycke. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian anges dock att endast i de fall någon eller några av parterna i medlingsöverenskommelsen ansöker ska övriga samtycka till att verkställbarhetsförklaring meddelas. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. menar att kravet på enighet mellan parterna bör komma till uttryck som ett materiellt rekvisit för verkställbarhetsförklaring. svenska anser att parterna ska vara bundna av ett lämnat samtycke och alltså inte ha möjlighet att ångra sig senare under handläggningen. universitet ifrågasätter det rimliga i att parterna som utgångspunkt ska Skälen för regeringens förslag: Att förklara en medlingsöverens- kommelse verkställbar är en åtgärd som erbjuds parterna i en medlings- Ett ärende om verkställbarhetsförklaring måste därför initieras av parterna i medlingsöverenskommelsen. Detta bör ske genom I medlingsdirektivet föreskrivs att parterna, eller en av dem med de andras uttryckliga medgivande, ska kunna begära att innehållet i en skriftlig medlingsöverenskommelser görs verkställbart (artikel 6.1). promemorian föreslås mot den bakgrunden att det ska krävas att ansökan görs av parterna i medlingsöverenskommelsen eller någon eller några av dem, om övriga parter samtycker till att en verkställbarhetsförklaring Ingen remissinstans invänder mot att samtycke ska krävas. Några invänder dock mot att samtycket kopplas till tidpunkten för ansökan och prövningen i domstol. Enligt vid innebär en ordning där parterna tillsammans måste ansöka om verkställbarhet att attraktionskraften hos privat medling minskar väsentligt. Enligt Västsvenska kan en ordning där en part kan ångra sitt lämnade samtycke leda till att en part som förlitar sig på medlingsresultatet och tror sig ha fått en exekutionstitel som ett resultat av medlingen riskerar rättsförlust. Hovrätten för anser att kravet på samtycke tydligt bör anges som ett materiellt rekvisit för att en verkställbarhetsförklaring ska få meddelas. Medling bygger på frivillighet såväl vid medlingens inledande, genom- förande och avslutande som vid ingåendet av överenskommelsen. Regeringen anser att ett krav på samtycke mot den bakgrunden framstår som ändamålsenligt. Motsvarande krav uppställs i fråga om stadfästelse av förlikningar, trots att domstolen eller motsvarande i det fallet har en kontroll över att det finns en tvist, vad denna tvist innebär och att det ingåtts en överenskommelse som avser att lösa denna tvist. I förevarande fall där medlingen i sin helhet äger rum utanför den myndighet som ska förklara en medlingsöverenskommelse verkställbar finns det enligt regeringens mening än större skäl att uppställa krav på samtycke. Att parternas samtycke ska finnas vid ansökan kan som påpekar minska utrymmet för få till stånd en verkställbarhets- förklaring. Vad gäller tidpunkten för samtyckets lämnande ska parterna naturligtvis redan i överenskommelsen kunna enas om att verkställbar- hetsförklaring ska begäras. kan inte samtycket uteslutande knytas till en sådan tidpunkt utan det måste vara möjligt för parter i en överenskommelse som inte innehåller ett sådant samtycke att senare kunna enas om att ansöka. Vad direktivet reglerar är behörigheten att begära verkställbarhetsförklaring, dvs. att inleda ett förfarande. Det krav på att samtliga parter ska samtycka som uppställs utgör därmed en processförutsättning och inte en materiell förutsättning för bifall till ansökan. Regeringen delar inte Västsvenska Industri- och Handels- kammarens uppfattning att ett i överenskommelse lämnat samtycke ska vara bindande vid rättens prövning av en ansökan om verkställbarhets- förklaring. I detta hänseende föreligger ingen skillnad med den situa- tionen att alla parter ansöker. Att en part ångrar sig, trots att han eller hon i överenskommelsen har samtyckt till att begära verkställbarhetsför- , kan däremot innebära att denne därigenom bryter mot överens- kommelsen med de konsekvenser som detta kan medföra. Direktivet föreskriver att samtycke ska ges till att ansökan görs. I promemorian föreslås att samtycket i stället ska ges till att verkställ- barhetsförklaring meddelas. Regeringen anser att det är mer ända- målsenligt att samtycket avser det förhållande att en ansökan görs. Häri- genom tydliggörs att samtycket är en processuell förutsättning och en sådan utformning ansluter också närmare till direktivet. Det är rimligt att sökanden för ansökan har tillförsäkrat sig om att sådant samtycke finns. Sökanden bör således inhämta samtycke från övriga parter. Ett samtycke bör vara skriftligt och bifogas ansökan. Regeringens förslag: En ansökan om verkställbarhetsförklaring ska vara skriftlig och bl.a. innehålla uppgifter om parterna i medlings- överenskommelsen samt en beskrivning av de tvistefrågor som överenskommelsen avser och den medling som har lett till överens- kommelsen. Till ansökan ska bifogas medlingsöverenskommelsen i original eller bestyrkt kopia och ett intyg från medlaren att han eller hon medlat mellan parterna och att överenskommelsen är resultatet av denna medling. Ansökan och övriga handlingar ska ges in på svenska, om inte tingsrätten anser att det är obehövligt. En ansökningsavgift ska tas ut. