prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — Enligt kapitalkravsdirektivet är kapitalkravet för positioner i återvärdepapperiseringar lika stort som för vanliga värde- papperiseringspositioner med samma kreditvärdering. bestämmelser som innebär att riskvikten, och därmed kapitalkravet, för Prop. 2010/11:110 en exponering mot en återvärdepapperiserad position blir högre än för Syftet med de skärpta reglerna är att ge instituten incitament att minska eller avstå från att investera i mycket komplicerade värde- papperiseringsprodukter. De nya riskvikterna kommer bara att tillämpas för återvärdepapperiserade positioner som uppkommit efter direktivets genomförandedatum, dvs. Vad avser existerande positioner gäller att de nya reglerna kommer att tillämpas för det fall att exponeringar läggs till eller byts ut efter detta datum. 5.2.2Höjda kapitalkrav för poster i handelslagret som beräknas med value-at-risk metoden Handelslagret innehåller alla de finansiella instrument som kredit- institutet innehar med syfte att sälja på kort sikt, eller för att gardera andra instrument i handelslagret mot förluster (s.k. hedging). De nya bestämmelserna kommer att ändra sättet som kreditinstitut hanterar risker i handelslagret på, genom att säkerställa att de beaktar de risker som finns relaterade till en potentiell förlust vid en negativ utveckling på marknaden. Beräkning av kapitalkravet för positionsrisk enligt standardmodellen För positioner i handelslagret ska institut beräkna ett kapitalkrav för s.k. positionsrisk. Denna risk är ett samlingsbegrepp för räntekursrisk och aktiekursrisk. För båda dessa risker ska det beräknas ett kapitalkrav för specifik risk (risken för prisförändringar som beror på omständigheter hänförliga till den som utfärdat instrumentet) och generell risk (risken för prisförändringar som inte kan hänföras till emittenten av instrumentet, t.ex. risker som beror på en ändrad räntenivå eller en allmän rörelse på aktiemarknaden). Enligt nuvarande regler i kapitalkravsdirektivet beräknas kapitalkravet på värdepapperiserade och återvärdepapperiserade positioner på samma sätt som för andra räntebärande instrument. De beräkningsmetoder som används för positioner i handelslagret är dock mindre riskkänsliga än de metoder som används för exponeringar i den övriga verksamheten. CRD III innebär att kapitalkravet för den specifika positionsrisken för räntebärande instrument ska beräknas på samma sätt som för exponeringar i den övriga verksamheten. De ändrade reglerna ska ses mot bakgrund av att en stor del av de förluster som instituten drabbades av under finanskrisen var positioner som ingick i institutens handelslager. Beräkning av kapitalkravet med hjälp av egna riskberäkningsmodeller Ett institut får efter särskilt tillstånd av tillsynsmyndigheterna använda sina egna modeller för att beräkna kapitalkravet för positioner i handelslagret (marknadsrisker) i stället för att använda direktivens Prop. 2010/11:110 standardiserade metoder. Kreditinstitutsdirektivet innehåller regler om hur de egna modellerna ska vara utformade. Enligt kommissionen har det visat sig att de interna modellerna systematiskt har underskattat förlustrisken under extrema förhållanden. Detta har lett till ett för lågt kapitalkrav och att kreditinstitutens kapital blir känsligt för påverkan av konjunkturberoende förändringar. Enligt de gällande reglerna ska beräkningen av kapitalkravet för marknadsrisk med egna modeller baseras på s.k. value-at-risk (VaR). Enligt CRD III ska nuvarande VaR kombineras med ett VaR beräknat under extrema förhållanden (stressed VaR). Det sistnämnda ska ta hänsyn till observationer som har gjorts av betydande förluster. Syftet med detta är att stärka kapitalkravet med beaktande av konjunkturnedgångar och att minska procyklikaliteten. Kommissionen uppskattar att detta förslag under rådande förhållande fördubblar kapitalkravet för dessa positioner. Dessutom utvidgas kapitalkravet