prop · GY03106 · 2011-03-29 00:00:00 — Av vissa bestämmelser i direktivet framgår att om en enskild produkt eller grupp av produkter uppfyller vissa förutsättningar ska kommissio- nen anta en delegerad akt på särskilt angivet sätt. Innan en delegerad akt tas fram ska en förstudie genomföras för att bedöma aktens konsekvenser för miljö, slutanvändare och tillverkare. I den delegerade akten ska det anges vilken eller vilka produkter som omfattas av den delegerade akten. Därefter ska en rad krav på energimärkning av produkten ställas upp. Dessa krav kommer att vara mer omfattande och mer preciserade än de allmänt hållna kraven i direktivet. Bestämmelserna i den delegerade akten kommer bland annat att innehålla de tekniska parametrar som ska vara uppfyllda för klassificeringen av en produkt i en viss energieffek- tivitetsklass inom en skala från A till G. För befintliga produkt- märkningar kan också ytterligare klasser läggas till om den tekniska utvecklingen kräver det, A+, A++ och A+++. Begreppet delegerad akt introducerades genom det s.k. Lissabon- fördraget, vilket undertecknades av företrädare för de 27 medlemsstaterna. Genom fördraget genomförs omfattande föränd- ringar i bl.a. fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (), som bl.a. innebär att fördragets namn ändras till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Föreskrifter om unionens rättsakter finns i EUF-fördragets sjätte del, kapitel 2, avsnitt 1. Enligt artikel 288 ska institutionerna, när de utövar unionens befogenheter, anta förordningar, direktiv, beslut, rekommenda- tioner och yttranden, vilka med en gemensam benämning kallas rätts- akter. Tre av dessa rättsakter, nämligen förordningar, direktiv och beslut, är bindande för dem till vilken rättsakten riktar sig. Dessa rättsakter antas, enligt artikel 289, inom ramen för ett lagstiftningsförfarande och benämns lagstiftningsakter. Dessa akter antas som huvudregel av Euro- paparlamentet och rådet på förslag av kommissionen. Enligt artikel 290 kan det genom en lagstiftningsakt till kommissionen delegeras befogen- het att anta akter med allmän räckvidd som inte är lagstiftningsakter och som kompletterar eller ändrar vissa icke väsentliga delar av lagstiftnings- akten. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska kommissionen delge och rådet denna. eller rådet får invända mot en delegerad akt från delgivningsdagen. På eller rådets initiativ får förlängas . Om varken Europa- parlamentet eller rådet vid utgången av har invänt mot den delegerade akten ska den offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och träda i kraft den dag som anges i den. Den delegerade akten får offentliggöras i Europeiska unionens Prop. 2010/11:106 officiella tidning och träda i kraft före utgången av om både och rådet har underrättat kommissionen om att de har beslutat att inte göra invändningar. Om eller rådet invänder mot en delegerad akt ska den inte träda i kraft. Den institution som invänder mot den delegerade akten ska ange skälen för detta. När kommissionen antar en delegerad akt beträffande en specifik produkt innebär det att produkten förs in under energimärkningssystemet och lagens bestämmelser blir tillämpliga på produkten. De delegerade akterna kommer att få formen av EU-förordningar, vars bestämmelser är direkt tillämpliga i medlemsstaterna och alltså inte vare sig får eller ska genomföras i svensk lagstiftning. Undantag från detta gäller bara om det i en förordning uttryckligen anges att medlemsstaterna ska anta före- skrifter inom ett visst område. Den föreslagna lagen är i huvudsak uppbyggd på samma sätt som direktivet, dvs. den är en ramlag. Lagen anger alltså de allmänna kraven på energimärkning av energirelaterade produkter och de åtgärder som ska vidtas innan en sådan produkt släpps ut på marknaden eller tas i bruk, men ingen specifik produkt nämns uttryckligen i lagen. Utformningen av den föreslagna lagen har också stora