prop · GZ031d14 · 2011-09-20 00:00:00 — Resterande betalades från stabilitetsfonden och avsåg kostnader för verksamheten avseende stöd till banker och andra kreditinstitut. Utöver nämnda belopp uppgick förvaltningskostnaderna i den avgiftsfinansierade verksamheten till . 10.2.1Indikatorer och andra bedömningsgrunder för redovisningen Regeringens bedömning av verksamhet utgår från målen i myndighetens regleringsbrev och instruktion samt från de lagar och förordningar som reglerar verksamhet. Statsskuldens förvaltning utvärderas även utifrån de årliga riktlinjebesluten. En av uppgifter är att vara statens internbank. I denna roll ansvarar för att ge de statliga myndigheterna förutsättningar att genomföra sina betalningar på ett säkert och effektivt sätt. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 banken hanterar även lån och erbjuder placeringsmöjligheter till myndigheter, affärsverk och vissa statliga bolag. Målet för den statliga betalningsverksamheten är att betalningarna ska vara kostnadseffektiva, säkra, tillgodose krav på information och valfrihet samt att staten ska ha en konkurrensneutral relation till bankerna. har i uppgift att förvalta och utveckla den statliga betalningsmodellen. Betalningsmodellen består av system, tjänster, regelverk och avtal som är utformade så att staten ska kunna genomföra sina betalningar på ett effektivt och säkert sätt. Statens betalningsmodell är en kombination av ett centraliserat och decentraliserat ansvar. Ansvaret är centraliserat genom att har ett övergripande ansvar att föreslå förändringar och meddela föreskrifter och allmänna råd som kompletterar betalningsförordningen (2006:1097). Andra centrala inslag är att ansvarar för statens centralkonto (f.d. statsverkets checkräkning) och upphandlar ramavtal för betaltjänster. Gentemot myndigheterna har en konsultativ roll genom att kontoret ger råd och stöd till myndigheterna i betalningsfrågor. tar även fram och håller utbildningar för myndigheterna i betalningsfrågor. Det decentraliserade ansvaret utgörs av att myndigheterna själva beordrar och tar emot betalningar. Det är myndighetens ansvar att kontrollera att samtliga utbetalningar sker till rätt mottagare, med rätt belopp och . Myndigheterna är dock skyldiga att använda ramavtalen för betaltjänster som upphandlat, såvida inte medgivit annat. upphandlade nya ramavtal för betaltjänster. Ramavtal slöts med /S , Nordea, och . Avtalen gäller fr.o.m. ; därefter finns möjlighet till förlängning . Den kundenkät som myndigheterna svarade på 2010, och som skickas ut , visar att myndigheterna är nöjda med internbankens service och tjänster. Nöjdkundindex steg från 82 till 84 av maximalt 100. Kostnader för statens betalningar Den centrala upphandlingsformen gör det möjligt att ställa enhetliga krav på teknik, säkerhet, likviditetshantering, återrapportering etc. Sammantaget bedöms den administrativa kostnaden vid den senaste upphandlingen ha uppgått till , vilket är betydligt lägre än om varje statlig myndighet hade gjort sin egen upphandling. När det gäller kostnaden för utnyttjandet av ramavtalsbankernas betalningstjänster betalar varje myndighet själv för de transaktioner och de tjänster som används. På så sätt ges myndigheterna incitament att använda de betalningslösningar som är mest kostnadseffektiva. betalade myndigheterna totalt för de 142 miljoner betalningar som ramavtalsbankerna förmedlade . Den genomsnittliga kostnaden för en statlig betalning var , vilket är samma kostnad som 2009. Tabell 10.1 Antalet betalningar samt kostnader för betalningar i statens betalsystem (miljoner kr) Antalet internstatliga betalningar har minskat från 2,6 miljoner 2006 till 0,5 miljoner 2010. har genomsnittskostnaden för en internstatlig betalning minskat . Den stora minskningen inföll och berodde på att anslagsmedel då började överföras internt i stället för via bank. Betalningsflödet över statens centralkonto uppgick till . Av beloppet avsåg inbetalningar och utbetalningar. Statens internbank tar emot inlåning från