prop · GZ0316 · 2011-10-05 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2011/12:16 rekommendation (nr 200) om hiv/aids och Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Genom skrivelsen informeras om en rekommendation om hiv/aids och arbetslivet, som antagits av Internationella arbetskonferensen. Ärendet och dess beredning ............................................... 2 Rekommendationen om hiv/aids och arbetslivet .............................. Rekommendationens huvudsakliga innehåll...................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Internationella arbetsorganisationen () är för sysselsättnings- och arbetslivsfrågor. Genom sin anslutning till 1920 inträdde som medlem av . leds av en verkställande styrelse, som sammanträder och är trepartiskt sammansatt med företrädare för regeringar, arbetsgivare och arbetstagare. Ledamöterna väljs för en treårig mandatperiod. För perioden juni 2008juni 2011 innehade en suppleantplats för regeringssidan i styrelsen. Bland de nordiska länderna invaldes på ordinarie plats i styrelsen för innevarande treårsperiod. beslutande församling Internationella arbetskonferensen sammanträder i regel en gång . Som ett resultat av de diskussioner som förs under arbetskonferensen kan konferensen med stöd av stadga anta konventioner eller rekommendationer. kan även anta resolutioner och deklarationer. En konvention är avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar och blir därmed juridiskt bindande. En rekommendation kan tjäna som inspiration i samband med nationell lagstiftning, men saknar den juridiskt bindande karaktär som en ratificerad konvention har. Inte heller resolutioner eller deklarationer är juridiskt bindande. efter arbetskonferensens session är medlemsstaterna enligt artikel 19 i stadga skyldiga att lägga fram för landets lagstiftande församling antagna konventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Enligt stadgan innebär denna skyldighet i de fall det rör en konvention ett ställningstagande i fråga om ratifikation. Medlemsstaterna har ingen formell skyldighet att till den lagstiftande församlingen kommunicera konferensbeslut i form av resolutioner eller deklarationer. 1.2Ärendet och dess beredning Internationella arbetskonferensens nittionionde möte, som ägde rum i , antog förhandlingar en rekommendation om hiv/aids och arbetslivet. Rekommendationen antogs med 443 röster för, fyra emot och elva nedlagda. Av de svenska ombuden röstade regerings- och arbetstagarrepresentanterna för, medan arbetsgivarrepresentanten inte deltog i omröstningen. Texterna på engelska och svenska till rekommendationen återges i bilaga 1. Rekommendationen har enligt bestämmelserna i (nr 144) om samråd på trepartsbasis för att främja normer remitterats till , som i sin tur inhämtat yttranden från berörda myndigheter och organisationer. yttrande och en full- ständig sammanställning av remissyttrandena finns i Arbetsmarknads- Skr. 2011/12:16 departementet (dnr A2010/3025/IE). 2Rekommendationen om hiv/aids och arbetslivet , FN:s program för att samordna FN-systemets insatser mot hiv/aids, som bl.a. finansieras av Internationella arbetsorganisationen () och (), uppskattar att mer än 34 miljoner människor lever med hiv/aids världen över (siffror). söder om är den värst drabbade regionen med över 22 miljoner barn och vuxna som är hiv-positiva; av dessa utgör kvinnor enligt . Enligt andra bedömningar (Actionaid) uppgår det totala antalet hiv-smittade till 40 miljoner. Alltsedan upptäckten av hiv/aids 1981 har hiv-viruset enligt skördat närmare 30 miljoner människoliv. Omkring 7 000 personer drabbas av hiv-infektion . gör bedömningen att av dem som drabbats av hiv är vuxna i produktiv och arbetsför ålder (). En hiv-epidemi får därmed förödande återverkningar på arbetskraften och hela näringslivet för ett enskilt land. Som en följd därav kan insatser på arbetsplatsen bli av avgörande betydelse för det preventiva hiv/aids-arbetet, för att motverka stigmatisering av hiv-drabbade