prop · GY03165 · 2011-09-20 00:00:00 — över säljs i genomsnitt ungefär 60 000 småhus . såldes ca 90 000 småhus (, Skatter i Skattestatistisk årsbok 2008) och drygt 97 000 bostadsrätts- lägenheter (Pressmeddelande från , nr 2008:149). Försäljningarna ger upphov till en inte obetydlig del av granskningsarbete. Uppgifterna som får från Lantmäteriet är inte tillräckliga för att beräkna kapitalvinsten på de sålda småhusen. När det gäller bostadsrätter har tillgång till fler uppgifter än vid en försäljning av fastighet och kan fatta beslut även utan uppgifter från den skattskyldige (skatten kan dock bli för hög eftersom det kan finnas förbättringskostnader som inte är kända). Det saknas, såväl i fråga om småhus som bostadsrätter, möjlighet att stämma av de uppgifter som de skattskyldiga lämnar om förbättringsutgifter mot kontrolluppgifter eller andra uppgifter som har tillgång till. En granskning förutsätter därför hantering och ofta kommunikation med de skattskyldiga. För del skulle en förbättrad kvalitet på de skattskyldigas uppgifter givetvis innebära att den nödvändiga kontroll- insatsen blir mindre. Det vore också en fördel om arbetet kunde förläggas till någon annan tid än det ordinarie taxeringsarbetet så att arbets- Prop. 2010/11:165 belastningen blir jämnare. När det gäller det som i direktivet beskrivs som problemet med sen betalning kan konstateras att de skattskyldiga enligt gällande regler får en skattekredit, eftersom betalning inte behöver ske förrän tidigast efter beslutet om slutlig skatt. Någon ränta behöver den skattskyldige inte betala för tid före taxeringsåret (19 kap. 2 § andra stycket SBL). Vid taxering lämnades enligt ca 189 000 redovisningar av privatbostadsavyttringar med vinst. I ungefär två tredjedelar av dessa fall ledde vinsten till skattebetalning, i övriga fall gjordes helt uppskovsavdrag (numera avdrag för uppskovsbelopp). Det finns inte något stöd för att just skatt till följd av privatbostadsavyttringar ger upphov till större uppbördsförluster än vad som gäller i övrigt. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att det huvudsakliga problemet på området är det stora antalet felaktiga redovisningar. Det finns ett stort behov av att göra det lättare att lämna korrekta uppgifter. Att många påförs skattetillägg är vidare otillfredsställande, särskilt om det beror på oavsiktliga fel till följd av komplicerade regler. I det följande undersöker regeringen om redovisning och beslut i anslutning till avyttringen kan bidra till förbättrade redovisningar som förfarandet förenklas och effektiviseras. Redovisning och beslut i anslutning till avyttring? I anslutning till att en bostad avyttras har den skattskyldige i regel nödvändiga uppgifter aktuella och handlingar tillgängliga. Det bör därför krävas en mindre arbetsinsats för redovisningen om den görs i anslutning till avyttringen. För de skattskyldiga som har anlitat mäklare för försäljningen bör möjligheten att redan i samband med försäljningen ta hjälp av denne med redovisningen uppfattas som en fördel. Fastighets- mäklare medverkar i mellan av avyttringarna (årsredovisning 2005). Det är enligt vad branschföreträdare har uppgett vanligt att mäklarna erbjuder hjälp med att deklarera avyttringen och i många fall ingår den tjänsten i provisionen. Mäklaren upprättar inte redovisningen i anslutning till avyttringen, utan säljaren får återkomma till mäklaren inför deklarationen följande år. Det innebär enligt uppgift från en bransch- organisation att av kunderna inte återkommer. Om redovisningen till ska ske i anslutning till avyttringen skulle hjälp med redovisningen sannolikt bli mer efterfrågad och en naturlig del av mäklarens uppdrag. har visserligen i en undersökning avseende funnit att det fanns lika många fel i deklarationer upprättade med hjälp av fastighetsmäklare som i deklarationer upprättade av den skattskyldige på egen hand. Branschföreträdare har uppgett att utbildningskraven för fastighetsmäklare successivt har skärpts och i takt med att