prop · GY03125 · 2011-03-31 00:00:00 — i har anfört att det, i enlighet med det nya ramdirektivet, bör framgå att kravet på energieffektivitet i den före- slagna 22 kap. 25 b § endast gäller för förbränningsanläggningar med energiåtervinning. Vidare efterfrågas en definition av vad som avses med hög energieffektivitet. Även länsstyrelserna i och län, Avfall och har anfört att det bör preciseras vad som avses med att energiåtervinning ska ske med hög energieffektivitet. i har ifrågasatt om det finns en risk för att kravet på energieffektivitet medför en ökad depo- nering av avfall. har anfört att det är oklart om förslaget till 19 kap. Prop. 2010/11:125 5 § även ska gälla i anmälningsärenden och hur det ska fungera då form- krav är svårförenliga med ett anmälningsförfarande. Skälen för regeringens förslag Det nya ramdirektivet för avfall innehåller bestämmelser om vilka upp- gifter som ett tillstånd till behandling av avfall ska innehålla. Ett tillstånd ska bl.a. innehålla uppgift om de typer och mängder av avfall som får behandlas, föreskriven metod för varje typ av förfarande samt övervak- nings- och kontrollförfaranden vid behov (artikel 23.1). Med behandling av avfall avses enligt det nya ramdirektivet återvinnings- och bortskaff- ningsförfaranden, däribland lagring före återvinning och bortskaffande (artikel 3 samt bilagorna I och II). I 22 kap. finns bestämmelser om vad en dom som innebär tillstånd till en verksamhet ska innehålla (25 §). För tillstånd till deponer- ing och förbränning av avfall finns ytterligare bestämmelser om vad en dom ska innehålla (25 a och 25 b §§). För att genomföra det nya ramdirektivets krav bör det införas en ny be- stämmelse i 22 kap. om vad en dom som omfattar tillstånd att lagra, åter- vinna eller bortskaffa avfall ska innehålla. Enligt denna bestämmelse bör ställas samma krav på innehåll som ställs i det nya ramdirektivet, med undantag för de krav som redan framgår av den allmänna bestämmelsen om tillståndsdomar i 25 §. Det nya ramdirektivet ställer vidare krav på att tillstånd som omfattar förbränning eller samförbränning med energiåtervinning ska innehålla villkor om att energiåtervinningen sker med hög energieffektivitet (arti- kel 23.4). Detta krav genomförs lämpligen genom att det i 25 b § införs krav på att en dom som omfattar tillstånd till att bedriva verksamhet med förbränning av avfall som omfattar energiåtervinning ska innehålla vill- kor om att energiåtervinningen ska ske med hög energieffektivitet. For- muleringen, som överensstämmer med Lagrådets förslag, innebär att ett sådant villkor endast krävs i fall där tillståndet omfattar energiåtervin- ning. Vad avses i det nya ramdirektivet med typ av avfall? I det nya ramdirektivet definieras inte vad som i artikel 23.1 avses med typ (i den engelska versionen types) av avfall. Däremot hänvisas i artikel 7, angående förteckning över avfall, till förteckningen över avfall i kommissionens beslut /532/EG av om ersättning av beslut 94/3/EG om en förteckning över avfall i enlighet med artikel 1 a i rådets direktiv /442/EEG om avfall, och rådets beslut 94/904/EG om upprättande av en förteckning över farligt avfall i enlighet med artikel 1.4 i rådets direktiv /689/EEG om farligt avfall (EGT L 226, , s. 3, Celex 32000D0532). I inledningen till denna förteckning anges att de olika typerna (i den engelska versionen types) av avfall i förteckningen betecknas med en sexsiffrig kod som svarar mot en fullständig definition av avfallet. Det skulle kunna tala för att typ av avfall, även när termen används i det nu aktuella direktivet, ska förstås som en precisering av avfallet på den nivå som avses med den sexsiffriga avfallskoden. genomgång av det nya ramdirektivet, och de termer och uttryck som används där, framstår det som oklart om typ är avsett att uppfattas på detta sätt. Utöver i artikel 23 förekommer typ av avfall även i artikel 35 angående registreringsskyldighet. I den engelska versionen