och för att underlätta tillgång till behandling och stödåtgärder av olika slag för arbetstagare som lever med hiv. inledde ett samarbete med WHO mot hiv/aids. antog en uppförandekod om hiv/aids till vägledning för det förebyggande hiv/aids-arbetet på arbetsplatsen. Uppförandekoden har fått stort globalt genomslag. Den har översatts till 60 språk och har inspirerat till policy- och lagstiftningsåtgärder i ett 70-tal av medlemsstater. Framgången med uppförandekod i kombination med kravet på ökade insatser för att uppnå FN:s sjätte millenniemål, att stoppa spridningen av hiv/aids , ledde till ett beslut vid att föra upp ämnet hiv/aids och arbetslivet på dagordningen för Internationella arbetskonferensen . Avsikten med beslutet var först och främst att stärka genomslagskraften av uppförandekod om hiv/aids. Dessutom hoppades med beslutet att bidra till att främja ett enhetligt och uppföljningsbart agerande från de centrala aktörerna i arbetslivet. På sedvanligt sätt var rekommendationen föremål för en tvåårsbehandling vid två på varandra följande arbetskonferenser. Efter avslutad utskottsbehandling antog Internationella arbetskonferensen rekommendationen om hiv/aids och arbetslivet med stor majoritet. Rekommendationen består av en ingress och sex avsnitt, varav de senare omfattar 54 artiklar. I inledningsavsnittet konstateras att hiv och aids i hög grad får konsekvenser för enskilda arbetstagare, deras familjer och anhöriga samt för näringslivet och arbetslivet i sin helhet, såväl inom den formella som den informella sektorn. Därmed påverkas inte bara den enskildes livssituation och förhållanden på arbetsplatsen, utan i förlängningen även hela arbetsmarknaden och samhällsekonomin i stort. Av avsnitt II framgår att rekommendationen har ett brett tillämpningsområde. Alla arbetstagare omfattas, men även praktikanter, lärlingar, oavlönade personer, arbetssökande och permitterad personal. Rekommendationen är tillämplig på alla sektorer i arbetslivet, såväl privata som offentliga och inkluderar både den formella och den informella sektorn. Även försvarsmakten och arbetstagare som bär uniform ingår. I avsnitt III utvecklas de principer på vilka rekommendationen bygger. Unikt är att rekommendationen är det första internationella instrumentet för främjande av mänskliga rättigheter med inriktning på hiv och aids i arbetslivet. Det innebär att åtgärder för att motverka hiv och aids ska erkännas som ett led i förverkligandet av mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och jämställdhet för alla. En annan viktig utgångspunkt är att hiv och aids bör betraktas och hanteras som en arbetsplatsrelaterad fråga. Diskriminering och stigmatisering av arbetstagare, och i synnerhet av arbetssökande på grundval av verklig eller upplevd hiv-status ska bekämpas. Verklig eller upplevd hiv-status ska inte utgöra grund för uppsägning. Arbetstagare ska skyddas av sekretess och inte tvingas till obligatoriska hiv-test eller krav på avslöjande av hiv-status. I stället förordar rekommendationen att arbetstagare, deras familjer och anhöriga ges tillgång till och drar nytta av de insatser för förebyggande åtgärder, behandling, vård och stöd som ska kunna erbjudas av arbetsgivaren. Utformning, genomförande och utvärdering av nationella hiv/aidsprogram bör ske under medverkan av arbetstagarna. Rekommendationen föreskriver vidare ett sekretess- och integritetsskydd i fråga om hiv-status för arbetstagare, deras familjer och anhöriga. De åtgärder som vidtas på arbetsplatsen ska ingå som en del i en nationell strategi mot hiv/aids. Avsnitt IV preciserar hur den nationella politiken och de nationella programmen bör utformas och genomföras för att förebygga och minska konsekvenserna av hiv-infektion. Av central betydelse i sammanhanget är att den nationella arbetslivspolitiken mot hiv/aids bör utarbetas i samråd med arbetsmarknadens parter och berörda inom hälsosektorn. Regeringarna uppmanas att samarbeta med berörda nationella myndigheter i syfte att integrera