mäklarkåren föryngras kommer mäklarnas skatterättsliga kompetens att bli bättre. Gruppen mäklare är dessutom lättare att nå för informationsinsatser än den skiftande och betydligt större gruppen skattskyldiga som har avyttrat privatbostad. Det skulle alltså sannolikt bli något enklare för de skattskyldiga om redovisningen sker i anslutning till avyttringen. finns det vissa förutsättningar för en bättre kvalitet på redovisningarna. En förutsättning för att de skattskyldiga ska uppleva redovisning i anslutning till avyttringen som en förbättring är att granskar redovisningen när den kommer in. Det är vanligt att behöver ställa frågor och begära kompletterande material från den skattskyldige. Om det sker först i samband med den ordinarie deklarationsgranskningen försvinner större delen av vinsten med den tidiga redovisningen. Den skattskyldige bör också få besked om hur stor vinsten eller förlusten blir. sker regelmässigt en granskning av samtliga deklara- tioner med redovisning av privatbostadsavyttringar. En kontroll av att det redovisade försäljningspriset överensstämmer med uppgifterna från Lantmäteriet ingår i granskningen. I fråga om bostadsrätter ingår en granskning av att lämnade uppgifter i deklarationen stämmer överens med de kontrolluppgifter om bl.a. försäljningspris som har lämnats av privatbostadsföretagen. Det är rimligt att även i ett system där beslutet fattas i anslutning till avyttringen har tillgång till underrättelsen från Lantmäteriet eller kontrolluppgiften från privat- bostadsföretaget. Utan dessa uppgifter kan ärendet inte anses tillräckligt utrett. Det sagda innebär att privatbostadsföretagen som lämnar kontrolluppgift en gång , skulle bli tvungna att lämna kontroll- uppgifter löpande . Uppgiftslämnandet om fastigheter från Lantmäteriet sker visserligen löpande , men i förhållande till beskattningstidpunkten dröjer det tills uppgifterna når verket. Även detta förfarande skulle därför sannolikt behöva justeras. Skatteeffekten till följd av en avyttring kan inte fastställas separat från övriga delar av slutlig skatt. De beror på de materiella skattebestämmel- serna. Enligt 41 kap. 12 § IL ska överskott eller underskott i inkomst- slaget kapital beräknas genom att intäktsposterna minskas med kostnads- posterna. Beräkningen görs för beskattningsåret som helhet (kalende- råret). Skatten på kapitalinkomsterna beräknas på överskottet i inkomst- slaget kapital (1 kap. 6 § IL). Ett underskott ger rätt till skattereduktion som avräknas mot och statlig inkomstskatt, statlig fastighets- skatt samt fastighetsavgift (67 kap. 2 § andra stycket IL). Skattereduktionen är beroende av hur stort underskottet är; skatten minskas av den del som inte överstiger och av det återstående underskottet (67 kap. 10 § IL). De materiella skattebestämmelserna hindrar alltså att den skattskyldige får ett separat besked om hur mycket skatt han eller hon ska betala eller få tillbaka till följd av avyttringen. Det är alltså inte möjligt att tidigare- lägga betalningen eller återbetalningen av skatten. Hur stor kapitalvinsten eller kapitalförlusten är kan däremot fastställas i ett separat beslut (särskilt underlagsbeslut för kapitalbeskattning). Den skattskyldige kan då undvika att bli skyldig att senare betala slutlig skatt genom att begära att arbetsgivaren gör högre skatteavdrag, begära en särskild beräknings- grund för skatteavdrag eller göra en egen inbetalning till skattekontot. Om en förlust har uppkommit kan en skattskyldig, som har ersättning från vilken skatteavdrag görs, få skatteavdragen nedsatta genom ett beslut om särskild beräkningsgrund. Till följd av de materiella skattebestämmelserna måste ett underlags- beslut beaktas när den slutliga skatten beslutas. Två synsätt är möjliga; underlagsbeslutet kan utformas som ett självständigt beslut eller som ett preliminärt beslut. Om underlagsbeslutet får karaktären av ett preliminärt beslut kommer den fråga som har avgjorts i beslutet att ingå även i beslutet om slutlig skatt. Samma fråga