prop · GY03122 · 2011-03-29 00:00:00 — överträtt ett vitesförbud ska inte dömas till ansvar enligt 1 § för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. 1 § ska inte heller dömas om gärningen är belagd med straff i brotts- Prop. 2010/11:122 balken eller om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 10 kap. 1 § 2 järnvägslagen (2004:519). 1 § beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 2 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen gäller , om inte något annat anges i beslutet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För förare som framför järnvägsfordon även i andra stater än ska lagen tillämpas . 3.För förare som framför järnvägsfordon enbart i ska lagen tillämpas . 4.Trots 2 och 3 får den som före har behörighet att framföra järnvägsfordon även i andra stater än och den som före har behörighet att framföra järnvägsfordon enbart i fortsätta att framföra sådana fordon även i andra stater än respektive enbart i till och med utan att uppfylla de allmänna behörighetskraven i 2 kap. 1 §. Detsamma gäller för den som påbörjar en förarutbildning före . 5.Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att förare som avses i 4 får erhålla förarbevis och kompletterande intyg även om samtliga krav i 2 kap. 2 och 4 §§ inte är uppfyllda. Register som avses i 4 kap. ska vara upprättade . Den som har arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten ska regel- bundet och i övrigt vid behov genomgå läkarundersökning. Verksamhetsutövare får avstänga den som inte följer ett åläggande att genomgå undersökning från sådana arbetsuppgifter. Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) Prop. Härigenom föreskrivs i fråga om järnvägslagen (2004:519) dels att 2 kap. 4 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 1 kap. 2 a §, av följande lydelse. Om behörighet för förare av järnvägsfordon finns bestämmel- ser i lagen (2011:000) om behörighet för lokförare. En infrastrukturförvaltare eller ett järnvägsföretag får inte tilldela någon arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten utan att denne har genomgått läkarundersökning som utvisar att det inte finns några hinder av hälsoskäl. Den som har arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten skall regelbundet genomgå läkarunder- sökning. Verksamhetsutövare får avstänga den som inte följer ett åläggande att genomgå undersök- ning från sådana arbetsuppgifter. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs1 att det i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska införas en ny paragraf, 29 kap. 10 a §, samt närmast före 29 kap. 10 a § en ny rubrik av följande lydelse. Sekretess gäller i ärende om prövning av någons lämplighet att få eller ha förarbevis enligt lagen lokförare för uppgift om den andra personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider betydande men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut i ärende. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 1 Jfr och rådets direktiv /59/EG av om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen (EUT L 315, 3.12.2007, s. 51, Celex 32007L0059). Ärendet och dess beredning antogs och rådets direktiv /59/EG av om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet i gemenskapen1. Direktivet finns i bilaga 1. Kommissionen antog beslutet /17/EG om antagandet av grundläggande föreskrifter för register över lokförarbevis och kompletterande intyg enligt nämnda direktiv. Beslutet finns som bilaga 2. Inom utarbetades departementspromemorian Behörighet för lokförare (2009:54) med förslag till hur direktivet skulle genomföras i svensk rätt. En sammanfattning av promemorian samt promemorians lagförslag återfinns i bilaga 3 respektive 4. Departementspromemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i (dnr N2009/9050/RS). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt Lagrådets förslag förutom i ett avseende, se avsnitt 5.12. Lagrådets synpunkter i övrigt behandlas i avsnitt 5.4.1 och 5.8.5. I förhållande till lagrådsremissen har även vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Regleringen av järnvägssektorn har förändrats genom ett antal reformer både inom och på EU-nivå. Det över- gripande syftet med dessa reformer är att skapa en gemensam och bättre fungerande marknad för järnvägstjänster genom att successivt öppna marknaderna och skapa tekniska och juridiska förutsättningar för gräns- överskridande trafik. , då det s.k. första järnvägspaketet antogs, har reformarbetet intensifierats. Det andra järnvägspaketet antogs 2004, och 2005 antogs ett direktiv om villkor för anlitande av arbets- tagare i gränsöverskridande driftskompatibel trafik. Det nu aktuella och rådets direktiv /59/EG om behörighetsprövning av lokförare som framför lok och tåg på järn- vägssystemet i gemenskapen2 (i denna proposition benämnt lokförar- direktivet eller endast direktivet) ingår i det s.k. tredje järnvägspaketet, som också innehåller och rådets förordning (EG) nr 1EUT L 315, 3.12.2007, s. 51 (Celex 32007L0059). 2EUT L 3.12.2007, s. 51 (Celex 32007L0057). 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för Prop. 2010/11:122 tågresenärer3 och och rådets direktiv /58/EG av om ändring av rådets direktiv /440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar och direktiv /14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet och uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur4. 4.2Nuvarande svensk reglering av lokförare ligger det primära ansvaret för att lokförarna uppfyller erforderliga krav om lämplighet och kompetens hos verksamhetsutövarna. De grund- läggande säkerhetskraven finns i 2 kap. 3 och 4 §§ järnvägslagen (2004:519). Bestämmelserna riktar sig mot järnvägsföretagen och infra- strukturförvaltarna och innebär att dessa ska se till att de som anlitas i verksamheten ska ha god kännedom om de förhållanden, föreskrifter och villkor som gäller för verksamheten och som berör deras arbetsuppgifter. Arbetsuppgifter med betydelse för säkerheten får utföras endast av den som med hänsyn till yrkeskunnande, hälsotillstånd och personliga förhållanden i övrigt anses lämplig (3 §). Verksamhetsutövaren får inte heller tilldela någon arbetsuppgifter med betydelse för säkerheten utan att denne har genomgått läkarundersökning som utvisar att det inte finns några hinder av hälsoskäl. Den som har uppgifter med betydelse för säkerheten, t.ex. lokförare, ska också genomgå regelbundna läkarunder- sökningar (4 §). Det är alltså järnvägsföretagen och infrastrukturför- valtarna som ser till att de förare som anlitas i verksamheten har genom- gått nödvändig utbildning, uppnått de kvalifikationer som krävs och i övrigt är fysiskt och psykiskt lämpliga att utöva lokföraryrket. Kraven kan variera utifrån vilka uppgifter en viss lokförare har. Rutiner för detta ska finnas i företagets säkerhetsstyrningssystem (tidigare säkerhets- ordning). Nuvarande system i praktiken tillhandahålls lokförarutbildningar och andra utbildningar på järnvägsområdet i som kvalificerade yrkesutbildningar (KY). Utbildningarna finns i flera kommuner, bl.a. , och . KY är ett samarbete mellan staten och branschen som innebär att staten står för kostnaden för den teoretiska delen av utbildningen, även om den tillhandahålls av enskilda företag som exempelvis , och branschen står för den praktiska delen (lärande i arbete). Utbild- ningar tillhandahålls även av Järnvägsskolan som är en del av Trafik- verket, , och andra tågföretag som har sina egna utbildningsfunktioner. 3EUT L 315, 3.12.2007, s. 14 (Celex 32007R1371). 