används här inte types, i stället talas om nature of waste. Utöver typ av avfall används även kategori av avfall. Kategori förekommer bl.a. i artikel 11 som reglerar materialåtervinningsmål. I artikel 11.2b hänvisas till kategori 170504 i avfallsförteckningen, dvs. den sexsiffriga avfallsko- den. hänvisas i artikel 11.3 till de i artikel 11.2 angivna avfalls- kategorierna. I artikel 11.2 a räknas upp papper, metall, plast och glas, dvs. i artikel 11.3 avses inte den sexsiffriga koden, utan olika material- slag. Även i artikel 18, som reglerar förbud mot blandning av farligt avfall, förkommer uttrycket kategorier av avfall. Det finns där ingen ledning vad som i det sammanhanget avses med kategorier. Sammantaget finns i det nya ramdirektivet ingen klar vägledning vad som avses med typer respektive kategorier. För ett korrekt genom- förande av det nya ramdirektivet bör de respektive artiklarna tolkas mot bakgrund av direktivets syfte, dvs. att skydda miljön och människors hälsa genom att bl.a. förebygga eller minska de negativa följderna av hantering av avfall (artikel 1). Kravet i artikel 23.1 på att ett tillstånd ska innehålla uppgift om typer av avfall bör kunna uppfattas som ett krav på lämplig grad av precisering av det avfall som avses att behandlas. Det avgörande bör vara att tillståndet i varje enskilt fall avgränsas på ett sådant sätt att relevanta villkor kan ställas till skydd för människors hälsa och miljön. Genomförandet av direktivets krav Det nya ramdirektivets krav på uppgifter om typer av avfall bör i den nya bestämmelsen om vad en dom ska innehålla uttryckas som ett krav på förteckning över kategorier av avfall. Termen typ bör inte användas då det skulle kunna uppfattas som ett absolut krav på angivande av den sex- siffriga avfallskoden. Hur kategorierna lämpligen avgränsas bör i stället, utifrån den enskilda verksamheten, bestämmas av den tillståndsprövande myndigheten. Vilken typ av verksamhet det är frågan om samt karaktären av det avfall som behandlas bör ha betydelse för hur kategorierna avgrän- sas. För farligt avfall kan krävas en högre grad av precisering än för av- fall som inte är farligt. Det avgörande är att kategorierna avgränsas så att det är möjligt att i varje enskilt fall bestämma vilka villkor som ska gälla för verksamheten. I fråga om det nya ramdirektivets krav på angivande av föreskriven metod för varje typ av förfarande bör, på samma sätt som ifråga om kate- gorier av avfall, den tillståndsprövande myndigheten i det enskilda fallet kunna bestämma hur detaljerat en metod bör beskrivas i tillståndet. Sammantaget bör en dom som ger tillstånd till lagring, återvinning och bortskaffande av avfall, innehålla en förteckning över de kategorier av avfall och den totala mängd avfall som får lagras, återvinnas respektive bortskaffas, uppgift om den metod för lagring, återvinning eller bortskaf- fande som ska tillämpas samt de villkor som behövs i fråga om åtgärder för övervakning och kontroll av att de skyldigheter uppfylls som gäller för verksamheten. Eftersom deponering och förbränning är former av bortskaffande, eller i vissa fall återvinning, träffas även tillstånd till deponering och förbrän- ning av den föreslagna nya bestämmelsen. Det medför att vissa punkter i nuvarande 25 a och 25 b §§ kan tas bort. När det gäller kravet på förteckning över avfall används typer av avfall i den nuvarande 25 a § angående deponering av avfall, medan avfallskategorier används i den nuvarande 25 b § angående förbrän- ning av avfall. I rådets direktiv /31/EG av om deponering av avfall (EGT L 182, , s. 1, Celex 31999L0031) ställs krav på att tillstånd till deponering ska innehålla en förteckning över typer av avfall (artikel 9 b). Inte heller i detta direktiv framgår vad som avses med typer av avfall. I och rådets direktiv /76/EG av den 4 decem- ber 2000 om förbränning av avfall ställs krav på att tillstånd ska inne- hålla en uttrycklig förteckning över de avfallskategorier