skulle alltså prövas , låt vara att det för sällan bör finnas skäl att avvika från det tidigare beslutet i samband med att den slutliga skatten bestäms. Denna dubbla prövning leder rimligen till att avyttringen i någon form får redovisas i såväl den ursprungliga redovisningen som i deklarationen. För att undvika att frågan om kapitalvinsten är anhängig i domstol vid tiden för beslut om årlig skatt (litis pendens), bör ett preliminärt underlagsbeslut inte kunna överklagas särskilt. En skattskyldig som inte är nöjd med beslut skulle i stället få avvakta beslutet om slutlig skatt och begära omprövning av eller överklaga detta beslut i den del det avser kapital- vinsten i fråga. Ett bättre alternativ är att se underlagsbeslutet som ett från beslutet om slutlig skatt självständigt beslut. Den fråga som har avgjorts i underlagsbeslutet blir då inte föremål för ytterligare en prövning i samband med beslutet om slutlig skatt. Frågan som har avgjorts i underlagsbeslutet behöver bara beaktas när inkomstslagets överskott eller underskott fastställs. En parallell kan möjligen dras till hanteringen av det tidigare fastställda taxeringsvärdet som vid beslutet om slutlig skatt ligger till grund för fastställande av underlaget för fastighetsavgift. kan beakta vinsten eller förlusten i den preliminära skatteuträkningen som bifogas deklarationen. Avyttringen skulle däremot inte på nytt redovisas av den skattskyldige i deklarationen. En nackdel är att kapitalvinstens eller kapitalförlustens storlek kan vara föremål för domstolsprövning när den slutliga skatten ska beslutas. I en sådan situation får tills vidare lägga det överklagade beslutet till grund för beräkningen av slutlig skatt. En följd av att en enskild kapitalvinst eller kapitalförlust inte kan hanteras helt vid sidan av beslutet om slutlig skatt är att måste utveckla system som garanterar att fattade beslut beaktas inför och vid beslutet om slutlig skatt. Ett system där redovisning sker löpande innebär dessutom att redovisningar inkommer såväl under beskattningsåret som följande år. kommer i vissa fall att hantera redovisningen av privatbostadsavyttringen och deklarationen parallellt. Det kan medföra praktiska problem och ställer krav på handläggning. Även om två i formell mening skilda beslut måste fattas kan underlagsbeslutet avseende avyttringen och beslutet om slutlig skatt i praktiken ske i ett sammanhang. En förutsättning för att sambandet mellan underlagsbeslut och slutlig skatt ska kunna hanteras utan alltför stora problem är att en och samma ordning gäller för samtliga som har avyttrat privatbostad. Om de skattskyldiga får välja mellan att redovisa i anslutning till avyttringen eller i ordinär ordning finns risk för missförstånd. Det är inte lämpligt att frågan om beräkning av kapitalvinst vid privatbostadsavyttring ibland Prop. 2010/11:165 ingår i beslutet om slutlig skatt och i andra fall prövas i annan ordning. måste följa upp att redovisning sker . Påminnelser, förelägganden och förseningsavgifter skulle behövas. Om redovisning ändå inte sker måste möjlighet att fatta beslut på skönsmässig grund finnas. En ordning med särskilda underlagsbeslut för kapitalbeskattning skapar alltså ökad administration för när det gäller att bevaka fler redovisningstillfällen och hantera underlagsbeslutet inför och vid beslut om slutlig skatt. Fördelen för är att de redovisningar som kommer in under lugnare perioder (arbetstoppar infaller främst , ) bidrar till en utjämning av arbets- belastningen. Redovisningen ovan av effekterna av ett system med särskilda underlagsbeslut för kapitalbeskattning visar på ett flertal negativa effekter. För de skattskyldiga innebär en tidigare redovisning en viss förenkling och det är positivt med ett tidigare besked om hur vinsten eller förlusten ska beräknas. I vilken utsträckning den huvudsakliga mål- sättningen att förbättra redovisningarnas kvalitet kan uppnås är däremot tämligen osäkert. Det stora antalet fel i redovisningarna är primärt beroende av att