arbetslivsaspekterna i nationella utvecklingsplaner och strategier mot hiv/aids. Som vägledning för det nationella arbetet med att motverka diskriminering hänvisas till några grundläggande redan antagna , som konvention nr 111 om diskriminering (anställning och yrkesutövning) (ratificerad av ; prop. 1962:70) och konvention nr 158 om uppsägning av anställningsavtal på arbetsgivarens initiativ (ratificerad av ; prop. 1982/83/124). En rad förebyggande åtgärder föreslås, bl.a. främjande av aktuell, relevant och lättillgänglig information samt utbildningsprogram för att hjälpa arbets- Skr. 2011/12:16 tagare att förstå och minska risken för alla former av överföring av hiv- infektion och för att förstå vikten av ändrade riskbeteenden. Alla som omfattas av rekommendationen ska vara berättigade till hälso- och sjukvård, som ska vara kostnadsfri eller erbjudas till ett rimligt pris, inklusive frivillig rådgivning eller hiv-testning och nödvändig medicinsk behandling. Personer som lever med hiv ska ges möjlighet att vara kvar i sitt arbete eller erbjudas nytt arbete. Medlemsstaterna uppmanas även att vidta åtgärder för att skydda unga arbetstagare mot risken för hivinfektion, bl.a. genom informationsinsatser. I avsnitt V anges hur och av vilka aktörer rekommendationen ska omsättas i praktiken. Regeringarnas ansvar för en samlad nationell hiv/aidspolitik och handlingsplan för arbetslivet utarbetade i samråd med parterna på arbetsmarknaden har redan berörts i samband med avsnitt IV. Arbetsmarknadens parter har ett särskilt ansvar att på arbetsplatsen samarbeta i frågor som rör information och utbildning för att öka medvetenheten om riskerna med hiv samt även om frågor som rör det förebyggande arbetet. Möjligheten att underlätta tillgång till behandling, vård och andra stödåtgärder för hiv-drabbade arbetstagare är exempel på insatser från arbetsgivarens sida, medan arbetstagarna bör ges rätt att utforma, delta i och genomföra en hiv/aids-relaterad arbetsplatspolitik. I den nationella strategin bör det även säkerställas att medel reserveras för genomförande av kraven i rekommendationen. Avsnitt VI innehåller en slutbestämmelse om uppföljning av rekommendationen. Medlemsstaterna uppmanas att skapa en mekanism eller ett lämpligt organ för att övervaka utvecklingen av den nationella arbetslivspolitiken mot hiv/aids. Parterna bör vara företrädda i detta övervakningsorgan. I artikel 54 erinras om att medlemsstaterna enligt artikel 19 i stadga är ålagda att rapportera om vilka eventuella åtgärder som vidtagits med anledning av rekommendationen. Slutligen bör omnämnas att Internationella arbetskonferensen vid sin session enhälligt antog en särskild resolution för att främja och genomföra rekommendationen om hiv/aids och arbetslivet. I resolutionen anmodas att inom ramen för den reguljära eller den frivilliga budgeten för verka för att organisationen avsätter tillräckliga medel för att förverkliga rekommendationen. Regeringens bedömning: Rekommendation (nr 200) om hiv/aids och arbetslivet föranleder inte några åtgärder. : Rekommendation (nr 200) om hiv/aids och arbetslivet har remitterats till , som i sin tur inhämtat yttranden från , , , , , , , , , Kommuner och Landsting, i , Tjänstemännens central- organisation, Akademikers , och . Remissinstanserna: Remissinstanserna framhåller att rekommendation är väl motiverad och värdefull och konstaterar samstämmigt att rekommendationen inte föranleder några omedelbara åtgärder i . Datainspektionen hänvisar i sitt yttrande till sitt remissvar på det betänkande som avlämnats av Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet (SOU 2009:44). I sitt remissvar till den utredningen framhöll Datainspektionen behovet av en samlad reglering i en särskild lag till skydd för den personliga integriteten, något som utredningen också föreslår. I ett sådant lagstiftningsarbete, anför Datainspektionen, kan de mångfacetterade integritetsfrågor, som uppkommer i arbetslivet och som inte bara gäller sådant som