prop · GY03100d6 · 2011-04-13 00:00:00 — Sambandet existerar både i de studier som inkluderar ersättningsgraden före skatt och de som inkluderar ersättningsgraden efter skatt. Effekten tenderar dessutom att vara betydande. En sänkning av ersättningsgraden bedöms enligt studierna kunna sänka jämviktsarbetslösheten med ca 0,41,. Dock indikerar skattningarna i Bassanini och (2009) att effekten av en sänkt ersättningsgrad ligger i den lägre delen av intervallet när ersättningsgraden efter skatt inkluderas i stället för ersättningsgraden före skatt. Även skillnader i skattekilen tenderar att samvariera med skillnader i arbetslöshet (Elmeskov et al. (1998); Nunziata (2002); Nickell (2005); Bassanini & (2006) och (2009); et al. (2007); (2009); Europeiska kommissionen (2011)). Några studier visar dock att effekten endast är signifikant i vissa regioner, såsom , medan den inte är signifikant i exempelvis de nordiska länderna (Daveri & Tabellini (2000); (2010)). finner några studier ingen evidens för att skattekilen samvarierar med nivån på arbetslösheten (se t.ex. Scarpetta (1996)). I de studier där sambandet är signifikant är den skattade effekten betydande. En sänkning av skattekilen bedöms enligt studierna sänka jämviktsarbetslösheten med . Att skattekilen är signifikant trots att det enligt ekonomisk teori inte förväntas finnas något samband mellan skattekilen och arbetslösheten på lång sikt kan bero på olika faktorer. För det första är det möjligt att denna typ av panelskattningar även fångar temporära effekter som inte nödvändigtvis påverkar arbetslösheten på lång sikt (se bl.a. Chetty et al. (2011) för en diskussion om effekter i olika tidsperspektiv). För det andra inkluderar flera av studierna ersättningsgraden före skatt vilket innebär att mekanismen att det blir mer lönsamt att arbeta vid en skattesänkning möjligtvis fångas via skattekilen i stället. Det kan därmed vara svårt att särskilja i vilken utsträckning ersättningsgraden eller skattekilen fångar arbetslöshetseffekten av att arbete blir relativt mer lönsamt. Den övergripande slutsatsen är dock att de empiriska studierna stödjer att lägre skatt på arbetsinkomster relativt andra inkomstslag samvarierar med lägre arbetslöshet. Det är svårt att dra slutsatser om storleken på elasticiteten i utifrån studier på svensk makrodata. En del studier hittar inte några signifikanta effekter av ersättningsgradens effekter i (se t.ex. (2004); (2008)), medan andra studier finner att effekten kan vara större i än genomsnittet från (et al. (2008); (2006)). (2008) skattar lönebildningseffekter av förändringar i ersättningsgraden genom att använda en modell med en lönesättningsekvation och en ekvation för arbetskraftsefterfrågan (prissättning). De finner ett positivt samband mellan ersättningsgrad och arbetslöshet för en panel av nordiska länder. Kvasielasticiteten med avseende på ersättningsgraden är 0,14 i panelskattningarna, men så stor som 0,21 för . Det innebär att en sänkning i ersättningsgraden enligt skattningarna sänker arbetslösheten med i . Resultaten i (2006), som använder regionala paneldata, tyder också på att den svenska jämviktsarbetslöshetens elasticitet kan vara avsevärt högre än vad som framkommer i OECD-panelstudierna. Den rapporterade elasticiteten på 3,4 antyder att en sänkning av ersättningsgraden skulle minska jämviktsarbetslösheten med . och (2008) skattar med hjälp av en modell för icke-observerbara komponenter (s.k. UC-modell) utvecklingen av den strukturella arbetslösheten i . De finner ett positivt samband mellan ersättningsgraden och jämviktsarbetslösheten, men effekten är inte signifikant. Dock finner de ett positivt och signifikant samband mellan den genomsnittliga skattekilen och jämviktsarbetslösheten, som dessutom är av betydande storlek. De drar slutsatsen att skattekilen bidrog med en ökning av jämviktsarbetslösheten . 