prop · GY03158 · 2011-06-30 00:00:00 — För en utförligare beskrivning hänvisas till författningskommentaren i prop. 2003/04:7 s. 204 f. 4 § Beslut om förvar enligt 1 § andra stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Sådant beslut och beslut av en förvaltningsdomstol gäller om inte annat förordnas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.5, anges att de ansvariga myndigheternas beslut om förvar får överklagas till förvaltningsrätt. Själva beslutet om överförande av verkställigheten kan dock inte överklagas. Förvarsbeslut, liksom beslut av en förvaltningsdomstol, gäller om inte annat förordnas. Prövningstillstånd gäller vid överklagande till kammarrätt. Det bör även noteras att i de fall reglerna i 7 kap. arresterings- orderlagen tillämpas vid handläggningen följer av 7 kap. 6 § den lagen att överklagande kan ske även av vissa övriga beslut som fattas av de ansvariga myndigheterna. 5 § Offentligt biträde ska förordnas för den som enligt 1 § andra stycket tas i förvar, om det inte måste antas att den förvarstagne inte behöver ett biträde. Enligt paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.5, bör offentligt biträde som huvudregel förordnas för den som tas i förvar i ett ärende om överförande om det inte kan antas att behov av biträde saknas. Detta kan vara fallet när förvaret förväntas bli kortvarigt, t.ex. över en helg, eller om den förvarstagne avstår från ett biträde och förvaret inte kan antas komma att dra ut . Bestämmelsen omfattar både förfaranden enligt 2 och 3 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 6 § Regeringen bestämmer vilka myndigheter som är ansvariga myndigheter i enligt detta kapitel. I paragrafen lämnas en upplysning med innebörden att regeringen i förordning anger vilka myndigheter som är ansvariga för verkställigheten i av de påföljder som överförs med stöd av lagen. liksom Lagrådets synpunkt att bestämmelsen är överflödig, har Prop. 2010/11:158 behandlats i avsnitt 6.5. 7 kap. Övriga bestämmelser Återförande av personer som har överlämnats till 1 § Har överlämnande till skett för lagföring här, på villkor att den som överlämnas senare återförs till den andra staten, ska polismyndigheten se till att den som har överlämnats återförs. Om den som ska återföras är på fri fot, får han eller hon, om det är nödvändigt för att återförandet ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.6.1, avser den situation då har agerat som utfärdande stat och den eftersökte har överlämnats till med ett villkor om återförande till den verkställande staten. Att ett sådant villkor kan uppställas följer av artikel 6 i konventionen. Överlämnande av detta slag tillämpas för att en person ska kunna lagföras i . Har ett villkor om återförande ställts upp ska den som har överlämnats till återföras i enlighet med villkoret. ska enligt första stycket ombesörja återförandet. Det är naturligt att det i första hand är den åklagare som har begärt personen överlämnad till som underrättar polismyndigheten om de villkor som gäller. Är den som ska återföras på fri fot får han eller hon enligt andra stycket omhändertas och tas i förvar i den utsträckning det behövs för att återförandet ska kunna genomföras. I frågor om proportionalitet m.m. hänvisas till vad som sägs i kommentaren till 5 kap. 4 §. Vid bedömningen måste dock särskilt beaktats utfästelsen till den verkställande staten om att om att personen ska återsändas. 2 § Den som överlämnas från en nordisk stat till en annan nordisk stat får utan tillstånd transporteras genom . Den som överlämnas får, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhändertas eller tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.6.4, regleras frågan om transport genom av en person som överlämnas mellan två andra nordiska stater. Den motsvarar artikel 21 i konventionen. Av första stycket framgår att en sådan transport får ske utan tillstånd från svenska myndigheter. Enligt andra stycket får den polismyndighet som ombesörjer transiteringen ta personen i förvar om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, dock längst . I frågor om proportionalitet m.m. hänvisas till vad som sägs i kommentaren till 5 kap. 4 §. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Genom lagen upphävs lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . 2.Lagen tillämpas inte vid handläggningen av ett ärende om utlämning enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och eller ett ärende om överlämnande till eller enligt lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, om ärendet har inletts före ikraftträdandet. 