prop · GZ0312 · 2011-10-11 00:00:00 — Regeringens proposition 2011/12:12 Rätt till namn som förvärvats i en annan stat inom Regeringen överlämnar denna proposition till . Namnlagen tillämpas i princip på alla svenska medborgare, även den som är medborgare också i ett annat land eller har hemvist utomlands. Personer med både svenskt och utländskt medborgarskap behandlas alltså som svenska medborgare. En svensk medborgare som förvärvar ett namn i sitt andra hemland kan inte få det namnet i om det strider mot svenskt namnskick. I så fall får personen ha olika namn i olika länder. Det är i regel möjligt att i dessa fall ändra till det utländska namnet genom ansökan hos . Den ordningen innebär att man alltid först får ett namn enligt svenskt namnskick och från en viss senare tidpunkt det utländska namnet. Dessutom är förfarandet avgiftsbelagt. I propositionen föreslås att den som genom födelse, ändrat civilstånd eller annat familjerättsligt förhållande har förvärvat ett namn i ett annat EES-land eller i ska få förvärva det namnet också i , om han eller hon vid det utländska förvärvet var medborgare eller hade hemvist i den andra staten eller hade annan särskild anknytning dit. Förvärvet ska kunna ske genom en enkel anmälan till som är avgiftsfri. Vissa regler till skydd för barn föreslås gälla även vid dessa förvärv. När ett barn har samma efternamn som en förälder som inte är vårdnadshavare ska det krävas samtycke från föräldern eller en särskild domstolsprövning för att barnet ska få byta bort det namnet. Namn som kan antas väcka anstöt eller leda till obehag eller som annars uppenbarligen inte är lämpliga ska inte godkännas som förnamn. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut................................................................. Förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670)......................... Ärendet och dess beredning.............................................................. Rätt till namn som förvärvats i en annan stat inom EES................... Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian......................................... Förteckning över remissinstanserna ..................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670). 2Förslag till lag om ändring i namnlagen (1982:670) Härigenom föreskrivs i fråga om namnlagen (1982:670) 1 dels att 1, 5, 11 och 33 §§ samt rubriken närmast före 1 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 2 § ska lyda Förvärv av efternamn genom adoption, dels att det i lagen närmast efter rubriken ska införas en ny paragraf, 49 a §, av följande lydelse. Förvärv av efternamn vid Förvärv av efternamn genom Barn till föräldrar med gemensamt efternamn förvärvar vid födelsen det namnet. Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och har de tidigare ett eller flera gemensamma barn som står under deras vårdnad, förvärvar barnet vid födelsen det efternamn som det senast födda syskonet bär. Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och är andra stycket inte tillämpligt, anses barnet vid födelsen ha förvärvat det av föräldrarnas efternamn som anmäls till efter födelsen. Anmälan kan i stället avse ett namn som någon av föräldrarna senast har burit som ogift. Görs inte någon anmälan i fall som har sagts, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Fastställs inte faderskapet efter födelsen, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Barn till föräldrar med gemensamt efternamn förvärvar genom födelsen det namnet. Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och har de tidigare ett eller flera gemensamma barn som står under deras vårdnad, förvärvar barnet genom födelsen det efternamn som det senast födda syskonet bär. Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds och är andra stycket inte tillämpligt, anses barnet genom födelsen ha förvärvat det av föräldrarnas efternamn som anmäls till efter födelsen. Anmälan kan i stället avse ett namn som någon av föräldrarna senast har burit som ogift. Görs inte någon anmälan i fall som har sagts, anses barnet genom födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Fastställs inte faderskapet efter födelsen, anses barnet genom födelsen ha förvärvat moderns efternamn. 1Lagen omtryckt 1982:1134. 