regleras i dataskyddsdirektivet, tas om hand. Datainspektionen hävdar att det som framkommit i rekommendation om hiv/aids och arbetslivet ytterligare stärker den uppfattningen. anser att nationella strategi mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar, som antogs av 2005 (prop. 2005/06:60), till stor del täcker in de förebyggande och stödjande insatser som berörs i rekommendationen. Gällande lagstiftning är tillräcklig för att möta rekommendationens krav men smittskyddslagstiftningen kan kan behöva ses över, bl.a. mot bakgrund av ny kunskap. Även och Kommuner och Landsting erinrar om den nationella strategin och hänvisar till strategins tredje delmål: Kunskapen om hiv/aids och om hur det är att leva med sjukdomen ska förbättras i offentlig verksamhet, i arbetslivet och i samhället i stort. Mot bakgrund av den ambitionen ser samordningsvinster när det gäller genomförande och uppföljning av rekommendation i förhållande till den svenska nationella strategin och uppföljningen av United Nations General on HIV/AIDS, en deklaration som undertecknat. Sida påpekar att rekommendationen understryker betydelsen av den viktiga roll arbetsmarknadens parter har för att bekämpa hiv och aids. Vidare påminner Sida om att myndigheten ansvarar för ett omfattande stöd till arbetet mot hiv/aids, i synnerhet i söder om . har Sida bidragit med finansiering av regionala arbete till stöd för insatser inom transportsektorn och den informella sektorn. Som skäl till att rekommendationen inte bör läggas till grund för åtgärder i hävdar och Företagarna att det redan existerar ett omfattande regelverk i form av lagstiftning och kollektivavtal på de områden som berörs av rekommendationen. i menar att rekommendationen kan användas också i för att bilda opinion kring arbetet med prevention och stöd när det gäller hiv/aids i arbetslivet. Skälen för regeringens bedömning: Rekommendationen är av stort värde, såtillvida att den är det enda internationella instrumentet för att främja de mänskliga rättigheterna med uttryckligt fokus på hiv och aids i arbetslivet. Den bör i första hand få stor genomslagskraft i utvecklingsländer som ett av verktygen för att uppnå millenniemål 6: stoppa spridningen av hiv/aids och andra smittsamma sjukdomar. En bärande Skr. 2011/12:16 tanke med rekommendationen är att insatser på arbetsplatsen och i arbetslivet för att motverka och förebygga spridning av hiv inte bara bidrar till den enskilde arbetstagarens förbättrade hälsa och goda arbetsvillkor. Åtgärder på arbetsplatsnivå kan även få betydande samhällsekonomiska konsekvenser. Erfarenheten och aktuella data visar att i vissa regioner i världen och i enskilda länder kan en hiv-epidemi slå ut stora delar av arbetskraften, minska arbetskraftsutbudet, höja sjukfrånvaron, öka arbetslösheten, försvaga produktiviteten och bidra till en negativ ekonomisk utveckling. Mot den bakgrunden är rekommendationen synnerligen berättigad och välmotiverad. Kvinnor och flickor, som redan har en utsatt position i samhället och i arbetslivet framför allt i utvecklingsländer, tenderar att drabbas särskilt hårt vid en hiv-epidemi av olika sociala, kulturella och ekonomiska skäl. Arbetsplats- och företagsrelaterade insatser för att bekämpa smittspridning av hiv och aktivera och stödja de arbetstagare, som lever med hiv, kan i hög grad också bidra till att stärka kvinnans ställning och självbestämmande på arbetsmarknaden, inte minst i utvecklingsländer. I det sammanhanget bör erinras om Swedish Workplace HIV/AIDS Programme (SWHAP), ett Sida-finansierat samarbete mellan svenska företag, Näringslivets Internationella Råd och Industrifacket , som ska bidra till att hejda aids-epidemin i södra . Programmet syftar till att främja och bidra till etablering av arbetsplatsprogram i frågor som rör hiv och aids på svenskrelaterade arbetsplatser i söder om . Projektet startade och har finansiering till och med utgången av 2012. SWHAP omfattar 51 företag och programmet bedrivs i ett tiotal länder i södra . bidrog