myndigheter, affärsverk och vissa statliga bolag. Medel för förvaltningsändamål sätts in på myndigheternas räntekonto i . Överföringen till räntekontot görs som regel med en tolftedel av anslaget som tilldelas årsvis. Från räntekontot avräknas de betalningar myndigheten gör. Till kontot är ett kreditutrymme kopplat. Medel för myndigheternas investeringar i anläggningstillgångar finansieras med lån hos . Låneramens storlek fastställs i myndigheternas regleringsbrev och räntevillkoren sätts utifrån aktuella kostnad för upplåningen. Medel för transfereringar finansieras direkt från statens centralkonto och passerar inte myndigheternas räntekonton. Vid slut uppgick den totala inlåningen till , vilket var en ökning med jämfört med . Ökningen kan i huvudsak förklaras av att myndigheterna ökade behållningarna på sina räntekonton och av att placerade ett överskott om från försäljningen av delar av sin verksamhet. Den samlade utlåningen från statens internbank till myndigheter, affärsverk och vissa statliga bolag uppgick vid utgången av 2010 till . Utlåningsvolymen var i stort oförändrad jämfört med föregående år. () är den största låntagaren. ökade CSN lånevolymen med ytterligare , och uppgick lånevolymen till . Affärsverkens och bolagens lån uppgick till 3,9 respektive vid utgången av 2010. De lån i utländsk valuta som tog upp för vidareutlåning till motsvarade vid utgången av 2010 med då gällande valutakurser. Arbetet med att ytterligare öka säkerheten i statens betalningar har fortsatt . har lämnat förslag till ändringar i förordningen (2006:1097) om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning (betalningsförordningen). Förordningsändringarna trädde i kraft och följde i huvudsak förslag. har även beslutat nya föreskrifter och allmänna råd som kompletterar förordningen. Ändringarna förtydligar myndigheternas ansvar i betalnings- 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 Ramavtalen för betaltjänster, som trädde i kraft , innehåller lösningar som gör det möjligt för myndigheterna att öka säkerheten. Förberedelser för auktionering av utsläppsrätter deltar i förberedelserna med att etablera det EU-gemensamma systemet för auktionering av utsläppsrätter. ansvarar för det operativa arbetet, med andel, av de utsläppsrätter som ska auktioneras ut (Europeiska kommissionens förordning nr 1031/2010). Se vidare Utgiftsområde 20, avsnitt 3.5.1 Begränsad klimatpåverkan. har som övergripande mål att statens skuld ska förvaltas så att kostnaden för skulden långsiktigt minimeras, som risken i förvaltningen beaktas. Förvaltningen ska ske inom ramen för de krav som penningpolitiken ställer, se 5 kap. 5 § budgetlagen (2011:203). Regeringen fastställer ramar för förvaltningen Regeringen beslutar om riktlinjer för statsskuldens förvaltning. lämnar förslag till riktlinjebeslut och förslaget remitteras till för yttrande. Regeringen beslutar om avvägningen mellan kostnad och risk genom att sätta ramarna för statsskuldsförvaltningen. Avvägningen görs i stor utsträckning genom besluten om skuldens sammansättning och löptid. När regeringen har fattat sitt riktlinjebeslut ansvarar för att strategiska beslut fattas inom de fastställda ramarna och för att dessa omsätts i den operativa förvaltningen av skulden. lämnar regeringen en skrivelse till med en utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning. Den senaste skrivelsen, som avsåg 20052009, överlämnades (skr. 2009/10:104). I skrivelsen konstateras att statens upplåning och skuldförvaltning har fungerat väl, även . De uppsatta målen har nåtts och besluten bedöms i allmänhet ha varit väl motiverade. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 utredare som på uppdrag granskat statsskuldspolitiken har i huvudsak gjort samma bedömning. Nästa utvärderingsskrivelse, som ska avse 20072011, kommer att överlämnas till . Åren mellan skrivelserna redovisar regeringen sin preliminära syn på den genomförda statsskuldsförvaltningen i budgetpropositionen. Nedan redovisas i korthet riktlinjer och uppnådda resultat för statsskuldsförvaltningen 2010. Statsskuldens storlek och kostnad Statsskuldens storlek och förväntade utveckling är en utgångspunkt för hur statsskuldspolitiken ska avvägas. Statsskulden har som andel av BNP minskat , bortsett då skulden steg i samband med konjunkturnedgången och vidareutlåning av till . Vid utgången av uppgick den okonsoliderade statsskulden till , vilket motsvarade av BNP. I kronor räknat är detta ungefär i nivå med skuldens storlek . I förhållande till BNP har dock statsskulden minskat , från , . Detta innebär att statsskuldens påverkan på statsfinanserna har minskat kraftigt . Statsskuld i procent av BNP (höger axel) har räntekostnaderna för statsskulden halverats, . Detta är främst en följd av lägre räntenivåer. Som andel av BNP har de kostnadsmässiga räntorna minskat från till . Diagram 10.2 Kostnadsmässiga statsskuldsräntor Räntekostnader i miljarder kronor (vänster axel) Räntekostnader som procent av BNP (höger axel) Olika mått på statsskulden Statsskulden mäts på olika sätt beroende på måttets syfte. I diagram 10.1 redovisas statsskuldens utveckling enligt det mått som visar den skuld som förvaltar, kallat okonsoliderad statsskuld. I andra delar av budgetpropositionen använder regeringen måttet konsoliderad statsskuld. Måttet okonsoliderad statsskuld visar statens totala skuld, medan den konsoliderade statsskulden visar statens skuld till aktörer utanför staten. Skillnaden utgörs av statliga myndigheters innehav av statspapper. Detta innehav brukar uppgå till . Båda måtten visar statens framtida åtaganden i termer av summerade nominella slutbelopp för utestående låneinstrument, med respektive utan myndigheternas innehav. För styrning av statsskulden används måttet statsskuldens summerade kassaflöde (SSK-måttet). Detta mått mäter risken i statsskulden genom att omfatta framtida åtaganden i termer av kassaflöden. Förutom nominella slutbelopp ingår även kupongbetalningar och inflationskompensation. En annan viktig skillnad jämfört med måtten okonsoliderad och konsoliderad statsskuld är att SSK-måttet inkluderar kassaflöden från tillgångar som ligger inom . Denna typ av tillgångar har ökat till följd av t.ex. extraupplåning i statsskuldväxlar () och vidareutlåning till (). De styrande målandelarna för statsskuldens sammansättning liksom riktvärdena för löptiden i de olika skuldslagen baseras på SSK- måttet. Regeringen styr statsskuldens sammansättning genom att ange målandelar för valutaskulden och den reala kronskulden. Därtill består statsskulden av nominell kronskuld, vars andel blir en direkt konsekvens av målandelarna för de båda övriga skuldandelarna. uppnåddes det långsiktiga målet om 15 procents valutaskuld. Minskningen har främst skett för att minska risken i statsskulden15. tillämpas ett styrintervall på i förhållande till riktvärdet på . uppgick andelen valutaskuld i genomsnitt till . Den viktigaste orsaken till att andelen låg under riktvärdet var den kraftiga kronförstärkningen . minskade även andelen till följd av det säsongsmässigt stora lånebehovet , vilket i huvudsak täcktes av upplåning i kronor. har upplåning skett i real kronskuld. I takt med att valutaandelen minskat har regeringen strävat efter att öka realskuldens andel. är riktvärdet för den reala kronskulden . Andelsstyrningen av den reala kronskulden görs på lång sikt, eftersom det på kort sikt är svårt att till rimliga kostnader styra andelen real kronskuld. var andelen real kronskuld i genomsnitt . Det kalkylmässiga resultatet för realupplåningen, mätt som kostnadsskillnaden mellan upplåning i reala och nominella obligationer, ökade med . Avvägningen mellan kostnad och risk i statsskuldsförvaltningen påverkas i stor utsträckning av besluten om skuldens löptid. Avkastningskurvan på den svenska räntemarknaden har i genomsnitt haft en positiv lutning (de kortare räntorna har historiskt sett varit lägre än de längre). Av kostnadsskäl har regeringen därför, , sökt förkorta löptiden. I syfte att ta tillvara kostnadsfördelarna med den lågräntemiljö som följde av finanskrisen beslutade regeringen att temporärt 15 I samband med den statsfinansiella krisen gjordes en stor del av nyupplåningen i utländsk valuta. Andelen valutaskuld steg då från 10 till . Regeringen bedömde att detta var en för stor andel valutaskuld och en långsiktig amortering på valutaskulden inleddes. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 upphäva löptidsriktvärdet i den nominella skulden. Beslutet gjorde det möjligt för att emittera en 30-årig nominell obligation med volymen och räntan . Emissionen minskade refinansieringsrisken som upplåningen spreds på fler löptider. Styrningen av statsskulden görs i termer av räntebindningstid, dvs. tiden fram till dess att räntan justeras. För obligationer och statsskuldväxlar är räntebindningstiden i princip densamma som tiden till förfall. Därutöver använder derivatinstrument, i första hand ränteswappar, på ett sådant sätt att den totala räntebindningstiden förkortas utan att förfallostrukturen påverkas. Det får till effekt att den genomsnittliga tiden till förfall i skulden är längre än vad som framgår av löptidsriktvärdena. I riktlinjebeslutet angav regeringen att löptiden ska styras mot för realskulden och för valutaskulden. Styrningen för den nominella kronskulden delades upp så att låneinstrument med kortare löptid än styrs mot löptidsriktvärdet . Låneinstrument med längre löptid än begränsades av ett lånetak på 2010. Räntebindningstiden för hela den nominella kronskulden motsvarar omkring , vilket är ungefär detsamma som för de tre skuldslagen tillsammans. Vid sidan av den ordinarie finansieringen av statsskulden har möjlighet att ta ränte- och valutapositioner för att, med beaktande av risk, sänka kostnaden för statsskulden. Positionerna begränsas dels genom att regeringen anger en samlad högsta risknivå, dels genom ett högsta nominellt belopp. En position innebär att ökar eller minskar exponeringen i ett visst skuldslag utifrån myndighetens bedömning av den framtida värdeutvecklingen. En vinst genom en position minskar statens räntekostnader med samma belopp. beslutade regeringen att utöka mandat för positioner mellan kronor och andra valutor . Beslutet fattades efter att den svenska kronan hade försvagats kraftigt under finanskrisen. Regeringen delade bedömning att kronan skulle stärkas när den finansiella oron hade ebbat ut. 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 Syftet med positionen var att minska kostnaderna för statsskulden, som påfrestningen på kronmarknaden kunde reduceras. var positionen på motsvarande helt uppbyggd. En gradvis avveckling av positionen inleddes . Kronan hade då stärkts betydligt och växelkursen låg till synes varaktigt på relativt normala nivåer. Vid utgången av 2010 hade positionen minskat och var positionen helt avvecklad. Den slutliga vinsten uppgick till . bedriver också en löpande aktiv förvaltning i utländsk valuta. gav den löpande förvaltningen ett negativt resultat om . Enligt riktlinjerna ska resultatet utvärderas . För perioden 20062010 uppgick överskottet till eller i genomsnitt . Tabell 10.2 Resultat av aktiv förvaltning, marknads- och skuldvård har bedrivits enligt samma principer som . Detta innebär att investerarrelationerna präglas av öppenhet, transparens och förutsägbarhet. Som en del av marknads- och skuldvården ger ut rapporten prognos och analys . I rapporten beskrivs samverkan mellan prognosen över statens lånebehov och upplåningens fördelning på olika instrument. Syftet med rapporten är att den ska underlätta för marknadens aktörer att följa och bilda sig en uppfattning om statsskuldspolitiken och kommande upplåningsbehov. har liksom tidigare låtit TNS Prospera genomföra en utvärdering av upplåningsverksamheten. Den senaste mätningens betyg var något lägre jämfört med föregående undersökning. bör dock betyget beaktas utifrån de exceptionella omständigheter som rådde då deltog aktivt i likviditetsstödjande åtgärder. internationell jämförelse fick betyget utmärkt. Lån för att tillgodose behovet av statslån