2011/12:100 BILAGA 5 Utöver makrostudier finns det ett antal, såväl internationella som svenska, mikroekonomiska studier av arbetslöshetsersättningens effekter. En del studier finner ett positivt samband mellan ersättningsgraden och arbetslöshetstidens längd, medan andra redovisar resultat som tyder på att ersättningsgraden inte har någon, eller endast en försumbar, effekt individer är arbetslösa. Tre relativt färska studier baserade på svenska data bidrar knappast heller till att klargöra sambanden. (2001) skattar effekterna på flödet från arbetslöshet till arbete av att ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen 1996 sänktes från till av tidigare inkomst.23 Jämviktsarbetslöshetens elasticitet med avseende på förändringar i ersättningsgraden beräknas till ungefär 1,5, vilket motsvarar en kvasielasticitet på ca 0,11.24 Røed et al. (2002) identifierar effekten genom skillnader mellan ersättningssystemen i och . De finner en signifikant effekt av ersättningsnivån, med kvasielasticitetet på omkring 0,04. Harkman (1997) studerar sänkningen i ersättningsnivån 1993, och resultaten visar på knappt signifikanta effekter av ersättningsnivån.25 4.3Förväntade effekter av jobbskatteavdraget utifrån tidigare skattningar Med utgångspunkt från den empiriska litteraturen och jobbskatteavdragets utformning är det möjligt att beräkna förväntade effekter på arbetsmarknadsutfall. Avsnittet diskuterar de empiriska resultatens tillämplighet på och presenterar beräkningar av förväntade effekter (se även tabell 4.1). Mikrolitteraturen indikerar att den genomsnittliga deltagandeelasticiteten är ca 0,20, men det kan finns skäl att tro att elasticiteten i eventuellt kan vara lite lägre. Jämfört med andra länder har redan i utgångsläget en relativt 23Effekten identifieras genom en jämförelse med en grupp som inte påverkades av reformen arbetslösa med tillräckligt höga tidigare inkomster för att vara bundna av taket för dagpenningen snarare än den maximala ersättningsgraden. 24Kvasielasticiteten är framräknad genom att evaluera elasticiteten vid en arbetslöshet på och en ersättningsgrad på . 25Harkman (1997) identifierar effekten genom att använda en grupp utan arbetslöshetsersättning som kontrollgrupp. 2011/12:100 BILAGA 5 hög förvärvsfrekvens, i synnerhet bland kvinnor. Detta innebär att den potentiella arbetskraftsreserven är mer begränsad i . En rimlig deltagande-elasticitet för kan därför förväntas ligga i intervallet 0,100,20.26 Jobbskatteavdraget gör att nettovinsten av att gå från ickearbete till arbete i genomsnitt ökar med , eller med (se tabell 3.2). Jobbskatteavdraget kan därmed förväntas öka arbetskraftsdeltagandet med 1,02,, vilket motsvara cirka 50 000100 000 personer. Den empiriska litteraturen indikerar vidare att jobbskatteavdraget har en positiv effekt för de som redan arbetar. För män ligger den okompenserade löneelasticiteten i intervallet 0,050,10, medan den för kvinnor ligger i intervallet 0,100,20. En sänkning av den genomsnittliga marginaleffekten för kvinnor och för män innebär att den marginella nettotimlönen i genomsnitt ökar för arbetande kvinnor och för arbetande män (se tabell 3.4). För män som redan arbetar förväntas önskat antal arbetade timmar därmed öka med 0,270,, vilket motsvarar ca 7 00014 000 helårsarbetskrafter (d.v.s. ökningen i antalet arbetade timmar uttryckt i antal personer som arbetar ). För kvinnor är den förväntade ökningen 0,821,, vilket motsvarar cirka 16 00032 000 helårsarbetskrafter.27 Jobbskatteavdraget väntas slutligen påverka jämviktsarbetslösheten. Empiriska makrostudier indikerar att den genomsnittliga effekten, mätt som en kvasielasticitet för ersättningsgraden, ligger i intervallet 0,040,16. Eftersom de flesta studierna inkluderar ersättningsgraden före skatt är det dock möjligt att skattekilen i stället fångar sambandet mellan en skatteförändring som påverkar skatt på arbete relativt andra inkomstslag. Givet den genomsnittliga elasticiteten från 26Denna elasticitet baseras på skattade effekter av både jobbskatteavdrag och andra skattereformer. I avsnitt 7.1 diskuteras kortfattat vilka effekter som kan förväntas av det svenska jobbskatteavdraget utifrån utvärderingarna av de internationella motsvarigheterna. 