likheter med utformningen av lagen (2008:112) om ekodesign. och Tranportstyrelsen är frågande till varför undantaget för transportmedel inte nämns i lagtexten. I artikel 1.3 i direktivet anges tre typer av produkter som undantas från direktivets tillämpningsområde, nämligen begagnade produkter, transportmedel och vissa märkplåtar. Detta innebär således att transport- medel aldrig kommer att bli föremål för en delegerad akt och därmed inte heller kommer att omfattas av lagen. Detsamma gäller för övrigt för nämnda märkplåtar. Att nämna transportmedel i lagen, som de båda myndigheterna före- slagit, skulle enligt regeringens uppfattning, ge intrycket att transport- medel kan komma att omfattas av delegerade akter men att de trots detta inte ska omfattas av lagens bestämmelser. För att undvika sådana miss- förstånd nämns inte transportmedel i lagen. Skälet till att undantaget för begagnade produkter införs i lagen är för att klargöra att lagen enbart tillämpas på de produkter som är nya när de släpps ut på marknaden. Krav på märkning av energirelaterade produkter Regeringens förslag: En leverantör som på unionsmarknaden släpper ut en energirelaterad produkt som omfattas av en delegerad akt enligt energimärkningsdirektivet ska kostnadsfritt tillhandahålla en etikett och ett informationsblad till alla exemplar av produkten. När en energirelaterad produkt ställs ut för försäljning, uthyrning eller hyrköp till slutanvändare ska återförsäljaren eller den som i övrigt ställer ut produkten fästa etiketten på produkten. Detta ska ske på en plats där etiketten lätt kan läsas och i övrigt på det sätt som anges i den delegerade akten. Dessutom ska informationsbladet finnas tillgängligt i anslutning till produkten. En energirelaterad produkt får inte förses med etiketter, märken, symboler eller påskrifter som beskriver produktens användning av energi eller andra väsentliga resurser men som inte uppfyller de krav som gäller för produkten. Detta gäller dock bara om åtgärden kan leda till missförstånd eller förväxling hos slutanvändarna om produktens egenskaper. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. vill dock se ett tydliggörande i 7 § (nuvarande 5 §) om att märkningen måste anbringas tydligt i de fall då den eventuella slutanvändaren inte kan iaktta den i verkligheten, t.ex vid Internetförsäljning. föreslår därtill ett tillägg i 11 § (nuvarande 9 §) för att klargöra att det i de delegerade akterna kan ingå särskilda föreskrifter för hur den tekniska dokumentationen ska upprättas. SEK Svensk Elstandard och Teknikföretagen ifrågasätter behovet av ett krav på att etiketten och informationsbladet finns tillgängligt på svenska språket. Språkkravet upplevs bli en administrativ börda och som konkurrenshämmande. Särskilt omotiverat anses att språkkravet även gäller för transaktioner mellan olika näringsidkare. Skälen för regeringens förslag Förändringar i förhållande till nuvarande bestämmelser Artikel 4 i direktivet innehåller liksom det tidigare direktivet krav på att produkter ska förses med etiketter och att informationsblad ska tillhanda- hållas. De huvudsakliga förändringarna jämfört med det tidigare direk- tivet är att kraven nu vidgas till att omfatta energirelaterade produkter i stället för endast hushållsapparater och att informationen vidgas till att rikta sig till slutanvändare i stället för bara konsumenter. Bestämmel- serna föreslås tas in i den nya energimärkningslagen i stället för att som tidigare huvudsakligen tagits upp i förordningsbestämmelser. Vissa begreppsmässiga ändringar görs även för att anpassa lagstiftningen utifrån den terminologi som EUF-fördraget medför. Det nya energi- märkningsdirektivet ger också möjlighet att ställa informationskrav i delegerade akter för inbyggda eller installerade produkter. produkter kan t.ex. vara varmvattenberedare där kommissionen bedriver ett förberedelsearbete för att ta fram en delegerad akt om krav på