3.Har någon utlämnats eller överlämnats från till , , eller och begärs tillstånd till en åtgärd som avses i 5 kap. 7 eller 8 §, ska de bestämmelserna tillämpas. En begäran enligt 5 kap. 8 § andra stycket prövas av . 4.Till dess avtalet av mellan Europeiska unionen och och om förfarande för överlämnande mellan Europeiska unionens medlemsstater och och träder i kraft tillämpas 5 kap. 8 § tredje stycket i fråga om vidareöverlämnande till en medlemsstat i Europeiska unionen av en person som har utlämnats eller överlämnats från till eller . Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 9. I punkten 1 anges att lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. kommer den nordiska utlämningslagen att upphävas. Enligt punkten 2 ska nordiska utlämningslagens bestämmelser tillämpas på utlämningsframställningar som kommer in före den nya lagens ikraftträdande. Detta följer av konventionens artikel 29.6. Detsamma gäller om det har inletts ett ärende om överlämnande till eller enligt arresteringsorderlagen. Avgörande är om handläggningen i någon form har påbörjats i , exempelvis genom att personen har gripits och anhållits i . Samma sak gäller om en begäran om utlämning har mottagits utan att personen har frihetsberövats. Endast en registrering i SIS eller i ett annat register för efterlysning av äldre datum innebär dock inte att ett ärende om utlämning kan anses ha inletts före ikraftträdandet av lagen. Om det efter den nya lagens ikraftträdande inkommer en begäran om åtgärder som motsvarar utvidgat överlämnande eller vidareöverlämnande enligt 5 kap. 7 eller 8 § följer av punkten 3 att dessa bestämmelser ska tillämpas. Genom en särskild forumregel görs behörig att pröva frågan om vidareöverlämnande till en EU-medlemsstat. Av punkten 4 framgår att till dess träder i kraft tillämpas 5 kap. 8 § tredje stycket i fråga om vidareöverlämnande till en medlemsstat i EU av en person som har utlämnats eller överlämnats från till eller . Detta innebär att prövningen av om vidareöverlämnande kan ske görs enligt utlämningslagens bestämmelser. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott 1 § Den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sig här i riket får efter beslut av regeringen utlämnas till den staten i enlighet med bestämmelserna i denna lag. Lagen gäller inte om lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder eller lagen (0000:00) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder är tillämplig i förhållande till den andra staten. Ändringen i paragrafens andra stycke följer av att den nordiska utlämningslagen ersätts med lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. 26 § Chefen för får medge, att den som av en stat utlämnas till en annan stat får föras genom riket, om denne inte är svensk medborgare och det inte heller annars finns synnerliga skäl mot det. Framställning om detta ges in till . Har tillstånd meddelats enligt första stycket får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som utlämnas, dock längst . När tillstånd till transport begärs i fråga om någon som utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen, eller tillämpas 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder i stället för första och andra styckena. Ändringarna har behandlats i avsnitt 6.6.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om transport genom av den som utlämnas mellan två andra stater (s.k. transitering). Frågor om transitering behandlas i artikel 21 i konventionen och i artikel 28 i . Genom upphävandet av andra stycket och dess hänvisning till nordiska utlämningslagen följer att transitering av svenska medborgare kan ske enligt utlämningslagen. Sådan transitering regleras numera i arresteringsorderlagen och i lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. För transitering genom vid utlämning från ett land utanför och EU till någon av de nordiska staterna ska, genom tillägget i tredje stycket enligt den nya lydelsen, reglerna i 8 kap. 2 § arresteringsorderlagen tillämpas i stället för utlämningslagens bestäm- melse. Tillstånd till transitering lämnas enligt arresteringsorderlagen av . För internnordiska transiteringar tillämpas 7 kap. 2 § lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, se vidare författningskommentaren till denna bestämmelse. Övriga ändringar är språkliga. 