27Vid beräkningarna antas att personer i högre inkomstintervall som enbart får en inkomsteffekt (eftersom avdraget inte påverkar marginalskatten) inte ändrar sitt arbetsutbud. Det förefaller vara en rimlig approximation med tanke på att inkomstelasticiteten ofta tenderar att vara mycket liten och statistiskt insignifikant i svenska studier (se avsnitt 4.1.2). makrostudierna skulle effekten på arbetslöshet i så fall kunna vara betydligt större.28 Det finns vidare studier som indikerar att elasticiteten kan vara betydligt mindre i än genomsnittseffekten i , som andra studier visar att den kan vara betydligt större. En rimlig avvägning är att elasticiteten ligger i intervallet 0,080,16. En sänkning av ersättningsgraden (se tabell 3.3) innebär då att jobbskatteavdraget kan förväntas sänka jämviktsarbetslösheten med 0,40,(ca 20 00040 000 personer). Jobbskatteavdraget förväntas därmed öka sysselsättningen med 70 000 till 140 000 personer på lång sikt. Sammantaget förväntas jobbskatteavdraget uppskattningsvis öka antal arbetade timmar med motsvarande 93 000186 000 årsarbetskrafter. Tabell 4.1 Förväntade effekter av jobbskatteavdraget utifrån tidigare skattningar 0,100,20 8,21) 0,050,10 5,41) 0,100,20 10,02) 1,02,0 0,08-0,16 (-0,4) (-0,8) Anm.: 1) Procentuell förändring av marginell nettotimlön. 2) Procentuell förändring av nettovinsten av att gå från icke-arbete till arbete. 3) Förändring av ersättningsgraden i procentenheter. Källa: Egna beräkningar. Beräkningarna av förväntade effekter är givetvis behäftade med osäkerhet. Även om elasticiteterna är justerade för att fånga svenska förhållanden kan effekterna endast ses som indikationer på den totala effekten av jobbskatteavdraget. I avsnitt 6 redovisas dock en empirisk analys av sambandet mellan skatt på arbete, arbetskraftsdeltagande och arbetslöshet på svensk makro- 28 Jobbskatteavdraget förväntas innebära att den genomsnittliga skattekilen med avseende på direkt personbeskattning sänks . De skattade elasticiteterna för skattekil och arbetslöshet indikerar därmed att effekten på arbetslöshet ligger i intervallet 0,41,. data som indikerar att effekten på arbetskraftsdeltagandet och därmed sysselsättning kan vara betydande i . I några avseenden är kalkylen dessutom ofullständig. (2009) diskuterar t.ex. hur jobbskatteavdraget även kan förväntas påverka sjukfrånvaron. Slutsatsen är att för långtidssjukskrivna kommer närvaroalternativet entydigt att bli mer attraktivt eftersom alternativkostnaden för frånvaro ökar. Liksom i fallet med arbetslöshetsförsäkringen råder det dock osäkerhet i den empiriska litteraturen om hur stor effekten är.29 4.4Är förutsättningarna uppfyllda för att jobbskatteavdraget ska få förväntade effekter? De empiriska studierna indikerar att effekten av jobbskatteavdraget på arbetskraftsdeltagandet är betydande. För att denna effekt ska kunna uppkomma i praktiken behöver vissa förutsättningar vara uppfyllda. För det första krävs det att det finns det finns en potential av individer utanför arbetskraften som har förutsättningar att söka sig in på arbetsmarknaden givet att de ekonomiska incitamenten för att arbeta förbättras. Arbetskraftsdeltagande skiljer sig avsevärt mellan olika grupper (se tabell 4.2). Arbetskraftsdeltagandet är bl.a. lägre för personer födda utanför samt för äldre och yngre. Den stora spridningen i arbetskraftsdeltagandet mellan olika grupper indikerar att det bör finnas en stor potential att öka arbetskraftsdeltagandet i . Det finns bl.a. en betydande möjlighet att den genomsnittliga tiden en individ är i arbetslivet kan bli något längre (börjar arbeta något tidigare och lämnar arbetslivet något senare) samt att grupper med svag förankring på arbetsmarknaden ökar sitt arbetskraftsdeltagande. 