de materiella bestämmelserna är komplicerade och det är svårt att uppnå några större effekter genom förändrade förfarandebestämmelser. I detta sammanhang måste också beaktas att den nuvarande ordningen med en årlig redovisning och ett beslut för den slutliga skatten i sin helhet har en betydande fördel; det är helt klart när deklarationsskyldigheten ska fullgöras och utrymmet för missförstånd är därför minimalt. Ett datum som gäller för alla fysiska personer gör också att risken för att glömma att deklarera, och därmed drabbas av påminnelser och förseningsavgifter, är liten. För att förändra den enhetliga ordningen krävs enligt utredningen relativt tungt vägande skäl och att förändringen innebär betydande förbättringar för de skattskyldiga. Regeringen instämmer i den bedömningen. Regeringens slutsats är att det inte finns tillräckliga skäl för att bryta ut redovisningen av avyttring av privatbostad från det kalenderårsanknutna förfarandet. Utredningen ansåg vidare att ändringar av de materiella skattereglerna borde övervägas för att det skulle bli lättare att deklarera en avyttring av privatbostad (se betänkandet s. 445 f.). Det ligger dock utanför detta lagstiftningsarbete att föreslå några ändringar av de materiella skattereglerna. Detsamma gäller utredningens bedömning om att kontrollmaterialet om fastigheter bör förbättras (se betänkandet s. 446 f.). 11.7.5Uthyrning av bostad bör även i fortsättningen redovisas Regeringens bedömning: Uthyrning av bostad under del av året bör även i fortsättningen redovisas året efter beskattningsåret. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Prop. 2010/11:165 ning (se betänkandet s. 449 f.). Remissinstanserna: () delar utred- ningens uppfattning om att redovisning av uthyrning av bostad bör följa kalenderåret. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig över denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Uthyrning av privatbostads- fastighet och privatbostadsrätt beskattas som inkomst av kapital. Det gäller även uthyrning av hyreslägenhet. Bestämmelserna finns i 42 kap. 3032 §§ IL. Vilka avdrag som får göras från hyresintäkten är särskilt reglerat, bl.a. får ett avdrag göras med för varje privatbostadsfastighet, privatbostad eller hyreslägenhet. Avdraget får inte i något fall vara högre än intäkten, vilket innebär att underskott inte kan uppkomma. har, enligt , ca 60 00070 000 skatt- skyldiga redovisat överskott av uthyrning. Endast för de fall bostaden hyrs ut under del av år och överskott uppkommer, är det aktuellt att överväga en ny ordning som innebär att redovisning ska ske i anslutning till att hyresperioden eller, om bostaden hyrs ut under flera perioder under , den sista hyresperioden avslutas. För dessa skattskyldiga kan det antas underlätta att lämna redovisningen i anslutning till hyresperioden då uppgifterna är aktuella. Det är inte möjligt att utifrån register bedöma hur stor den gruppen är. Bestämmelserna om beräkning av överskottet är inte särskilt komplicerade vilket innebär att skillnaden mellan att redovisa direkt och i ordinarie ordning rimligen är begränsad. Den utjämning av arbets- belastningen för som skulle kunna uppnås är av samma skäl av liten betydelse. Mot den bakgrunden och då ingen remissinstans har haft något att invända mot bedömningen är det enligt regeringens mening, även om en stor del av de redovisade överskotten av uthyrning skulle avse del av år, inte motiverat att göra avsteg från det för de skattskyldiga inarbetade systemet med en deklarationstidpunkt för årets alla inkomster. 