26 b § Om det vid en transport som avses i 26 § sker en oplanerad mellanlandning i , ska tillstånd till transport enligt den paragrafen begäras, för det fall transporten inte fortsätter från landningen. Tillstånd till transport ska begäras från landningen. får, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna Prop. 2010/11:158 genomföras, omhänderta och ta i förvar den som utlämnas, dock längst till dess en begäran om tillstånd till transport har prövats. Om tillstånd till transport inte begärs inom den tid som anges i första stycket, ska personen friges. Om tillstånd till transport meddelas, gäller därefter 26 § andra stycket. Tidsfristen ska räknas från det att tillstånd meddelats. När transporten avser någon som utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen, eller tillämpas 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder i stället för denna paragraf. Upphävandet av paragrafens fjärde stycke är föranlett av att transitering av svenska medborgare kan ske enligt utlämningslagen, se författningskommentaren till 26 § ovan. Ändringen i fjärde stycket innebär att bestämmelserna i förstatredje styckena inte ska tillämpas vid transport genom av någon som ska utlämnas till en nordisk stat. I detta fall ska i stället 8 kap. 2 § arresteringsorderlagen tillämpas. För internnordiska transiteringar tillämpas 7 kap. 2 § lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, se vidare författningskommentaren till den bestämmelsen. Övriga ändringar är språkliga. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. De nya bestämmelserna får sättas i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för ärenden om utlämning som har inletts före ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 9. Innebörden av den andra punkten är att ärenden som har inletts före ikraftträdandet av lagändringarna ska handläggas enligt äldre bestämmelser. För bedömning av om ett ärende ska anses inlett, se författningskommentaren till punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , och angående verkställighet av straff m.m. 9 § Om någon, som i har dömts till fängelse, ska överföras till , , eller för verkställighet av domen, ska som villkor uppställas att han eller hon dels inte får åtalas eller straffas för något annat brott som begåtts före överförandet, dels inte får vidareöverlämnas eller vidare- utlämnas till en stat utanför . Det gäller dock inte om den dömde har samtyckt till åtgärden eller haft möjlighet att lämna den mottagande nordiska staten men inte gjort detta efter sitt slutliga frigivande eller har återvänt dit efter att ha lämnat landet. På framställning av den mottagande nordiska staten kan avsteg från villkoret Om framställningen gäller åtal eller straff för något annat brott som begåtts före överförandet, ska 5 kap. 7 § lagen (0000:00) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder tillämpas. omfatta om ett överlämnande för gärningen hade kunnat beviljas 2 kap. 5 § 13 samma lag. Om framställningen gäller vidareöverlämnande eller vidareutlämning till en stat utanför , ska 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder eller 24 § lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. Behörig tingsrätt vid prövning enligt arresteringsorderlagen är . Första och andra styckena gäller inte om den dömde enligt vad därom är föreskrivet ska utvisas från och därvid får befordras till den andra staten. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.2, är föranledd av att den nordiska utlämningslagen upphävs och ersätts med lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Paragrafen reglerar villkor och förfarande då den mottagande staten önskar åtala eller straffa den överförde dömde för andra brott begångna före överförandet, alternativt vill att denne ska vidareöverlämnas eller vidareutlämnas för sådana brott. Av paragrafens första stycke följer att vidareöverlämnande till en annan nordisk stat inte kräver något svenskt tillstånd. För övriga åtgärder krävs emellertid ett medgivande från svenska myndigheter, om inte den dömde själv samtycker till åtgärden eller har haft möjlighet att lämna den mottagande nordiska staten men inte gjort detta efter sitt slutliga frigivande eller har återvänt dit efter att ha lämnat landet. När en framställning görs om tillstånd att åtala eller straffa den dömde för andra brott begångna före överförandet ska åklagare, enligt andra stycket, på samma sätt som enligt 5 kap. 7 § lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, pröva om ett överlämnande enligt denna lag hade kunnat beviljas med beaktande av om det föreligger ett svenskt beslut om åtalsunderlåtelse eller den aktuella gärningen är helt begången i men här inte utgör