för fallissemangsrisken till att även omfatta risken för förluster till följd av att kreditkvaliteten i en position försämras (t.ex. på grund av att utgivaren av ett finansiellt instrument får sämre kreditvärdering) utan att denne för den skull fallerar (s.k. migrering). Effekten av dessa förändringar beror på hur institutens portföljer kommer att utformas. införs delvis nya regler för den samlade fallissemangs- och migreringsrisken. Till detta kommer att kapitalkravet för värdepapperiserade positioner även vid användande av egna modeller ska beräknas på samma sätt i den övriga verksamheten (se ovan). Slutligen ändras de krav på offentliggörande av information som gäller för värdepapperiseringsprodukter i övrig verksamhet. Framöver kommer informationskravet att gälla även för värdepapperiseringspositioner i handelslagret. Korrelationshandel tillåter investerare att spekulera eller skydda sig mot en ökning eller minskning i korrelationen mellan tillgångarna i en portfölj. Genom CRD III tillförs ny bestämmelse som fastställer begränsade undantag för viss korrelationshandel där kreditinstitut, efter tillstånd från behörig tillsynsmyndighet, kan beräkna ett samlat kapitalkrav med beaktande av strikta minimikrav. Institutet bör inte ha skyldighet att låta dessa exponeringar omfattas av kapitalkravet för ökad risk, men de bör tas med i både VaR-värden (value-at-risk) och stressjusterade VaR-värden. 5.2.3Nya villkor för ersättningssystem Ändringsdirektivet föreskriver att institutens ersättningssystem för de befattningshavare vars verksamhet har en konkret påverkan på institutets riskprofil ska vara förenliga med och bidra till sund och effektiv riskhantering. Ändringsdirektivet innehåller vissa generella principer för Prop. 2010/11:110 ersättningssystemens utformning och tillämpning. framgår bl.a. att en ersättningspolicy ska vara förenlig med sund och effektiv riskhantering, inte stå i strid med institutets långsiktiga intressen, på en principiell nivå fastställas av institutets styrelse, vara föremål för löpande oberoende översyn och, vid fall av prestationsbaserad ersättning, bygga på en kombination av individuell och kollektiv prestation samt institutets övergripande resultat. En ersättningspolicy ska vidare innefatta en balanserad avvägning mellan fast och rörlig del, inte belöna misslyckanden, innehålla möjlighet till riskjustering samt bygga på en senarelagd utbetalning vid fall av ersättning med mer betydande belopp. och Europeiska värdepappers- tillsynskommittén föreslås ta fram riktlinjer i enlighet med de nu nämnda generella principerna. Utöver ovanstående ingår regler om lämnade av information avseende ersättningssystems utformning och beslutsprocessen vid dess fast- ställande. Ett olämpligt utformat ersättningssystem ska kunna leda till ingripanden av tillsynsmyndigheten mot institutet i fråga. Det kan ske genom såväl kvalitativa åtgärder (föreläggande att avhjälpa viss brist i ett ersättningssystem), kvantitativa åtgärder (höjt kapitalkrav) som finansiella och icke-finansiella sanktioner meddelas av behörig myndighet. 5.2.4Förlängd övergångstid från I- till II- regelverket Enligt kreditinstitutsdirektivet ska vissa kreditinstitut ha ett eget kapital som inte understiger en viss angiven miniminivå mellan och (artikel 152). Med anledning av situationen för banksektorn efter finanskrisen och den förlängning av övergångsbestämmelserna för minimikapital som antagits av för banktillsyn, har det ansetts lämpligt att förnya detta krav fram till . För att inte avskräcka kreditinstitut från att gå från den interna ratingbaserade metoden (IRB) till den avancerade mätmetoden () för att beräkna kapitalkrav , får kreditinstitut som går från IRB till efter utgången av 2009, efter tillstånd från behörig myndighet, använda en enklare metod som grund för sin beräkning av golvet . Utan denna möjlighet kan det uppstå orimliga och oproportionerliga kostnader för instituten. I skälen till