SWHAP med stöd till nära 90 arbetsplatser och nådde därigenom 20 000 arbetstagare. SWHAP når även utanför företagen. Flera stora svenska företag är engagerade i programmet. I medverkar bl.a. 13 företag med svensk anknytning i SWHAP. Sedan programmet drogs igång har antalet anställda som väljer att hiv-testa sig ökat dramatiskt på företag, som omfattas av SWHAP. Arbetsplatsprogrammet har visat sig vara både nödvändigt och framgångsrikt, eftersom det bygger på samarbete mellan arbetsmarknadens parter. Det är angeläget att arbetet fortsätter och förstärks. Den nuvarande svenska nationella politiken på hiv/aids-området ligger väl i linje med rekommendationens förslag till åtgärder. Rekommendationen kan tjäna som inspiration för arbetet i med att skapa opinion och utveckla det förebyggande arbetet ifråga om hiv/aids i arbetslivet. Rekommendation (nr 200) om hiv/aids och arbetslivet föranleder enligt regeringens mening inte några åtgärder i . RECOMMENDATION (No 200) CONCERNING HIV AND AIDS AND THE WORLD OF WORK of the , Having been convened at by the Governing Body of the International Labour Office, and having met in its 99th Session on 2 2010, and Noting that HIV and AIDS have a serious impact on society and economies, on the world of work in both the formal and informal sectors, on workers, their families and dependants, on the employers and workers organizations and on public and private enterprises, and undermine the attainment of decent work and sustainable development, and Reaffirming the importance of the role in addressing HIV and AIDS in the world of work and the need for the Organization to strengthen its efforts to achieve social and to combat discrimination and stigmatization with regard to HIV and AIDS in all aspects of its work and mandate, and Recalling the importance of reducing the informal economy by attaining decent work and sustainable development in order to better mobilize the world of work in the response to HIV and AIDS, and Noting that high levels of social and economic inequality, lack of information and awareness, lack of confidentiality and insufficient access to and adherence to treatment, increase the risk of HIV transmission, mortality levels, the number of children who have lost one or both parents and the REKOMMENDATION (nr 200) OM HIV OCH AIDS OCH ARBETSLIVET Internationella arbetskonferensen, som har sammankallats till av styrelsen för och samlats där till sitt nittionionde möte , noterar att hiv och aids i hög grad påverkar samhället och näringslivet, arbetslivet i såväl den formella som den informella sektorn, arbetstagarna, deras familjer och anhöriga, arbetsgivarnas och arbetstagarnas organisationer och offentliga och privata företag och äventyrar förverkligandet av goda arbetsvillkor och en hållbar utveckling, bekräftar vikten av Internationella arbetsorganisationens roll när det gäller hiv och aids i arbetslivet och behovet av att organisationen ökar sina ansträngningar för att i alla faser av sitt arbete och mandat skapa social rättvisa och bekämpa diskriminering och stigmatisering med avseende på hiv och aids, erinrar om betydelsen av att minska den informella ekonomin genom att uppnå goda anständiga arbetsvillkor och en hållbar utveckling för att bättre mobilisera arbetslivet mot hiv och aids, noterar att stor social och ekonomisk ojämlikhet, brist på information och medvetenhet, avsaknad av sekretess och otillräcklig tillgång till och fullföljande av behandling ökar risken för smittspridning av hiv, dödligheten, antalet barn som har förlorat en eller båda sina föräldrar och number of workers engaged in informal work, and Considering that poverty, social and economic inequality and unemployment increase the risk of lack of access to prevention, treatment, care and support, therefore increasing the risk of transmission, and Noting that stigma, discrimination and the threat of job loss suffered by persons affected by HIV or AIDS are barriers to knowing ones HIV status, thus increasing the