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Arbetsdomstolen anser att det i lagtexten bör anges att ansökan ska innehålla uppgift om var en medlingsöverens- kommelse har ingåtts. anser att kraven på vad en ansökan ska innehålla bör begränsas till ett minimum. menar att det tydligare bör regleras vilka uppgifter om tvisten som ska redovisas i ansökan. anser att det i lagtexten bör anges att ingivna handlingar ska vara översatta till svenska. Skälen för regeringens förslag Som föreslås i avsnitt 7.5.5 bör en fråga om verkställbarhetsförklaring prövas efter ansökan. Ansökan bör vara skriftlig. För att expediering av förelägganden och beslut i ärendet ska kunna ske bör ansökan innehålla kontaktuppgifter till sökanden och i förekommande fall hans eller hennes ombud. Vidare bör ansökan innehålla uppgifter om övriga parter i medlingsöverenskommelsen och kontaktuppgifter till dem (se närmare avsnitt 7.5.8). Dessutom behöver den medlingsöverenskommelse som sökanden vill ha förklarad verkställbar bifogas ansökan. Överens- kommelsen bör ges in i original eller bestyrkt kopia i syfte att säkerställa dess äkthet. I promemorian föreslås att en ansökan om verkställbarhetsförklaring ska innehålla en beskrivning av tvisten. anser att kraven på ansökan i denna del framstår som onödigt omfattande medan framhåller att det med tanke på en eventuell framtida tvist mellan parterna behöver vara klart vad som prövats genom den verkställbara överenskommelsen och att det därför är viktigt att beskrivningen av tvisten i ansökan inte är för kortfattad eller vag. Självfallet ska kraven på vad en ansökan ska innehålla inte vara onödigt betungande. Det är dock viktigt att ansökan innehåller den information som behövs för att tingsrätten ska kunna göra sin prövning och att det, som påtalar, inte råder osäkerhet om vad verkställbarhetsförklaringen avser. För att bl.a. kunna bedöma om medlingen faller inom tillämpningsområdet anser regeringen att det, med hänsyn till att medlingen äger rum utanför domstolen, bör ställas krav på att det till ansökan fogas ett intyg från medlaren att han eller hon medlat mellan parterna och att överenskommelsen är resultatet av denna medling. För att domstolen ska kunna fastställa att det är fråga om sådan medling som omfattas av regleringen och för domstolens bedömning av om fråga är om en verkställbar förpliktelse, bör ansökan dessutom innehålla en beskrivning av parternas tvist och den medling som lett fram till medlingsöverenskommelsen. På de skäl anför bör det enligt regeringens mening tydligare framgå att ansökan ska innehålla en beskrivning av de tvistefrågor som medlingsöverens- kommelsen avser. Som Arbetsdomstolen anför bör det vidare framgå att rätten är behörig att pröva tvisten, vilket regeringen i avsnitt 7.5.3 föreslår ska grundas på var någon av parterna har sin hemvist. Om medlingsöverenskommelsen ingåtts utomlands bör ansökan innehålla uppgift om var parterna hade sin hemvist eller vanliga vistelseort medlingen inleddes för att tingsrätten ska kunna avgöra om det är en sådan överenskommelse som faller inom tillämpningsområdet (se avsnitt 7.5.2). anser att det bör framgå av lagtexten att alla handlingar ska ges in på svenska. Som anges i promemorian följer av hänvisningen till 33 kap. 9 § RB i 48 § ÄL att rätten vid behov får låta översätta de handlingar som ges in till rätten. Den outtalade huvudregeln är dock att handlingarna ska vara skrivna på svenska. I syfte att skapa förutsättningar för en snabb och smidig handläggning anser regeringen att det, som tingsrätten påpekar, tydligt i lagen bör framgå att hand- lingarna bör ges in på svenska. Det bör således föreskrivas att ansökan och de andra handlingar som ges in ska vara skrivna på eller översatta till svenska, om inte rätten anser att det är obehövligt. Medlingsdirektivet innehåller ingen bestämmelse om ansökningsavgift vid ansökan om att en medlingsöverenskommelse