prop · GY0376 · 2011-02-25 00:00:00 — Så sägs det att en marknad för miljöbrott avseende metall har vuxit fram i och enligt rapporten finns det exempel på att kriminella grupperingar som tidigare ägnade sig åt rån och narkotikasmuggling nu- mera i stället är aktiva i handel med skrot och annan skrothantering. Även brottslighet kring avfallshantering bedöms kunna öka i , bl.a. på så sätt att företag med anknytning till organiserad brottslighet Prop. 2010/11:76 etablerar sig på marknaden. Även i den Rapport om den ekonomiska brottsligheten som Ekobrotts- myndigheten med vissa intervaller tillställer regeringen (Ju2010/4069/Å) finns underlag för att bedöma inriktningen på den organiserade brottslighet som förekommer i och omvärl- den. Rapporten får sägas bekräfta bilden av växande marknader för mil- jöbrottslighet med ekonomiska motiv, bl.a. när det gäller handel med ut- släppsrätter, avfall, skrot och utrotningshotade arter. Av rapporten fram- går också att brott mot regleringen om punktskatter är en brottstyp som visat sig kunna kopplas till organiserad brottslighet och att uppläggen för punktskattebrott kräver både omfattande planering, internationella kon- takter och expertkunskaper. När det gäller de finansiella marknaderna an- ges de senaste årens internationella finanskris ha lett till att det finns en ökad förekomst av och också fler varianter av insiderinformation, vilket kan ge incitament till insiderbrott. Rapporten har tagits fram inom ramen för , som utöver utgörs av , , , , , , , och Åkla- garmyndigheten. 4.3Tidigare överväganden i anledning av internationella åtaganden att bekämpa organiserad brottslighet Gemensam åtgärd av om att göra deltagande i en kriminell organisation i unionens medlemsstater till ett brott beslutade Europeiska unionens råd på grundval av arti- kel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen i dess dåvarande lydelse att anta en gemensam åtgärd om att göra deltagande i en kriminell organisa- tion i medlemsstaterna till ett brott (98/733/RIF). Av den gemensamma åtgärdens artikel 1 framgår vad som ska avses med en kriminell organisation. Därmed avses en strukturerad samman- slutning, inrättad för en begränsad tid av mer än två personer som hand- lar i samförstånd för att begå brott som bestraffas med frihetsberövande eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd på upp till eller ett strängare straff oavsett om brotten är ett mål i sig självt eller ett medel för att få materiella fördelar och i förekommande fall ett sätt att otillbörligt påverka offentliga myndigheters verksamhet. Enligt artikel 2 ska kriminaliseringen av deltagande i en kriminell or- ganisation ske genom att varje medlemsstat åtar sig att se till att de hand- lingar som beskrivs i artikeln bestraffas med effektiva, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga sanktioner. Medlemsstaterna ges möjlig- het att uppfylla kriminaliseringsåtagandet genom två olika alternativ. Enligt det första alternativet (a) kan åtagandet uppfyllas genom straff- beläggande av [d]et handlande varigenom den person som avsiktligen och med Prop. 2010/11:76 kännedom om antingen organisationens syfte och allmänt kriminella aktiviteter eller organisationens avsikt att begå brotten i fråga, aktivt deltar i en kriminell organisations aktiviteter som avses i artikel 1, även om den personen inte deltar i det egentliga utförandet av brotten i fråga och, med förbehåll för allmänna principer i den berörda medlemssta- tens straffrätt, även om brotten i fråga inte begås, annan av organisationens aktiviteter och dessutom har kännedom om att deltagandet bidrar till fullgörandet av den kriminella organisa- tionens aktiviteter enligt artikel 1. Enligt det andra alternativet (b) kan kriminaliseringsåtagandet tillgodo- ses genom att medlemsstaterna straffbelägger [d]et handlande varigenom en person kommer överens med en eller flera personer om att utöva en viss aktivitet som, om den sattes i ver- ket, skulle