prop · GY03116 · 2011-04-06 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (2003:367) om lastning och lossning av bulkfartyg ska ha följande lydelse. I lagen används beteckningar med följande betydelse. _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Den person som utsetts av terminaloperatören att ha det över- gripande ansvaret för och rätten att vid terminalen kontrollera last- ningen eller lossningen av ett En organisation som erkänts i enlighet med artikel 4 i rådets direktiv /57/EG om gemen- samma regler och standarder för organisationer som utför inspek- tioner och utövar tillsyn av fartyg direktiv /84/EG. De behöriga myndigheterna i den stat vars flagg bulkfartyget har rätt _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Föreslagen lydelse Prop. I lagen används beteckningar med följande betydelse. _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Den person som utsetts av terminaloperatören att ha det över- gripande ansvaret för och rätten att vid terminalen kontrollera last- ningen eller lossningen av ett En organisation som erkänts i och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och stan- tillsyn av fartyg1. De behöriga myndigheterna i den stat vars flagg bulkfartyget har rätt _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Denna lag träder i kraft . 1 EUT L 131, 28.5.2009, s. 11 (Celex 32009R0391). Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) dels att 17 kap. 7 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 17 kap. 4 a § och 29 kap. 12 a §, samt närmast före 17 kap. 4 a § och 29 kap. 12 a § två nya rubriker av följande lydelse. Undersökningar av sjöolyckor och tillbud, m.m. Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet som avser under- sökningar av sjöolyckor eller tillbud till sjöss eller prelimi- nära bedömningar av allvarliga sjöolyckor enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, om det kan antas att syftet med en sådan undersök- ning eller bedömning motverkas eller den framtida verksam- heten skadas om uppgiften röjs. Sekretessen enligt första stycket gäller även för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet för att biträda verk- samhet som avses i första stycket. Sekretessen gäller inte för uppgift som tagits in i en slutlig rapport om undersökning enligt lagen om undersökning av olyckor. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Sekretess gäller i en myndighets Sekretess gäller i en myndighets verksamhet som avser internatio- verksamhet som avser internatio- nellt samarbete avseende civil sjö- nellt samarbete avseende civil sjö- tionssystem för civil sjötrafik för system för civil sjötrafik samt uppgift som lämnats av en annan undersökningar av sjöolyckor eller stat eller en mellanfolklig organi- tillbud till sjöss eller preliminära sation, om det kan antas att bedömningar av allvarliga sjö- myndighetens arbete för en säkrare olyckor för uppgift som lämnats av civil sjöfart motverkas om upp- en annan stat eller en mellan- folklig organisation, om det kan antas att myndighetens arbete för en säkrare civil sjöfart motverkas om uppgiften röjs. Sekretess gäller för uppgift som lämnats av en medlemsstat i Euro- peiska unionen och som rör planer för mottagande av fartyg i behov av assistans eller genomförande av förfaranden som anges i sådana planer, om en medlemsstat begär det. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Undersökningar av sjöolyckor och tillbud, m.m. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som hänför sig till myndighets verk- samhet som avser undersök- ningar av sjöolyckor eller till- bud till sjöss eller preliminära bedömningar av allvarliga sjö- olyckor enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Sekretessen enligt första stycket gäller även för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet för att biträda verk- samhet som avses i första stycket. 1 Senaste lydelse 2010:1361. Sekretessen gäller inte för uppgift som tagits in i en slutlig rapport om undersökning enligt lagen om undersökning av olyckor. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning antogs efter förlikning slutligen samtliga rättsakter i det s.k. tredje sjösäkerhetspaketet. Paketet består av sex direktiv och två förordningar. Bland dessa återfinns de båda direktiven Europaparla- mentets och rådets direktiv /15/EG av om gemen- samma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksam- het i förbindelse därmed (klassdirektivet) samt och rådets direktiv /18/EG av om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn och om ändring av rådets direktiv /35/EG och och rådets direk- tiv 2002/59/EG (olycksutredningsdirektivet). Vidare återfinns i paketet även och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn (klassförordningen). Direktiven och förordningen finns som bilaga 1 3. Olycksutredningsdirektivet har ett nära samband med () resolution MSC.255(84) antagen Adoption of the Code of the International standards and Recommended Practices for a Safety Investigation into a or . Koden innehåller alltså internationella standarder och rekommendationer för olycksutredningar. IMO-koden finns i sin engelska lydelse i bilaga 4 och i en för denna proposition särskilt gjord översättning i bilaga 5. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå hur rättsakterna i tredje sjösäkerhetspaketet borde genomföras i svensk rätt. Utredningen, som antog namnet Tredje sjösäkerhetspaketet, överlämnande delbetänkandet Tredje sjösäkerhetspaketet Hamnstatskontrolldirektivet, Övervaknings- direktivet, Flaggstatsdirektivet (SOU 2009:90). Detta betänkande behandlades i regeringens proposition 2009/10:231, Genomförande av tredje sjösäkerhetspaketet del 1. antog denna proposition. överlämnande utredningen sitt slutbetänkande, Tredje sjösäkerhetspaketet Klassdirektivet, Klassförordningen, Olycksutred- ningsdirektivet, IMO:s olycksutredningskod (SOU 2010:23). Utred- ningens lagförslag finns i bilaga 6. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 7. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 8. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i (dnr N2010/3096/TE). Två från utredningen hämtade parallelluppställningar avseende klassdirektivet och klassförordningen samt olycksutrednings- direktivet och IMO-koden finns i bilaga 9 och 10. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 11. Lagrådet har lämnat förslaget Yttrandet finns i bilaga 12. I förhållande till det remitterade Prop. 2010/11:116 förslaget har det gjorts vissa ändringar av redaktionell karaktär. Två fartygsolyckor ledde till tre sjösäkerhetspaket I det tredje sjösäkerhetspaketet ingår totalt åtta rättsakter och det antogs . I denna proposition kommer tre av rättsakterna att tas upp. Den första är och rådets direktiv /15/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfarts- administrationernas verksamhet i förbindelse därmed (EUT L 131, 28.5.2009, s. 47, Celex 32009L0015). Detta direktiv kallas i det följande klassdirektivet. I paketet ingår också och rådets direktiv /18/EG av om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn och om ändring av rådets direktiv /35/EG och och rådets direktiv /59/EG (EUT L 131, 28.5.2009, s. 114, Celex 32009L0018). Detta direktiv kallas i det följande olycksutredningsdirektivet. Slutligen ingår också och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standarder för organi- sationer som utför inspektioner och utövar tillsyn (EUT L 131, 28.5.2009, s. 11, Celex 32009R0391). Förordningen kallas i det följande klassförordningen. Tredje sjösäkerhetspaketet är det senaste resultatet av arbetet inom EU till följd av två fartygsförlisningar. Fartyget förlisning utanför 1999 som orsakade stora oljeutsläpp ledde till att EU påskyndade sitt arbete för att utarbeta en europeisk sjösäkerhetspolitik. Arbetet ledde fram till antagandet av det s.k. som innehöll rättsakter om utvidgad hamnstatskontroll, skärpt kontroll av klassificeringssällskap samt påskyndad utfasning av tank- fartyg med enkelskrov. Det andra åtgärdspaketet, det s.k. , hade till syfte att få till stånd en varaktig förbättring av skyddet av europeiska vatten mot riskerna för olyckor och föroreningar till sjöss. Paketet innehöll rättsakter om övervakning, kontroll och information på sjösäkerhetsområdet, och om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå som skulle stödja kommissionen och medlemsstaterna med tillämpningen av EG- lagstiftningen på området och utvärdera verksamhetens resultat. Paketet omfattade även ett förslag till en förordning om upprättande av en ersätt- ningsfond för skador till följd av oljeföroreningar. Det förslaget ledde dock inte till någon lagstiftning. inträffade ytterligare en svår fartygsolycka då oljetankern sjönk utanför den spanska kusten. Händelsen medförde att sjösäkerhetsarbetet inom EU ytterligare drevs framåt. Det tredje åtgärdspaketet, det s.k. , är mycket omfattande och innehåller både helt nya rättsakter och ändringar i tidigare rättsakter. Efter förlikning hösten//09 antogs således rättsakter om fullgörande av flaggstatsförpliktelser, ersättning till passagerare vid Prop. 2010/11:116 olyckor, fartygs skadeståndsansvar och finansiella säkerheter, informa- tions- och övervakningsfrågor samt hamnstatskontroll. antogs de i denna proposition aktuella rättsakterna. har härefter kommit att kallas Tredje sjösäkerhetspaketet. En detaljerad redovisning av de rättsakter som nämnts i det föregående finns i propositionen 2009/10:231, Genomförande av tredje sjösäkerhets- paketet del 1. I denna proposition lämnas förslag till de lagändringar som bedöms nödvändiga för att genomföra olycksutredningsdirektivet men också den internationella sjöfartsorganisationens, International Organiza- tion (IMO), kod om olycksutredningar. Vidare lämnas förslag till de lag- ändringar som krävs för att genomföra klassdirektivet. 