11.8När juridiska personer ska lämna inkomstdeklaration Andra juridiska personer än dödsbon ska lämna en särskild självdeklaration taxeringsåret (2 kap. 7 § 4 och 4 kap. 5 § första stycket LSK). Deklarationen ska avse det beskattningsår som löper ut närmast före taxeringsåret. För juridiska personer som omfattas av bokföringslagens (1999:1078), förkortad BFL, tillämpningsområde är beskattningsåret det räkenskapsår som har slutat närmast före taxeringsåret (1 kap. 15 § första stycket IL). Om den juridiska personen har kalenderåret som räkenskapsår innebär det att deklarationen som ska lämnas ska avse . Juridiska personer får tillämpa annat räkenskapsår än kalenderår (brutet räkenskapsår). Det gäller dock inte handelsbolag där en fysisk person ska beskattas för hela eller en del av bolagets inkomst och vissa Prop. 2010/11:165 samfällighetsförvaltande juridiska personer. Ett räkenskapsår ska enligt 3 kap. 1 § första stycket BFL omfatta tolv kalendermånader. Med brutet räkenskapsår avses enligt 3 kap. 1 § tredje stycket BFL annat räkenskapsår än kalenderår. De begränsningar som tidigare fanns till vissa fasta tidsperioder (1 maj30 april, 1 juli30 juni eller 1 september31 augusti) har tagits bort (prop. 2009/10:235). De nya reglerna om brutna räkenskapsår i bokföringslagen trädde i kraft . kan medge att även annan period av tolv hela månader får utgöra räkenskapsår om det med hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse eller andra omständigheter finns synnerliga skäl (3 kap. 2 § BFL). En juridisk person med brutet räkenskapsår ska lämna deklaration för det räkenskapsår som har slutat . Den som t.ex. har det brutna räkenskapsåret den 1 juliden ska alltså i deklarationen lämna uppgifter för perioden den 1 juli 2009den . 11.8.2Deklarationstidpunkterna i de nordiska länderna Juridiska personer ska i lämna deklaration (selvangivelse) senast efter inkomstårets (räkenskapsårets) utgång. Om inkomstårets sista dag infaller den 1 januariden ska deklaration lämnas (skattekontrollovens 4 §, stk. Aktiebolag med flera sammanslutningar ska i lämna deklara- tion (skattedeklaration) efter räkenskapsperiodens slut (beslut om deklarationsskyldighet och anteckningar, dnr 2051/38/2008, 13 §). Näringsidkare ska i lämna deklaration (selvangivelse) om den lämnas på papper och om den lämnas elektroniskt (ligningsloven § 47 och forskrift om levereringsfrist for selvangivelse på papir). Om räkenskapsåret avviker från kalenderåret ska, på motsvarande sätt som i , deklarationen avse det räkenskapsår som har slutat närmast före det år deklarationen ska lämnas (ligningsloven § 44). 11.8.3Deklarationstidpunkt beroende på beskattningsår Regeringens förslag: Andra juridiska personer än dödsbon ska lämna inkomstdeklaration , , eller . Den som lämnar deklaration elektroniskt ska få på sig för att lämna deklaration. Individuellt anstånd med att lämna deklaration ska få beviljas bara om det finns synnerliga skäl. Byråanstånd ska inte få beviljas. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag (se betänkandet s. 450 f.). Utredningen föreslår att andra juridiska personer än dödsbon ska deklarera inkomst senast den 1 i den sjunde månaden efter räkenskapsårets utgång. Remissinstanserna: () tillstyrker förslaget med flera deklarationstidpunkter, men förordar att det ska åtföljas av en instruktion till om att revidering av de underliggande deklarationsblanketterna enbart ska ske en gång för att undvika löpande förändringar som medför ökad administration. () framhåller att förslaget innebär en förbättrad kvalitet i den ekonomiska statistiken men förutsätter fortlöpande leveranser från . Även () och FöretagarFörbundet (FF) är positiva till förslaget med flera deklarationstidpunkter. Företagarna, () och Far framhåller att för juridiska personer som har den 1 juliden som räkenskapsår bör deklarationstidpunkten vara . Samma synpunkt har framförts av Näringslivets skattedelegation (NSD), till vars yttrande , , , Fastighetsägarna samt IT & Telekomföretagen har anslutit sig. Företagarna, anser också att deklarationstidpunkten för fysiska personer och dödsbon som ska redovisa näringsverksamhet ska följa samma regler som gäller för juridiska personer, varför deklarationstidpunkten bör flyttas fram till och vid elektronisk deklaration till . Vissa remissinstanser, Företagarna och LRF, anser att brutna räkenskapsår borde tillåtas även för enskilda näringsidkare. FF instämmer i vad LRF har anfört i denna del. SRF