innebära att sådana brott som anges i artikel 1 begicks, även om den personen inte deltar i det egentliga utförandet av aktivi- teten. I samband med antagandet av den gemensamma åtgärden gjordes för svensk del bedömningen att några lagstiftningsåtgärder inte var påkallade för att skulle anses leva upp till åtagandena. Denna ståndpunkt redovisades också i regeringens berättelse om verksamheten i EU 1998 (skr. 1998/99:60 s. 265). Bedömningen grundade sig på att de svenska reglerna om medverkan till brott fick anses uppfylla de krav som framgår av det första alternativet, och att de gärningar som beskrivs där är av så- dant slag att de enligt svensk rätt var att bedöma som främjande av brott. konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet tillträdde konvention mot gränsöverskridan- de organiserad brottslighet . Konventionen i det föl- jande kallad Palermokonventionen efter den italienska staden där konventionen undertecknades innehåller bl.a. ett åtagande att krimi- nalisera deltagande i en organiserad sammanslutning enligt endera eller bådadera av artiklarna 5.1 a (i) och (ii) i konventionen. Åtagandena har stora likheter med dem som följer av artikel 2 i den nämnda gemen- samma åtgärden. Enligt artikel 5.1 a (i) ska varje konventionsstat vidta de åtgärder som behövs för att straffbelägga att avtala med en eller flera personer att begå ett grovt brott i syfte som direkt eller indirekt är förenat med uppnående av ekonomisk eller annan materiell och, där den nationella lag- stiftningen så fordrar, som innefattar en gärning som utförs av någon av deltagarna för att genomföra avtalet eller vari en organiserad brottslig sammanslutning är delaktig. Enligt artikel 5.1 a (ii) ska konventionsstaterna straffbelägga att någon, med vetskap antingen om en organiserad brottslig sammanslutnings syfte och allmänna brottsliga verksamhet eller om dennas avsikt att begå ifrå- Prop. 2010/11:76 gavarande brott, aktivt deltar i den organiserade brottsliga sammanslut- ningens brottsliga verksamhet, eller annan verksamhet som bedrivs av den organiserade brottsliga sammanslutningen med vetskap om att delta- gandet kommer att bidra till genomförandet av ovan angivna brottsliga syften. Av artikel 5.1 b framgår att konventionsstaterna åläggs att därutöver kriminalisera åtgärder som består i organiserande eller ledande av, med- hjälp eller bistånd till, främjande av eller råd för genomförande av grova brott vari en organiserad brottslig sammanslutning är delaktig. I samband med att föreslogs godkänna Palermokonventionen uttalade regeringen i linje med de överväganden som tidigare gjorts i fråga om den gemensamma åtgärden att de svenska reglerna om med- verkan, förberedelse och stämpling till samt underlåtenhet att avslöja brott uppfyller de krav som följer av artikel 5.1 a (ii) (prop. 2002/03:146 s. 32). Vidare påpekades att vissa handlingar i svensk rätt t.o.m. straff- beläggs på ett tidigare stadium än vad som föreskrivs i konventionen. Sammantaget gjordes bedömningen att några lagstiftningsåtgärder inte var nödvändiga för att uppfylla konventionens krav på att kriminalisera deltagande i en organiserad brottslig sammanslutning. Vidare ansågs att gärningarna i artikel 5.1 b efter omständigheterna borde vara att bedöma som antingen medhjälp till brott, medhjälp till försök till brott eller förbe- redelse eller stämpling till brott. I propositionen gjordes därför bedöm- ningen att några lagstiftningsåtgärder inte var påkallade. De redovisade bedömningarna var emellertid inte utan förbehåll. Så ut- talade regeringen med instämmande i vissa remissynpunkter att det kunde diskuteras om de svenska bestämmelserna om medverkan, försök, förberedelse och stämpling till brott tillgodosåg varje tänkbar situation där personer deltar i en organiserad brottslig sammanslutnings verksam- het. I propositionen angavs att det i praktiken kunde förekomma speciella undantagssituationer där det var tveksamt om den svenska