5 Klassdirektivet och klassförordningen är organisationer som fastställer och tilläm- par standarder gällande konstruktion, byggnad, underhåll och tillsyn av anläggningar innefattande fartyg och offshore-installationer. stor majoritet av alla fartyg som byggs blir föremål för tillsyn enligt standarder som beslutats av klassificeringssällskap. konventionen (International Convention for the Safety of Life at sea, 1974) ska ett fartyg, för vilket konventionen gäller, vara konstruerat, byggt och underhållet i enlighet med de strukturella, mekaniska och elinstallationskrav som ställs upp av ett klassificeringssällskap, som är erkänt av fartygets flaggstat. Klassificeringssällskapen har stor betydelse för sjösäkerheten. ceringssällskapens traditionella verksamhet omfattar att besluta regler för konstruktion och byggnad av fartygs skrov, maskin och elinstallationer samt tillsyn över efterlevnaden av dessa regler. omfattas dock inte, med vissa smärre undantag, av flaggstaternas regel- verk för sjösäkerheten. Bakgrunden till detta förhållande får sökas andra hälft i Där fanns en marknad för försäkring av fartyg. ringsgivarna, som normalt uppehöll sig på Lloyds kafé, skulle få en bättre grund för sina bedömningar av risken förenad med försäkringen av ett fartyg utarbetades ett system för oberoende kontroll av fartygens skrov och utrustning. bildades en kommitté som utvecklade detta system som sedermera blev grunden till ett av de stora klassifi- Tanken med en klassificering av fartyg spreds internationellt och klassificeringssällskap bildades runt om i världen. Det finns ca 50 De tio största sällskapen är internationellt verk- samma och samarbetar i en organisation som heter International Association of (), t.ex. , Det , och Germanischer . är alla de tio största sällskapen erkända. Sällskapens regler har tagits fram på grundval av erfarenhet och efter Prop. 2010/11:116 omfattande forskning och genom tillämpade ingenjörskunskaper. IACS tar man när så behövs fram Unified Requirements (UR) som utgörs av krav avseende ett visst förhållande på ett fartyg som man är enig om. Ett av de viktigaste UR är Common Structural Rules for Tankers and Bulk , som är regler för skrovkonstruktionen på tank- och bulk- fartyg. Klassificeringssällskapens huvuduppgift berör deras egna regler för fartygs skrov, maskin och elinstallationer. Detta ligger utanför de regler som flaggstaterna beslutar om i den internationella sjöfartsorganisationen (), t.ex. SOLAS- och (International Convention for the Prevention of Pollution from ships, 1973). Dessa konventioner kan avse regler om fartygs stabilitet, skydd mot brand, livräddningsutrustning, radiofrågor, sjöfartsskydd och inom miljöområdet krav på olje- och kemikalietank- fartyg för att minska risken för utsläpp. Klassificeringssällskapen har dock till sina traditionella regelverk också lagt reglerna i SOLAS och MARPOL, i den mån dessa gäller fartygets byggnad eller utrustning. Skälet till detta är att många flagg- stater, som enligt de nämnda konventionerna har en skyldighet att utöva tillsyn över efterlevnaden av dem på sina fartyg, delegerar tillsynen till klassificeringssällskap som staten erkänt. Klassificeringssällskapen genomför därefter tillsyn av fartyg för flaggstatens räkning och utfärdar certifikat på flaggstatens vägnar. har delegerat en viss del av flaggstatstillsynen av svenska fartyg till fem klassificeringssällskap. Den svenska delegationen är mindre omfattande än vad den är i de flesta flaggstater. Utredningen har tagit upp frågan om klassdirektivets och klassförord- ningens tillämplighet med avseende på klassificeringssällskapens egna regler respektive flaggstaternas regler, dvs. de regler som härstammar från IMO-samarbetet. Utredningen har gjort den bedömningen att för medlemsstaternas del kan direktivet och förordningen inte betyda annat än att de reglerar klassificeringssällskapens arbete med att på en flagg- stats vägnar kontrollera att fartyg uppfyller de internationella konven- tionernas regler och att på flaggstatens vägnar