energi- märkning. Regeringen instämmer i Statens energimyndighets synpunkt att märkning måste fästas tydligt och föreslår därför en komplettering i lagtexten. I artikel 4 åläggs alltså medlemsstaterna en skyldighet att se till att slut- användare får information om produktens energiförbrukning m.m. Informationen ska lämnas dels genom en etikett på produkten, dels i ett informationsblad som ska följa produkten. Innehållet i etiketten och informationsbladet kommer att regleras av Europeiska kommissionen i en delegerad akt, närmare bestämt i en förordning. En bestämmelse som påbjuder att en skrift ska ha ett visst innehåll torde i princip komma i konflikt med förbudet mot hindrande åtgärder i 1 kap. 2 § tryckfrihets- förordningen. Ett visst utrymme finns dock att i vanlig lag föreskriva att en skrift ska förses med visst innehåll. Tryckfrihetsförordningens tillämpningsområde bestäms nämligen ytterst av dess syfte att värna den fria åsiktsbildningen, och det finns regleringar som träffar tryckt skrift som därför kan sägas ligga utanför ramen för tryckfrihetsförordningens skydd. Det gäller inte minst ingripanden i fråga om framställningar på det kommersiella området. Vidare ger 1 kap. 9 § 3 tryckfrihetsförord- ningen möjlighet att i lag meddela föreskrifter om förbud mot kommer- siella annonser som har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelser som följer av anslutningen till Europeiska gemenskaperna. För att ett påbud om text med visst innehåll ska kunna tolereras från tryckfrihetsrättslig synpunkt krävs att det inte rör sig om texter av uttryckligen åsiktspåverkande eller opinionsbildande karaktär. De texter som kommer att antas genom delegerade akter kommer uteslutande att vara beskrivningar av produktens tekniska egenskaper, framför allt vad gäller dess energieffektivitet och dess miljöpåverkan. Texterna kommer alltså att ha det sakliga innehåll som krävs för att gränsen till tryckfri- hetsförordningens skyddsområde inte ska överskridas. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det inte finns hinder mot att genomföra direktivets bestämmelser om informationskrav i artikel 4 a och 4 b. Relevant språk på etiketten SEK Svensk Elstandard och Teknikföretagen ifrågasätter behovet av ett krav på att etiketten och informationsbladet finns tillgängligt på svenska språket. Av artikel 5 och 6 i direktivet följer bl.a. att leverantörerna ska kost- nadsfritt förse återförsäljare med de etiketter och informationsblad som behövs och att leverantörerna ansvarar för att uppgifterna i dessa är korrekta. Återförsäljarna ansvarar sedan för att en lämplig etikett i den relevanta språkversionen fästs på produkten. Det framgår således tydligt av direktivet att det är leverantören och inte återförsäljaren som har ansvaret för att etiketterna tas fram i relevant Frågan om vilken språkversion som är relevant i en viss Prop. 2010/11:106 medlemsstat får avgöras mot bakgrund av nationell reglering i den Det innebär att skyldigheten för leverantören att till- handahålla relevant språkversion blir beroende av i vilken medlemsstat en viss återförsäljare ställer ut produkten. En återförsäljare i bör följaktligen förses med etiketter på svenska språket. 7.4Information om energianvändning i reklammaterial för energirelaterade produkter Regeringens förslag: Den som gör reklam för en särskild modell av en energirelaterad produkt och i reklamen lämnar energirelaterad information eller information om priset ska i reklamen också lämna en hänvisning till produktens energieffektivitetsklass. Den som tillhandahåller tekniskt reklammaterial avseende en energirelaterad produkt och som beskriver de specifika tekniska parametrarna för produkten ska i reklammaterialet lämna den information om produktens energianvändning som en slutanvändare kan antas behöva eller lämna information om produktens energieffek- tivitetsklass. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kemikalieinspektionen anser att begreppet tekniskt reklammaterial är otydligt och föreslår att ordet tekniskt stryks. Skälen för regeringens förslag: I artikel 4 c i direktivet anges ett krav som innebär att all reklam för en särskild typ av energirelaterade produkter som omfattas av en delegerad akt enligt direktivet, när energi- relaterad information eller prisinformation lämnas, ska innehålla en hänvisning till produktens energieffektivitetsklass. I artikel 4 d anges att allt tekniskt reklammaterial om energirelaterade produkter som beskriver de specifika tekniska parametrarna för en produkt i pappersform eller på Internet, ska ge slutanvändare den information som behövs om energi- användningen eller innehålla en hänvisning till produktens energieffek- tivitetsklass. Som exempel på tekniskt reklammaterial nämns tekniska manualer och broschyrer från tillverkare. Detta innebär att exempelvis annonsering i dagspress, på Internet, via television, affischer eller i annat reklammaterial för en specifik energi- relaterad produkt som omfattas av en delegerad akt ska innehålla en hänvisning till produktens energieffektivitetsklass. I författnings- kommentaren redogörs närmare för när informationskravet i reklam är tillämpligt. I avsnitt 7.3 finns redovisat hur krav på innehållet i information och reklam förhåller sig till tryckfrihetsförordningen. I detta sammanhang kan tilläggas att även yttrandefrihetsgrundlagen, som bygger på samma principer som tryckfrihetsförordningen, ger möjlighet att i lag reglera bl.a. kommersiell reklam i de grundlagsskyddade medierna (1 kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen). De åtaganden som följer av artikel 4 c och 4 d i direktivet kan i enlighet med vad som har angetts i avsnitt 7.3 genomföras i svensk rätt utan hinder av tryckfrihetsförordningen och Prop. 2010/11:106 yttrandefrihetsgrundlagen. Kemikalieinspektionen anser att begreppet tekniskt reklammaterial är otydligt och föreslår att ordet tekniskt stryks. Av beskrivningen ovan av artiklarna 4 c och 4 d i direktivet framgår enligt regeringen att ordet tekniskt lämpligen ska finnas i lagtexten. 7.5Krav på energieffektivitetsklass och prestandanivå vid offentlig upphandling Regeringens förslag: För energirelaterade produkter som omfattas av en delegerad akt bör upphandlande myndigheter sträva efter att enbart upphandla produkter som uppfyller kriterierna för de högsta pre- standanivåerna och som tillhör den högsta energieffektivitetsklassen. Detta ska dock bara gälla vid upphandling av sådana kontrakt som avses i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling och bara vid upp- handling av kontrakt vars värde uppgår till eller överstiger de tröskel- värden som nämns i 3 kap. 1 § den lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: framhåller vikten av att regelverket för offentlig upphandling karaktäriseras av principerna om icke-diskriminering, öppenhet och proportionalitet. Det finns möjligheter inom såväl WTO som EU att ta icke-ekonomisk hänsyn vid offentlig upphandling under förutsättningen att detta inte leder till en diskrimine- ring av upphandlare från andra länder. Vid utvecklande av framtida krav på energieffektivitetsklass och prestandanivå är det därmed av vikt att dessa inte riskerar att ge upphov till diskriminering av utländska anbuds- givare. ser dock inget i förslaget som uppenbart ger upphov till detta. Kollegiet anser att det är viktigt att använda klassifice- ring och standarder som är internationellt erkända, eller som åtminstone kan uppfyllas av utländska leverantörer. påtalar att skrivningarna i 14 § (nuvarande 12 §) och hänvisningen till kravet på att den upphandlande myndigheten måste följa bestämmelserna för kontrakt som regleras i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling kan innebära problem för verket i samband med upphandling. Motsvarande kontrakt för järnväg upphandlas genom lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, vilket