regleringen kunde anses till fullo uppfylla konventionens kriminaliseringskrav. Un- dantagssituationer av sådan sällsynt karaktär ansågs dock inte i sig själva böra motivera några lagstiftningsåtgärder. Konventionens krav fick där- för anses uppfyllda om den nationella lagstiftningen täcker situationer som inte får anses utgöra rena undantagsfall. Rambeslutet, som finns i bilaga 1, inleds med definitioner av begreppen kriminell organisation och strukturerad sammanslutning (artikel 1). De gärningar som ska vara straffbelagda framgår av artikel 2. Bestämmelsen ger medlemsstaterna två alternativ när det gäller att ange de handlingar som ska betraktas som brottsliga gärningar. De krav som rambeslutet ställer i fråga om påföljder för sådana brott anges sedan i artikel 3. Fakul- tativa regler om att påföljden kan lindras eller helt efterges finns i artikel 4. I vilken utsträckning juridiska personer kan göras ansvariga för den typ Prop. 2010/11:76 av brottslighet som omfattas av rambeslutet framgår av artikel 5 och i ar- tikel 6 anges de sanktioner som ska kunna drabba juridiska personer. I artiklarna 7 och 8 ges bestämmelser om domsrätt och samordning av åtal. Det framgår vidare att det för utredning av eller åtal för de brott som rambeslutet avser inte får uppställas krav på att brottsoffret anmält saken, i vart fall inte när det gäller handlingar som har utförts på medlemssta- tens territorium. I artikel 9 anges att den gemensamma åtgärden (se avsnitt 4.3) ska upp- höra att gälla och att förekommande hänvisningar till den gemensamma åtgärden i stället ska anses som hänvisningar till bestämmelserna i före- varande rambeslut om deltagande i en kriminell organisation. Avslutningsvis ges i artiklarna sedvanliga bestämmelser om bl.a. genomförande och ikraftträdande. 6 Genomförande av rambeslutet Regeringens bedömning: Rambeslutet kräver inte att det införs en legaldefinition av begreppet kriminell organisation. De gärningstyper som får anses omfattade av rambeslutet är sådana som normalt är att förknippa med organiserad brottslighet och som är av allvarlig och gränsöverskridande karaktär. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 1.1 avses med kri- minell organisation en strukturerad sammanslutning, som har inrättats , av mer än två personer som handlar i samförstånd för att begå brott som bestraffas med frihetsberövande eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd på maximalt eller en strängare sanktion, om syftet är att direkt eller indirekt få ekonomiska eller materiella fördelar. Artikel 1.2 föreskriver att med strukturerad sammanslutning avses en sammanslutning som inte tillkommit slumpartat i det omedelbara syftet att begå ett brott eller som inte nödvändigtvis har formellt fastställda rol- ler för medlemmarna, kontinuitet i sammansättningen eller en utarbetad struktur. I svensk rätt finns inte någon legaldefinition av begreppet kriminell or- ganisation. Rambeslutet kräver inte heller att det införs en sådan. Något kriminaliseringsbehov följer inte av artikel 1, eftersom definitio- nen bara tar sikte på brott som redan enligt gällande reglering bestraffas med frihetsberövande eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd på maxi- malt eller en strängare sanktion. Rambeslutet kräver således inte att några nya typer av självständiga, fullbordade gärningar kriminali- seras. Definitionen av begreppet kriminell organisation har i stället betydelse Prop. 2010/11:76 för frågan vilka kategorier av brott som instrumentet kan anses omfatta. Vid första påseende framstår definitionen som mycket vid. Ett stort antal brottstyper som har fängelse eller mer i straffskalan kunde anses träffade. En väsentlig begränsning följer emellertid av att brottsligheten ska syfta till att direkt eller indirekt få ekonomiska eller materiella förde- lar. Häremot kan visserligen hävdas att så gott som alla brott teoretiskt sett skulle kunna begås i syfte att indirekt få ekonomiska eller