prop · GY0370 · 2011-03-31 00:00:00 — ska gälla om någon som har ett intresse i saken lämnar in en anmälan till tillsynsmyndigheten med påstående att en innehavare av en natur- gasledning, lagringsanläggning eller förgasningsanläggning inte följer bestämmelser som omfattas av myndighetens tillsyn. Ett föreläggande som tillsynsmyndigheten har meddelat med anled- ning av en anmälan ska gälla . NELGA:s förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Remissinstanserna har inte särskilt behandlat behandlingen av klagomål på naturgasområdet. När det gäller motsvarande fråge- ställning på elområdet finns en redovisning av synpunkterna i Skälen för regeringens förslag Som framgått i avsnitt 16.9 finns det i gasmarknadsdirektivet bestämmel- ser som behöver genomföras genom ny lagstiftning när det gäller tillsynsmyndighetens behandling av klagomål mot systemansvariga. I artikel 41.11 i gasmarknadsdirektivet anges sålunda att varje part som har ett klagomål mot en systemansvarig för överförings-, lagrings-, LNG- eller distributionssystemet vad avser den systemansvariges skyldigheter i enlighet med direktivet får inge klagomålet till tillsynsmyndigheten, som i egenskap av tvistlösande myndighet ska fatta ett beslut inom två månader från det att klagomålet mottagits. om tillsynsmyndigheten begär ytterligare upplysningar. Den förlängda perioden får förlängas ytterligare om den klagande samtycker till detta. Ett sådant beslut ska vara bindande så länge det inte har upphävts vid ett överklagande. Kravet i det nya gasmarknadsdirektivet är bara delvis en ändring i förhållande till motsvarande bestämmelse i artikel 25.5 i Europaparla- mentets och rådets direktiv /55/EG av om gemen- samma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /30/EG. Det som är nytt är att området nu utökats till att gälla den systemansvariges skyldigheter i enlighet med detta direktiv. När det gäller den bedömning som gjorde i samband med att direktiv 2003/55/EG genomfördes i hänvisas till avsnitt 14.2.2. Det är viktigt att hålla isär frågorna om, å ena sidan, tillsynsmyndig- hetens hantering av klagomål enligt artikel 41.11 i gasmarknadsdirektivet och, å andra sidan, det krav som finns artikel 3 i direktivet att medlems- staterna ska se till att det finns en oberoende mekanism för att säkerställa effektiv behandling av klagomål och tvistlösning utanför domstol. sistnämnda bestämmelsen, som behandlats i avsnitt 16.3, tar inte sikte på tillsynsmyndigheten i dess roll som tvistlösande myndighet. Som angetts i avsnitt 14.2 har regeringen tidigare bedömt att uppfyllt kraven i direktiv /55/EG i fråga om rätten att ge in klago- mål till en tvistlösande myndighet genom bestämmelserna om tillsyn i Det finns inte anledning att göra någon annan bedömning när det gäller motsvarande krav i det nya gasmarknadsdirektivet. inte påkallat, vare sig med anledning av direktivet eller i övrigt, att ålägga tillsynsmyndigheten en ny funktion som prövningsmyndighet i tvister mellan enskilda och naturgasföretag. av anmälningar från enskilda ska även i fortsättningen ske inom ramen för dess vanliga tillsynsverksamhet. Innebörden av regleringen blir sålunda att en enskild som anmäler ett missförhållande till tillsyns- myndigheten har rätt att inom få veta myndighetens bedöm- ning och om myndigheten kommer att vidta någon tillsynsåtgärd. Detta sagda innebär att det inte, som några remissinstanser har befarat, skapas något nytt utrymme för att parallella prövningar. Bestämmelser om tidsfrister i naturgaslagen I 10 kap. 4 § naturgaslagen finns bestämmelser om tidsfrister, som har tillkommit med anledning av artikel 25.5 i direktiv /55/EG. ramarna gäller en anmälan mot ett naturgasföretag med påstående om att företagets anslutningsavgift eller tariff för överföring, lagring eller tillträde till förgasningsanläggning inte är objektiv eller icke- Kraven på handläggning svarar mot vad som föreskrivs i artikel 41.11 i det nya gasmarknadsdirektivet. Kraven i artikel 