prop · GY03122 · 2011-03-29 00:00:00 — I avsnitt 5.5.7 har föreslagits att järnvägsföretag och infrastrukturför- valtare har en skyldighet att se till att under tjänstgöring inte är påverkade av något ämne som kan negativt påverka koncentration, vaksamhet eller uppträdande. Ett sätt att göra detta är genom alkohol- och drogtester. Det bör därför också anges i lagen att föraren har skyldighet att underkasta sig sådana tester. Krav på läkarundersökning ska kunna prövas av tillsynsmyndigheten I avsnitt 5.4.4 har föreslagits att tillsynsmyndigheten ska lösa tvister om utfärdande, uppdatering, tillfällig återkallelse eller återkallelse av ett kompletterande intyg. Sådan tvistlösning bör kunna få påkallas även av en förare som anser att en arbetsgivares eller läkares begäran om alkohol- eller drogtest. Föraren bör då kunna hänskjuta frågan till tillsynsmyndig- heten. prövning bör då, i likhet med vad som gäller för prövningen av frågor som rör intyget, begränsas till om kravet på undersökningen är förenligt med lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen 5.7Förhindrande av förfalskning av förarbevis och kompletterande intyg Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om åtgärder för att förhindra förfalskning av förarbevis och kompletterande intyg. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Yttrar sig inte. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5 i lokförardirektivet ska de behöriga myndigheterna och de utfärdande organen vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra risker för förfalskning av förarbevis och intyg samt manipulering av register. Som föreslås i promemorian bör det överlämnas till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om dessa åtgärder. I sammanhanget bör nämnas att i kommissionens förordning (EU) nr 36/2010 finns bestämmelser om åtgärder till skydd mot förfalskning av förarbevis och intyg. De föreskrifter som får meddelas av bemyndigandet avser således andra åtgärder än de som omfattas av nämnda förordning. Ett av skälen till att lokförardirektivet antogs var att en studie visat att det råder avsevärda skillnader mellan de olika medlemsstaternas lagstiftning om villkoren för behörighetsprövning av lokförare (se skäl 4). I direktivet infördes därför bestämmelser om minimikrav på den utbildning som förarna ska genomgå. Förutom att direktivet kräver genomgången motsvarande gymnasie- utbildning (artikel 11.1) krävs också en särskilt utbildning som avser att tillgodose de krav på yrkeskvalifikationer som krävs för att erhålla förar- bevis och kompletterande intyg, jfr artiklarna 11.4 respektive 13.1 och 2. I bilagorna IVVI anges närmare vilka krav som ställs på innehållet i utbildningen. När det gäller allmänna yrkeskunskaper och krav för förarbevis ska utbildningen t.ex. ha som mål att förvärva teoretisk och praktisk kunskap om järnvägsteknik, exempelvis säkerhetsprinciper och resonemangen bakom driftsbestämmelserna, risker som är förbundna med järnvägstrafik och de olika medel som kan användas för att bemästra dessa risker, principer för en eller flera trafikeringsformer, och tåg, tågsammansättning och tekniska krav för dragfordon, gods- och personvagnar samt rullande materiel av annat slag. En förare ska också kunna tillämpa säkerhetsbestämmelser samt känna igen olika typer av rullande materiel och olika referens- och tillämp- ningsdokument som förarinstruktion och linjebok enligt defini- tionerna i TSD-Drift, förarhandbok och reparationshandbok. måste också känna till hur han eller hon ska agera vid en olycka med personskador och ha kunskaper om grundläggande principer i elektro- Prop. 2010/11:122 teknik. För att beviljas ett kompletterande intyg ställs krav på kunskaper om dels den rullande materielen, dels den aktuella järnvägsinfrastrukturen inklusive de språkkunskaper som krävs för att kunna köra på en viss linje. Vilken utbildningsmetod som ska tillämpas vid utbildningen regleras översiktligt i bilaga III till direktivet. Det ska t.ex. råda en god balans mellan teoretisk och praktisk utbildning. För individuell inlärning av trafikregler och signaleringssituationer godtas datorstödd utbildning. Av artikel 25.6 framgår att utbildningen ska avslutas med prov. Proven ska enligt artikel 25.1 fastställas av tillsynsmyndigheten när det gäller de kunskaper som är relaterade till förarbeviset och av järnvägsföretaget eller infrastrukturförvaltaren när det gäller de kunskaper som är rela- terade till det kompletterade intyget. 