har möjlighet att ta upp lån för att tillgodose behovet av statslån (statsskuldväxlar eller obligationer). Möjligheten får bara utnyttjas om det är påkallat på grund av hot mot den finansiella marknadens funktion. har möjligheten inte utnyttjats. De extra emissioner som genomfördes bedöms ha haft en stabiliserande inverkan på räntebildningen och hölls inom de ramar som fastställts i regeringens riktlinjer. Metoden att på ett förutbestämt sätt byta in bostadspapper bedöms även ha bidragit till att förbättra likviditeten på bostadsobligationsmarknaden, vilket i sin tur bedöms ha minskat effekten av den finansiella oron i (se vidare utvärdering i skr. 2009/10:104). bedriver upplåning på privatmarknaden riktad till privatpersoner, mindre företag och organisationer. I regeringens riktlinjer anges att privatmarknadsupplåningen ska bidra till att sänka kostnaderna för statsskulden. minskade privatmarknadsupplåningen kostnaderna för statsskulden med . För perioden 20062010 blev den sammanlagda kostnadsbesparingen eller igenomsnitt . Det är framför allt försäljningen av premieobligationer som bidrar till överskottet. Tabell 10.3 Kostnadsbesparing privatmarknadsupplåning ger garantier och lån till företag och annan verksamhet efter beslut av och regeringen. En garanti innebär att staten går i borgen för någon annans betalningar. Utlåningen sker antingen genom särskilda beslut eller genom lagar och förordningar om låneprogram. Garantier och krediter innebär att staten tar på sig finansiell risk. Målet för garanti- och kreditområdet är bl.a. att ska bidra till att statens risk begränsas och dess rätt tryggas. Bestämmelser i den nya budgetlagen Statlig utlåning med kreditrisk regleras sedan den nya budgetlagen trädde i kraft på liknande sätt som statliga garantier. I förordningen (2011:211) om utlåning med kreditrisk och garantigivning finns detaljerade bestämmelser på området. Grundprincipen för garanti- och kreditmodellen är att en avgift ska tas ut motsvarande statens förväntade kostnad (inklusive administrativa kostnader) för åtagandet, såvida inte beslutat annat. Avgifterna sätts som huvudprincip in på konto hos . Eventuella infrianden täcks med medel från dessa konton. Modellen innebär att avgifterna på lång sikt förväntas täcka både kreditförluster och administrationskostnader. Det finns även särskilda statliga garantier som regleras i andra lagar än budgetlagen. Avgifterna för sådana garantier är i regel angivna direkt i lag och sätts utifrån andra grunder än att de ska täcka de förväntade kostnaderna. Insättningsgarantin, investerarskyddet och garantiprogrammet för banker och vissa andra kreditinstitut är exempel sådana garantier. Finansoron och den kraftiga konjunkturnedgången ledde till att fick nya och viktiga uppdrag som garanti- och kreditmyndighet. beslutade om en ram för statliga kreditgarantier till fordonsföretag som söker lån från Europeiska investeringsbanken (EIB). Garantierna får sammantaget uppgå till högst och syftar till att påskynda omställningen till grön teknologi (prop. 2008/09:95, bet. 2008/09:FiU19, rskr. 2008/09:144). beviljades både och lån med statliga garantier. EU- kommissionen har godkänt villkoren enligt det tillfälliga regelverket för statligt stöd. slutfördes försäljningen av till det holländska bolaget . I samband med detta ingick Riksgälds- 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 kontoret avtal om en kreditgaranti för lån om högst () hos EIB. /11 hade garantier utfärdats om (1,). EIB kontrollerar att de projekt som lånet ska finansiera genomförs enligt plan och att företaget självt står för minst halva kostnaden. Inför varje utbetalning kontrollerar att uppfyller villkoren i garantiavtalet och att de ställda säkerheterna är fullgoda. På begäran av har släppt säkerheten i Saabs fastighetsbolag mot att låneramen justerades ned . Statens säkerheter täcker utfärdade garantier, även i beaktande av eventuell rekonstruktion eller konkurs. ingick och avtal om en statlig kreditgaranti avseende ett projektlån på högst