brott (2 kap. 5 § 5 och 7 samma lag). Till skillnad från när det ursprungliga överlämnandet har skett enligt en nordisk arresteringsorder ska åklagaren emellertid enligt den aktuella bestämmelsen även pröva om ett överlämnande enligt lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder hade kunnat beviljas med hänsyn till de avslagsgrunder som anges i 2 kap. 5 § 13 nämnda lag. Det rör sig enligt dessa bestämmelser om hinder på grund av att den aktuella gärningen har ägt rum innan den eftersökte fyllt , att gärningen omfattas av nåd eller annat beslut enligt 12 kap. 9 § regeringsformen eller att gärningen har prövats genom lagakraftvunnen dom i en nordisk stat eller i en medlemsstat i Europeiska unionen och, vid fällande dom, påföljden har avtjänats eller är under verkställighet eller kan verkställas enligt lagstiftningen i domslandet. Om någon av dessa avslagsgrunder är för handen kan tillstånd till åtgärden inte ges. När framställan avser en begäran om tillstånd att få vidareöverlämna den dömde till en medlemsstat i EU (utanför ) ska begäran prövas av domstol på sätt som föreskrivs i 6 kap. 8 § arresteringsorderlagen. är då behörig domstol. En framställan om vidareutlämning prövas av regeringen enligt 24 § utlämningslagen. Övriga ändringar är språkliga. 28 § Bifalls en framställning om verkställighet enligt 5 § och har det för den Prop. 2010/11:158 dömdes överförande hit uppställts villkor, ska de villkoren gälla här. Ändringen är föranledd av att den nordiska utlämningslagen upphävs. Det förväntas inte att de nordiska länderna kommer att uppställa andra sorters villkor än de som har kunnat ställas upp. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.Äldre bestämmelser gäller för ärenden om överförande som har inletts före ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 9. Innebörden av den andra punkten är att ärenden som har inletts före ikraftträdandet av lagändringarna ska handläggas enligt äldre bestämmelser. För bedömning av om ett ärende ska anses inlett, se författningskommentaren till punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling 1 § Den som enligt beslut av myndighet i , , eller ska vara omhändertagen för vård eller behandling får efter framställning utlämnas enligt vad som sägs i denna lag för verkställighet av beslutet. Om överlämnande för brott finns särskilda bestämmelser. Särskilda bestämmelser finns också i rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Ändringen i paragrafens andra stycke är föranledd av att begreppet utlämning inom ersätts med överlämnande. Den frågan har behandlats i avsnitt 4.1.1. 13 § Om någon ska utlämnas enligt denna lag ska som villkor uppställas att han eller hon dels inte får åtalas eller straffas för något annat brott som begåtts före utlämningen, dels inte får vidareöverlämnas eller vidareutlämnas till en stat Det gäller dock inte om den som utlämnas har samtyckt till åtgärden eller haft möjlighet att lämna den mottagande nordiska staten men inte gjort detta efter sitt slutliga frigivande eller har återvänt dit efter att ha lämnat landet. På framställning av den mottagande nordiska staten kan avsteg från villkoret Om framställningen gäller åtal eller straff för något annat brott som begåtts före överförandet, ska 5 kap. 7 § lagen (0000:00) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder tillämpas. omfatta om ett överlämnande för gärningen hade kunnat beviljas enligt 2 kap. 5 § 13 samma lag. Om framställningen gäller vidareöverlämnande eller vidare- utlämning till en stat utanför , ska 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder eller 24 § lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. Behörig tingsrätt vid prövning enligt arresteringsorderlagen är . Ändringen, som har behandlats i avsnitt 7.2, är föranledd av att den nordiska utlämningslagen upphävs och ersätts med lagen om över- lämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Paragrafen reglerar villkor och förfarande då den mottagande staten önskar åtala eller straffa den utlämnade personen för brott begångna före utlämningen alternativt vill att denne ska vidareöverlämnas eller vidareutlämnas för sådana brott. Av paragrafens första stycke följer att vidareöverlämnande till en annan nordisk stat inte kräver något svenskt tillstånd. För övriga åtgärder krävs emellertid ett medgivande från svenska myndigheter, om inte den som utlämnas själv samtycker till åtgärden eller har haft möjlighet att lämna den mottagande nordiska staten men inte gjort detta efter sitt slutliga frigivande eller