5.8.2Tillstånd krävs för att bedriva utbildning Regeringens förslag: Utbildning ska få bedrivas endast efter tillstånd av tillsynsmyndigheten. För att få tillstånd ska den sökandes personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt vara sådana att sökanden bedöms ha förutsättningar att bedriva god utbildning. Den sökande ska vidare ha tillräckliga yrkeskvalifikationer och vara opartisk. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens även om den lagtekniska utformningen är annorlunda. Remissinstanserna: Styrelsen för teknisk kontroll (SWEDAC) beklagar att det inte lagts mer tid på att utreda olika lösningar och menar att ett system med personcertifieringar av lokförare, där certifieringen utförs av fristående certifieringsorgan, skulle lämpa sig väl för detta Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 23.5 och 23.6 i lokförardirektivet krävs ackreditering eller erkännande av de personer eller organ som ska bedriva utbildningen. När det gäller utbildningen om infrastruktur inklusive linjekännedom, trafikregler och förfaranden måste utbildningsanordnarna vara ackrediterade eller erkända i det land där infrastrukturen är belägen. I promemorian har föreslagits att det förfarande som ska väljas är ett tillståndsförfarande, motsvarande det som kallas erkännande i direktivet. SWEDAC har ifrågasatt detta val. Enligt artikel 20 får medlemsstaterna välja att tillämpa ett ackredite- ringsförfarande eller att den behöriga myndigheten, dvs. heten, ska erkänna de personer eller organ för vilka det uppställs krav på Ackreditering sköts i av SWEDAC. Enligt 14 § lagen (1992:1119) om teknisk kontroll menas med ackreditering en förklaring att ett organ har kompetens att utföra den verksamhet som ackredite- SWEDAC handhar ackreditering av laboratorier för provning eller mätning och certifieringsorgan för certifiering av produkter, ledningssystem eller personal. Det gäller vanligtvis standardi- serade bedömningar av oberoende, kvalifikationer och opartiskhet, t.ex. enligt tillämpliga europeiska standarder. I detta fall skulle certifierings- organet ackrediteras mot standarden SS-EN ISO/IEC 17024, som är efterföljaren till standarden SS-EN 45013. Standarden ställer bl.a. krav på certifieringsorganets ledningssystem, certifieringsprocessen och personalens kompetens, inklusive examinatorer. Enligt direktivet gäller ackrediterings- eller erkännandekravet för utbildningsanordnare, men även för läkare, psykologer och examinatorer. Det är fråga om kompetenser för vilka det är svårt att tillämpa de helt strikta kriterier som ett ackrediteringsförfarande förutsätter. kan konstateras att tillsynsmyndigheten enligt direktivet ska handha många frågor rörande förarbevis och kompletterande intyg. Myndigheten ska utfärda förarbevisen, föra register och t.ex. ansvara för att det hålls regelbundna förarbevisprov. För de kompletterande intygen, som handhas av järnvägsföretagen och infrastrukturförvaltarna, svarar tillsynsmyndigheten för föreskriftsverksamheten och tillsyn. Tillsyns- myndigheten har kännedom om verksamheterna och täta kontakter med personer och företag i branschen. Utfallet av tillsynen kan också få konsekvenser för hur man från myndighetens sida ser på en ansökan om erkännande eller ett redan beviljat erkännandes fortsatta giltighet. kan dessutom ställa krav på verksamhetsutövaren och har då alla