utfärda certifikat. Utredningen har framhållit att denna tolkning inte utesluter att en flaggstat vid byggandet av ett fartyg eller vid periodisk tillsyn under- känner ett klassificeringssällskaps bedömningar av hur staternas eget regelverk ska tolkas och tillämpas. Det är flaggstatens suveräna rätt som ansvarig för fartyg som för dess flagg. För svensk del har denna rätt utnyttjats , t.ex. när klassificeringssällskap har accepterat svetsningar i skrovet som den tidigare (numera Transportstyrelsen) ansåg vara felaktigt utförda. Klassdirektivet och klassförordningen är resultatet av omarbetningar av tidigare direktiv på området. Det ursprungliga direktivet om klassifice- ringssällskap är rådets direktiv /57/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspek- tioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas Prop. 2010/11:116 verksamhet i förbindelse därmed. Under arbetet med att ta fram det direktivet betonades vikten av att klassificeringssällskapen inte ska skilja sig åt i fråga om kvalitet eller kvalifikationer, liksom att sällskapens resultat inte får skilja sig åt väsentligt. Direktivet fastställde minimikriterier som en organisation måste uppfylla för att bli erkänd. En organisation som blivit erkänd i en medlemsstat skulle sedan ha rätt att tillhandahålla sina tjänster inom samtliga medlemsstater. En medlemsstat skulle dock inte vara skyldig att erkänna fler organisationer än vad den objektivt sett hade behov av. Härefter har flera ändringar av direktivet gjorts bl.a. genom Europa- parlamentets och rådets direktiv /105/EG av om ändring av det ursprungliga direktivet. Ändringar gjordes i reglerna om bemyndigande av ännu inte erkända organisationer, om innehåll i avtalen mellan medlemsstaters administrationer och erkända organisa- tioner, om återkallelse av erkännande av organisationer samt i de i bilagan uppställda allmänna och särskilda kriterierna m.m. hade medlemsstaterna kunnat erkänna organisationer för att därefter bemyndiga dessa att utföra vissa uppgifter, t.ex. utfärda och förnya certifikat, under förutsättningar att de uppfyllde vissa i direktivet fastställda kriterier. Genom ändringsdirektivet 2001/105/EG fråntogs medlemsstaterna möjligheten att själva erkänna organisationerna. Erkännanden skulle i stället beviljas av kommissionen. Detta förutsattes leda till en mer tillförlitlig bedömning av hur organisationerna efterlevde direktivets krav. Medlemsstaten kunde dock överlämna en begäran om erkännande till kommissionen. En sådan begäran skulle åtföljas av information om och bevis för att de krav som enligt bilagan till direktivet ställs på en erkänd organisation är uppfyllda (se prop. 2002/03:109 s. 103). Genom de omarbetningar som gjorts genom det tredje sjösäkerhets- paketet av det ursprungliga klassdirektivet, har direktivets regler stöpts om i två rättsakter, ett direktiv och en förordning. Bestämmelserna i klassdirektivet riktar sig till medlemsstaterna medan klassförordningen riktar sig till klassificeringssällskapen. Målet för direktivet, enligt det inledande skälet 24, är att fastställa åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindelser med de organisationer som inom gemenskapen ombesörjer inspektion, besiktning och certifiering av fartyg. Enligt förordningens inledande skäl 23 är målet för förordningen att fastställa åtgärder som ska följas av organisationer som ansvarar för inspektion, besiktning och certifiering av fartyg i trafik i gemenskapen. I förhållande till direktiv /105/EG innehåller det nya klassdirek- tivet inte många ändringar i sak. Utredningens bedömning är att nu gällande svensk lag och förordning i huvudsak kan kvarstå oförändrad. När det gäller lagstiftningen krävs ändringar beträffande hänvisningar till regleringar i det nya direktivet. Regeringens förslag: Definitionen av begreppet erkänd organisa- tion i fartygssäkerhetslagen och i lagen om lastning och lossning av bulkfartyg ska justeras så att den motsvarar definitionen i klassdirek- tivet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Vissa redaktionella skillnader finns dock. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågorna. Skälen för regeringens förslag: I klassdirektivets artikel 1 anges direktivets övergripande innehåll, dvs. fastställande av de åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindelser med de organisationer som ombesörjer inspektion, besiktning och certifiering av fartyg, för upp- fyllande av de internationella konventionerna om säkerheten till sjöss och förhindrande av havsförorening, som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. Detta inkluderar utarbetandet och genomförandet av säkerhetskrav för skrov, maskineri samt el- och kontrollinstallationer på fartyg som omfattas av de internationella konventionerna. I artikel 1 i klassdirektivet har ingen ändring har skett i förhållande till det ursprungliga direktivet om klassificeringssällskap (direktiv /57/EG) förutom att motsvarande skrivning i det äldre direktivet omfattade både de åtgärder som medlemsstaterna och organisationerna skulle följa. fastställs de åtgärder som organisationerna ska följa i stället i klassförordningen. Artikel 1 i direktivet föranleder inte några förslag om lagändringar. I artikel 2 i klassdirektivet återfinns de definitioner som gäller för direktivet. Utredningen har gjort bedömningen att bara definitionen av erkänd organisation påkallar några ändringar av svensk lag eller förordning. Regeringen delar denna bedömning. Begreppet erkänd organisation definieras i 1 kap. 5 § fartygssäkerhetslagen (2003:364) (FSL) och i 2 § lagen (2003:367) om lastning och lossning av bulkfartyg genom en direkt hänvisning till förfarandet enligt direktiv. Dessa lagrum bör ändras så att definitionen av erkänd organisation i stället motsvarar det nya direktivets punkt g). Lagrummen kommer därmed att definiera en erkänd organisation som en organisation som har erkänts i enlighet med klassförordningen. I sammanhanget kan nämnas att det i 6 kap. 6 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, 6 kap. 2 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg samt 4 § förordningen (1991:1379) om handläggning av sjöfartsärenden vid utlandsmyndig- heterna finns en hänvisning till definitionen av erkänd organisation i 1 kap. 5 § FSL. Regeringens bedömning: Klassdirektivets bestämmelser om medlemsstaternas bemyndigande eller överlåtelse helt eller delvis till erkända organisationer att utföra inspektioner eller besiktningar kräver inga lagändringar. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Transportstyrelsen har ifrågasatt om inte de begränsningar som följer av 9 kap. 5 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438) (FSF) i sin nuvarande lydelse går utöver vad som medges av artikel 3 i direktivet. Möjligheten att ställa krav på annan än erkänd organisation beträffande radiocertifikat kan behöva ett särskilt bemyndigande i FSF. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 3 i klassdirektivet anbefaller att medlemsstaterna när de tar på sig ansvar och förpliktelser inom ramen för de internationella konventionerna, ska de se till att deras behöriga administrationer kan säkerställa att bestämmelserna i dessa tillämpas på ett effektivt sätt. Detta särskilt avseende inspektion och besiktning av fartyg samt utfärdandet av föreskrivna certifikat och dispenscertifikat i enlighet med de internationella konventionerna. Medlemsstaterna ska agera i enlighet med tillämpliga bestämmelser i en särskilt angiven IMO-resolution. När en medlemsstat beslutar att med avseende på fartyg som seglar under dess flagg bemyndiga organisa- tioner att helt eller delvis utföra inspektioner och besiktningar, utfärda eller förnya vissa certifikat eller helt eller delvis överlåta inspektionerna och besiktningarna på organisationer ska den anförtro dessa uppgifter endast åt erkända organisationer. Artikel 3 innehåller även vissa begränsningar. När det gäller utförande av uppgifter beträffande radiosäkerhetscertifikat för lastfartyg får sådana anförtros även andra privata organ än erkända organisationer om de har tillräcklig sakkunskap och kvalificerad personal. Artikeln anger också att direktivet inte gäller certifiering av specifika delar av marin utrustning på Liknande begränsningar finns också i det ursprungliga klass- direktivet och för svensk del regleras de i 9 kap. 5 § FSF med stöd av ett bemyndigande i 7 kap. 11 § tredje stycket i FSL. frågor som Transportstyrelsen tagit upp kan därför alla beaktas inom ramen för justeringar av FSF som kommer att behöva göras. berörda bemyndigandet lämnar regeringen det regleringsutrymme som Enligt artikel 4.1 i klassdirektivet ska vid tillämpningen av artikel 3 medlemsstaterna i princip inte vägra att bemyndiga någon av de erkända organisationerna att åta sig uppgifterna med vissa särskilt angivna begränsningar och undantag. Därutöver får medlemsstaterna begränsa det antal organisationer som de bemyndigar i enlighet med sina behov, förutsatt att det finns klara och objektiva skäl till att göra så. finns regler om relationen till erkända organisationer med hemvisst utan- Utredningen har bedömt att artikel 3 och 4 i klassdirektivet till stora delar är sakligt oförändrade jämfört med det ursprungliga direktivet om