41.11 i gasmarknadsdirektivet kan i uppfyllas genom att bestämmelserna om tidsfrister i 10 kap. 4 § naturgaslagen ändras så att de omfattar även andra anmälningar än sådana som rör Vilka skyldigheter omfattas? I gasmarknadsdirektivet anges att rätten att ge in klagomål gäller den systemansvariges skyldigheter i enlighet med detta direktiv. systemansvarige som avses är den systemansvarige lagrings-, LNG- eller distributionssystemet. terminologi svarar detta mot en innehavare av en naturgasledning, lagringsanläggning eller förgasningsanläggning. NELGA har föreslagit en bestämmelse där det uttryckligen anges vilka bestämmelser i naturgaslagen som en anmälan ska hänföra sig till för att kravet på handläggning inom ska gälla. Det är emellertid i vissa fall svårt att på ett tydligt sätt avgränsa på vilket sätt naturgasföre- tagets skyldigheter enligt gasmarknadsdirektivet kommer till uttryck i naturgaslagen. Som ett exempel kan anföras skyldigheten enligt artikel 25.1 att varje systemansvarig för ett distributionssystem ska säkerställa systemets långsiktiga förmåga att uppfylla rimliga krav på distribution av gas, och på affärsmässiga villkor driva, underhålla och utveckla ett säkert, tillförlitligt och effektivt system inom sitt område, med veder- börlig hänsyn till miljön och främjandet av energieffektivitet. Artikel 41.11 avser vidare klagomål från part, dvs. en enskild som har ett intresse i frågan. De skyldigheter som naturgasföretagen har enligt gasmarknadsdirektivet och naturgaslagstiftningen är till större delen av offentligrättslig karaktär. För den enskilde kan det också framstå som godtyckligt om hans eller hennes anmälan behandlas snabbare eller lång- sammare beroende på om en viss bestämmelse i naturgaslagen går att föra tillbaka på gasmarknadsdirektivet. Regeringen bedömer därför att det är en rimligare ordning att knyta tidsfristerna till den enskildes intresse i saken. Det avgörande bör med andra ord vara om den aktuella skyldigheten för naturgasföretaget påverkar anmälarens rättsliga ställning eller om hans eller hennes intresse i saken särskilt har erkänts av rätts- ordningen. Vilka klagomål ska omfattas av de nya bestämmelserna? En viktig utgångspunkt är att tidsfristerna gäller ärenden inom ramen för tillsynsmyndighetens vanliga tillsynsverksamhet. En grundläggande förutsättning är därför att anmälan gäller efterlevnaden av en bestämmelse som omfattas av tillsynen enligt 10 kap. 1 § naturgaslagen. Det bör betonas att de nya bestämmelserna om tidsfrister inte inskränker de möjligheter som finns att anmäla missförhållanden till tillsynsmyndigheten. Även den som inte har ett intresse i saken är oförhindrad att göra en anmälan. En sådan anmälan kommer dock inte att omfattas av tidsfristerna. Beslut om föreläggande ska gälla gäller enligt 10 kap. 4 § tredje stycket naturgaslagen att tillsyns- myndighetens beslut gäller . Bestämmelsen bör förtydligas, så att det framgår att den endast gäller när tillsynsmyndigheten ingriper mot ett naturgasföretag med stöd av 10 kap. 3 §. Ett föreläggande som har meddelats med anledning av en sådan anmälan som avses i de nya bestämmelserna om tidsfrister ska sålunda gälla . Regeringens förslag: I ett beslut av tillsynsmyndigheten enligt sådana riktlinjer som har antagits med stöd av förordning (EG) nr 715/2009 ska det anges att beslutet kan komma att ändras eller upphävas efter begäran av Europeiska kommissionen. NELGA:s bedömning: Överensstämmer inte med regeringens. Enligt utredningen är det inte förenligt med den svenska förvaltningslagen (1986:223) och de principer som ligger till grund för svenska förvalt- ningsbeslut att ändra ett beslut som gynnar en enskild när detta beslut vunnit laga kraft. Remissinstansernas synpunkter redovisas i avsnitt 14.3. Skälen för regeringens förslag I artikel 43 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om ett särskilt förfarande för att säkerställa att de beslut som fattas av nationella tillsynsmyndigheter överensstämmer