sina tillsynsbefogenheter att tillgå. Mot denna bakgrund får det därför enligt regeringens mening anses vara mest ändamålsenligt att låta tillsynsmyndigheten även ta hand om erkännandeproceduren för utbildningsanordnarna. Regeringen har dessutom i avsnitt 5.4.1 föreslagit att tillståndsförfarandet ska väljas när det gäller utseende av behöriga läkare och psykologer. Ett tillstånd kan avse både ett företag och en enskild lärare, även om det förstnämnda kan förväntas bli vanligast. Man kan dock exempelvis tänka sig att en enskild person skulle vilja ansöka om tillstånd att bedriva språkutbildning. Att utbildningsföretagen beviljas tillstånd innebär att dessa sedan ansvarar för att de lärare man anlitar i verksamheten uppfyller nödvändiga krav. Oavsett hur utbildningsanordnaren väljer att organisera utbildningen innebär tillståndet att ansvaret ligger hos tillståndshavaren. Det finns inte något som hindrar att järnvägs- företag och infrastrukturförvaltare själva tillhandahåller utbildning (jfr skäl 11 till direktivet). Detta kan antas bli vanligast när det gäller den del av utbildningen som tillgodoser kraven för det kompletterande intyget. För att beviljas tillstånd gäller de allmänna kraven i artikel 20.2 i direktivet, dvs. att personen har erforderliga kvalifikationer och är opartisk. Däremot finns inte något krav på oberoende för att bedriva utbildning, vilket betyder att en person anställd vid samma företag som eleverna kan bedriva utbildning. Det bör också krävas att sökandens personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt är sådana att sökanden är lämplig att bedriva utbildning. Enligt artikel 20.2 finns en möjlighet att göra undantag från kravet på yrkeskvalifika- tioner om de kvalifikationer som söks är synnerligen sällsynta. För att undantag ska få göras krävs medverkande av kommissionen enligt ett visst, specificerat förfarande. Genom det föreslagna kravet i lagen att utbildningsanordnarna ska ha tillräckliga yrkeskvalifikationer kan det i den bedömningen också ingå en sådan prövning som avses i artikel 20.2. Regeringen kan meddela verkställighetsföreskrifter om kraven för att Prop. 2010/11:122 beviljas tillstånd att bedriva utbildning och förfarandet när det gäller kommissionens medverkan enligt kraven i direktivet. Förslaget i avsnitt 7.5 innebär att tillsynsmyndigheten får ta ut avgifter för handläggning av ansökningar om att få tillstånd att bedriva utbildning. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilken utbildning som krävs för att erhålla förarbevis och kompletterande intyg. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Myndigheten för bedömer att de kvalitetskrav som kommer att ställas på utbildningsanordnarna ger en ökad kvalitetssäkring. Vidare anser myndigheten att utbildningen måste delas upp i två steg och att kan ta ansvar för en del. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5 har redogjorts för vilka grundläggande krav som ska uppfyllas för att erhålla förarbevis och kompletterande intyg. Bland annat ska föraren ha relevanta yrkeskvali- fikationer och kunskaper, både rent allmänt för att erhålla förarbeviset men också mer specifikt för de järnvägsfordon och den infrastruktur som föraren berörs av. Enligt artikel 23.1 i lokförardirektivet ska utbildningen av förare inne- hålla en del som avser förarbeviset och avspeglar allmänna yrkes- kunskaper enligt bilaga IV till direktivet samt en del som avser det kompletterande intyget och speglar kraven på särskilda yrkeskunskaper enligt bilagorna V och VI till direktivet. I artikel 23.2 anges att utbild- ningsmetoden ska uppfylla kriterierna i bilaga III. Reglerna om utbildning i direktivet är omfattande och relativt detalje- rade och kommer förmodligen att kräva en ännu mer omfattande reglering för att precisera utbildningen i svensk rätt. Det är därför, som också föreslås i promemorian, lämpligt att i första hand låta regeringen utforma