från EIB. Förhandlingar pågick och återupptogs när kinesiska Geely blev ny ägare i . Lånet ska användas till utveckling av nya motorgenerationer och teknik med tydlig miljöprofil vid anläggningarna i och . Lånet ska börja betalas ut och löper . Utlåning till länder i kris har i uppdrag att handlägga de krediter till och som bemyndigat regeringen att besluta om (se avsnitt 13). har även fått i uppdrag av regeringen att bistå med utformningen av ett avtal om kredit till (Fi 2010/5536). I syfte att stödja svensk exportfinansiering har () en låneram hos . Låneramen uppgår till och har inte utnyttjats. Låneramen har dock betydelse för SEK:s möjligheter att lämna statsstödda exportkrediter till fast ränta, via den s.k. CIRR-finan- sieringen. Regeringen föreslår att låneramen på kvarstår (se utgiftsområde 24 Näringsliv avsnitt 4.44.6). De utställda garantierna uppgick till vid utgången av 2010 (exklusive garantier 2011/12:1 UTGIFTSOMRÅDE 2 till och insättningsgarantin), vilket var lägre än föregående år. Garantiportföljen var i stor utsträckning koncentrerad till ett fåtal stora projekt. stod för av garantiåtagandena. Övriga garantiåtaganden rör främst pensioner till tidigare anställda i statliga myndigheter som omvandlats till bolag (), internationella åtaganden (), () samt forskning och utveckling (). Utöver hanterar även , och statliga garantier. 1 Avser de medel som avsatts på räntekonto i RGK för framtida infrianden av garantier, inklusive räntor. De garantiavgifter som tar in för att täcka framtida förluster bildar en garantireserv. uppgick garantireserven till , medan reserveringen för förväntade förluster uppgick till . Garantireserven var därmed större än avsättningen för förväntade förluster. Ett infriande eller en större risk kan dock medföra att garantireserven blir mindre än avsättningarna. Vid sidan av garantireserven finns garantier utställda av affärsverk och andra myndigheter på . Vidare finns ett särskilt garantikapital till internationella finansieringsinstitutioner på (hanteras av och ) som är undantagna från garantimodellen, men för vilka en separat garantireserv finns i . Historiskt sett har medlemsländerna i de aktuella internationella finansieringsinstituten alltid valt att kollektivt tillskjuta mer kapital framför att låta utställda garantier infrias. Ett eventuellt infriande av en sådan garanti skulle dock medföra att reserven belastades, vartefter motsvarande belopp skulle avräknas från anslag inom respektive departements ansvarsområde. Förfarandet innebär att saldot på denna särskilda garantireserv normalt kommer att vara noll kronor. Kostnaden för dessa åtaganden görs synlig genom att ändamålet för de anslag som täcker kapitaltillskottet har vidgats till att även gälla infrianden av garantikapital. utlåning till låntagare utanför staten uppgick vid slut till (exklusive utlåningen till ), vilket är en ökning med jämfört med utgången av 2009. Utlåningen finansierar främst infrastrukturprojekt. Lånen är på grund av förväntade kreditförluster värderade till . Nedskrivningen med är oförändrad jämfört med föregående årsskifte. De största låntagarna är , Svensk- Danska broförbindelsen AB (), Swedavia och . I tabell 10.5 redovisas samlade utlåning med kreditrisk inklusive krediten till . Tabell 10.5 Lån med kreditrisk hos Miljoner kronor, per är garantimyndighet enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti och lagen (1999:158) om investerarskydd. Syftet med insättningsgarantin och investerarskyddet är att ge ett starkt konsumentskydd för allmänhetens insättningar respektive för finansiella instrument. Insättningsgarantin bidrar även till stabilitet i det finansiella systemet. Insättningsgarantins omfattning och utformning styrs av regelverk inom och EU och finansieras genom avgifter från de institut som omfattas av systemen. I infördes garantin 1996. har haft i uppgift att administrera insättningsgarantin . Genom en ökad harmonisering inom EU ska konsumentskyddet ytterligare stärkas och bidra till den finansiella stabiliteten.