prop · GY03122 · 2011-03-29 00:00:00 — Företagen ska också se till att register förs över de intyg de utfärdar vilket kan medföra vissa ökade kostnader. Eftersom utbildningsanordnarna kommer att ställas under tillsynsmyn- dighetens kontroll, förutom den kontroll som utövas av Myndigheten för om det t.ex. är fråga om en kvalificerad yrkesutbildning eller en utbildning inom , bör kraven på järnvägsföretagens interna regelverk minskas i någon mån. De enskilda lokförarna berörs genom att utbildningen förändras och kontrollerna av att kraven upprätts formaliseras mer än vad som gäller . Ökad rättssäkerhet för lokförarna För lokförarna kan det antas att det nya regelverket innebär ökad rätts- säkerhet. Eftersom företagen enligt nuvarande reglering själva sköter en stor del av hanteringen, finns det ingen möjlighet för en lokförare som anser sig orättvist bedömd när det gäller möjligheten att utöva lok- föraryrket, att få saken prövad av en oberoende instans. Med det nya regelverket kommer beslut som arbetsgivare fattar rörande utfärdande eller återkallande av ett kompletterande intyg kunna hänskjutas till tillsynsmyndigheten för tvistlösning och därefter överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Konsekvenser för arbetstagare ur integritetssynpunkt I den föreslagna lagen förekommer regleringar som kan aktualisera frågor om arbetstagares integritet. I den nya lagen föreslås en skyldighet för förare att genomgå sådan läkarundersökning eller annan motsvarande undersökning som behövs för att bedöma förarens lämplighet att utöva yrket. Vidare åläggs verksamhetsutövare en skyldighet att inrätta kontrollsystem för att bevaka att deras förare under tjänstgöring inte är påverkade av något ämne som kan negativt påverka deras koncentration, vaksamhet eller uppträdande. Det ska också inrättas register över förarbevis där det skulle kunna förekomma för de registrerade förarna integritetskänsliga upp- gifter. Det finns i ingen generell lagstiftning om arbetstagares skyldigheter att underkasta sig en medicinsk undersökning. Saken regle- ras i flertalet fall i anställnings- och i kollektivavtal. Arbetsgivare har också i vissa fall ansetts kunna kräva medicinsk undersökning direkt med stöd av arbetsledningsrätten. För att sådana krav ska anses förenliga med god sed på arbetsmarknaden, har det ansetts böra ske en avvägning mellan arbetsgivarens intresse av åtgärden och arbetstagarens intresse av skydd för den personliga integriteten. Om syftet med undersökningen är att bedöma tillståndet hos en arbetstagare som har sådana arbetsuppgifter att brister i hälsotillståndet eller alkohol, narkotika- eller annan drog- påverkan medför risk för andra människors liv, personliga säkerhet eller hälsa, har krav på hälsoundersökning ansetts tillåten. utgör dock exempel på områden där avvägningen mellan integritetsintressen och allmänhetens skyddsintresse redan gjorts och skyldigheten för arbetstagare att genomgå hälsoundersökningar reglerats särskilt i lag. Den grundläggande bestämmelsen om hälsoundersökning och hälsotillstånd för lokförare finns i 2 kap. 3 och 4 §§ järnvägslagen och anger att arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten, vilket innefattar framförande av fordon, endast får utföras av den som med hänsyn till yrkeskunnande, hälsotillstånd och personliga förhållanden i övrigt anses lämplig. En verksamhetsutövare får inte tilldela någon arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten utan att denne har genomgått läkarundersökning som utvisar att det inte finns några hinder av hälsoskäl. Den som har uppgifter av betydelse för säkerheten ska också genomgå regelbundna läkarundersökningar och verksamhetsutövaren får stänga av den som inte genomgår en sådan undersökning. Med stöd av bemyndigande i järnvägslagen och vidare i förordning preciseras i myndighetsföreskrifter mer i detalj vilka krav som ställs i dessa avseenden (föreskrifter om hälsounder- sökning och hälsotillstånd för personal med arbetsuppgifter av betydelse för trafiksäkerheten, BV-FS 