CRD III anges att kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 290 i fördraget om EU:s funktionssätt. I artikel 150.1 i kreditinstitutsdirektivet och i artikel 41.1 i kapitalkravs- direktivet anges närmar inom vilka områden kommissionen getts en Parlamentet eller rådet kan som följer på Prop. 2010/11:110 notifiering protestera mot en delegerad akt. På initiativ av parlamentet eller rådet, kan förlängas med ytterligare . Parlamentet och rådet kan även informera de andra institutionerna om sin avsikt att inte protestera mot en delegerad akt. Ett sådant tidigt godkännande av en delegerad akt är främst aktuellt i de fall som en annan tidsgräns behöver hållas. 5.3Kommissionens direktiv /83/EG För att säkerställa att kreditinstitutsdirektivet genomförs och tillämpas på ett enhetligt sätt i medlemsländerna inrättade kommissionen och en arbetsgrupp, (), med uppdrag att diskutera lösningar på frågor i samband med genomförandet av kreditinstitutsdirektivet. CRDTG ansåg att vissa tekniska bestämmelser behövde specificeras ytterligare för att säkerställa en enhetlig tillämpning. Genom kommissionens direktiv /83/EG av om ändringar av vissa bilagor till rådets direktiv /48/EG med avseende på tekniska bestämmelser om riskhantering7 görs ändringar i bilagorna V, VI, VII, VIII, IX, X och XII till kreditinstitutsdirektivet. 7 EUT L 196, 28.7.2009, s. 14 (Celex 32009L0083). 2009/111/EG, CRD II För att begränsa storleken på den förlust som ett institut kan ådra sig i det fall en kund eller grupp av kunder inte kan infria sina lån eller andra åtaganden mot företaget finns regler om stora exponeringar. Ändringsdirektivet (CRD II) medför omfattande ändringar i dessa regler. Det befintliga regelverket anger att med en stor exponering avses en exponering mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning som överstiger av institutets kapitalbas. Enligt kapitaltäckningslagen får värdet av ett instituts exponering mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning inte överstiga av kapitalbasen. Om kunden eller en grupp av kunder är institutets moderföretag eller dotterföretag får exponeringen inte överstiga av kapitalbasen. Dessutom får inte det sammanlagda värdet av ett instituts stora exponeringar överstiga av kapitalbasen. Medlemsstaterna har dock rätt att undanta vissa exponeringar från denna 25-procentgräns, t.ex. exponeringar mot kommuner, centralbanker, nationella regeringar eller exponeringar inom en koncern. Ytterligare en exponering medlemsstaterna har rätt att undanta från ovan nämnda 25- procentgräns är interbankexponeringar (exponeringar mellan kredit- institut). Särskilda regler gäller även för poster i handelslagret då värdet av ett instituts exponeringar i handelslagret mot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning får, efter tillstånd från Finans- inspektionen, överstiga de gränsvärden som gäller för exponeringar i övrig verksamhet. Bakgrund och kort om ändringarna Reglerna om stora exponeringar gäller för alla kreditinstitut och värde- pappersföretag som omfattas av kreditinstitutsdirektivet och kapital- kravsdirektivet. Redan vid utformningen av befintliga regler ansågs det finnas behov av att ytterligare analysera och vid behov utveckla de regler som beslutats avseende stora exponeringar. Av kreditinstitutsdirektivet (artikel 119) samt kapitalkravsdirektivet (artikel 28) framgår att kommissionen skulle lägga fram en rapport för Europa- parlamentet och rådet om reglernas funktionssätt, och vid behov föreslå lämpliga åtgärder. En översyn av stora exponeringsreglerna har därför utförts av kommissionen tillsammans med den (). , bad kommissionen CEBS att utarbeta en översyn av Denna förfrågan innehöll önskemål om en översyn avseende befintlig tillsynspraxis och att genomföra en konsultation över befintlig branschpraxis på området. tillfrågades CEBS om ett andra vägledande underlag. Detta underlag efterfrågades i två delar där den första delen, som