med de riktlinjer som avses i direk- tivet eller i förordning (EG) nr 715/2009. Enligt artikel 43.1 i gasmarknadsdirektivet får varje tillsynsmyndighet och Europeiska kommissionen begära ett yttrande från byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter () angående huruvida ett beslut som fattats av en tillsynsmyndighet överensstämmer med riktlinjerna. Av artikel 43.6 b i direktivet framgår att förfarandet kan leda fram till ett beslut av kommissionen om att begära att den berörda tillsynsmyndigheten ändrar eller återkallar sitt beslut på grund av att riktlinjerna inte har följts. Enligt artikel 43.8 ska tillsynsmyndigheten följa kommissionens beslut och informera kommissio- nen om detta. De riktlinjer som avses i artikel 43 i gasmarknadsdirektivet är dels tillämpningsföreskrifter som utfärdas av , dels de riktlinjer som finns i bilaga I till förordning 715/2009. Kommissionen får utfärda riktlinjer enligt artikel 6.4, 11.10, 15.3, 36.10, 42.5, 43.9 och 44.4 i gasmarknadsdirektivet och artikel 3.5, 6.11 och 23.2 i förordning 715/2009. För att ska anses ha genomfört gasmarknadsdirektivet korrekt krävs att det är möjligt för tillsynsmyndigheten att ändra eller upphäva ett beslut, som myndigheten har meddelat, om begär detta med hänvisning till att riktlinjerna inte har följts. Av skäl som anförts i avsnitt 14.3, när det gäller genomförandet av motsvarande krav i artikel 39 i elmarknadsdirektivet, kan detta innebära att vissa beslut av tillsynsmyndigheten bör innehålla förbehåll om att de kan ändras eller upphävas till följd av ett beslut av . För att avgöra om det är påkallat med bestämmelser om återkallelseförbehåll i naturgaslag- stiftningen krävs dock en genomgång av vilka riktlinjer som avses och Prop. 2010/11:70 vilka beslut av den svenska tillsynsmyndigheten som kan bli aktuella. Bestämmelserna i artikel 6 i gasmarknadsdirektivet rör regional solidari- tet och innebär ett åliggande för medlemsstaterna att samarbeta för att säkerställa försörjningstryggheten. Som framgått i avsnitt 16.3 har bestämmelserna i artikeln blivit överspelade genom och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen och om upphävande av rådets direktiv /67/EG. I artikel 11 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om certifiering av transmissionsnätsoperatörer i fall där det finns en anknytning i tredje land. Frågan om överensstämmelse med riktlinjerna i denna del behandlas i avsnitt 22.5. Artikel 15 i gasmarknadsdirektivet innehåller bestämmelser dels om åtskillnad av ägare till överföringssystem när en oberoende system- ansvarig (ISO) har utsetts, dels om åtskillnad av systemansvariga för lagringssystem. När det gäller ägare till överföringssystem är bestämmel- sen inte relevant i , eftersom inte har valt den s.k. ISO- lösningen för åtskillnad av systemansvariga för överföringssystem (jfr avsnitt 21.2). Som angetts i avsnitt 16.4 avser regeringen att utreda frågan om åtskillnad av systemansvariga för lagringssystem ytterligare och återkomma med ett lagförslag. I lagrådremissen görs inga ytterligare överväganden med anledning av artikel 15.3. I artikel 36 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om undantag för ny infrastruktur. Motsvarande krav i direktiv /55/EG har genom- förts i genom 9 kap. naturgaslagen. Av 9 kap. 3 § tredje stycket framgår att i ett beslut om undantag ska det anges att det kan komma att ändras eller upphävas av . Artikel 36.10 föranleder mot den bakgrunden inga ytterligare överväganden i propositionen. Det bör dock anmärkas att regeringen, som angetts i avsnitt 16.8, bedömer att det krävs ytterligare utredning i fråga om regelverket om undantag för ny infrastruktur. I artikel 42 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om samarbetet mellan nationella tillsynsmyndigheter. Regeringen bedömer inte att de riktlinjer som Europeiska kommissionen antar i sådana frågor kräver lagstiftning i . Inte heller de riktlinjer som gäller förfarandet enligt artikel 