2000:4). Verksamhetsutövaren åläggs att informera den personal som berörs av kraven och personalen har en skyldighet att meddela arbetsledningen om han eller hon är medveten om eller misstänker att det egna hälsotillståndet har försämrats på ett sätt som innebär att kraven inte längre uppfylls (2 §). Verksam- hetsutövaren ansvarar för att hälsoundersökningar genomförs och under- sökningarna ska genomföras av legitimerad läkare som har god känne- dom om förutsättningarna för de aktuella arbetsuppgifterna (3 §). varje hälsoundersökning eller bedömning ska läkaren upprätta och sända ett intyg till verksamhetsutövaren. Av intyget ska framgå om den under- sökte uppfyller de medicinska kraven (4 §). Det föreligger hinder mot att utföra arbetsuppgifterna om hälsoundersökning inte har genomförts, de medicinska kraven inte uppfylls eller om föraren varit inblandad i en olycka eller ett tillbud och därigenom kan ha påverkats på ett sätt som innebär att tjänstgöringen inte kan fortsätta på ett ur trafiksäkerhets- synpunkt tillförlitligt sätt (5 §). Lämpligheten för fortsatt tjänstgöring ska undersökas närmare vid sammanhängande sjukskrivning eller upprepad korttidsfrånvaro som saknar godtagbar förklaring (6 §). I föreskriften finns vidare bestämmelser om i vilka situationer hälsoundersökningar ska genomföras och med vilka intervall. De medicinska kraven anges bl.a. genom ett antal sjukdomar som inte får förekomma listas. Det gäller exempelvis hjärtsjukdomar, diabetes, epilepsi, yrsel, psykiska störningar och demens (12 §). En förares rörlig- het får inte vara så nedsatt att det utgör ett hot mot trafiksäkerheten (13 §). Synen måste vara så god att trafiksäkerhetsmässigt viktig information kan uppfattas utan svårigheter. Detsamma gäller hörseln. När det gäller missbruk framgår av 16 § att den som utför sådana säker- hetskritiska arbetsuppgifter inte får bruka narkotika eller vara beroende av eller missbruka alkohol. Påverkan av alkohol får inte förkomma under tjänstgöring. Verksamhetsutövaren åläggs ombesörja att de kontroller utförs som är nödvändiga för att så långt möjligt säkerställa att kraven uppfylls. Verksamhetsutövaren ska också ha egna interna skriftliga bestämmelser om tillämpningen av dessa föreskrifter. Det gäller bl.a. vilka funktioner i den egna organisationen som omfattas av regleringen om personal med arbetsuppgifter av betydelse för trafiksäkerheten, var i organisationen ansvaret ligger för att hälsoundersökningar genomförs samt vem som anlitas för att utföra dessa. Av verksamhetsutövarnas interna skriftliga bestämmelser ska även framgå hur de genomförda hälsoundersökningarna dokumenteras och arkiveras samt vilka krav som ur alkohol och drogsynpunkt ställs på personalen och hur verksamhets- utövaren kontrollerar att bestämmelserna efterlevs. Transportstyrelsen får meddela undantag från bestämmelserna i föreskriften genom ett dispens- förfarande. Av den ovan lämnade redovisningen av nuvarande hälsoföreskrifter framgår att i dessa avseenden kommer den nya regleringen inte att medföra några större förändringar. Hälsokraven i sig och skyldigheten att genomgå undersökningar för att konstatera att det inte föreligger hinder för tjänstgöring kommer att bli i allt väsentligt desamma som . En skillnad rent regleringsmässigt kommer dock att vara att en större del kommer att finnas i lag och förordning i stället för i föreskrifter på lägre nivå. Det har exempelvis föreslagits ett uttryckligt och direkt lagstöd för verksamhetsutövarna att genomföra alkohol- och drogtester och för förarna en skyldighet att genomgå dessa test. Det har även föreslagits en möjlighet för arbetstagaren att hänskjuta frågan om ett krav på genom- gång av hälsoundersökning är förenligt med lagens krav till tillsyns- myndigheten. Registreringen och dokumentationen av uppgifter föreslås, även om den i vissa avseenden även kan komma att bli mer omfattande, att bli mer reglerad. Personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser är tillämpliga och särskilda sekretessbestämmelser