utbildningen enligt de krav som direktivet fastställer. En möjlig- het att vidaredelegera uppgiften till myndighet bör också finnas. Det åligger närmast regeringen att avgöra vem som ska bedriva vilken utbildning eller hur stor del av utbildningen staten ska ta delansvar för genom Myndigheten för , t.ex. om vissa delar av utbild- ningen kan genomgöras inom ramen för . Regeringens förslag: Utbildningen ska avslutas med prov för att kontrollera att eleven uppnått de teoretiska och praktiska kraven för att beviljas ett förarbevis eller ett kompletterande intyg. ska ansvara för prov för förarbevis. Järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare ska ansvara för prov för de kompletterande intyg som ska utfärdas av företaget eller förval- taren. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för prov för förarbevis. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för prov för såväl förarbevis som kompletterande intyg. I promemorian föreslås också en bestämmelse om att regeringen ska kunna överlämna anordnandet av provverksamheten. Remissinstanserna: SWEDAC föreslår att ackreditering ska krävas för att anordna prov. och anser att proven inte ska avgiftsbeläggas. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 25.6 i lokförardirektivet ska utbildningen avslutas med teoretiska och praktiska prov. Enligt artikel 25.1 ska proven för kontroll av kvalifikationerna för den del som avser förarbeviset fastställas av tillsynsmyndigheten och för den del som avser det kompletterande intyget av järnvägsföretaget eller infrastrukturförvaltaren. Detta innebär att det är tillsynsmyndigheten respektive järnvägsföretagen och infra- strukturförvaltarna som har det slutgiltiga ansvaret för provverksam- heten. Detta ansvar framgår också av artikel 19.1 b som anger att tillsynsmyndighetens uppgift är att säkerställa regelbundna prov. Ansvaret, åtminstone delvis, är möjligt att delegera (jfr artikel 19.4) men detta har inte föreslagits i promemorian, och är inte heller lämpligt enligt regeringen. Att tillsynsmyndigheten respektive järnvägsföretaget och infrastruktur- förvaltaren ansvarar för proven kan dock inte tolkas som att dessa måste hålla i den praktiska hanteringen, som t.ex. att anordna proven, tillhanda- hålla lokaler och provtillfällen. Detta måste kunna överlåtas till en annan fysisk eller juridisk person som är bättre lämpad för detta. I promemorian föreslås en bestämmelse om att tillsynsmyndigheten får överlämna uppgiften att anordna proven. Någon sådan bestämmelse bör dock inte införas eftersom den kan misstolkas som en rätt att lämna över hela ansvaret för provverksamheten, vilket inte är avsikten. En möjlighet att lämna över den praktiska hanteringen av proven, med bibehållet ansvar, finns utan att det behöver anges i lag. Med anledning av vad SWEDAC har anfört kan nämnas att det inte finns någonting som hindrar att ett sådant överlämnande sker till ett ackrediterat företag. att anordnandet av proven ska få ske endast genom ackrediterade företag, Prop. 2010/11:122 något som SWEDAC föreslår, finns dock inte. Direktivet innehåller flera bestämmelser om vad som ska bedömas vid proven, hur proven ska organiseras etc. Vissa av dessa krav, t.ex. inne- hållet och kravnivåerna i proven, kan anses omfattas av själva utbild- ningen och tas in i de föreskrifter om utbildning som regeringen i avsnitt 5.8.3 har föreslagits kunna meddela. Föreskrifter om förfarandet vid proven i övrigt kan regeringen meddela verkställighetsföreskrifter om. Det kan t.ex. gälla krav på intyg om provresultat. I promemorian föreslås att proven ska kunna avgiftsbeläggas. Detta har ifrågasatts av och . Eftersom tillsynsmyndigheten är huvudansvarig för provverksamheten när det gäller förarbevisen bör också kostnader som är förenade med provverksamheten för förarbevisen kunna täckas av avgifter. Ett bemyndigande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana avgifter