som får be- handlas. Där preciseras vidare att förteckningen åtminstone ska innehålla avfallskategorierna i Europeiska avfallskatalogen, om detta är möjligt (artikel 4.4 a). Sammantaget bör de befintliga punkterna i 25 a och 25 b §§ om förteckning över typer av avfall respektive förteckning över avfalls- kategorier kunna tas bort. Det innebär att punkterna ersätts med den nya bestämmelsen om krav på förteckning över kategorier av avfall. Som sagts genomförs lämpligen det nya ramdirektivets krav på att tillstånd i vissa fall ska innehålla villkor om hög energieffektivitet genom att krav om detta förs in i 25 b §. I bilaga II till det nya ramdirek- tivet finns en formel för hur energieffektivitet ska beräknas. Det anges däremot inte vad som avses med hög energieffektivitet, men enligt artikel 38 får kommissionen vid behov specificera hur formeln ska tillämpas. Enligt artikeln får hänsyn tas t.ex. till lokala klimatförhållanden. Bedöm- ningen av vad som ska anses som hög energieffektivitet bör således inne- bära en prövning i det enskilda fallet, dvs. att kravet kan variera mellan olika anläggningar. Vid bedömningen av vad som i visst fall ska anses som hög energieffektivitet bör man även kunna ta hänsyn till om lokali- seringen möjliggör full avsättning för producerad energi. I 19 kap. , med bestämmelser om förvaltningsmyndigheter- nas och kommunernas prövning, finns i 5 § andra stycket en hänvisning till bestämmelserna i 22 kap. om vad en tillståndsdom ska innehålla. Be- stämmelserna i 19 kap. 5 § bör anpassas till de ändrade bestämmelserna i 22 kap. Av förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och häl- soskydd följer att det för viss behandling av avfall inte krävs något till- stånd, en anmälan är i dessa fall tillräcklig. Det nya ramdirektivets krav på vilka uppgifter ett tillstånd ska innehålla gäller för all behandling av avfall, dvs. även för sådan behandling som enligt vår nationella reglering är anmälningspliktig. I den mån även en anmälan bör innehålla sådana uppgifter som krävs enligt 22 kap., kan ett sådant krav föras in direkt i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 7Utrustning avsedd för hantering av kemiska produkter och biotekniska organismer Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som behövs till följd av medlemskap i unionen om att på marknaden släppa ut, till- handahålla eller ta i drift utrustning avsedd för hantering av kemiska produkter eller biotekniska organismer. Utkastet till lagförslag var utformat som ett generellt bemyndigande att meddela föreskrifter som behövs till följd av medlemskap i unionen om utrustning avsedd för hantering av kemiska pro- dukter eller biotekniska organismer. Regeringens förslag är mer precise- rat. Remissinstanserna: har framfört att det är viktigt att bemyndigandet, antingen i lag eller på förordningsnivå, begränsas till att omfatta föreskrifter som behövs för att genomföra den aktuella änd- ringen i maskindirektivet. Verket har också påpekat vikten av att myn- digheten pekas ut som tillsynsansvarig för de föreskrifter som är tänkta att antas med stöd av det föreslagna bemyndigandet. Kemikalieinspektio- nen har framfört att bemyndigandet borde begränsas till skäl som avser miljö eller hälsa. Skälen för regeringens förslag: och rådets direk- tiv 2009/127/EG om ändring av direktiv /42/EG vad gäller maskiner för applicering av bekämpningsmedel antogs . De nationella bestämmelser som behövs för att genomföra direktivet ska ha antagits och tillämpas från och med den 15 dec- ember 2011. Direktivet innehåller bestämmelser om krav som ska gälla i fråga om utrustning för spridande av bekämpningsmedel. Kraven syftar till att för- hindra läckage av bekämpningsmedel vilket kan skada miljön. Direktivet innehåller således bl.a. bestämmelser om riskbedömningar, provningar, bruksanvisningar samt specifika krav avseende utformningen av sådan utrustning. Direktiv /42/EG, det s.k. maskindirektivet