föreslås för känsliga Prop. 2010/11:122 personuppgifter i prövningsärenden. Undantagsmöjligheterna i lokförardirektivet har utnyttjats För att skapa viss flexibilitet i regleringen med en möjlighet att anpassa kravnivåerna efter verksamheten, har de undantagsmöjligheter som ges i lokförardirektivet utnyttjats. Tunnelbana och spårväg, fristående lokala och regionala nät, industrispår och spår inne på områden för underhålls- verkstäder föreslås undantas från den nya regleringen. Det innebär att företag som endast bedriver verksamhet på sådana nät och deras förare inte kommer att omfattas av regleringen. I stället ska nuvarande reglering fortsatt gälla för dessa. Direktivets förhållandevis generösa övergångsbestämmelser har före- slagits utnyttjas. Detta innebär bl.a. att den som har behörighet att utöva lokföraryrket får fortsätta med detta till 2018 enligt nuvarande bestämmelser. När det väl ska utfärdas förarbevis och kompletterande intyg enligt det nya regelverket ska alla yrkesmässiga kvalifikationer föraren redan har beaktas. De nya behörighetshandlingarna ska så långt möjligt utfärdas direkt på grundval av den tidigare behörigheten. Den utfärdande myndigheten och de företag som utfärdar de kompletterande intygen får dock för enskilda förare eller grupper av förare besluta att dessa måste genomgå ytterligare prov och/eller utbildning för att kraven i direktivet ska uppfyllas. 7.3.2Utbildningsanordnare, examinatorer och läkare Utbildningsanordnare samt de läkare och psykologer som utför läkar- undersökningar ska ha tillstånd för sin verksamhet. Detta är nytt och innebär att det kommer att ställas högre krav på dessa jämfört med . Den nya regleringen innebär i många delar ett helt nytt verksamhets- område för den ansvariga myndigheten. Närmare ett tiotal olika nya uppgifter tillkommer för myndigheten, bl.a. ska myndigheten utfärda föreskrifter, ansvara för viss provverksamhet, utfärda förarbevis, bevilja olika tillstånd och utöva tillsyn. Eftersom stora delar av den nya verk- samheten föreslås avgiftsfinansieras, kommer den nya regleringen att medföra relativt begränsade budgetära nettoeffekter. kommer dock ett mer omfattande föreskriftsarbete att kräva resurser som inte kan avgiftsfinansieras. De ökade kostnader som uppstår ska dock finansieras inom befintliga anslag inom utgiftsområdet. Regelverket kan även förväntas medföra en viss ökning av överklagan- den till förvaltningsdomstol. Eftersom det är fråga om ett nytt regelverk är det svårt att göra en uppskattning av antalet mål. dock möjligheter för lokförare att söka om dispens från hälsokraven hos Prop. 2010/11:122 Transportstyrelsen. Det är 24 sådana ärenden som överklagas till förvaltningsdomstol. Det är då fråga om att Transportstyrelsen avslagit en begäran om dispens eller förenat dispensen med villkor som inte accepteras av föraren. Mot bakgrund härav görs uppskattningen att den nya lagen kan komma att medföra ett relativt begränsat antal mål till förvaltningsdomstol, uppskattningsvis högst ca 20 ytterligare mål . Utvecklingen av antalet mål ska dock följas noga och överväganden utifrån dessa resultat ske om ytterligare resurser behöver tillföras domstolarna. Ett syfte med lokförardirektivet är att det på detta område, där bestämmelserna i de olika medlemsländerna ser väldigt olika ut, införs ett gemensamt regelverk. Det kan förväntas innebära att kraven på järnvägsföretagen i detta avseende kommer att bli mer likvärdiga och att förutsättningarna för en konkurrens på likvärdiga villkor därmed ökar. Eftersom det inte heller i finns något gemensamt regelverk kan denna effekt förväntas uppstå även mellan företagen här i landet. Förslagen förutses inte medföra några effekter ur miljö- eller jämställd- hetssynpunkt. Förslaget till lag om behörighet för lokförare 1 kap. 1 § I paragrafen informeras om det huvudsakliga innehållet i lagen. Bestämmelsen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets Av första stycket framgår att lagen innehåller bestämmelser om behörighet för att få framföra järnvägsfordon. omfattar förarbevis och kompletterande intyg, jfr 2 kap. 1 §. styckets punktuppställning nämns de övriga frågor som regleras av lagen. Begreppet järnvägsfordon definieras i 3 §. 