materiella fördelar, t.ex. på så sätt att en gärningsman tar emot ersättning för att utföra ett brott utan att brottet i sig leder till någon ekonomisk eller mate- riell fördel. Emellertid får det anses klart att rambeslutet inte är avsett att omfatta brottslighet av det senare slaget. Så framgår det av beaktandesats 3 i rambeslutets ingress att tillnärmningen av materiell straffrätt berör viss, särskilt grov brottslighet med gränsöverskridande dimensioner och att förtur bör ges åt brottsområden som särskilt nämns i fördragen. I ar- tiklarna 29 och 31 e i fördraget om Europeiska unionen i dess lydelse före Lissabonfördragets ikraftträdande nämns bl.a. brottsområdena män- niskohandel och brott mot barn, olaglig narkotikahandel och olaglig va- penhandel, korruption och bedrägeri samt organiserad brottslighet. Här- till kommer att det i beaktandesatsen särskilt framhålls att rambeslutet omfattar brott som normalt begås inom ramen för en kriminell organisa- tion. Av det sagda följer att rambeslutet får anses omfatta sådana gärnings- typer som normalt är att förknippa med organiserad brottslighet. Dit hör sådant som stöld, rån, bedrägeri, penningförfalskning, dobbleri, koppleri, människohandel, bestickning, narkotikabrott, vapenhandel, smugglings- brott och människosmuggling. Av beaktandesats 8 i rambeslutets ingress framgår att inget i rambeslu- tet får tolkas som att avsikten vore att reducera eller begränsa nationella regler avseende grundläggande rättigheter eller friheter, som t.ex. mötes- frihet, föreningsfrihet, tryckfrihet eller yttrandefrihet. Även detta är vik- tig information om rambeslutets omfattning. För svenskt vidkommande utgör detta ett stöd för att rambeslutet inte inskränker mötes- och före- ningsfriheten sådan denna kommer till uttryck i regeringsformen och inte heller inverkar på den svenska ordningen för t.ex. straffrättsligt ensaman- svar för tryck- och yttrandefrihetsbrott. 6.1.2Handlingar som ska utgöra brott Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller i huvudsak de krimi- naliseringsåtaganden som följer av rambeslutet. För vissa brott som rambeslutet får anses omfatta krävs emellertid att straffansvar införs även för förberedelse. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans motsätter sig promemorians Dock ger uttryck för uppfattningen att det hade varit att föredra att i stället kriminalisera själva deltagandet i en kri- minell organisation. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 2 i rambeslutet ska [v]arje medlemsstat [] vidta nödvändiga åtgärder för att se till att den ena eller båda av följande typer av beteende som rör en kriminell organi- sation betraktas som brottsliga gärningar: a)Beteendet hos en person, som med avsikt och med kunskap om an- tingen den kriminella organisationens syfte och allmänna verksamhet el- ler organisationens avsikt att begå brotten i fråga, aktivt deltar i organisa- tionens brottsliga verksamhet, vari inbegrips tillhandahållande av infor- mation eller materiellt stöd, rekrytering av nya medlemmar och alla for- mer av finansiering av verksamheten, med vetskap om att deltagandet kommer att bidra till genomförandet av organisationens brottsliga verk- samhet. b)Det beteende hos en person som utgörs av en överenskommelse med en eller flera personer om en verksamhet, som om den genomförs innebär att brott som avses i artikel 1 begås, även om personen i fråga inte deltar idet egentliga genomförandet av verksamheten. Innebörden av svensk rätt när det gäller ansvar för fullbordade brott lik- som för brott på försöks- och planeringsstadierna är i huvudsak följande. Det är främst fullbordade brott som föranleder straffansvar. Brottsbe- skrivningarna är också i princip inriktade på fullbordade brott i gärnings- mannaskap, dvs. på att den beskrivna gärningen i sin helhet utförts av en gärningsman. Det har dock ansetts nödvändigt att också straffbelägga an- nan medverkan till brott, liksom även vissa förstadier