43 föranleder några närmare överväganden. I artikel 44 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser som rör skyldigheten för gashandelsföretag att bevara viss information. Euro- peiska kommissionen får enligt artikel 44.4 anta riktlinjer som fastställer metoder och villkor för bevarande av information, liksom form och inne- håll när det gäller de uppgifter som ska bevaras. I propositionen föreslås ingen lagstiftning med anledning av artikel 44 (jfr avsnitt 16.9). Rege- ringen bedömer vidare att de riktlinjer som avses i artikel 44.4 är av sådan karaktär att frågan om att återkalla gynnande förvaltningsbeslut inte kan antas uppkomma i denna del. Riktlinjer enligt förordning (EG) nr 715/2009 I artikel 3.5 i förordning (EG) nr 715/2009 anges att Europeiska kommis- sionen får anta riktlinjer som beskriver förfarandet för tillämpningen av artikel 3.1 och 3.2. Förfarandet gäller certifieringen av systemansvariga för överföringssystem och behandlas särskilt i avsnitt 22.5. Enligt artikel 6.11 i förordningen får kommissionen i vissa fall på eget initiativ anta nätföreskrifter på de områdens som avses i artikel 8.6. Sådana föreskrifter kan omfatta bl.a. regler för gasnätets driftsäkerhet och tillförlitlighet, nätanslutning samt tredjepartstillträde. ansvariga för överföringssystemen ska bedriva verksamheten i sina nät enligt dessa nätföreskrifter. I artikel 23 i förordning (EG) nr 715/2009 finns bestämmelser om rikt- linjer för vilken grad av harmonisering som minst behövs för att uppnå förordningens syfte, med närmare uppgifter om bl.a. tjänster för tredje- partstillträde, principerna för mekanismerna för kapacitetstilldelning och tillhandahållande av information. Riktlinjer för sådana frågor finns i bilaga I till förordningen när det gäller transmissionsnätsoperatörer. artikel 23.2 andra stycket framgår att får anta rikt- linjer för de frågor som behandlas i artikel 23.1 och att den får ändra de riktlinjer som finns i bilaga I. Det åligger tillsynsmyndigheten i dess roll som nationell tillsynsmyndig- het enligt förordning (EG) nr 715/2009 att säkerställa att förordningen och de riktlinjer som har antagits i enlighet med artikel 23 i förordningen I förordningen och dess bilaga I finns bestämmelser om tillsyns- myndighetens granskning av den gränsöverskridande handeln med natur- De beslut som tillsynsmyndigheten främst kan ha att meddela inom ramen för sin tillsynsverksamhet är de förelägganden som behövs för att trygga efterlevanden av förordningen. betungande för den enskilde. Det krävs därför ingen särskild reglering för att tillsynsmyndigheten ska kunna ändra eller upphäva ett beslut om Det finns dock exempel på beslut av tillsynsmyndigheten som kan uppfattas som gynnande för den enskilde. bevilja en transmissionsnätsoperatör undantag från vissa skyldigheter enligt punkterna 3.4.4 och 3.4.5 i avsnitt 3 i bilaga I till förordning (EG) nr 715/2009. Det är vidare möjligt för att genom nya riktlinjer lägga andra uppgifter på tillsynsmyndigheten. inte att utesluta att det kan bli aktuellt för myndigheten att med tillämpning av riktlinjerna meddela besluta som är gynnande för den Ett sådant beslut ska kunna ändras eller upphävas av tillsyns- myndigheten efter ett sådant förfarande som anges i artikel 43 i gasmark- För att säkerställa att så kan ske bör det i naturgaslagen finnas en föreskrift om att beslut enligt riktlinjer som har antagits med stöd av förordning (EG) nr 715/2009 ska villkoras av att det inte ändras efter begäran av Europeiska kommissionen. behöver inte omfatta tillsynsåtgärder enligt 10 kap. naturgaslagen, efter- som sådana beslut inte är gynnande för den enskilde. Regeringen föreslår Prop. 2010/11:70 att bestämmelsen införs i 10 kap. 1 a § naturgaslagen. 