har återvänt dit efter att ha lämnat landet. När en framställning görs om tillstånd att åtala eller straffa den som utlämnas för andra brott begångna före utlämningen ska åklagare, enligt andra stycket, på samma sätt som enligt 5 kap. 7 § lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, pröva om ett överlämnande enligt denna lag hade kunnat beviljas mot bakgrund av om det föreligger ett svenskt beslut om åtalsunderlåtelse eller att den aktuella gärningen är helt begången i men här inte utgör brott (2 kap. 5 § 5 och 7 samma lag). Till skillnad från när det ursprungliga överlämnandet har skett enligt en nordisk arresteringsorder ska åklagaren emellertid enligt den aktuella bestämmelsen även pröva om ett överlämnande enligt lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder hade kunnat beviljas med hänsyn till de avslagsgrunder som anges i 2 kap. 3 § 13 nämnda lag. Det rör sig enligt dessa bestämmelser om hinder på grund av att den aktuella gärningen har ägt rum innan den eftersökte fyllt , att gärningen omfattas av nåd eller annat beslut enligt 12 kap. 9 § regeringsformen eller att gärningen har prövats genom lagakraftvunnen dom i en nordisk stat eller i en medlemsstat i Europeiska unionen och, vid fällande dom, påföljden har avtjänats eller är under verkställighet eller kan verkställas enligt lagstiftningen i domslandet. Om någon av de nämnda avslagsgrunderna är för handen kan tillstånd till åtgärden inte ges. När framställan avser en begäran om tillstånd att få vidareöverlämna den som utlämnats till en medlemsstat i EU (utanför ) ska begäran prövas av domstol på sätt som föreskrivs i 6 kap. 8 § arresteringsorderlagen. är då behörig domstol. En framställan om vidareutlämning prövas av regeringen enligt 24 § utlämningslagen. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.Äldre bestämmelser gäller för ärenden om utlämning som har inletts före ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 9. Innebörden av den andra punkten är att ärenden som har inletts före ikraftträdandet av lagändringarna ska handläggas enligt äldre För bedömning av om ett ärende ska anses inlett, se författningskommentaren till punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. 10.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 19 b § Den som har överlämnats till för straffverkställighet enligt en europeisk arresteringsorder eller enligt en nordisk arresteringsorder, ska tillgodoräknas den tid som han eller hon med anledning av begäran om överlämnande har varit frihetsberövad utomlands. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.1. Frågan om avräkning behandlas i artikel 22 i konventionen och i artikel 26 i arresterings- orderrambeslutet. Bestämmelsen anger att frihetsberövanden som har ägt rum utomlands i anledning av en svensk begäran om överlämnande för straffverkställighet enligt en europeisk arresteringsorder eller enligt en nordisk arresteringsorder ska tillgodoräknas den dömde vid beräkning av strafftid i enligt samma regler som hade gällt om frihetsberövandet hade ägt rum här i landet. Tillgodoräknandet ska ske enligt de uppgifter som tillhandahålls av den stat där frihetsberövandet har ägt rum. Ansvaret för att uppgifterna om frihetsberövandet är korrekta åligger således den verkställande staten och någon utredning beträffande frihetsberövandet ska normalt inte behöva göras. När ett överlämnande äger rum för lagföring i tillämpas i stället 33 kap. 7 § enligt vilken tillgodoräknande av tid för frihetsberövande beslutas av domstolen. Bestämmelsen ska tillämpas oavsett om ärendet har inletts enligt äldre bestämmelser. 10.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga 21 a § Beslut om vård med stöd av denna lag hindrar inte beslut om 1.avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (2005:716), 2.utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, 3.utlämning enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott, 4. överlämnande enligt lagen (0000:00) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder, 5.utlämning enligt lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling, 6.utlämning enligt lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, 7.överlämnande enligt lagen (2002:329) om samarbete med , 8. överlämnande enligt lagen (2003:1156) om överlämnande från Prop. 2010/11:158 enligt en europeisk arresteringsorder, eller 9. utlämning enligt lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för . Vård med stöd av denna lag upphör när ett beslut enligt första stycket 19 har verkställts.