till de fullbordade brotten. Detta har i svensk rätt skett genom kriminalisering av sådana osjälvständiga brottsformer som anstiftan och medhjälp till brott samt försök, förberedelse och stämpling till brott samt underlåtenhet att avslö- ja brott. Flera personers deltagande i brott behandlas i 23 kap. 4 § . Enligt den bestämmelsen gäller ansvar som är föreskrivet för viss gär- ning inte bara den som har utfört gärningen, utan även den som har främ- jat den med råd eller dåd. Regeln gäller vid alla brottsbalksbrott men också för de brott i specialstraffrätten för vilka fängelse är föreskrivet el- ler för vilka det finns en särskild föreskrift om att medverkan ska bestraf- fas. Med uttrycket råd eller dåd avses att främjandet ska ha skett med psykiska eller fysiska medel. Enligt normalt språkbruk främjas en gär- ning när någon har gjort något som underlättar eller i vart fall är ägnat att underlätta gärningens utförande. I har uttrycket getts inne- börden att det innefattar medverkan som inte har varit någon förutsätt- ning för brottet. Att ett främjande av en gärning är straffbart som med- verkan, även om det inte är en förutsättning för att gärningen ska komma till stånd, leder till att medverkansansvar kan drabba även den som en- dast obetydligt bidragit till gärningen. I 23 kap. 4 § andra stycket föreskrivs att den som inte är att anse som gärningsman ska dömas för anstiftan av brottet, om han eller hon har förmått annan till utförandet, och annars för medhjälp till detta. Medverkan kan således ha tre former enligt svensk rätt; gärningsmanna- skap, anstiftan och medhjälp. Mellan dessa olika former gäller en priori- Gärningsmannaskap har självfallet företräde framför de båda andra medverkansformerna och anstiftan ses som allvarligare än med- hjälp. Varje medverkande är självständigt ansvarig, dvs. alldeles oavsett om det är möjligt att straffa någon annan medverkande. Ansvaret är dock beroende av att ett brott objektivt sett har begåtts. En medhjälpares upp- såt måste för övrigt täcka det faktum att han eller hon har främjat en viss gärning med råd eller dåd, liksom de faktiska omständigheter som utgör underlag för bedömningen att ett främjande föreligger. Om ett händelseförlopp inte nått så långt att brottet fullbordats, kan straffansvar aktualiseras enligt bestämmelserna om försök, förberedelse eller stämpling till brott. Försöksbrotten utgör brott på verkställighetssta- diet, medan de övriga är brott på planeringsstadiet. Till skillnad från vad som är fallet vid medverkan till brott förutsätter straffansvar för försök, förberedelse och stämpling att det för det aktuella brottet är särskilt före- skrivet att brottet är straffbelagt på dessa stadier. Har någon börjat utföra ett visst brott utan att det kommit till fullbor- dan, ska han eller hon enligt 23 kap. 1 § dömas för försök till brottet. För ansvar krävs dock att det förelegat fara för att handlingen skulle leda till brottets fullbordan eller att sådan fara varit utesluten en- dast på grund av tillfälliga omständigheter. Förberedelse till brott kan sägas vara av materiell natur och avser be- fattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid brott. Ansvar för förberedelse kan enligt 23 kap. 2 § första stycket brotts- balken dömas ut då brottets utförande inte har påbörjats men gärnings- mannen tar emot eller lämnar pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförandet av ett brott. För förbere- delse döms också den som skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sammanställer eller tar annan liknande befattning med nå- got som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott. Allt detta under förutsättning att åtgärderna vidtas med uppsåt att utföra eller främja brott. Att med någon annan avtala om att utföra en brottslig gärning rubrice- ras enligt 23 kap. 2 § andra stycket som stämpling. Stämp- ling till brott är av immateriell natur och avser att man sätter sig i förbin- delse med andra