2Senaste lydelse 2003:652. Den som vill byta ett efternamn Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats enligt 1 § till som har förvärvats genom födelsen ett annat efternamn som bärs av enligt 1 eller 49 a § till ett annat någon av föräldrarna kan göra efternamn som bärs av någon av detta genom anmälan till Skatte- föräldrarna kan göra detta genom Har föräldern förvärvat sitt namn enligt 9 eller 10 § genom äldern förvärvat sitt namn enligt 9 äktenskap med någon annan än eller 10 § genom äktenskap med den andra föräldern, krävs att någon annan än den andra föräldern, maken i detta äktenskap samtycker krävs att maken i detta äktenskap samtycker till namnbytet. Genom anmälan till kan byte även ske till ett efternamn som någon av föräldrarna senast har burit som ogift. Den som har bytt efternamn enligt första eller andra stycket och som vid namnbytet var kan genom anmälan till byta till ett annat namn som anges i något av dessa stycken. Den som vill byta sitt efternamn Den som vill byta sitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till till ett nybildat efternamn eller till ett efternamn som inte kan för- ett efternamn som inte kan för- värvas enligt 110 §§ kan göra värvas på någon av de grunder ansökan om tillstånd till bytet hos som anges i 110 och 49 a §§ kan patent- och registreringsverket. ansöka om tillstånd till bytet hos Den som en gång har bytt efter- namn efter en sådan ansökan får Den som en gång har bytt efter- på nytt byta efternamn på detta sätt namn efter en sådan ansökan får endast om det finns särskilda skäl. på nytt byta efternamn på detta sätt Avser ansökningen ett barn under endast om det finns särskilda skäl. Avser ansökningen ett barn under , kan patent- och registre- , kan Patent- och registre- ringsverket som villkor för namn- ringsverket som villkor för namn- bytet uppställa att domstol har bytet uppställa att domstol har funnit att detta är förenligt med funnit att detta är förenligt med Med byte av efternamn enligt denna paragraf jämställs ändring av efternamns stavning. Tillägg, ändring eller strykning av förnamn kan i andra fall än som avses i 3032 §§ ske efter ansökan hos patent- och registreringsverket, om det finns särskilda skäl. Tillägg, ändring eller strykning av förnamn kan i andra fall än som avses i 3032 och 49 a §§ ske efter ansökan hos , om det finns särskilda skäl. 3 Senaste lydelse 2003:652. Den som har förvärvat ett namn i en annan stat än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i genom födelse, ändrat civilstånd eller annat familjerättsligt förhållande har genom anmälan till rätt att förvärva det namnet också i , om han eller hon vid förvärvet i den andra staten var medborgare eller hade hemvist där eller hade annan särskild anknytning dit. Första stycket ger inte rätt att som förnamn förvärva ett namn som kan väcka anstöt eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det eller namn som av någon annan anledning uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn. Om ett barn bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna förälder är vårdnadshavare, krävs för ett förvärv enligt första stycket som medför att barnet inte längre bär förälderns namn att föräldern har samtyckt till förvärvet eller att domstol har funnit att detta är förenligt med barnets bästa. I ett sådant fall tillämpas 45 §, 48 § andra stycket och 49 § på motsvarande sätt. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning har namnlagen (1982:670) diskuterats i olika avseenden. En parlamentarisk kommitté har i uppdrag att se över lagen och ta ställning till behovet av ändringar i den (dir. 2009:129). Kommittén ska föreslå de ändringar som bedöms vara nödvändiga eller lämpliga för att regleringen av personnamn ska vara tidsenlig. Uppdraget ska redovisas . lämnade i uppdrag åt en utredare att biträda departementet med att se över och lämna förslag till ändringar i den internationellt privaträttsliga regleringen av namnfrågor (Ju2008/10694/P). Uppdraget har redovisats i promemorian Internationella namnfrågor. I promemorian föreslås en ny lag om svenska myndigheters behörighet att handlägga frågor om namnförvärv, tillämplig lag för sådana förvärv och erkännande av utländska namnbeslut. De internationella frågorna kommer att behandlas vidare inom ramen för den allmänna översynen av namnlagen. I propositionen behandlas en särskilt uppmärksammad fråga, nämligen att namnlagen vid dubbelt medborgarskap inte tar tillräcklig hänsyn till namnskicket i det andra landet. Bland andra och har påtalat detta (Ju2005/2948/L2). På denna punkt ifrågasätts namnlagens förenlighet med också av den Europeiska kommissionen, som inlett ett överträdelseärende mot (se kommissionens ärende 2006/4454 och ärende Ju2007/9279/L2). Kommissionen gör gällande att inte uppfyller sina skyldigheter enligt artiklarna 12, 17 och 18 i EG-fördraget (numera artiklarna 18, 20 och 21 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, FEUF) samt direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. Kommissionen menar att tillämpningen i ett visst fall där samma regel tillämpas för ett barn som har svensk-spanskt medborgarskap som för barn med endast svenskt medborgarskap utgör diskriminering på grund av nationalitet och är ett hinder för barn med dubbelt medborgarskap att fritt röra sig i medlemsstaterna. I upprättades promemorian Rätt att bära namn som förvärvats i en annan stat inom EES. Promemorian har remitterats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2011/2645/L2). Ytterligare synpunkter har därefter inhämtats från , och . Dessa synpunkter finns tillgängliga i lagstiftningsärendet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen följer Lagrådets förslag utom i ett avseende. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 4 och i författningskommentaren. Rätt till namn som förvärvats i en annan stat Regeringens förslag: Den som har förvärvat ett namn i en annan stat än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i genom födelse, ändrat civilstånd eller annat familje- rättsligt förhållande ska ha rätt att genom anmälan till förvärva det namnet också i , om han eller hon vid förvärvet i den andra staten var medborgare eller hade hemvist där eller hade annan särskild anknytning dit. Namn ska inte godtas som förnamn när namnet kan väcka anstöt eller antas leda till obehag för den som ska bära det eller när det av någon annan anledning uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn. Om ett barn bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna förälder är vårdnadshavare, ska det för ett förvärv som medför att barnet inte längre bär förälderns namn också krävas att föräldern har samtyckt till förvärvet eller att domstol har funnit att detta är förenligt med barnets bästa. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Det föreslås dock inget uttryckligt krav på anknytning till den stat i vilken förvärvet skett eller någon begränsning när det gäller förvärv Det föreslås inte heller någon begränsning i fråga om namn som uppenbarligen inte är lämpliga som förnamn. inte några särskilda förutsättningar för att ett barn, som bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna förälder är vårdnadshavare, ska få förvärva ett namn som medför att barnet inte längre bär förälderns Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Flera remissinstanser, däribland Kammarrätten i och Kammarrätten i , framhåller att man med en sådan lagändring kommer till rätta med det aktuella och Föreningen i Världen anser att namn som förvärvats i länder utanför EES också bör omfattas. ningen föreslår dessutom att namn som förvärvats på administrativ grund i ett annat land i princip ska kunna registreras här utan någon prövning. Även är tveksamt till att skilja mellan familjerättsliga och administrativa namnförvärv. sitet väcker frågan om det inte bör krävas en nära anknytning till den stat i vilken förvärvet skett. Förvaltningsrätten i ifrågasätter om den föreslagna ändringen är tillräcklig för att uppfylla . Skälen för regeringens förslag Svensk namnrätt och rättstillämpning Rätten till namn regleras i namnlagen (1982:670). på tre sätt: automatiskt, genom anmälan till och efter automatiskt vid födelsen. Förvärv genom anmälan sker när någon enligt lagen i princip har rätt att utan prövning av en myndighet få ett visst namn och det alltså räcker att namnet anmäls. Detta gäller för s.k. familjerättsliga namnförvärv. Vid en ansökan görs det däremot en prövning av om ett namn ska godkännas eller inte. Detta gäller för s.k. administrativa namnförvärv, t.ex. byte till ett nybildat namn. Ett barn till föräldrar med gemensamt efternamn förvärvar vid födelsen automatiskt det namnet (1 §). Har föräldrarna olika efternamn när barnet föds, anses barnet vid födelsen ha förvärvat det av föräldrarnas efternamn som anmäls till efter födelsen. Anmälan kan i stället avse ett namn som någon av föräldrarna senast har burit som ogift. Görs inte någon anmälan, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Har föräldrarna tidigare ett eller flera gemensamma barn som står under deras vårdnad, förvärvar barnet det efternamn som det senast födda syskonet bär. Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats på detta sätt till ett annat efternamn som bärs av någon av föräldrarna kan göra det genom anmälan till (5 §). Vid ingående av äktenskap kan paret välja antingen att ha den ena makens efternamn som gemensamt efternamn eller att behålla sina efternamn (9 §). Den som vill byta efternamn till ett nybildat namn eller till ett namn som inte kan förvärvas enligt de ovannämnda reglerna om familjerättsliga namnförvärv kan ansöka om namnbyte hos (11 §). Som nybildat efternamn får normalt inte godkännas ett dubbelnamn (12 §). Som efternamn får inte heller godkännas namn som lätt kan förväxlas med ett namn som någon annan enligt lag bär eller har rätt till, t.ex. ett allmänt känt konstnärsnamn eller någon annans firma eller varumärke (13 §). Undantag kan göras om det finns synnerliga skäl (14 §). Förvärv av förnamn regleras i 3034 §§. Varje barn ska ges ett eller flera förnamn, som från födelsen ska anmälas till . Som förnamn får inte godkännas namn som kan väcka anstöt eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det eller namn som av någon annan anledning uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn. Vissa förutsättningar gäller för byte, strykning och tillägg av förnamn samt ändring av ordningsföljden mellan förnamn. Sådana ändringar görs genom anmälan till . En ändring av förnamn kan, efter ansökan hos , ske även i andra fall om det finns särskilda skäl. Liksom många andra länders lagstiftning bygger namnlagen på nationalitetsprincipen. Regler om internationella förhållanden finns i 50 52 §§. Som utgångspunkt prövas namnförvärv för en svensk medborgare av svensk myndighet med tillämpning av den svenska lagen. På motsvarande sätt får en utländsk medborgare förvärva namn i det land där han eller hon är medborgare med tillämpning av lagen där; ett sådant utländskt förvärv godtas sedan vid folkbokföring i . Den som har både ett svenskt och ett utländskt medborgarskap behandlas enligt namnlagen som svensk medborgare, vilket innebär att ett namnförvärv i ett sådant fall sker med tillämpning av den svenska lagen. Vidare gäller ett par undantag från nationalitetsprincipen. Lagen gäller för en medborgare i , eller som har hemvist i . En annan utländsk medborgare kan välja att förvärva namn med tillämpning av Lagen gäller däremot inte för en svensk medborgare som har Prop. 2011/12:12 hemvist i , eller . Det finns inom EU inga bestämmelser som särskilt reglerar frågor om namn. har ändå haft ett inflytande på medlemsstaternas internationella namnrätt genom att slagit fast att nationell rätt i vissa avseenden stridit mot förbudet mot diskriminering (artikel 18 FEUF) och rätten till fri rörlighet för unionsmedborgare (artikel 21 FEUF). har uttalat att det utgjorde en otillåten diskriminering på grund av nationalitet av en unionsmedborgare med dubbelt medborgar- skap att avslå en ansökan om att byta till det namn medborgaren hade fått i en annan medlemsstat (domstolens dom av i mål C-148/02, ). Två barn av både belgisk och spansk nationa- litet hade vid den spanska ambassaden i registrerats med efter- namnet i enlighet med de spanska namnreglerna men fick avslag på ansökan hos belgiska myndigheter om byte av namn från det barnen inte skulle behandlas som om de var enbart belgiska medborgare och att de hade rätt att få det namn som registrerats vid den spanska I ett annat mål har uttalat att tyska myndigheter var skyldiga att erkänna ett barns efternamn såsom det hade fastställts och registrerats i en annan medlemsstat (domstolens dom 2008 i mål C-353/06, Grunkin och ). I målet hade ett barns efter- namn (ett dubbelnamn) inte godtagits i på det sätt det hade registrerats i enligt dansk rätt. Både barnet och dess föräldrar hade enbart tyskt medborgarskap och den tyska lagvalsregeln hänvisade till tysk materiell namnrätt som inte godtog det danska namnskicket. Barnet hade fötts i och var sedan födelsen bosatt där. I ytterligare ett mål har uttalat att ett beslut att inte erkänna ett efternamn såsom det fastställts i en annan medlemsstat i vilket personen var bosatt utgör en begränsning av rätten till fri rörlighet. Begränsningen kunde dock vara förenlig med under förut- sättning att de åtgärder som myndigheterna vidtagit var motiverade med hänvisning till grunderna för rättsordningen (domstolens dom av den 22 i mål C-208/09, ). I målet hade en österrikisk person i vuxen ålder adopterats av en tysk medborgare och i samband med det i folkbokförts under ett efternamn som inne- höll en adelstitel. Namnet erkändes inte i med hänvisning till det konstitutionellt grundade förbudet att bära adelstitlar. Dagens reglering skapar problem för enskilda Av nationalitetsprincipen följer alltså att utländska namnbeslut avseende utländska medborgare gäller i . En utländsk medborgare som är bosatt i har rätt men är inte tvungen att anpassa sitt namn till Han eller hon kan använda det namn som förvärvats Namnlagens internationella reglering kan dock innebära nackdelar för Prop. 2011/12:12 en svensk medborgare som också har anknytning till ett annat land och förvärvar ett namn i det landet. Som exempel kan nämnas ett barn som liksom i det av uppmärksammade fallet vid födelsen förvärvar ett namn i ett annat land där han eller hon också är medborgare. En praktisk situation är att en svensk medborgare får barn i ett annat land och barnet i enlighet med det landets medborgarskapslag blir