ska göras verkställbar. Direktivet kan dock inte anses hindra att en sådan avgift tas ut. När ett mål eller ärende initieras av enskild i tingsrätt tas normalt en ansöknings- avgift ut. Detsamma bör enligt regeringens mening gälla i ärenden om verkställbarhetsförklaring. Avgiftens storlek bör framgå av förordning. Ofullständig ansökan, m.m. De krav på vad ansökan ska innehålla och vad som i övrigt ska ges in syftar till att möjliggöra en prövning av om det finns förutsättningar för att förklara en medlingsöverenskommelse verkställbar. Om alla uppgifter inte lämnas till tingsrätten och ansökan är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för prövningen bör tingsrätten förelägga sökanden att komplettera den. Om föreläggandet inte följs bör ansökan avvisas. Detsamma bör gälla om föreskriven ansökningsavgift inte betalas. Detta följer direkt av 9 och 10 §§ ÄL. Regeringens förslag: Om en medlingsöverenskommelse innehåller en förpliktelse som är av sådant slag att den kan föranleda verkställighet i ska domstolen genom beslut förklara överenskommelsen verkställbar (verkställbarhetsförklaring). En medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar ska kunna verkställas . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian formuleras dock prövningen på så sätt att om tingsrätten finner att en medlingsöverenskommelse innehåller en förpliktelse som kan föranleda verkställighet i ska domstolen genom beslut för- klara överenskommelsen verkställbar. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. kammare anser dock att en medlingsöverenskommelse ska stadfästas , Hovrätten för och advokatsamfund anser att det bör klargöras vad tingsrätten ska pröva. Skälen för regeringens förslag Som regeringen föreslår ovan ska tingsrätt enligt den nya lagen på ansökan pröva om en skriftlig medlingsöverenskommelse ska förklaras En överenskommelse som ingåtts i pågående mål förklaras verkställbar genom en stadfästelsedom. Ett annat sätt att förklara ett avgörande verk- ställbart är genom beslut om verkställbarhetsförklaring. används i fråga om domar och beslut som har meddelats i en medlems- stat inom EU och som en part vill få verkställd i en annan medlemsstat med stöd av I-förordningen (beslut om exekvatur). fall finns den likheten med stadfästelsedom att det är fråga om att förklara en överenskommelse och inte ett myndighetsavgörande finns den likheten med beslut om exekvatur att det är fråga om ett särskilt ärende och alltså inte en fråga inom ramen för ett vid domstol anhängiggjort mål. En verkställbarhetsförklaring anger att beslutet eller motsvarande får verkställas i . barhetsförklaring understryker att den prövning som ska ske inte utgör en materiell prövning av de omständigheter och överväganden som ligger bakom, i det här fallet medlingsöverenskommelsen, utan en kontroll av om verkställighet får ske i utifrån de förutsättningar som upp- ställts i tillämpliga internationella instrument (prop. 2004/05:115 s. 45 2008/09:218 s. 45). Prövningen innebär således att överens- kommelsen i förekommande fall erkänns och kan ligga till grund för Till skillnad från övriga fall där verkställbarhets- förklaringar förekommer, finns det i nu aktuella fall ingen utländsk exekutionstitel och därmed inget erkännandemoment. ständighet påverkar dock inte prövningens karaktär. En annan skillnad är att även i ingångna överenskommelser föreslås omfattas av den prövning som ska göras. Eftersom de frågor som ska prövas är desamma, oavsett var överenskommelsen ingåtts, måste även denna omständighet anses sakna avgörande betydelse. Mot den angivna bakgrunden föreslås i promemorian att tingsrätt ska meddela beslut om en särskild verkställbarhetsförklaring. Endast invänder mot förslaget och anser att verk- ställbarhetsförklaringen bör ske genom att tingsrätt stadfäster överens- kommelsen genom dom. Regeringen ser för sin del inga fördelar med den ordning Handelskammaren förordar. Den prövning som ska ske är inte kopplad till en väckt talan i ett tvistemål vid tingsrätt och prövas inte enligt , vilket normalt är två förutsättningar för att meddela dom. Regeringen kan vidare konstatera att en lösning med särskilda beslut om verkställbarhetsförklaring medför lika goda möjlig- heter som vid stadfästelse i dom att begära verkställighet av överens- kommelsen i eller få överenskommelsen förklarad verkställbar i en annan medlemsstat i EU. Regeringen ansluter sig därför till promemorians förslag. I likhet med en i domstol stadfäst förlikning bör en medlingsöverens- kommelse som förklarats