28EU-förordningen om inrättande av en byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter Bestämmelserna i och rådets förordning (EG) Nr 713/2009 av om inrättande av en byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (byråförordningen) är nya. Den gemensamma byrån () innebär en tydlig förstärkning av samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna, i Energimarknadsinspektionen, inom gemenskapen. Tillsammans med Entso för el (ENTSO-E) och Entso för gas (ENTSOG) som också skapas inom ramen för det tredje inremarknadspaketet för el och naturgas utgör dessa tre organ en tydlig indikation på den vikt som tillmäts ett ökat samarbete och samordning i syfte att skapa en väl fungerande inre marknad för energi. I byråförordningen anges hur ska inrättas, dess rättsliga status och uppgifter. Byrån har till en början mer allmänna uppgifter som rör de syften för vilken den inrättats. Vidare har den uppgifter i fråga om samarbetet mellan systemansvariga för överföringssystem, i fråga om de nationella tillsynsmyndigheterna och angående regler och villkor för tillträde till och driftsäkerheten för gränsöverskridande infrastruktur. har även i uppgift att övervaka el- och gassektorerna på den inre marknaden samt att lämna årliga rapporter om denna övervakning. I byråförordningen ges befogenhet att fatta beslut inom några områden, t.ex. att besluta om undantag och att yttra sig om de nationella certifieringsbesluten. Förordningen öppnar även för att byråns verksam- hetsområden kan utvecklas genom andra uppdrag än de nu angivna. Sådana nya uppdrag ska inte omfatta befogenhet att fatta beslut. Byråförordningen innehåller även bestämmelser om krav på samråd inom verksamhet. I linje med den ökade tonvikten på transparens finns även bestämmelser kring tillgängligheten till informa- tion både för samrådsprocesser och för övrig verksamhet. Byråförordningen utgör grunden för inrättandet av och omfattar därmed även ett antal bestämmelser kring byråns organisation inklusive vad som åligger de styrande och övervakande organen, styrelsen, tillsynsnämnden, direktören och . Även byråns finansiering och budget behandlas. Det bör i detta sammanhang förtydligas att de s.k. nätföreskrifter som beskrivs i byråförordningen för svenskt vidkommande utgörs av nätverkskoder. Nätverkskoder motsvarar till stor del de regler, samarbets- former och rutiner som återfinns i det svenska och nordiska regelverket, t.ex. Nordic 2007 () som omfattar Prop. 2010/11:70 reglerna för hanteringen av de nordiska överföringsförbindelserna. En EU-förordning är bindande i sin helhet och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Det är endast då svensk rätt kan anses strida mot förord- ningen eller då förordningen föreskriver en skyldighet eller möjlighet att vidta lagstiftningsåtgärder på det nationella planet som ändringar i svensk lagstiftning är nödvändiga. Det är den svenska nationella tillsynsmyndigheten för el och naturgas, dvs. , som närmast kommer att beröras av byråns verksamhet. För svenskt vidkommande utgör nationell tillsynsmyndighet för el och naturgas i enlighet med hänvisningarna till elmarknadsdirektivet och gasmarknadsdirektivet i artikel 1 i förord- ningen. är därmed den myndighet som berörs av arbetet inom och som även åläggs vissa uppgifter genom byråförordningens bestämmelser. verksamhet styrs genom förordningen (2007:1118) med instruktion för samt inspektionens regleringsbrev. I instruktion nämns att inspektionen ska fullgöra uppgifter som följer bl.a. av elmarknadsdirektivet, gasmarknadsdirektivet samt EU-förordningen om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten. Det är därför lämpligt att komplettera myndighetsinstruktion med en upplysning om att även ska fullgöra uppgifter som följer av byråförordningen. Regeringens förslag: Med intäktsram ska avses de samlade intäkter som en nätkoncessionshavare högst får uppbära från nätverksamheten Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot har dock förtydligat att det är mycket viktigt att tillsynsmetoden som arbetar fram tydligt omfattar alla relaterade kostnader för att säkerställa att intäkternas relaterade kostnader hanteras i regleringsmodellen. Skälen för regeringens