medborgare också där. Barnet förvärvar sedan ett namn enligt namnskicket i födelselandet. När barnet ska folkbokföras i , tillämpas svensk namnrätt som en följd av det svenska medborgarskapet. I det fallet riskerar alltså barnet att, om namnrätten skiljer sig åt, få olika namn i olika länder. Liknande problem uppstår när ett barn föds och får hemvist i en annan stat och den staten tillåter namnförvärv för personer bosatta i landet. Även om det förefaller ovanligt, förekommer det också att någon vid andra anmälningar enligt namnlagen, t.ex. i samband med äktenskap, nekas ett namn som förvärvats i ett annat land. Problemet aktualiseras som sagt för svenska medborgare och endast om namnskicken skiljer sig åt mellan staterna; om ett namn överensstämmer med svensk namnrätt, får personen ju det namnet med en tillämpning av de svenska reglerna. När någon förvärvat ett namn i en annan stat, godtas som regel namnet också enligt svenskt namnskick och frågan om haltande namn aktualiseras över huvud taget inte. Visserligen kan problemet med olika namn i olika länder botas i efterhand genom att namnlagen tillämpas flexibelt. kan godkänna ett namn om det finns synnerliga skäl för att godkänna det (se t.ex. 14 § andra stycket). I praxis anses det finnas synnerliga skäl om sökanden har svenskt medborgarskap och medborgarskap i ytterligare ett EU-land samt bär eller enligt namntraditionen i det andra EU-landet skulle ha burit det aktuella namnet. Den ordningen innebär att en person först får ett namn enligt svenskt namnskick och sedan från en viss senare tidpunkt får ett annat namn. Detta förfarande kräver emellertid en särskild ansökan och är tidskrävande. Dessutom är det avgiftsbelagt, låt vara att avgiften kan efterges. Det kan tilläggas att problemet inte uppstår för svenska medborgare som förvärvat ett namn i , eller , eftersom ett sådant namnförvärv anses kunna registreras här (se prop. 1982/83:38 s. 9 f.). Namn som förvärvats inom EES och i ska kunna behållas genom en anmälan och även om de inte är förenliga med svenskt namnskick Det är naturligt att en persons namn är detsamma var han eller hon än befinner sig. Att ha olika namn i olika länder kan medföra praktiska problem för den enskilde både yrkesmässigt och privat. Det namn som finns i officiella handlingar används exempelvis vid utfärdande av pass och andra legitimationshandlingar. Är namnet i sådana handlingar inte detsamma som det namn som anges i officiella handlingar i ett annat land, kan det leda till misstanke om att personen lämnat falska uppgifter. Många vill också självfallet använda det namn som man har med sig från ett annat land för att markera en viss kulturell identitet och sammanhållning med släkt som bor kvar i det landet. Som förordas i promemorian finns det anledning att åstadkomma en ordning där ett namn som en svensk medborgare har fått i ett annat land kan godtas också här i landet. Detta bör ske genom en enkel anmälan till . I lagrådsremissens förslag till lagtext formuleras detta som en rätt att få förvärva det utländska namnet. Lagrådet föreslår att godtagandet i stället uttrycks som en rätt att bära namnet, alltså inte som ett förvärv. Lagrådets förslag tydliggör i och för sig på ett bra sätt innebörden av den föreslagna ordningen, nämligen att det utländska namnbeslutet i princip erkänns. Namnlagens systematik är dock sådan att det enligt regeringens mening ändå är lämpligare att tala om ett förvärv. Uttrycket rätt att bära ett namn används i lagen för att markera möjligheten för en enskild att lägga till ett namn av visst slag (mellannamn eller gårdsnamn). Vidare ska rätten till ett namn som förvärvats utomlands kunna aktualiseras vid ett förvärv enligt andra bestämmelser i lagen och ska den nya ordningen ge kompletterande förutsättningar för förvärvet. Genom att uttrycka det som ett förvärv klargörs dessutom att först (och inte andra myndigheter på egen hand) ska ta ställning till det utländska namnförvärvets giltighet i . Det kan tilläggas att, som framgår av avsnitt 3, namnlagen är föremål för översyn och i det sammanhanget kommer även systematiska och terminologiska frågor att behandlas. Rätten att i praktiken få ett namn erkänt här bör begränsas till förvärv i ett annat EES-land och . Att låta möjligheten omfatta de namnförvärv som gjorts i länder utanför EES kan medföra praktiska svårigheter. En generell reglering bör därför inte införas utan att konsekvenserna bättre går att överblicka. Regeringen avser att återkomma till denna och andra internationella frågor. Fall som rör förhållanden utanför EES och bör tills vidare bedömas som en fråga om namnbyte på det sätt som sker . Möjligheten ska gälla för namn som förvärvats på familjerättslig grund