29 (2006) diskuterar den empiriska forskningen kring sjukfrånvaro och ekonomiska drivkrafter. Man noterar att studierna skiljer sig åt med avseende på det statistiska underlaget, metod och mått. Trots skillnader i perspektivet är det dock tydligt att ekonomiska incitament spelar en viktig roll. 2011/12:100 BILAGA 5 Tabell 4.2 Arbetskraftsdeltagande i olika grupper Födda i () Födda utanför () Anm.: Avser andel av befolkningen i respektive grupp. Källa: SCB. Den andra förutsättningen för att jobbskatteavdraget ska påverka arbetskraftsdeltagandet är att inkomstskatterna är höga, så att det finns en stor kil mellan marknadslönen före och efter skatt. Innan jobbskatteavdraget började införas hade en betydligt högre genomsnittlig inkomstskatt än snittet i och trots införandet av jobbskatteavdraget har fortfarande en relativt hög genomsnittlig inkomstskatt (se diagram 4.1). Sammantaget indikerar detta att förutsättningarna för att jobbskatteavdraget ska ha stora effekter på arbetskraftsdeltagandet är goda. Som diskuteras i avsnitt 9.2 bör det även finns en potential att en förstärkning av jobbskatteavdraget skulle öka arbetskraftsdeltagandet ytterligare. Diagram 4.1 Inkomstskatt som andel av inkomsten i och genomsnittet för för en ensamstående person utan barn vid genomsnittlig inkomst Anm.: Inkomstskatt exkl. arbetstagarens sociala avgifter, inkl. skattereduktioner. 2011/12:100 BILAGA 5 5Analys av utvecklingen på arbetsmarknaden i 20072011 I föregående avsnitt redovisades att jobbskatteavdraget, både utifrån ekonomisk teori och tidigare empiriska studier, förväntas leda till ett ökat arbetskraftsdeltagande och en lägre jämviktsarbetslöshet. Detta avsnitt analyserar om de förväntade effekterna av jobbskatteavdraget har börjat synas i den faktiska utvecklingen av arbetskraften, sysselsättningen och antalet arbetade timmar sedan reformens införande, d.v.s. . Den korta perioden medför att analysen endast fångar effekter på kort eller medellång sikt eftersom att jobbskatteavdraget förväntas få fullt genomslag först på lång sikt. Dessutom kännetecknas perioden av sällsynt kraftiga konjunktursvängningar. Som beskrivs i avsnitt 3.2 kan ett ogynnsamt konjunkturläge leda till att anpassningen till en ny långsiktig jämvikt tar än vid ett normalt konjunkturläge, vilket innebär att effekterna av jobbskatteavdraget kan ha fördröjts. Sammantaget indikerar detta att de effekter av jobbskatteavdraget som redan nu syns i utfallsdata bör vara mindre än de långsiktiga effekterna. Avsnittet inleds med en övergripande beskrivning av arbetsmarknadsutvecklingen i jämfört med utvecklingen i andra länder och givet historiska samband (avsnitt 5.1). Som diskuteras i de föregående avsnitten förväntas huvuddelen av effekterna uppkomma genom att antalet personer i arbetskraften ökar. väntas effekterna uppkomma snabbare på arbetskraften än på sysselsättningen. Avsnitt 5.2 fokuserar därför på arbetskraftens utveckling jämfört med den demografiska utvecklingen och konjunkturläget. Analysen indikerar att benägenheten att delta i arbetskraften har ökat och att jobbskatteavdraget sannolikt har bidragit till ett ökat arbetskraftsdeltagande. Avslutningsvis analyseras om det finns indikationer i data på att jobbskatteavdraget även har påverkat den faktiska utvecklingen av sysselsättningen och antalet arbetade timmar i ekonomin redan på kort och medellång sikt (avsnitt 5.3). Resultaten tyder på att strukturella faktorer, såsom jobbskatteavdraget, redan på kort sikt kan ha bidragit till en ökning av sysselsättningen och antalet arbetade timmar i ekonomin. 5.1Arbetsmarknadsutvecklingen i jämfört med andra länder och givet historiska samband Antalet personer i arbetskraften ökade med cirka 250 000 personer som antalet sysselsatta ökade med cirka 210 000 personer (se diagram 5.1). Även medelarbetstiden har ökat (se diagram 5.2). har genomgått den djupaste lågkonjunkturen sedan 1990-talskrisen, vilket medför att resursutnyttjandet på arbetsmarknaden enligt de flesta konjunkturbedömare bedöms vara lägre 2011 än 2006.30 Ökningen av arbetskraften, sysselsättningen och antalet arbetade timmar har därför sannolikt inte drivits av ett starkt konjunkturläge i någon större utsträckning. Diagram 5.1 Arbetskraft och sysselsättning Källor: och . 