bör därför införas. I promemorian föreslås att avgifter även ska få tas ut för prov för kompletterande intyg. Det saknas dock enligt regeringens mening tillräckligt stöd att införa en rätt att ta ut avgifter för sådana prov. Av redogörelsen i denna proposi- tion framgår också att den utbildning som avser att tillgodose kraven för det kompletterande intyget i stora delar kommer att ske inom ramen för verksamheten i det företag hos vilket föraren arbetar eller avser att arbeta. Regeringens förslag: För att vara examinator vid prov när det gäller de moment i utbildningen som avser krav för kompletterande intyg som ska utfärdas av järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare som inte är en förvaltningsmyndighet, ska krävas tillstånd av tillsynsmyndigheten. För att få tillstånd som examinator ska den sökande ha tillräckliga yrkeskvalifikationer och vara opartisk vid utförandet av uppgiften. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att tillståndskrav ska gälla alla examinatorer oavsett vid vilken organisation de arbetar. I promemorian föreslås också att såväl tillsynsmyndigheten som järnvägsföretag och infrastruktur- förvaltare ska utse examinatorer för proven. Remissinstanserna: SWEDAC anser att examinatorer ska vara ackrediterade. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 25.1 a och b i lokförar- direktivet ska tillsynsmyndigheten utse examinatorer för förarbevis- proven, medan järnvägsföretagen och infrastrukturförvaltarna ska utse examinatorer för proven för det kompletterande intyget. Examinatorerna ska enligt artikel 25.2 och 3 vara ackrediterade alternativt erkända av I avsnitt 5.5.1 och 5.9.2 har föreslagits att något ackrediteringsförfarande inte ska tillämpas när det gäller läkare, psyko- loger och utbildningsanordnare. Regeringen delar promemorians bedömning att detsamma bör gälla för examinatorer. Dessa bör således ha tillstånd av tillsynsmyndigheten. En reglering av examinatorer på det i promemorian föreslagna sättet bör dock inte införas för de fall en förvaltningsmyndighet ansvarar för provverksamheten, utan endast när ansvaret ligger på järnvägsföretag eller infrastrukturförvaltare som inte är förvaltningsmyndighet (jfr som har tillstånd både som järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare). Innebörden av att en myndighet har ansvaret är att verksamheten som myndigheten ansvarar för bedrivs i myndighetens namn. En författningsreglering med innebörden att myndigheten ska utse examinatorer och erhålla tillstånd för examinatorerna är överflödig eftersom ansvaret för provverksamheten i sig medför en skyldighet att exempelvis utse examinatorer. En exami- nator som agerar för myndighetens räkning har också med automatik tillstånd. Det bör därför inte heller införas ett krav på tillstånd från någon annan myndighet. I lagen bör således endast anges att examinatorer vid prov när det gäller de moment i utbildningen som avser krav för kompletterande intyg som ska utfärdas av järnvägsföretag och infra- strukturförvaltare som inte är en förvaltningsmyndighet, ska ha tillstånd av tillsynsmyndigheten. Innebörden av att ha fått tillstånd är bl.a. att ansvaret inte kan överlämnas till någon annan. Ett företag som har fått tillstånd kan naturligtvis låta sina anställda examinera eller hyra in personal för detta, men det slutliga ansvaret ligger alltid hos den som fått tillståndet. Examinatorn ska enligt artikel 20.2 utses på grundval av kriterier om oberoende, kvalifikationer och opartiskhet. Kraven på kvalifikatitioner och opartiskhet bör anges i lagen. Några närmare bestämmelser om vilka kvalifikationer som krävs eller vilka krav som ska ställas vad gäller opartiskhet ges inte i direktivet. Det finns dock enligt artikel 20.2 en möjlighet att göra undantag från kravet på yrkeskvalifikationer om de kvalifikationer som söks är synnerligen sällsynta. För att undantag ska få göras krävs medverkande av kommissionen