har genomförts med ändringar i arbetsmiljölagen (1977:1160), se prop. 2007/08:65. Andra delar av direktivets krav motsvaras av lagen (1992:1534) om CE-märk- ning, lagen (1992:1119) om teknisk kontroll, förvaltningslagen (1986:223), offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter samt ett antal förordningar, bl.a. förord- ningen (2005:893) om marknadskontroll, förordningen (2005:894) om teknisk kontroll, och föreskrifter (AFS 2008:3) om maskiner, Styrelsens för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) föreskrifter (2002:6) för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse under EG-rättsliga bestämmelser och före- skrifter (BFS 1994:25) om hissar och vissa andra motordrivna anordning- Bestämmelser om funktionskontroll av besprutningsutrustning under användning är av intresse i sammanhanget även om de inte anger krav på spridningsutrustning när sådan utrustning ska släppas ut på marknaden. Sådana bestämmelser finns i Statens jordbruksverks föreskrifter och all- männa råd (SJVFS 2006:18) om statsbidrag m.m. för funktionstest av lantbrukssprutor. Dessa bestämmelser har meddelats med stöd av förord- ningen (1987:1179) om statsbidrag till företag som utför funktionstest av lantbrukssprutor. har tagit fram och remitterat förslag till de nya före- skrifter som behövs för att genomföra direktiv /127/EG om ändring i maskindirektivet. Föreskrifterna avser krav som av miljöskyddsskäl ska ställas på maskiner. Det är därför lämpligt att meddela föreskrifterna med stöd av och inte arbetsmiljölagstiftningen. Det remitterade förslaget syftade till att föreskrifterna skulle meddelas med stöd av be- fintligt bemyndigande i kapitel om kemiska produkter och hantering av sådana produkter. I mening omfattar hantering av kemiska produkter så gott som all slags befattning med kemiska produkter. Befintliga bemyn- diganden i gör det möjligt att meddela föreskrifter om han- tering av kemiska produkter. Maskindirektivets krav har dock en annan utgångspunkt. Direkta krav ska ställas på hur utrustning som är avsedd för hantering av en kemisk produkt ska vara utformad. Av direktivet framgår vidare att medlemsstaterna ska förbjuda att produkter som inte uppfyller kraven släpps ut på marknaden. Regler som enbart tar sikte på hantering av kemiska produkter är därför inte tillräckliga för att genom- föra direktivets krav. Vid beredningen har detta uppmärksammats. Det bemyndigande i 14 kap. som i beredningen var avsett att an- vändas av regeringen för att låta meddela de nödvän- diga föreskrifterna bör ändras så att det blir tydligt att det får användas också för att meddela föreskrifter om krav på utrustning som är avsedd för hantering av kemiska produkter. Det nuvarande bemyndigandet i 14 kap. 8 § 8 är avgränsat till att avse föreskrifter som i fråga om hanter- ing, införsel och utförsel av kemiska produkter, biotekniska organismer och varor behövs till följd av EU-medlemskapet. Det kompletterande bemyndigandet i den föreslagna nionde punkten bör avgränsas på ett lik- nande sätt. Det bör ge föreskriftsrätt i frågor som rör utsläppande på marknaden, tillhandahållande och tagande i drift av utrustning avsedd för hantering av kemiska produkter eller biotekniska organismer och som behövs till följd av EU-medlemskapet. Den närmare avgränsningen av den normgivningsmakt som delegeras till bör göras i den förordning som regeringen tar fram för att genomföra de nu aktuella direktivkraven. När det gäller tillsynsfrågan avser regeringen med stöd av 26 kap. 9 § i den nya miljötillsynsförordningen (2011:13) peka ut som ansvarigt för att se till att de föreskrifter som antas med stöd av det föreslagna bemyndigandet följs. Regeringens förslag: En följdändring görs i straffbe- stämmelse om bristfällig miljöinformation med anledning av att en angiven EU-förordning om import och export av farliga kemikalier har fått en ny beteckning. bestämmelser om länsstyrelsernas och kommunernas prövning