1 kap. 2 § Tillämpningsområdet som det anges i första stycket tillsammans med definitionen på järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare i 1 kap. 3 § innebär att lagen gäller för förare av järnvägsfordon dels hos järnvägs- företag som ska ha licens och säkerhetsintyg enligt 3 kap. 13 §§ järn- vägslagen (2004:519), dels hos järnvägsföretag som ska ha särskilt tillstånd enligt 3 kap. 4 § järnvägslagen och dels hos infrastruktur- förvaltare som ska ha säkerhetstillstånd enligt 3 kap. 7 § järnvägslagen. Bestämmelsen genomför artikel 2.1 i lokförardirektivet. Undantagen i andra stycket 14 motsvarar undantagen i artikel 2.3 ad För de förare som inte omfattas av lagen gäller i stället de allmänna bestämmelserna om kompetens, lämplighet och hälsa i järnvägslagen och i lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg. första hand säkerhetskraven i 2 kap. 3 och 4 §§ järnvägslagen respektive 12 § lagen om säkerhet vid tunnelbana och spårväg samt föreskrifter meddelade i anslutning till dessa bestämmelser. följaktligen också tillämpliga på förare som omfattas av denna nya lag till dess den nya lagens bestämmelser successivt ska börja tillämpas Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.2. 1 kap. 3 § Definitionerna av infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag motsvaras av definitionerna i artikel 3 e och f i direktivet och har delvis behandlats i anslutning till 2 § men också i avsnitt 5.2.1. vägslagen innebär att om de aktuella företagen ska ha sådana tillstånd (säkerhetsintyg, särskilt tillstånd eller säkerhetstillstånd) för att driva verksamhet som krävs enligt 3 kap. järnvägslagen, är företagen att anse som infrastrukturförvaltare eller järnvägsföretag enligt denna lag. Definitionerna av begreppen järnvägsfordon och järnvägsinfrastruktur överensstämmer med definitionen av samma begrepp i 1 kap. 4 § järn- Det förstnämnda begreppet har behandlats i avsnitt 5.2.3. 2 kap. 1 § Genom paragrafen fastslås de allmänna behörighetskraven i enlighet med artikel 4.1 i direktivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3. 2 kap. 2 § I första stycket anges vilka grundläggande krav som sökanden ska uppfylla för att få ett förarbevis. Kraven anges övergripande och preciseras närmare i verkställighetsföreskrifter. Bestämmelsen genomför artikel 10 och 11 i direktivet. I första punkten genomförs kraven i artikel 10 i direktivet om minsta tillåtna ålder. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra punkten genomförs kraven i artikel 11.1 i direktivet om avslutad och godkänd nioårig skolutbildning, samt godkänd grundutbild- ning som motsvarar nivå 3 enligt rådets beslut 85/368/EEG av om jämförbarhet av yrkesutbildningsmeriter mellan medlems- staterna inom EG. Detta innebär en svensk gymnasieutbildning eller likvärdig utbildning. I den svenska bestämmelsen är endast gymnasie- utbildningen angiven eftersom det krävs nioårig grundskola eller motsvarande utbildning för att vara behörig till gymnasieskolan. Vilka utbildningar som kan anses motsvara en gymnasieutbildning kan anges i verkställighetsföreskrifter. Det skulle exempelvis kunna gälla vissa utbildningar inom vuxenutbildning och på folkhögskola. Att eleven med godkänt resultat slutfört utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan eller likvärdig utbildning betyder inte att eleven med nödvändighet måsta ha uppnått lägst betyget E i samtliga ämnen och kurser som ingår i programmet. Vilka krav som ska ställas för att ha uppnått kraven i lagen preciseras i föreskrift anges vilka ämnen och kurser som är av sådan vikt för utövandet av lokföraryrket att det är rimligt att kräva lägst betyget E. I tredje och fjärde punkterna ställs krav på fysisk och psykisk lämplig- het i enlighet med artikel 11.2 och 11.3. Av 12 § framgår att den läkar- undersökning som krävs för att uppfylla kraven måste göras av en behörig läkare eller psykolog. I femte punkten genomförs artikel 11.4. I 3 kap. 4 § finns bemyn- digande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om utbildningen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.4.1. 