förslag: Förhandsregleringen av nättariffer, som ska tillämpas , innebär att de samlade intäkter som en nätkoncessionshavare högst får uppbära genom nättariffer , en intäktsram, fastställs i förväg. Intäktsramen ska täcka skäliga kostnader för att bedriva nätverksamhet och ge en rimlig avkastning på det kapital som krävs för att bedriva verksamheten. Definitionen av intäktsram finns i Prop. 2010/11:70 1 kap. 5 a § ellagen. Intäktsramen ska under vissa förutsättningar kunna omprövas under eller efter tillsynsperioden. Om en nätkoncessionshavares samlade intäkter genom nättariffer avviker från intäkts- ramen, ska detta påverka intäktsramen för den påföljande tillsyns- perioden. Under arbetet med att genomföra den nya tillsynsmodellen har uppmärksammat att det finns ett behov av att förtydliga vilka intäkter i nätverksamheten det är som ska stämmas av mot den beräknade intäktsramen. Vid beräkningen av intäktsramen beaktas kostnader som är hänförliga till nätverksamheten. Det går att hitta exempel på när en kostnad kan komma att tas med vid beräkningen av intäktsramen som en intäkt hänförliga till samma åtgärd inte beaktas vid bedömningen av om en avvikelse har skett från intäktsramen. Ett sådant möjligt exempel är kostnaden för att flytta en befintlig ledning. En snäv tolkning av vad som är intäkter genom nättariffer medför att avgiften som tas ut för att flytta ledningen inte beaktas vid tariff- regleringen. För att undanröja sådana otydligheter bör definitionen av intäktsram justeras något. har föreslagit att definitio- nen ska omfatta intäkter som en nätkoncessionshavare högst får uppbära från nätverksamheten genom nättariffen och andra intäkter. Regeringen bedömer emellertid att det går att använda den kortare skrivningen intäkter som en nätkoncessionshavare högst får uppbära från nätverk- samheten utan att detta innebär någon skillnad i sak. Regeringens förslag: Bestämmelserna i naturgaslagen ska anpassas till Lissabonfördraget. Skälen för regeringens förslag: Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (Lissabonfördraget) trädde i kraft . Lissabonfördraget innehåller ändringar i och tillägg till de grundläggande fördragen och vissa protokoll som hör till dem. Fördraget om Europeiska unionen kvarstår i modifierad form medan fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) byter namn till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. I Lissabonfördraget anges bl.a. att Europeiska unionen ersätter och efter- träder Europeiska gemenskapen som juridisk person samt att Europeiska gemenskapernas kommission byter namn till Europeiska kommissionen. I 9 kap. naturgaslagen (2005:403) finns det bestämmelser som hänvisar till Europeiska gemenskapernas kommission. Dessa bestämmelser bör anpassas till Lissabonfördraget. 31.1Lagen om certifiering av stamnätsföretag för el Regeringens förslag: Lagen om certifiering av stamnätsföretag för el ska träda i kraft . Bestämmelserna om certifiering i förhållande till tredje land ska tillämpas i ärenden där ansökan eller anmälan kommer in till nätmyn- digheten efter . Ett stamnätsföretag ska få fortsätta bedriva överföring av el i stam- ledningar till och med utgången av augusti månad 2011 eller, om företaget har ansökt om certifiering före den tidpunkten, till dess att ett slutligt beslut i frågan om certifiering har vunnit laga kraft trots att kravet på certifiering inte är uppfyllt. NELGA:s förslag: Överensstämmer inte med regeringens. Utredningen har föreslagit att den som innehar koncession för stamnätet eller största delen därav när lagen träder i kraft omgående ska ansöka om certifiering. ska pröva en sådan ansökan skyndsamt. Remissinstanserna har inte berört frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag: Lagen om certifiering av stamnäts- företag för el bör träda i kraft . När det gäller certifie- ring i förhållande till tredje land framgår emellertid av artikel 49 i elmarknadsdirektivet att bestämmelserna ska tillämpas först fr.o.m. .