skulle vara klar , avsåg analys över mål och syfte med stora exponeringsreglerna, exponeringsgränser och befintliga reglers bidrag till måluppfyllelse. Därtill efterfrågades en översyn av befintliga beräkningsgrunder för exponeringsvärde och ett övervägande av hur stor hänsyn som ska tas till motpartens kreditkvalitet vid reglernas tillämpning. Den andra delen som skulle vara klar avsåg studie över kreditriskreducering, indirekt koncentrationsrisk, intra- gruppexponeringar och andra grupprelaterade frågor, handelslagret, rapporteringskrav och enhetliga definitioner. I del två ombads CEBS att analysera om reglerna ska gälla för alla eller om viss differentiering kan vara önskvärd, till exempel avseende institut med olika storlek och inriktning. CEBS har svarat på kommissionens efterfrågade vägledningar: Final Report Supervisory Stock Take on Large Exposures, , Call for Advice from Commission on large exposures Report on industry practices, 31 2006. Beträffande Call for Advice (No. 7) to CEBS on the review of the Large Exposures rules, 4 January 2007 har återkoppling skett genom rapporterna First part of CEBS technical advice to Commission on the review of the Large Exposures rules, , och Second part of CEBSs technical advice to Commission on the review of the large exposures rules, 27 2008. CEBS förslag har legat till grund för de förslag om reviderade regler avseende stora exponeringar som kommissionen därefter presenterat. Vidare har de senaste årens erfarenheter på finansmarknaden visat på att det finns ytterligare skäl att uppdatera och revidera de nuvarande reglerna. De ändringar som görs innebär bl.a. ändring av vilka exponeringar som ska omfattas av reglerna om stora exponeringar. Bland annat undantas mycket kortfristiga exponeringar avseende penningöverföring, inbegripet utförande av betalningstjänster, clearing, avveckling och förvarings- tjänster för kunder. Detta görs för att finansmarknaderna och de infrastrukturer som finns ska kunna fungera smidigare. De här aktuella exponeringarna inbegriper exponeringar som ett kreditinstitut eventuellt inte kan förutse och därför inte till fullo kontrollera, bl.a. där enskilda transaktioners saldo till följd av kundbetalningar, inbegripet krediterade och debiterade avgifter och räntor och andra betalningar för kundservice, samt ställda eller erhållna säkerheter. Genom ändringsdirektivet ändras även definitionen av en grupp av kunder med inbördes anknytning till att även avse två eller flera fysiska eller juridiska personer som står i sådant förhållande till varandra att om en av dem drabbas av ekonomiska problem, framför allt finansierings- eller återbetalningsproblem, skulle även den eller alla de andra i gruppen riskera att drabbas av samma problem. Genom direktivet skärps också kravet på analys vid bedömning om det föreligger en grupp av kunder med inbördes anknytning vid tillämpning av schablonmetoden. En annan större ändring rör möjligheten i befintlig reglering att Prop. 2010/11:110 tillämpa mindre strikta regler för exponeringar som sker mot ett kreditinstitut eller värdepappersföretag. Erfarenheter har visat att en förlust som uppkommer på grund av en exponering gentemot denna typ av verksamhet kan vara lika allvarlig som en förlust på grund av någon annan exponering. Därför bör sådana exponeringar behandlas och rapporteras på samma sätt som andra exponeringar. En alternativ, till den generella 25 procentregeln, kvantitativ exponeringsbegränsning på har införts, för att framför allt mildra den oproportionerliga inverkan som regeländringen kan få för mindre kreditinstitut. Därtill införs regeländringar avseende hantering av kreditriskskydd. Behov av ändringar finns då befintligt system är utformat utifrån antagande om att kreditrisken är väl diversifierad. När det gäller stora exponeringar som medför risk i samband med koncentration till en enda motpart, kan inte risken anses vara väl diversifierad, varför det är befogat att reglerna ändras för att bättre spegla befintlig risk. För att skapa mer lika konkurrensvillkor och underlätta för gränsöverskridande tillsyn har antalet alternativ vid tillämpning av stora exponeringsreglerna reducerats. Denna reducering av antalet alternativ väntas också minska kreditinstitutens och värdepappersföretagens administrativa kostnader när det gäller hanteringen av reglerna om stora exponeringar. 