30 Se (2011), (2011) och (2011). Antal arbetade timmar , årsvärden Källor: och . har även antalet personer i arbetsför ålder ökat. För åldersgruppen innebär detta att arbetskraftsdeltagandet var marginellt högre 2011 jämfört med , som sysselsättningsgraden var marginellt lägre. Både arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningsgraden har dock ökat i nästan alla åldersgrupper (se diagram 5.3). Att arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningsgraden inte har ökat i samma utsträckning för åldersgruppen beror således på att befolkningens sammansättning har ändrats (se vidare avsnitt 5.2 och 5.3). Diagram 5.3 Arbetskraftsdeltagande och sysselsättningsgrad som andel av befolkningen i olika åldersgrupper Förändring i procentenheter 2011 jämfört med 25-44 45-54 55-59 60-64 65-69 70-74 15-74 Jämfört med andra länder har arbetskraften och sysselsättningen ökat mycket starkt i (se diagram 5.4 och 5.5). Den starkare sysselsättningsutvecklingen kan delvis förklaras av ett starkare konjunkturläge i samt att har 2011/12:100 BILAGA 5 haft en starkare konjunkturåterhämtning efter finanskrisen, dvs. (se diagram 5.6). Det är dock osannolikt att det är den enda förklaringen. Diagram 5.4 Utvecklingen av arbetskraften i , och euroområdet Index, 2006 kvartal 1=100, säsongsrensade kvartalsvärden Källor: , och . Diagram 5.5 Utvecklingen av sysselsättningen i , och euroområdet Index, 2006 kvartal 1=100, säsongsrensade kvartalsvärden Källor: , och . 2011/12:100 BILAGA 5 Diagram 5.6 Utvecklingen av BNP i , och euroområdet Index, 2006 kvartal 1=100, säsongsrensade kvartalsvärden Källor: , och . Diagram 5.7 Faktisk arbetslöshet och förväntad arbetslöshet givet BNP Procent av arbetskraften, kvartalsvärden Förväntade arbetslöshet givet BNP startår Förväntade arbetslöshet givet BNP startår Källor: , och egna beräkningar. En faktor som stöder att det inträffat en strukturell förändring i svensk ekonomi är att tidigare samband mellan BNP och arbetslöshet verkar ha förändrats. I diagram 5.7 visas hur arbetslösheten hade utvecklats respektive 2007 om sambandet mellan BNP och arbetslösheten hade varit detsamma som det genomsnittliga sambandet för perioden 2007. Historiskt sett har det så kallade Okunsambandet mellan BNP och arbetslöshet varit relativt stabilt, vilket illustreras i diagram 5.7 av att den förväntade arbetslösheten har följt den faktiska i grova drag. Den faktiska arbetslösheten har dock stigit mycket mindre än vad det historiska sambandet förutspår. Detta indikerar att det inträffat strukturella förändringar i svensk ekonomi som bidragit till att sysselsättningen har ökat starkt i relation till produktionsutvecklingen. Det kan vara flera faktorer som har bidragit till detta. I samband med finanskrisen minskade BNP framför allt till följd av att den exportberoende tillverkningsindustrin minskade medan inhemsk efterfrågan inte minskade i någon större utsträckning i samband med finanskrisen. Tillverkningsindustrin är mindre sysselsättningsintensiv än många andra branscher, vilket bidrog till att produktionsminskningen inte fick så stor effekt på sysselsättningen. Även de s.k. krisavtalen inom industrin dämpade sysselsättningsfallet i samband med finanskrisen. Dessa faktorer kan delvis förklara varför arbetslösheten inte steg så mycket i samband med finanskrisen, men dessa faktorer kan inte förklara varför arbetslösheten är på en låg nivå även 2011 givet BNP- utvecklingen . Permanent utslagning av företag och kapital i samband med finanskrisen kan dock delvis ha bidragit till en permanent lägre produktivitet. Denna utveckling, med en temporärt hög sysselsättning i relation till BNP, stämmer dock överens med de förväntade effekterna av jobbskatteavdraget utifrån ekonomisk teori. På kort och medellång sikt leder den ökade tillgången på arbetskraft och den temporärt lägre löneökningstakten, till följd av ett jobbskatteavdrag, till att företagen ökar antalet anställda snabbare än vad kapitalstocken växer, eftersom tillgången på arbetskraft och kostnaden för att anställa är lägre. Det medför att produktionsökningen efter införandet av ett jobbskatteavdrag till större del än normalt uppkommer genom att antalet anställda på kort och medellång sikt ökar. I takt med att arbetslösheten faller till sin nya jämviktsnivå och tillgången på ledig arbetskraft minskar kommer dock företagen även öka sina investeringar så att kapitalstocken ökar i linje med sysselsättningsökningen. 