följdändras med anledning av ändringarna om vad en till- ståndsdom ska innehålla. Med anledning av att miljödomstolarna byter namn till mark- och miljödomstolar görs ändringar i som medför att benämningarna blir kor- rekta. Skälen för regeringens förslag: I 29 kap. 6 § första stycket 2 miljö- balken kriminaliseras vissa överträdelser av EU-förordningen om export och import av farliga kemikalier. Med anledning av att den förordnings- beteckning som anges i straffbestämmelsen i 6 § har er- satts av en ny behöver en följdändring göras. EU-förordningen har enbart bytt beteckning och är inte ändrad i övrigt. Eftersom hänvisningen till och rådets förordning (EG) nr 304/2003 om export och import av farliga kemikalier därmed är felaktig behöver den ändras till en hänvisning till den korrekta beteckningen och rådets förordning (EG) nr 689/2008 om export och import av farliga kemikalier. I sak är straffbestämmelsen således oförändrad. I 19 kap. 5 § anges att i ärenden som rör deponering eller förbränning av avfall ska bestämmelserna i 22 kap. 25 a och 25 b §§ om en tillstånds- doms innehåll tillämpas. Genom att bestämmelserna om detta nu föreslås ändras behöver en följdändring göras. På rekommendation av Lagrådet föreslås också en språklig justering i bestämmelsen. I 21 kap. 1 a § och 24 kap. 14 § finns hänvisningar till miljödomstol som förbisetts i ett tidigare lagstiftningsärende. Eftersom miljödomstol- arna från byter namn till mark- och miljödomstolar före- slås följdändringar i dessa bestämmelser. Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . Nedskräpningspromemorians förslag: I fråga om nedskräpning stäm- mer promemorians förslag överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har avseende nedskräpning inte haft några synpunkter. Avfallspromemorians förslag: I avfallspromemorian föreslogs ett tidigare ikraftträdande. Remissinstanserna: I fråga om förslagen i avfallspromemorian anförde Prop. 2010/11:125 bl.a. Kommuner och Landsting och Avfall att förändring- arna borde träda i kraft senare än vad som föreslogs i den promemorian. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt. Förslaget bedöms inte medföra några statsfinansiella konsekvenser eller några konsekvenser för myndigheter, kommuner och företag. De föreslagna lagändringarna medför inte heller i övrigt några direkta konsekvenser men förslaget om en ny straffbestämmelse om nedskräp- ningsförseelse kan dock genom att bidra till efterlevnaden av regler till skydd för människors hälsa och miljön förväntas ha positiva konsekven- ser för allmänheten och för miljön. Förslaget bedöms inte medföra några statsfinansiella konsekvenser. De föreslagna förändringarna av definitionerna är en anpassning till det nya ramdirektivet. En fråga som ofta har lett till osäkerhet är om en rest- produkt som uppkommer vid tillverkningen av en annan produkt är av- fall, och ska omfattas av avfallsregelverkets krav, eller får betraktas som vilken råvara som helst för tillverkningen av ytterligare en annan pro- dukt. Genom att bestämmelser om vad som ska anses som biprodukter tas in i definitionen av avfall i bedöms denna osäkerhet minska. Detsamma gäller för bestämmelser om när avfall upphör att vara avfall, som också förs in i samma definition. Regeringens bedömning är att dessa förändringar kommer att möjliggöra för näringslivet att i större utsträckning tillgodogöra sig den resurs som dessa materialströmmar utgör. Att hänvisningen till avfallskategorier tas bort bedöms inte få några konsekvenser. finns ett bemyndigande till regeringen att meddela före- skrifter om skyldighet för kommunerna att lämna information om han- teringen av avfall (15 kap. 9 § andra stycket ). Bemyndigan- det föreslås kompletteras med att regeringen även ska kunna meddela föreskrifter om krav på att kommunerna ska informera om de kommu- nala avfallsplanerna, dvs. informera om alla uppgifter som finns i avfalls- planerna och inte enbart de uppgifter som