6.1.1Exponeringar som inte ska räknas in vid beräkning av stora exponeringar Regeringens förslag: Vid beräkning av ett instituts exponeringar görs följande förändringar avseende vilka exponeringar som inte ska räknas in. 1.Exponeringar som vid valutatransaktioner uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter betalning. 2.Exponeringar som uppkommer genom kundaktiviteter, om exponeringarna inte varar än från en bankdag till nästa och uppkommer i samband med a)penningöverföring, inbegripet betaltjänster, clearing och avveckling i alla valutor och korrespondentbankstjänster, eller b)clearing, avveckling eller förvaring av finansiella instrument. 3.Intradagexponeringar som uppkommer i samband med tillhanda- hållande av tjänster som avser penningöverföring, inbegripet betal- tjänster, clearing och avveckling i alla valutor och korrespondent- banktjänster, om exponeringen är mot den som tillhandahåller tjänsten i fråga och som står under tillsyn av behörig myndighet. Promemorians förslag om intradagexponeringar omfattar bara kreditinstitut till skillnad från regeringens förslag som omfattar även värdepappersbolag. I övrigt överensstämmer promemorians förslag i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. påpekar, avseende intradag- exponeringar, att i CEBS riktlinjer för genomförande av artikel 106 synes avsikten vara att undantag görs för exponeringar oavsett vilken företagstyp det är frågan om. I vart fall bör begreppet kreditinstitut bytas ut mot institut. påpekar att undantaget för intradagexponeringar bör gälla även för exponeringar mot värde- pappersbolag. anser att det är olyckligt att använda ordet pengaöverföring, eftersom det lätt kan förväxlas med ordet penningöverföring i betaltjänstlagen. Ändringsdirektivets innehåll: Artikel 106 i kreditinstitutdirektivet anger vilka poster som ska utgöra exponeringar vid tillämpning av reglerna om stora exponeringar. I artikelns första punkt anges de poster som ska omfattas av reglerna om stora exponeringar och i artikelns andra punkt anges de poster som inte ska omfattas av begreppet exponering. Ändringsdirektivet innebär att kreditinstitutdirektivets artikel 106.2 om poster som inte omfattas av begreppet exponeringar ändras för valuta- transaktioner. Därtill tillkommer två nya led c) och d) som innebär att inte heller tillhandahållande av tjänster som avser penningöverföring under vissa förhållanden ska omfattas av begreppet exponeringar vid tillämpning av kreditinstitutsdirektivets avsnitt om stora exponeringar. Skälen för regeringens förslag: Artikel 106.2 har genomförts i svensk rätt genom 7 kap. 6 § första stycket 1 och 2 kapitaltäckningslagen. Den utökning som kreditinstitutsdirektivet föreskriver avseende vilka poster som inte ska medräknas vid beräkning av stora exponeringar bör genomföras i lag genom att två nya punkter införs i 7 kap. 6 § första stycket kapitaltäckningslagen. En punkt avseende exponeringar som uppkommer genom kundaktiviteter vid tillhandahållande av tjänster som avser utförande av betaltjänster, clearing och avveckling i alla valutor och korrespondentbankstjänster eller vid clearing-, avvecklings- och förvaltningstjänster för finansiella instrument för kunds räkning och ytterligare en punkt avseende intradagexponeringar gentemot institut som tillhandahåller tjänster som avser betaltjänster, clearing och avveckling i alla valutor och korrespondentbanktjänster. Som och har påpekat följer, avseende intradagexponeringar, av den engelska språkversionen att undantaget gäller