4EUT L 315, 3.12.2007, s. 44 (Celex 32007L0058). Det förekommer också internutbildning i företagen, där lokförarna Prop. 2010/11:122 utbildas på en speciell tågmodell efter anställning och avslutad KY. upprättar varje företag sina egna utbildningsplaner som godkänns av tillsynsmyndigheten. Det finns dock inget bakomliggande regelverk mot vilken myndigheten gör sin bedömning. Det innebär att man i många fall gör bedömningen genom att jämföra med företagets tidigare utbildnings- plan. Det får i sin tur till följd att kravnivåerna kan variera mellan före- tagen. Eftersom företagen står för hanteringen av utbildning och prov kan det också vara svårt att återfinna dokumentation för gamla utbildningar, vilket kan vara problem för förare som vill styrka sina kunskaper. Med anledning av att det i stora delar saknas föreskrifter på området kan det också vara svårt för nya företag att bilda sig en uppfattning om hur systemet fungerar och vilka krav som ställs samt att upprätta egna interna rutiner inom ramen för sitt säkerhetsstyrningssystem. Det blir också allt vanligare med personaluthyrning. När dokumenta- tionen om varje förares kompetens och hälsa finns hos järnvägsföretagen kan det vara svårt för förarna och uthyrningsföretagen att få tillgång till denna. (Transportstyrelsen) roll när det gäller lokförarnas kompetens består dels i att meddela föreskrifter om utbildning, hälsokrav och säkerhetsstyrningssystem, dels att godkänna företagens utbildnings- planer för grundutbildningar. Därutöver har myndigheten ett allmänt tillsynsansvar enligt järnvägslagen. Det innebär att myndigheten alltid har möjlighet att kontrollera om företagen uppfyller kraven i lagen och i andra anslutande föreskrifter. Tillsynsmandatet är dock begränsat till järnvägsföretagen och infra- strukturförvaltarna. Myndigheten saknar möjlighet att utöva tillsyn över utbildningsanordnare. Branschen har i och för sig tagit fram ett system för personcertifieringar, men det är ändå svårt att finna historik om en enskild förare, t.ex. när det gäller vilken utbildning och kvalifikationer denne har. I skäl 4 till lokförardirektivet uppges att det råder avsevärda skillnader mellan de olika medlemsstaternas lagstiftning om villkoren för behörig- hetsprövning av lokförare. Direktivet syftar till att komma till rätta med dessa skillnader och upprätthålla den höga säkerheten i järn- vägssystemet. Direktivet syftar också till att bidra till målen för gemen- skapens politik i fråga om arbetstagarnas fria rörlighet, etablerings- friheten och friheten att tillhandahålla tjänster inom ramen för den gemensamma transportpolitiken (skäl 5). Ytterligare ett syfte är att göra det lättare för lokförare att flytta mellan olika medlemsstater, men också mellan olika järnvägsföretag (skäl 6). I kapitel 1 behandlas mål, tillämpningsområde och definitioner. Inledningsvis anges att i direktivet fastställs villkoren och förfarandena för behörighetsprövning av lokförare för att få framföra lok och tåg på gemenskapens järnvägssystem. I artikel 1 anges att direktivet innehåller bestämmelser om vilka uppgifter som åvilar de behöriga myndigheterna, lokförarna själva och övriga aktörer inom järnvägssektorn, framför allt järnvägsföretag, infrastrukturförvaltare och utbildningsanstalter. Direk- tivet gäller för lokförare som framför lok och tåg på järnvägssystemet inom gemenskapen och som arbetar för ett järnvägsföretag eller hos en infrastrukturförvaltare (artikel 2). Kapitel 2 handlar om behörighetsprövning av lokförare. En lokförare ska ha den lämplighet och de kvalifikationer som krävs för att få fram- föra tåg och ska inneha dels ett förarbevis som styrker att föraren upp- fyller minimikrav i fråga om medicinsk lämplighet, grundläggande skolutbildning och allmänna yrkeskvalifikationer, dels ett eller flera kompletterande intyg där det anges på vilken infrastruktur innehavaren har rätt att köra och vilken rullande materiel innehavaren har behörighet att framföra. Ett förarbevis ska tillhöra innehavaren och utfärdas av den behöriga myndigheten, medan det kompletterande intyget ska utfärdas av det järnvägsföretag eller den infrastrukturförvaltare där föraren är anställd eller