5.2Analys av den svenska arbetskraften 20072011 Utvecklingen av arbetskraften styrs huvudsakligen av demografiska faktorer, strukturella förändringar som påverkar incitamenten att delta i arbetskraften samt konjunkturläget (under en lågkonjunktur när efterfrågan på arbetskraft är låg är det färre som söker sig in på arbetsmarknaden). Avsnittet analyserar utvecklingen av arbetskraften från 20072011 i relation till den demografiska utvecklingen och konjunkturläget. 5.2.1Arbetskraftens utveckling jämfört med den demografiska utvecklingen Arbetskraftsdeltagandet visar hur arbetskraften utvecklas i förhållande till den demografiska utvecklingen på en aggregerad nivå. För att bedöma vad den underliggande demografiska utvecklingen betyder för arbetskraftsdeltagandet behövs dock en analys som även tar hänsyn till sammansättningen i befolkningen, då det genomsnittliga arbetskraftsdeltagandet skiljer sig mellan olika grupper. Genom att hålla arbetskraftsdeltagandet för varje undergrupp av befolkningen (utifrån ålder, kön och ursprungsland) utifrån förhållandet ett specifikt år är det möjligt att ta fram en utveckling av arbetskraften som speglar befolkningens sammansättning och tillväxt.31 En sådan demografisk framskrivning kan därmed ses som den förväntade utvecklingen av arbetskraften i frånvaro av regel- och beteendeförändringar, strukturella reformer och konjunkturvariationer. I den demografiska framskrivningen används arbetsmarknadsmodell, AMOD, som består av undergrupper utifrån kön, ursprung och ålder.32 I beräkningarna hålls 31 använder en liknande ansats, se exempelvis (2011), s. 104106. 32 Data kommer från SCB:s befolkningsstatistik och befolkningen är uppdelad på män och kvinnor, ettårsklasser som sträcker sig från 15 till och ursprung. Det finns fyra olika födelseområden, , 2011/12:100 BILAGA 5 arbetskraftsdeltagandet för varje undergrupp utifrån nivå. Det innebär att beräkningarna utgår ifrån situationen på arbetsmarknaden före jobbskatteavdraget infördes samt att det fångar då arbetsmarknaden inte avviker nämnvärt från jämvikt. växte befolkningen i arbetsför ålder med i genomsnitt , vilket enligt den demografiska framskrivningen bidrog till att arbetskraften ökade med i genomsnitt . Att arbetskraften utvecklas svagare beror på att sammansättningen av befolkningen förändrades så att grupper med relativt lågt arbetskraftsdeltagande ökade som andel av befolkningen. Exempelvis ökade antalet personer i åldersgruppen och antalet personer födda utanför relativt mycket. Jämfört med den demografiska framskrivningen deltar ca 150 000 fler personer 2011 (se diagram 5.8). Diagram 5.8 Faktisk arbetskraft och förväntad arbetskraft enligt demografisk framskrivning Källor: och egna beräkningar. En mekanisk framskrivning tar dock inte hänsyn till trender i arbetskraftsdeltagandet i olika grupper. Om arbetskraftsdeltagandet trendmässigt ökar i vissa grupper kommer en mekanisk framskrivning att underskatta den demografiska utvecklingen. Exempelvis uppvisar äldre grupper en positiv trend med avseende på arbetskraftsdeltagandet. Beräkningar har därför tagits fram där arbetskraftsdeltagandet för åldersgrupperna tillåts öka motsvarande trendtillväxten. Detta innebär att utträdesåldern ökar med cirka under utom , utom och utanför , vilket innebär att det totalt finns 480 (2*60*4) olika grupper. 2011/12:100 BILAGA 5 perioden 20072011.33 En sådan demografisk framskrivning leder till att arbetskraften i åldersgruppen ökar med i genomsnitt .