institutions. I den svenska språkversionen har dock institutions översatts till kreditinstitut vilket torde vara en felaktig översättning eftersom direktivet har olika definitioner av institut och kreditinstitut. Av CEBS riktlinjer för genomförande av artikel 106 d tycks avsikten vara att undantaget ska omfatta exponeringar mot tjänstetillhandahållaren oavsett vilken företagstyp det är frågan om, under förutsättning att tjänste- tillhandahållaren står under någon form av tillsyn. Regeringen anser att det är rimligt att lagbestämmelsen omfattar den som tillhandahåller tjänsten om den står under tillsyn av behörig myndighet. Regeringen anser att begreppet penningöverföring är lämpligt att använda eftersom det är det begreppet som används i direktivtexten. Vidare bör befintlig lagtext ändras i 7 kap. 6 § första stycket 1 genom att dygn byts ut till bankdagar. Grupp av kunder med inbördes anknytning Regeringens förslag: Med en grupp av kunder med inbördes anknytning avses två eller flera fysiska eller juridiska personer som, om inte annat visas, utgör en helhet från risksynpunkt därför att 1. någon av dem har, direkt eller indirekt, ägarinflytande över en eller flera av de övriga i gruppen, eller 2. de utan att stå i sådant förhållande som avses i 1 har sådan inbördes anknytning att någon eller samtliga av de övriga kan befaras råka i finansierings- eller betalningssvårigheter om en av dem drabbas av finansiella problem. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om under vilka förutsättningar en grupp av kunder med inbördes anknytning ska anses föreligga och hur instituten ska analysera sina exponeringar för att avgöra om det föreligger en grupp av kunder med inbördes anknytning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att det finns behov av att föreskriva om hur institut ska analysera sina exponeringar för att fastställa om det föreligger en grupp av kunder med inbördes Inspektionen efterfrågar även ytterligare bemyndigande för att kunna föreskriva om hur instituten ska dokumentera analyserna. Bemyndigandet behövs för att säkerställa att inspektionen följer CEBS Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet ändras formuleringen av kreditinstitutsdirektivets artikel 4.45 b avseende definitionen av grupp av kunder med inbördes anknytning. lydelsen framgår att definitionen även träffar de som har sådan inbördes anknytning att om en av dem drabbas av ekonomiska problem, framför allt finansierings- eller återbetalningsproblem, skulle även den eller alla de andra riskera att drabbas av samma problem. Detta skiljer sig från den tidigare lydelsen där endast betalningssvårigheter nämndes. Enligt ändringsdirektivet ska en ny punkt 3 tillföras artikel 106 i kredit- Den nya punkten syftar till att införa skärpta krav på analys vid bedömning om det föreligger en grupp av kunder med inbördes anknytning vid tillämpning av schablonmetoden enligt vad som anges i artikel 79.1 m, o och p. I dessa fall ska kreditinstitutet, om det finns en exponering mot underliggande tillgångar, utvärdera arrange- manget och dess underliggande exponeringar, eller båda. ska i dessa fall även utvärdera den ekonomiska substansen och riskerna i samband med transaktionens struktur. Skäl för regeringens förslag: Artikel 4.45 b har genomförts i svensk rätt genom 7 kap. 4 § kapitaltäckningslagen. framgår att risken för betalningsproblem ska beaktas vid bedömningen av om en grupp av kunder med inbördes anknytning föreligger. ändrade artikel 4.45 b framgår att även risken för finansieringsproblem ska beaktas vid bedömningen, vilket dock inte framgår av den svenska Av CEBS guidelines on the implementation of the revised large exposures regime framgår att institut vid bedömningen av om en grupp av kunder med inbördes anknytning föreligger även ska ta hänsyn Prop. 2010/11:110 till om finansieringsproblem hos en kund kan spridas till andra kunder på grund av att de är beroende av samma finansieringskälla.