betyder att inte får möjlighet att tillämpa bestämmelserna i energimärkningslagen för produkter som ska installeras på statens järnvägsanläggningar. Skälen för regeringens förslag: Artikel 9 i direktivet innehåller en bestämmelse om att beträffande produkter som omfattas av en delegerad akt ska upphandlande myndigheter sträva efter att enbart upphandla produkter som uppfyller kriterierna för de högsta prestandanivåerna och som tillhör den högsta energieffektivitetsklassen. Detta gäller för myndigheter som ingår offentliga byggentreprenadkontrakt, varukontrakt eller tjänstekontrakt som avses i direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och som inte är undantagna med stöd av artiklarna i det direktivet. Bestämmelserna ska tillämpas på kontrakt vars värde uppgår till eller överstiger de tröskelvärden som fastställs i artikel 7 i direktiv /18/EG. bör få i uppdrag att följa upp tillämpningen av denna bestämmelse. bör svara för att informera de upphandlande myndigheter som berörs av kravet på att sträva efter att upphandla energieffektiva produkter när det införs nya delegerade akter. bedriver ett arbete med att främja energi- effektivitetskrav vid offentlig upphandling. är också ansvarig för att informera och vägleda de myndigheter som omfattas av förordningen (2009:893) om energieffektiva åtgärder för myndigheter. är även ansvarig myndighet för att fördela medel enligt förordningen (2009:1533) om statligt stöd till energieffektivisering i kommuner och landsting. bör inom ramen för detta stöd verka för att stimulera kommuner och landsting att ställa krav på energieffektivitetsklass och prestandanivå vid offentlig upphandling. Bland de alternativa åtgärder som myndigheter enligt denna förordning ska genomföra finns att köpa in utrustning med effektiv energianvänd- ning. Det nya krav som följer av energimärkningsdirektivet vad gäller offentlig upphandling ligger enligt regeringen således i linje med vad som gäller enligt denna förordning. har påtalat att den nu aktuella bestämmelsen kan ställa till problem för verket eftersom dess upphandlingar sker enligt lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Som nämns ovan krävs enligt artikel 9 i direktivet att bestämmelsen ska tillämpas på upphandlingar som sker enligt direktiv /18/EG. Det direktivet har genomförts i svensk lagstiftning genom lagen (2007:1091) om offentlig upphandling. Lagen om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster baserar sig inte på direktiv /18/EG och upphandlingar enligt den lagen omfattas därför inte av direktivets krav. Lagen om offentlig upphandling omfattar bara statliga och kommunala myndigheter samt vissa andra organ med stark anknytning till staten, kommun eller landsting. Den av Trafikverket nämnda lagen har en vidare omfattning. Den omfattar, utöver upphandlande myndigheter, även enskilda organ inom olika sektorer. Som exempel kan nämnas företag som bedriver försälj- ning och distribution av gas, värme, el eller dricksvatten och företag som tillhandahåller eller driver publika nät i form av transporter med järnväg, automatiserade system, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana. Någon utvidgning av upphandlingskraven utöver direktivets krav på det sätt som föreslagit tas inte upp i detta sammanhang. Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) ska se till att energimärkningslagen, de före- skrifter som har meddelats i anslutning till energimärkningslagen samt föreskrifterna i en delegerad akt enligt artikel 10 i direktiv /30/EU följs. ska även se till att föreskrifterna i Europa- parlamentets och rådets förordning EG nr 1222/2009 av om märkning av däck vad gäller drivmedels- effektivitet och andra väsentliga parametrar följs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i anser att Trans- portstyrelsen är mer lämpad som tillsynsmyndighet för däckmärkningen än . Detta på grund av att väggrepp och buller typiskt sett