anser att frågan om brutna räkenskapsår ska kunna användas av enskilda näringsidkare bör återremitteras för fortsatt utredning. NNR anser också att en mer fördjupad analys bör ske när det gäller frågan om brutna räkenskapsår för enskilda näringsidkare och förlängd deklarationsfrist vid elektronisk deklaration. SRF avstyrker förslaget rörande byråanstånd. Skälen för regeringens förslag Problem med gällande regler I direktiven anges att utredningen ska undersöka om det är möjligt att införa en regel som innebär att juridiska personer med brutet räkenskapsår ska lämna självdeklaration viss efter det att räkenskapsåret har gått till ända. En fördel med ett sådant system skulle förutom att taxeringsbeslut kunde fattas i närmare anslutning till räkenskapsårets utgång vara att det skulle bidra till en utjämning av arbetsflödet hos såväl som de som lämnar deklarationshjälp. Utredaren skulle ägna särskild uppmärksamhet åt de övergångsregler som kunde behövas vid en tidigareläggning av såväl deklarations- tidpunkten som taxeringen. Vid taxering fick ca 1 280 000 deklarationsskyldiga anstånd med att lämna deklaration. Bland aktiebolagen och de ekonomiska föreningarna var det som fick anstånd. De deklarationer som aktiebolagen och de ekonomiska föreningarna lämnade in vid anstånds- tidens utgång var dessutom enligt bedömning i många fall Prop. 2010/11:165 ofullständiga. Anståndsansökningar och kompletteringar av deklarationer innebär onödig administration såväl för de deklarationsskyldiga som för . En faktor som driver fram det omfattande behovet av anstånd är den höga arbetsbelastningen hos revisionsbyråer och andra som lämnar deklarationshjälp inför . En juridisk person med brutet räkenskapsår (1 maj30 april, 1 juli30 juni eller 1 september30 augusti) har från räken- skapsårets utgång till dess att deklaration ska lämnas än vad som gäller för en juridisk person med kalenderåret som räkenskapsår. Skillnaden är 8, 6 eller 4 månader beroende på vilket brutet räkenskapsår som gäller. Tidpunkten då den slutliga skatten senast ska betalas förskjuts på motsvarande sätt. Ordningen för betalning av preliminär skatt innebär en ytterligare skattekredit för juridiska personer med nämnda brutna räkenskapsår. Skattekrediten är en följd av att ett nystartat företag med brutet räkenskapsår inte betalar någon preliminär skatt under det första kalenderåret. Den första preliminärskatteinbetalningen ska göras först under det andra kalenderåret då verksamhet bedrivs. Eftersläpningen är (beroende på vilket brutet räkenskapsår det gäller) ca 8,5, . Motsvarande eftersläpning för den som har kalenderår som räkenskapsår är ca 1,5 månad. Några sakliga skäl för att ge juridiska personer med brutna räkenskapsår längre frister för redovisning och betalning av skatt finns givetvis inte. Sammanfattningsvis kan konstateras att den gemensamma deklara- tionstidpunkten, , i praktiken inte fungerar på ett bra sätt. Regleringen är inte heller likformig för juridiska personer; tidsfristen för deklaration och betalning av skatt varierar beroende på vilket räken- skapsår som tillämpas. Utredningen föreslår två åtgärder som sammantagna bör innebära påtagliga förbättringar. Dagens gemensamma deklarationstidpunkt ska ersättas med en deklarationsfrist som räknas från utgången av beskattningsåret. Majoriteten av de juridiska personerna (de som har kalenderår som räkenskapsår) har enligt gällande regler på sig för att lämna deklaration räknat från utgången av beskattningsåret. Enligt utredningen bör deklarationsfristen i fortsättningen vara . Förslaget innebär följande deklarationstidpunkter för andra juridiska personer än dödsbon: år 2 år 3 Fysiska personer och dödsbon ska fortfarande lämna deklaration . Ett tillfälle att lämna deklaration kommer alltså att ersättas med fem. Det innebär en spridning av arbetet hos revisionsbyråer och andra som lämnar deklarationshjälp. får också en utjämning av arbetet vilket ger större möjligheter att ge god service inför lämnandet av deklarationer.