rör avser avfallshanteringen. Detta följer av krav i det nya ramdirektivet (artikel 31). I artikeln konsta- teras att allmänhetens medverkan och information om avfallshanteringen kan säkerställas genom att avfallsplanerna läggs ut på en offentlig webb- plats. Regeringen bedömer att detta är ett rimligt krav som minimerar kostnaderna för kommunen för denna åtgärd. Att kommunen sprider in- formation via offentliga webbplatser ligger också i linje med vad reger- ingen tillsammans med kommunerna arbetar för att modernisera informa- tionsspridningen från kommunerna och för att bidra till allmänhetens Prop. 2010/11:125 medverkan i kommunala beslut. Den utökade definitionen av hantering av avfall innebär att även de som inte direkt hanterar avfallet, t.ex. handlare och mäklare, omfattas. Det innebär framför allt att kommunernas tillsynsansvar enligt 26 kap. även kommer att omfatta dessa. läggs små resurser på tillsynen av transportörer av avfall. Ändringen kommer troligen att leda till att en del av dessa resurser i stället läggs på tillsyn över handlare och mäklare. Konsekvenserna för kommunerna blir således ett något utökat tillsynsansvar. Krav på utrustning avsedd för hantering av kemiska produkter och biotekniska organismer finns i maskindirektivet krav på säkerhet för enskilda arbetstagare och skydd för deras hälsa samt i förekommande fall skydd för husdjur och annan egendom. Genom ändringsdirektivet tillkommer nya miljöskyddskrav som vissa maskiner ska uppfylla. Konstruktionen, tillverkningen och underhållet av maskiner för applicering av bekämp- ningsmedel har stor betydelse för begränsning av bekämpningsmedlens negativa effekter på människors hälsa och miljön. Direktivet har antagits med artikel 95 i EG-fördraget (numera artikel 114 i EUF-fördraget) som rättslig grund och det är därför totalharmoniserande. De materiella be- stämmelsernas utformning kan därför inte påverkas ytterligare. En har- moniserad lagstiftning inom EU underlättar handel med den typ av ma- skiner som direktivet omfattar. I finns tre tillverkare av maskiner som omfattas av direktivet. De maskiner som tillverkas är främst riktade mot jordbruks- och handels- trädgårdssektorn. Enligt den konsekvensbedömning som Europeiska kom- missionen har gjort kan vissa kostnader för tillverkarna uppkomma på grund av att de exempelvis måste uppdatera teknisk information och bruksanvisningar, men sådana eventuella kostnadsökningar bedöms försvinna genom de fördelar som uppstår med en harmoniserad marknad. Det föreslagna bemyndigandet i sig innebär inga andra konsekvenser än att det blir möjligt att med förordningsbestämmelser eller myndighets- föreskrifter besluta om de svenska regler som behövs för att genomföra direktivet. Med stöd av det föreslagna bemyndigandet avser regeringen att bemyndiga att föreskriva om närmare krav för att genomföra direktivet. ansvarar för övriga delar av regelverket för maskiner och det ökade ansvaret bedöms inte innebära någon betydande arbetsökning. Avsikten är att myndigheten ska bedriva samma typ av tillsyn som den utför över övriga maskiner i enlighet med maskinföreskriften. Det faktum att föreskrifterna till viss del kommer att ha sitt stöd i miljölagstiftningen och inte i arbetsmiljö- lagstiftningen bedöms inte medföra några särskilda konsekvenser utöver att eventuella överklaganden av beslut enligt de nya reglerna kommer att hanteras av miljödomstol och inte av allmän förvaltningsdomstol. 14 kap. 1 § Paragrafen anger vad kapitlet innehåller. Till följd av det nya bemyndig- andet i 8 § första stycket 9 kompletteras 1 § med en upplysning om att kapitlet även innehåller bestämmelser om utrustning för hantering av kemiska produkter och biotekniska organismer. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 14 kap. 8 § Paragrafen innehåller ett antal bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter avseende olika aspekter av kemiska produkter, biotekniska organismer och varor.