2 kap. 3 § Första stycket som genomför artikel 14.5 i direktivet föreskriver giltig- hetstid för förarbevis. Enligt 5 kap. 5 § kan förarbeviset dock återkallas under vissa förutsättningar, t.ex. om föraren inte genomgår föreskrivna regelbundna hälsokontroller. Bestämmelsen i andra stycket tar endast sikte på den geografiska begränsningen av ett förarbevis som utfärdats för en person som inte har fyllt . När personen fyllt upphör den geografiska begränsningen att gälla. Något nytt förarbevis behöver inte utfärdas. Stycket har införts i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen i tredje stycket innebär bl.a. att förarbevis som utfärdats i vissa andra stater är giltigt utan någon som helst åtgärd från tillsyns- myndigheten, dvs. något beslut om att erkänna, endossera eller på annat sätt godkänna beviset krävs inte för dess giltighet. Andra och tredje stycket genomför artiklarna 7.1 och 10. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.4.2. 2 kap. 4 § I paragrafens första stycke anges vilka krav som ska uppfyllas för att få ett s.k. kompletterande intyg. Till skillnad från förarbeviset krävs ingen ansökan för att få ett intyg. De kunskaper som erfordras enligt punkterna 2 och 3 uppfylls genom utbildning, jfr 3 kap. 4 §, och prov, jfr 3 kap. 2 §. Om provresultatet är godkänt är således kraven enligt punkterna 2 och 3 uppfyllda. Kravet på utbildning i företagets säkerhetsstyrningssystem i punkten 4 däremot kräver inte att sökanden har uppnått ett godkänt resultat vid prov. För att bedriva undervisningen i denna del ställs inte heller krav på tillstånd enligt 3 kap. 1 §. Begreppet säkerhetsstyrningssystem definieras i 1 kap. 3 §. Bestämmelsen, som genomför artiklarna 9.1, 12 och 13 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.5.1. Bestämmelsen i andra stycket första meningen innebär att intyget för en förare som är anställd av t.ex. ett personaluthyrningsföretag ska utfärdas av det järnvägsföretag eller den infrastrukturförvaltare i vars verksamhet föraren tjänstgör. Detta innebär att en förare, som växelvis framför järnvägsfordon enligt uppdrag åt ett flertal olika järnvägsföretag eller infrastrukturförvaltare, ska ha ett intyg från vart och ett av dessa företag. Detta följer av artikel 6.2 i direktivet och förtydligas också i skäl 21 till direktivet. Bestämmelsen i andra stycket andra meningen förtydligar vad som anges i artikel 7.2 i direktivet och genomför även indirekt artikel 6.2 andra meningen. Att intyget endast gäller i det utfärdande företagets verksamhet följer också indirekt av första stycket. Bestämmelserna i andra stycket har behandlats i avsnitt 5.5.3 och 5.5.5. 2 kap. 5 § Paragrafen genomför artiklarna 15 första och tredje stycket, 17 tredje stycket tredje meningen, 16.2, 18.1 och 25.1.b i direktivet och har behandlats i avsnitt 5.5.3. Om en förare inte är nöjd med ett beslut som arbetsgivaren eller uppdragsgivaren fattar rörande ett kompletterande intyg, kan tvisten hänskjutas till tillsynsmyndigheten för prövning, se 5 kap. 6 §, och därifrån vidare överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 2 kap. 6 § I paragrafen anges giltighetstid för kompletterande intyg. Giltigheten enligt första stycket är dock inte ovillkorad, eftersom enligt 10 § ett intyg kan återkallas under vissa förhållanden. I andra stycket genomförs artikel 17 tredje stycket första meningen i direktivet. Bestämmelsen anger för vissa fall vad som händer med ett intyg när föraren slutar sin anställning eller sitt uppdrag. En person som är anställd t.ex. av ett bemanningsföretag men som kör järnvägsfordon åt ett järnvägsföretag eller en infrastrukturförvaltare anses inte ha slutat sitt uppdrag så länge det råder ett avtalsförhållande mellan bemannings- företaget och företaget eller förvaltaren med en fortsatt möjlighet att avropa tjänster enligt avtalet. Uppdraget slutar inte efter varje enskilt köruppdrag. En förare anställd i ett bemanningsföretag kan alltså ha både enstaka eller frekvent och regelbundet återkommande köruppdrag för ett företag eller en förvaltare utan att behöva ha ett nytt intyg för varje tillfälle. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.5. 2 kap. 7 § Paragrafen genomför artikel 6.2 tredje meningen och 17 tredje stycket andra meningen i direktivet. Med anledning av vad Lagrådet har före- slagit, har paragrafen ändrats så att det framgår att det är föraren som har rätt att begära ut intyget eller handlingarna och att dessa ska överlämnas till honom eller henne. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.6. 2 kap. 8 § För att kunna kontrollera att förarna under sin tjänstgöring inte är påverkade av något ämne som kan negativt påverka deras koncentration, vaksamhet eller uppträdande får järnvägsföretagen och infrastruktur- förvaltarna beordra t.ex. läkarundersökningar och blodprovstagningar för att se om föraren är påverkad av alkohol eller droger. I 11 § andra stycket anges att en förare är skyldig att genomgå sådan läkarundersökning och annan provtagning. I 13 § finns ett bemyndigande för regeringen eller myndighet att meddela föreskrifter om dessa undersökningar. Bestämmelsen genomför artikel 18.2 andra stycket andra meningen i direktivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.7. 2 kap. 9 § I paragrafen föreskrivs hur en situation ska hanteras där förarens lämp- lighet av hälsoskäl utföra yrket ifrågasätts. Exempel på åtgärder som en verksamhetsutövare kan vidta enligt första meningen är att informera tillsynsmyndigheten om en förare på grund av hälsoskäl inte bör få framföra tåg och att kräva läkarundersökning, jfr artikel 18.2 andra stycket första meningen i direktivet. Om arbetsoförmågan är måste tillsynsmyndigheten underrättas enligt andra stycket andra meningen, ett krav som genomför artikel 18.2 andra stycket sista meningen i direktivet. Bestämmelsen har därmed utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.7. 2 kap. 10 § Paragrafen, som genomför artiklarna 16.3, 18.2 andra stycket, 19.1 c och 29.4 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.5.8. 2 kap. 11 § I paragrafen föreskrivs bl.a. hur föraren ska agera när denne själv anser sig olämplig eller mindre lämpad att utöva yrket. Första stycket genom- för artikel 18.2 första stycket i direktivet. Det kan både gälla tillfällig nedsättning av förmågan och mer långvariga och kroniska åkommor. I andra stycket anges förarens skyldighet att genomgå sådan läkar- undersökning, blodprovstagning eller annan provtagning som kan vara nödvändig för att uppfylla kraven enligt 8 §. En sådan begäran kan framställas av t.ex. det företag som föraren arbetar för eller en behörig Om föraren anser att de undersökningar som begärs går utöver vad som kan krävas i enlighet med föreskrifter om sådana under- sökningar, kan frågan hänskjutas till tillsynsmyndigheten för prövning enligt 5 kap. 6 §. Bestämmelsen genomför artikel 16.1 och 18.2 i direk- tivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5.3 och 5.6. Se också författ- ningskommentaren till 8 § och 13 § 2. 2 kap. 12 § Paragrafen reglerar tillståndskrav för läkare och psykologer för att utöva uppgifter enligt lagen. Kravet på särskilt tillstånd gäller dels den fysiska och psykiska undersökning som krävs för att ett förarbevis ska kunna utfärdas enligt 2 § första stycket, dels alkohol- och drogkontroller enligt 8 § och dels hälsokontroller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 13 § 3. Det i paragrafen använda begreppet särskilt tillstånd avser detsamma som begreppet erkännande i artikel 20.2 direktivet. Vad som menas med att en undersökning utförts under överinseende av en läkare med tillstånd får i normalfallet anses innebära att en läkare med tillstånd i vart fall gått igenom undersökningsresultaten och godkänt slutsatserna av dessa.