tjänstgör enligt avtal och tillhöra det utfärdande företaget (artikel 6). Ett förarbevis ska gälla inom hela EU, medan det komplette- rande intyget endast ska gälla för den infrastruktur och den rullande materiel som fastställs i detta (artikel 7). Kapitel 3 i lokförardirektivet innehåller bestämmelser om villkor för erhållande av förarbevis och kompletterande intyg. Av artikel 9 framgår att direktivet är ett minimidirektiv. Medlemsstaterna får således ställa högre krav för utfärdande av behörighet än vad som anges i direktivet, men medlemsstaterna måste erkänna förarbevis från övriga medlems- stater under förutsättning att minimikraven är uppfyllda. För att beviljas ett förarbevis måste den sökande dels ha uppnått minimiåldern på , vilket dock får sänkas till 18 inom det egna landets territorium (artikel 10), dels uppfylla de grundläggande kraven om grundläggande skolutbildning, fysisk lämplighet, yrkesmässig psykisk lämplighet och allmänna yrkeskvalifikationer (artikel 11). Kraven för ett kompletterande intyg gäller språkkunskaper och krav för yrkesbehörighet (artiklarna 12 och 13). För yrkesbehörighet krävs att sökanden erhållit godkänt resultat på prov rörande den rullande materielen och infrastrukturen samt att denne genomgått utbildning rörande företagets interna säkerhets- styrningssystem. Kapitel 4 behandlar förfaranden för erhållande av förarbeviset och det kompletterande intyget. Ett förarbevis ska vara giltigt under förut- sättning att obligatoriska kontroller genomgås med godkänt resultat. När det gäller förfarandet för erhållande av ett kompletterande intyg framgår av artikel 15 att varje järnvägsföretag och varje infrastrukturförvaltare ska fastställa sina egna förfaranden för att utfärda eller uppdatera intyget i enlighet med bestämmelserna i lokförardirektivet. Förfarandet ska utgöra en del av företagens säkerhetsstyrningssystem. Förfarandet ska innehålla möjligheter för förare att begära omprövning av ett beslut om utfärdande, uppdatering, tillfälligt återkallande eller återkallande av ett intyg. Om parterna inte heller därefter kommer överens ska de kunna begära prövning av den behöriga myndigheten eller av ett oberoende överklagningsorgan. Intyget ska uppdateras så snart intygsinnehavaren har fått ytterligare behörighet. För att förarbevis ska förbli giltigt ska föraren genomgå kontroller avseende de medicinska och yrkespsykologiska krav som ställs för att beviljas förarbevis (artikel 16). När det gäller allmänna yrkeskvalifika- tioner ska ett fortbildningssystem inrättas. När den behöriga myndigheten ska förnya ett förarbevis ska den kontrollera i sitt förarbevisregister att föraren har genomgått erforderliga kontroller med godkänt resultat. För att ett kompletterande intyg ska förbli giltigt ska föraren genomgå kontroller avseende de krav som ställs för att beviljas ett sådant. För var och en av dessa kontroller ska det utfärdande organet göra en anteckning i sitt register över kompletterande intyg. Om en förare slutar sin anställning ska förarbeviset fortsätta att gälla, medan det kompletterande intyget ska upphöra att gälla (artikel 17). Innehavaren har emellertid rätt att få en bestyrkt kopia av det komplette- rande intyget och av alla övriga handlingar som styrker dennes behörig- het. Järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare ska övervaka sina förare. De är skyldiga att tillse och kontrollera att de förare som anställs eller kontrakteras har giltiga förarbevis och kompletterande intyg. De ska även inrätta ett system för löpande övervakning av sina förare och vidta åtgärder om en förares kvalifikationer eller giltigheten i förarbeviset eller det kompletterande intyget kan ifrågasättas. Förare åläggs också en skyldighet att underrätta järnvägsföretaget eller infrastruktur- förvaltaren om hans eller hennes hälsotillstånd inte lämpar sig för att utföra arbetet. Så snart ett järnvägsföretag eller en