är frågor som berör Transportstyrelsens verksamhetsområde snarare än . framhåller behovet av samarbete mellan sektorsmyndig- heterna vid tillsyn av byggprodukter som ska energimärkas. är marknadskontrollmyndighet för byggprodukter vilket avser överens- stämmelse av deklarerade egenskaper för bl a energihushållning och värmeisolering. () framhåller behovet av en ambitiös tillsyn för däckmärkningen. Transportstyrelsen instämmer i promemorians förslag att ska vara tillsynsmyndighet för däckmärkningsförord- ningen, och att Transportstyrelsen får en understödjande roll i kommitté- arbetet som sker i den föreskrivande kommitté som Europeiska kommissionen inrättat för att ta fram kompletterande åtgärder för anpassningarna av däckmärkningen till den tekniska utvecklingen. noterar att får dubbla roller i energimärkningsarbetet, dels en föreskrivande roll och tillsynsroll, dels en främjanderoll i den meningen att man ska ge företagen vägledning och kunskapsstöd. Dessa roller måste hållas strikt åtskilda för att säkerställa ett fungerande samspel med företagen. framhåller vikten av att bistå de små och medelstora företagen med vägledning och kunskapsstöd, inte minst till märkningskraven. gör bedömningen att de utökade arbetsupp- gifter och ansvarsområden som föreslås i departementspromemorian kommer att kräva extra resurser. De nya arbetsuppgifterna blir ansvaret att utöva tillsyn gällande däckmärkningsförordningen samt delegerade akter för de tillkommande energirelaterade produkter som förutses. Ytterligare en tillkommande uppgift inom tillsynsområdet gäller information om energimärkning i reklam. Utökade arbetsuppgifter förväntas även tillkomma som en följd av deltagande vid förberedelse- arbete och standardiseringsarbete när nya delegerade akter tas fram inom det nya utvidgade tillämpningsområdet. instämmer i förslaget och anser att Statens energi- myndighet är mest lämpad som tillsynsmyndighet. av att endast har tillsynsansvar för marknadsföring Prop. 2010/11:106 riktad mot konsumenter och att tillämpningsområdet i den föreslagna lagen omfattar även andra slutanvändare. SEK Svensk Elstandard vänder sig emot principen att Statens energi- myndighets TestLab har monopol på marknadskontrollprovningen. Det borde istället läggas på en ackrediterad parts lab genom offentlig upphandling. anser att mer resurser bör tilldelas för att uppnå en tillfredsställande marknadskontroll. Skälen för regeringens förslag: Energimärkningsdirektivet uppställer krav på att medlemsstaterna ska utse myndigheter med ansvar för marknadskontroll och att dessa har och använder sig av nödvändiga befogenheter för att kunna vidta lämpliga åtgärder i enlighet med de skyldigheter som följer av direktivet. är utsedd att vara tillsyns- myndighet enligt den nuvarande energimärkningslagen för de åtta produktgrupper som omfattas av krav på obligatorisk energimärkning. De produktgrupper där Europeiska kommissionen förbereder nya delegerade akter är sådana där även fortsättningsvis är lämpad att vara tillsynsmyndighet. beslutade kommissionen den första nya delegerade akten utifrån det reviderade energimärkningsdirektivet avseende energimärkning av TV- mottagare1, vilket är en produktgrupp där bedöms vara lämpad som tillsynsmyndighet. Vidare antog kommissionen delegerade akter med uppdaterad energimärkning avseende diskmaskiner, tvättmaskiner respektive kylar och frysar för hushållsbruk. I och med att en särskild förordning om däckmärkning beslutats behöver vissa bestämmelser om befogenheter för tillsynsmyndigheten införas för att en effektiv tillsyn ska kunna bedrivas. Då däckmärknings- förordningen har stora likheter med hur kommande delegerade akter enligt det nya energimärkningsdirektivet väntas bli utformade är det ändamålsenligt med motsvarande befogenheter som föreslås i den nya energimärkningslagen. har erfarenhet av tillsyn och provning av olika slag av produkter enligt den befintliga energimärkningslagen.