personer för att förbereda, möjliggöra eller underlätta brott. Enligt bestämmelsen är det straffbart att i samråd med annan beslu- ta att begå en brottslig gärning, att söka anstifta någon att begå en brotts- lig gärning samt att åta sig eller erbjuda sig att utföra en sådan gärning. Stämpling till brott föreligger alldeles oavsett om någon av de inblandade utför någon gärning för att förverkliga det man har kommit överens om. Beslutet om att brottet ska utföras behöver inte heller vara preciserat i fråga om tidpunkt för brottet, det närmare tillvägagångssättet eller för- delningen av uppgifter mellan de inblandade. Stämpling kan därför före- ligga även om tid och plats och andra omständigheter vid brottet lämnats obestämda. Inte heller behöver det tilltänkta brottet vara så nära förestå- ende att brottsplanen kan betecknas som aktuell. Ett villkor för att ansvar för förberedelse eller stämpling ska kunna ut- krävas är att faran för brottets fullbordan inte varit ringa. Därtill kommer att ansvar för förberedelse och stämpling bara kan aktualiseras vid upp- såtliga brott. Uppsåtet behöver dock inte hänföra sig till en konkret gär- ning, utan det räcker med att uppsåtet omfattar att brott av ifrågavarande slag förr eller senare kommer till stånd. Det svenska straffansvaret sträcker sig dock längre än till de olika for- merna av medverkan till brott samt brottsformerna försök, förberedelse och stämpling till brott. Även medverkan till medverkan är nämligen straffbart, t.ex. anstiftan av medhjälp till ett brott. Vidare är medverkan till försök, medverkan till förberedelse liksom medverkan till stämpling straffbart. Däremot är inte försök, förberedelse eller stämpling straffbe- lagt i förhållande till de osjälvständiga brottsformerna, vilket t.ex. inne- bär att det inte går att döma till ansvar för t.ex. försök, förberedelse eller stämpling till medverkan. Om det är särskilt föreskrivet för en viss gärning, är dessutom underlå- tenhet att avslöja brott straffbelagt enligt 23 kap. 6 § . För ansvar krävs dock att brottet är å färde, vilket i normalfallet betyder att brottet inte har kommit till fullbordan. Vad kräver rambeslutet i fråga om kriminalisering? Som framgått anvisar rambeslutet i artiklarna 2 a och 2 b två olika sätt på vilka medlemsstaterna kan fullgöra sina åtaganden. Inget hindrar att med- lemsstaterna vid genomförandet av rambeslutet hänvisar till att den natio- nella rättens bestämmelser innebär ett uppfyllande av båda modellerna. Tolkningen av artikel 2 a måste ske i ljuset av definitionen i artikel 1.1 av begreppet kriminell organisation. I den definitionen anges att de per- soner som utgör sammanslutningen ska handla i samförstånd för att begå brott. Detta torde innebära att rambeslutet blir tillämpligt först när de i sammanslutningen ingående personerna har påbörjat sin brottsliga verk- samhet på så sätt att handlingar som kan kvalificeras som straffbara gär- ningar har kommit till utförande. En utgångspunkt för den fortsatta be- handlingen av denna artikel är således att en straffbar gärning har begåtts inom ramen för organisationens verksamhet. Till att börja med får artikel 2 a anses omfatta gärningar på en rad olika stadier, bl.a. handlande som är att kvalificera som gärningsmannaskap el- ler medgärningsmannaskap till ett fullbordat brott. Även annan medver- kan till fullbordat brott torde vara att hänföra till sådant beteende som be- skrivs i artikel 2 a, liksom försök till brott. Enligt beaktandesats 5 är medlemsstaterna fria att tolka termen brotts- lig verksamhet på så sätt att den innebär utförande av faktiska handlingar. Detta ger stöd för att kriminaliseringsåtagandet i artikel 2 a inte behöver uppfattas på så sätt att det omfattar planering av brott som inte har lämnat vad man skulle kunna kalla tankestadiet. I enlighet med detta får åtagan- det förstås så att det inte ställer krav på kriminalisering av gärningar som enligt svensk rätt vore att bedöma som stämpling.