infrastrukturförvaltare inser eller informeras av en läkare om att en förares hälsotillstånd har försämrats till den grad att hans eller hennes lämplighet ifrågasätts ska järnvägsföre- taget eller infrastrukturförvaltaren vidta nödvändiga åtgärder, t.ex. återkalla intyget. Dessutom ska järnvägsföretag och infrastruktur- förvaltare säkerställa att förarna inte under sin tjänst- är under inflytande av något ämne som kan påverka deras koncentration, vaksamhet eller uppträdande. Den behöriga myndigheten ska underrättas om arbetsoförmåga varar . Kapitel 5 handlar om den behöriga myndighetens uppgifter. Myndig- heten ska utfärda och uppdatera förarbevis. Den ska säkerställa regel- bundna prov eller kontroller som krävs för att beviljas och behålla förar- bevis. Myndigheten ska också tillfälligt eller slutligt återkalla förarbevis samt tillställa det utfärdande organet en motiverad begäran om tillfälligt återkallande av intyg. Om myndigheten utsetts härtill ska den erkänna personer och organ (läkare, psykologer, utbildningsanordnare och examinatorer) som ska utföra uppgifter enligt direktivet. Den ska också se till att det förs register över utfärdade förarbevis och att detta register uppdateras. Myndigheten ska även se till att det förs register över personer eller organ som erkänts att utföra uppgifter enligt direktivet. Detta register ska uppdateras och offentliggöras. övervaka processen för kvalitetssäkring av förarna, utföra inspektioner och fastställa nationella kriterier för examinatorer om det saknas gemen- skapskriterier. Om den behöriga myndigheten delegerar eller lägger ut uppgifter på entreprenad är den skyldig att kontrollera att uppgifterna utförs i enlighet med bestämmelserna i direktivet. För personer eller organ som ska utföra uppgifter enligt direktivet, som utbildningsanordnare, examinatorer, läkare och psykologer krävs en ackreditering eller ett erkännande av den behöriga myndigheten. Den behöriga myndigheten ska även svara för offentliggörande och uppdate- ring av ett register över sådana personer och organ (artikel 20). Myndigheten ska föra register över alla förarbevis. Myndigheten ska på motiverad begäran lämna uppgifter om status för sådana förarbevis till behöriga myndigheter i övriga medlemsländer, Europeiska järnvägsbyrån och förarnas arbetsgivare. Järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare är skyldiga att på mot- svarande vis föra register eller se till att sådana förs över alla komplette- rande intyg. I de fall företaget även bedriver verksamhet i annan medlemsstat är företaget skyldigt att på begäran tillhandahålla uppgifter om kompletterande intyg till den behöriga myndigheten i detta land. Lokförare ska ha tillgång till uppgifter om sig själva i registren och ska på begäran kunna få en kopia av uppgifterna. Kapitel 6 behandlar utbildning och prövning av förare. Utbildningen ska innehålla en del som avser förarbeviset och som avspeglar allmänna yrkeskunskaper och en del som avser det kompletterande intyget och avspeglar särskilda yrkeskunskaper. Dessa bestämmelser får komplette- ras genom s.k. tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD:er) eller med kriterier som Europeiska järnvägsbyrån föreslår. Även utbild- ningsmetoden ska uppfylla de krav som uppställs i bilaga till direktivet. Medlemsstaterna ska sörja för att sökande från alla medlemsländer har rättvist och icke-diskriminerande tillträde till utbildning för förarbevis och kompletterande intyg. Utbildning som avser allmänna yrkeskun- skaper, språkkunskaper, yrkeskunskaper rörande rullande materiel ska ges av personer eller organ som har ackrediterats eller erkänts enligt artikel 20. Utbildning som avser kunskaper om infrastruktur, inklusive linjekännedom, trafikregler och förfaranden ska ges av personer eller organ som har ackrediterats eller erkänts av personer eller organ i den medlemsstat där infrastrukturen finns. För förare