enligt ett visst, specificerat förfarande. Genom det föreslagna kravet i lagen att examinatorerna ska ha tillräckliga yrkeskvalifikationer kan det i den bedömningen också ingå en sådan prövning som avses i artikel 20.2. I lagrådsremissen hade även tagits in direktivets krav i artikel 20.2 på att examinatorn ska uppfylla krav på oberoende. Det anges dock särskilt i artikel 25.4 att kraven på oberoende inte ska utgöra ett hinder för exami- natorn att tillhöra det järnvägsföretag eller den infrastrukturförvaltare som ska utfärda det kompletterande intyget, något som det också hänvisades till i lagrådsremissens författningskommentar. Lagrådet har anfört att det i viss mån är något oklart vad direktivets krav på oberoende innebär, men har dragit slutsatsen att oberoendet som måste ges samma betydelse i hela direktivet gäller i förhållande till järnvägsföretaget och infrastrukturförvaltaren. Regeringen delar denna slutsats. Bestämmelsen i artikel 25.4 måste därför ses som en specialbestämmelse som innebär ett undantag från det generella kravet på oberoende i artikel 20.2. I enlighet med vad Lagrådet föreslår bör således lagtexten justeras så att något krav på oberoende inte gäller för examinatorer. Enligt artikel 19.1 i ska tillsynsmyndigheten fastställa nationella Prop. 2010/11:122 kriterier för examinatorer enligt artikel 25.5 i direktivet. bestämmelse framgår att val av prov och examinatorer får ske utifrån gemenskapskriterier fastställda på grundval av ett utkast från den Euro- peiska järnvägsbyrån (ERA). Om gemenskapskriterier saknas ska tillsynsmyndigheten fastställa nationella kriterier. Regeringen kan meddela verkställighetsföreskrifter om vilka närmare skyldigheter och krav som ska gälla för att få tillstånd som examinator och därvid beakta eventuella gemenskapskriterier. Register över förarbevis och kompletterande intyg Enligt artikel 22.1 i lokförardirektivet ska ett register föras över alla förarbevis som ska vara åtkomliga med hjälp av ett nationellt nummer. Registret ska uppdateras regelbundet. På motiverad begäran ska uppgifter om statusen på förarbevisen lämnas till behöriga myndigheter i övriga medlemsstater, till den europeiska järnvägsbyrån eller till förarnas arbetsgivare. Enligt artikel 22.2 ska alla järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare föra ett register, eller se till att ett register förs, över de kompletterande intygen. Registret ska uppdateras regelbundet. Företagen och förvaltarna är skyldiga att tillhandahålla uppgifter om innehållet i intygen till behöriga myndigheter i övriga medlemsstater, när så krävs på grund av deras internationella verksamhet. Förarna ska ha tillgång till uppgifterna om sig själva i registren, och de ska ha rätt att få en kopia på uppgifterna, se artikel 22.3. Enligt artikel 22.5 ska de myndigheter och företag som för register över förarbevis och kompletterande intyg följa bestämmelserna i direktiv /46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (data- skyddsdirektivet). Detta direktiv har i genomförts genom personuppgiftslagen (1998:204), förkortad PuL. Enligt artikel 19.1 e ska register föras över personer och organ som ackrediterats eller erkänts. Detta innebär att det ska föras register över de läkare, psykologer, utbildningsanordnare och examinatorer som har fått tillstånd att utföra sådana uppgifter, jfr avsnitt 5.4.1, 5.8.2 respektive 5.8.5. Grundläggande regler om integritetsskydd Enligt målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen (RF) ska det allmänna bland annat värna den enskildes privatliv och Av 2 kap. 6 § andra stycket RF följer vidare att var och en är skyddad gentemot det allmänna mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär kartläggning eller övervakning av den enskildes personliga förhållanden. Denna rättighet är dock inte absolut. Inskränkningar får göras i enlighet med de förutsätt- ningar som framgår av 2 kap. 2025 §§ RF.