vulnerability of workers to HIV and undermining their right to social benefits, and Noting that HIV and AIDS have a more severe impact on vulnerable and at-risk groups, and Noting that HIV affects both men and women, although women and girls are at greater risk and more vulnerable to HIV infection and are disproportionately affected by the HIV pandemic compared to men as a result of gender inequality, and that womens empowerment is therefore a key factor in the global response to HIV and AIDS, and Recalling the importance of safeguarding workers through comprehensive occupational safety and health programmes, and Recalling the value of the code of practice An code of practice on HIV/ AIDS and the world of work, 2001, and the need to strengthen its impact given that there are limits and gaps in its implementation, and Noting the need to promote and implement the international labour Conventions and Recommendations and other international instruments that are relevant to HIV and AIDS and the world of work, including those that recog- antalet sysselsatta i informellt arbete, beaktar att fattigdom, social och ekonomisk ojämlikhet och arbetslöshet ökar risken för bristande tillgång till förebyggande åtgärder, behandling, vård och stöd och därmed ökar risken för smittspridning, noterar att det stigma, den diskriminering och det hot att förlora arbetet som personer som är drabbade av hiv eller aids lider av utgör hinder mot att få kännedom om personens hiv-status och därmed ökar arbetstagarnas sårbarhet för hiv och undergräver deras rätt till sociala förmåner, noterar att hiv och aids har allvarligare effekter på sårbara grupper och riskutsatta grupper, noterar att hiv drabbar både män och kvinnor, men att kvinnor och flickor löper större risk, är mer sårbara för hiv-smitta och i högre grad drabbas av hiv-pandemin jämfört med män till följd av ojämlikhet mellan könen, och att en förstärkning av kvinnornas självbestämmande därför är en avgörande faktor i den globala kampen mot hiv och aids, erinrar om betydelsen av att skydda anställda genom allsidiga program för säkerhet och hälsa i arbetet, erinrar om värdet av uppförandekod, An code of practice on hiv/aids and the world of work, 2001, och behovet av att stärka dess genomslagskraft med hänsyn till att det finns begränsningar och brister i dess genomförande, beaktar att behovet av att främja och genomföra de internationella arbetskonventionerna och rekommendationerna och andra internationella instrument som är relevanta för hiv/aids och arbetslivet, däribland de som erkänner nize the right to the highest attainable standard of health and to decent living standards, and Recalling the specific role of employers and workers organizations in promoting and supporting national and international efforts in response to HIV and AIDS in and through the world of work, and Noting the important role of the workplace as regards information about and access to prevention, treatment, care and support in the national response to HIV and AIDS, and Affirming the need to continue and increase international cooperation, in particular in the context of the Joint United Nations Programme on HIV/AIDS, to support efforts to give effect to this Recommendation, and Recalling the value of collaboration at the national, regional and international levels with the structures dealing with HIV and AIDS, including the health sector and with relevant organizations, especially those representing persons living with HIV, and Affirming the need to set an international standard in order to guide governments and organizations of employers and workers in defining their roles and responsibilities at all levels, and Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to HIV and AIDS and the world of work, and Having determined that these proposals shall take the form of a Recommendation; adopts this seventeenth day of two thousand and ten the following Recommendation, which may be cited as the HIV and AIDS Recommendation, 2010.