verkställbar kunna verkställas som en dom som har vunnit laga kraft, dvs. , om inte annat förordnas med anledning av talan mot beslutet eller talan om ogiltigförklaring av överenskommelsen (jfr 3 kap. 13 § UB beträffande stadfäst förlikning enligt gällande rätt). Verkställigheten av medlingsöverenskommelsen bör således kunna ske genast. Enligt medlingsdirektivet föreligger hinder för verkställbarhet om innehållet i överenskommelsen strider mot lagen i den medlemsstat där begäran görs eller om den medlemsstatens lagstiftning inte möjliggör verkställighet (artikel 6.1). Det första av dessa två fall, att innehållet i överenskommelsen inte får strida mot lagen i den medlemsstat där begäran görs, kan rimligen inte förstås som att överenskommelsen ska innebära en materiellt riktig lösning på tvisten. I stället får det anses syfta på sådana fall då överenskommelsens innehåll tydligt står i konflikt med grundläggande principer för rättsordningen, t.ex. pactum turpe eller ordre public. Det andra fallet, att medlemsstatens lagstiftning måste möjliggöra verkställighet, innebär exempelvis att överenskommelsen på grund av sin natur måste vara verkställbar (beaktandesats 19). Exempel på icke verk- ställbara överenskommelser som träffas av detta undantag är en överens- kommelse i vilken endast fastställs att ett visst förhållande ska gälla eller att en viss händelse ska anses ha inträffat. Båda dessa undantag tillämpas redan vid all verkställighet i . Det första får närmast anses följa av allmänna rättsgrundsatser och beträffande det andra anges i utsöknings- balken att en exekutionstitel måste innefatta en förpliktelse (1 kap. 1 § UB). Av tillämpningsområdet följer att det dessutom måste vara fråga om en privaträttslig dispositiv tvist och att överenskommelsen således måste avse sådant som parterna på egen hand kan komma överens om. I promemorian görs mot den angivna bakgrunden bedömningen att det är tillräckligt att i lag föreskriva att medlingsöverenskommelsen ska kunna verkställas i för att ska uppfylla direktivets krav i denna del och för att avgränsa den prövning tingsrätten har att göra. 2010/11:128 Några remissinstanser, bl.a. advokatsamfund, invänder mot förslagets utformning eftersom den kan uppfattas som att domstolen ska göra en förhandsprövning av om en fordran i ett senare skede kan verkställas i . Vad prövningen handlar om är att skapa en exekutionstitel, viket är en förutsättning för att i nästa steg ska kunna pröva frågan om verkställighet. Det är alltså inte fråga om att domstolen ska ta ställning till om överenskommelsen rent faktiskt kan verkställas, t.ex. genom att avgöra om det finns utmätningsbara tillgångar i . Det är viktigt att dessa två steg inte blandas samman. Regeringen delar remissinstansernas uppfattning att det tydligare bör framgå vad pröv- ningen ska innefatta. Det bör därför i lagen föreskrivas att prövningen ska avse frågan om förpliktelsen i medlingsöverenskommelsen är av sådant slag att den kan verkställas i . Regeringens förslag: Tingsrättens beslut om verkställbarhets- förklaring ska kunna överklagas. Sökanden och övriga parter till medlingsöverenskommelsen ska underrättas om domstols beslut som innebär att ärendet avgörs. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Medlingsdirektivet innehåller inte något krav på att det ska finnas tillgång till rättsmedel. Det praktiska behovet av en möjlighet att överklaga torde inte heller vara särskilt stort. Tingsrättens prövning förutsätter ju att parterna är överens om att en verkställbarhets- förklaring ska meddelas. Parterna kan dock ha ett intresse av att överklaga tingsrättens avslagsbeslut. Det kan även finnas situationer då det kan finnas behov av att överklaga beslut genom vilka tingsrätten bifaller en ansökan, exempelvis av en part i medlingsöverenskommelsen som fått sin namnteckning förfalskad och som alltså inte samtyckt till att ansökan om verkställbarhetsförklaring görs. En motsvarande klagorätt finns både när det gäller överenskommelser som stadfästs av domstol genom dom och när det gäller andra beslut av domstol eller där ett avgöran- de förklaras verkställbart, exempelvis beslut om verkställbarhetsförklaring avseende bötesstraff inom EU. Det är dessutom ovanligt att ett tingsrätts- beslut inte kan överklagas. Tingsrättens slutliga beslut bör därför enligt regeringens mening oavsett utgång vara möjliga att överklaga. Enligt ärendelagen får ett beslut överklagas av den som beslutet rör, om det har gått honom eller henne emot (36 § ÄL). Kretsen av dem som har rätt att överklaga är vid.