som är medborgare i en medlemsstat men som fått sitt utbildningsbevis utfärdat i ett tredjeland, ska i fråga om förarbeviset den allmänna ordning för erkännande av yrkesbehörighet som fastställs i direktiv /36/EG fortsätta att gälla. Proven för kontroll av kvalifikationer ska beslutas av den behöriga myndigheten. Examinatorer ska i den del som avser förarbeviset utses av den behöriga myndigheten, och i den del som avser det kompletterande intyget av det järnvägsföretag eller den infrastrukturförvaltare som ska utfärda detta (artikel 25.1). Prov ska genomföras av examinatorer som ackrediterats eller erkänts för uppgiften enligt artikel 20. När det gäller prov för att kontrollera kunskaper rörande infrastrukturen och trafikregler ska examinatorn vara ackrediterad eller erkänd i det land där infrastruk- turen är belägen. Prov för förarbevis och kompletterande intyg ska organiseras på ett sätt så att intressekonflikter undviks, utan att möjlig- heten för examinatorn att tillhöra det järnvägsföretag eller den infra- strukturförvaltare som ska utfärda det kompletterande intyget åsidosätts. En utbildning ska avslutas med teoretiska och praktiska prov. Skicklig- heten att framföra fordon ska bedömas vid körprov på järnvägsnätet. Simulatorer får också användas för att kontrollera tillämpningen av trafikregler och förarens prestationsförmåga i särskilt svåra situationer (artikel 25.6). Kapitel 7 har rubriken . Den behöriga myndigheten ska försäkra sig om att all verksamhet i samband med utbildning, bedömning av kvalifikationer, uppdatering av förarbevis och kompletterande intyg löpande ska övervakas inom ramen för ett system med kvalitetsnormer. Detta ska dock inte vara tillämpligt på företag som redan omfattas av krav på säkerhetsstyrningssystem, dvs. järnvägsföretag och infrastruktur- förvaltare (artikel 26). I varje medlemsstat ska inrättas oberoende utvärderingar av förfarandena för förvärvande och bedömning av yrkes- kunskaper och kvalifikationer samt av systemet för utfärdande av förar- bevis och kompletterande intyg. Detta ska inte vara tillämpligt på verksamheter som omfattas av krav på säkerhetsstyrningssystem. Utvärderingarna ska göras av kvalificerade personer som inte själva utövar de aktuella verksamheterna. Resultaten av de oberoende utvärde- ringarna ska, åtföljda av dokumentation som styrker dem, tillställas de behöriga myndigheterna (artikel 27). Kapitel 8 rör övrig ombordpersonal. Europeiska järnvägsbyrån ska i en rapport lägga fram förslag på kompetensprofiler och uppgifter för övrig ombordpersonal som utför säkerhetskritiska uppgifter och vars yrkes- kvalifikationer därigenom bidrar till järnvägssäkerheten (artikel 28). På grundval av denna rapport ska Europeiska kommissionen lägga fram en rapport och, om det bedöms lämpligt, förslag på lagstiftning. Kontroller och sanktioner behandlas i kapitel 9. Den behöriga myndig- heten får när som helst genomföra kontroller på tåg inom sitt behörig- hetsområde för att se efter huruvida förarna innehar sådana behörighets- handlingar som erfordras enligt direktivet (artikel 29.1). Den behöriga myndigheten får även kontrollera att förare, järnvägsföretag, infrastruk- turförvaltare, examinatorer och utbildningsanstalter som bedriver verk- samhet inom myndighetens behörighetsområde uppfyller bestämmel- serna (artikel 29.3). Om den behöriga myndigheten anser att en förare inte längre uppfyller ett eller flera nödvändiga villkor, ska den vidta följande åtgärder. Om det gäller ett förarbevis som har utfärdats av den behöriga myndigheten ska den återkalla förarbeviset. Återkallandet ska vara tidsbegränsat eller slutgiltigt beroende på omfattningen av den fara för järnvägssäkerheten som föraren gett upphov till. Myndigheten ska meddela den berörde föraren och hans eller hennes arbets- givare om sitt beslut. Detta ska vara motiverat och innehålla information om förfarandet för att återfå förarbeviset.