prop · GY03116 · 2011-04-06 00:00:00 — Som ovan nämnts finns redan bestämmelser om bevarande av dagböcker men också andra på teknisk väg gjorda uppteckningar om ett fartygs navigering och gången av dess maskineri. Den föreslagna 18 kap. 5 a § överlappar således delvis reglerna i 18 kap. 15 §§ med avseende vad som ska bevaras, t.ex. i fråga om dagböcker. Genom reglerna i 18 kap. sjölagen finns alltså redan en reglering av visst bevarande av dagböcker samt på teknisk väg gjorda uppteckningar om ett fartygs navigering och gången av dess maskineri, vilket t.ex. kan avse färdskrivarsystem. Dessa regler är emellertid inte tillräckliga. Direktivet tar nämligen därutöver upp teknisk utrustning som inte tar sikte på fartygets navigering eller maskin samt sjökort. Direktivets krav på reglering tar också sikte på bevarande av bevis i ett särskilt angivet syfte, nämligen för undersökningar av sjöolyckor. De tider som materia- let ska bevaras är också angivna i förhållande till olyckan. En särskild bestämmelse vars lydelse ger uttryck för det särskilda syftet men också under vilka tider skyldigheten ska gälla har därför införts genom para- grafen. Den nya paragrafen innehåller dock upplysningsvis en referens till 18 kap. 5 § sjölagen för att förtydliga att annan reglering om bevarande av visst material finns vid sidan av den nu föreslagna. När det särskilt gäller genomförandet av artikel 13 c) i olycksutred- ningsdirektivet kan noteras att den anger annan utrustning som skäligen kan anses ha betydelse för undersökning av olyckan. Det kan vara frågan om delar av fartygets maskin eller teknisk utrustning på fartygets brygga. Om sådan utrustning av något skäl drabbas av ett funktionsfel som bidrar till en olycka är det förstås viktigt för ett korrekt undersökningsresultat att utrustningen inte i efterhand undanhålls, förstörs eller manipuleras. Det kan också vara frågan om undermålig livräddningsutrustning eller medicinsk utrustning som om den t.ex. förstörs också kan motverka ett korrekt undersökningsresultat. Den föreslagna regeln i 18 kap. 5 a § har i linje med vad som anförts försetts med vissa förtydliganden jämfört med olycksutredningsdirektivet. Den nya regeln har alltså till primärt syfte att skydda bevismaterial i olycksundersökning och lydelsen ger uttryck för detta. Enligt artikel 13 i direktivet ska det aktuella materialet, för tiden före, under och efter olyckan, bevaras. Motsvarande tidsangivelse bör användas i lagtexten. Vad avser färdskrivarsystem finns en inbyggd tidsbegränsning då det är de senaste tolv timmarnas inspelning som ska kunna återskapas och spelas upp. Skyldigheten att bevara bevis är inte avhängig av att någon olycks- undersökning verkligen inleds. Detta eftersom det kommer att finnas sjöolyckor som kan men inte måste utredas enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor (LUO). Likväl kan förstås t.ex. en preliminär bedömning som avses i förslagets 2 a § LUO leda till att en viss sjöolycka inte ska undersökas, men det hindrar inte att nu aktuellt material kan vara av intresse i den preliminära bedömningen. I 20 kap. 11 § andra stycket 3 införs en ny straffregel som innebär att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot den nya paragrafen i 18 kap. 5 a § döms till böter. Av 20 kap. 14 § andra stycket följer att straff enligt sjölagen inte döms ut om gärningen är belagd med straff i . Detta kommer att gälla även för den nu aktuella straff- regeln. Beroende på de närmare omständigheterna i det enskilda fallet torde t.ex. reglerna i 14 kap. om förfalskningsbrott kunna bli tillämpliga. I ringa fall ska inte dömas till straff. Det kan t.ex. vara frågan om försummelse att bevara en handling vars betydelse varit svår att förutse eller att försummelsen bara avser mindre betydelsefulla delar av en viss Prop. 2010/11:116 samling handlingar. Paragraferna har behandlats i avsnitt 6.2.13. 10.3Förslaget till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364) I paragrafen definieras erkänd organisation. Hänvisningen i paragrafen ändras så att den görs till rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (klassförordningen). Förhållandet att hänvisningen ska ske till klassförordningen, en förord- ning som riktar sig till klassificeringssällskapen snarare än medlems- staterna, följer av att artikel ) klassdirektivet definierar erkänd organi- sation genom en direkt hänvisning till klassförordningen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3.1. I paragrafen finns regler om avtal genom vilka sjöfartsadministrationen (Transportstyrelsen) uppdrar åt erkända organisationer (klassificerings- sällskap) att utfärda och förnya certifikat och att i sådant syfte fastställa minsta tillåtna fribord. I paragrafens andra stycke ändras hänvisningen så att den görs till det nya klassdirektivet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3.3. 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:367) om lastning och lossning av bulkfartyg I paragrafen finns ett antal definitioner. När det gäller definitionen av erkänd organisation så ändras hänvisningen så att den görs till rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (klassförordningen). Förhållandet att hänvis- ningen ska ske till klassförordningen, en förordning som riktar sig till klassificeringssällskapen snarare än medlemsstaterna, följer av att artikel ) klassdirektivet definierar erkänd organisation genom en direkt hänvisning till klassförordningen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3.1. 10.5Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen är ny och genomför delvis artikel 9 i olycksutredningsdirek- tivet. Enligt första stycket i den nya paragrafen gäller sekretess för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet som avser undersökning av sjöolyckor eller tillbud till sådana olyckor eller preliminära bedömningar av allvarliga sjöolyckor enligt LUO, om det kan antas att syftet med en sådan undersökning eller bedömning motverkas eller den framtida verk- samheten skadas om uppgiften röjs. Formuleringen hänför sig till innebär att sekretessen följer uppgiften. Bestämmelsen är en primär sekretessbestämmelse hos alla myndigheter där uppgiften befinner sig. En myndighet som tar emot en sådan uppgift från Statens haverikom- mission har att göra en självständig prövning av sekretessen för det fall uppgiften begärs utlämnad. Det finns dock ingenting som hindrar att den mottagande myndigheten samråder med i en sådan situation. Enligt andra stycket ska sekretessen enligt första stycket gälla även för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet för att biträda verksamhet som avses i första stycket. Bestämmelsen blir tillämplig hos den biträdande myndigheten både på uppgifter som myndigheten får från och på uppgifter som den biträdande myndig- heten avser att lämna till . Detta innebär att bestämmelsen t.ex. kommer att omfatta uppgifter som andra myndigheter får avseende sjöolyckor och tillbud och som dessa myndigheter har skyldighet att i sin tur rapportera till (se avsnitt 6.2.6). Vidare blir bestämmelsen tillämplig både på det utkast till slutlig rapport som skickar ut för synpunkter och på de synpunkter som den mottagande myndigheten avser att lämna avseende utkastet. Bestämmelsen blir också tillämplig om Statens haveri- kommission t.ex. begär ett utlåtande av en offentliganställd expert. I den mån behöver biträde av en enskild kan sekre- tessbelagda uppgifter lämnas ut till denne med ett sekretessförbehåll enligt 10 kap. 14 §. Genom ett sådant förbehåll uppkommer en tystnads- plikt, som är straffsanktionerad i 20 kap. 3 § . Sekretessen ska enligt tredje stycket inte gälla uppgifter som tagits in i slutlig rapport om undersökning enligt LUO. Sekretessen ska enligt fjärde stycket gälla i högst . Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Enligt paragrafens första stycke gäller sekretess i myndighets verksamhet som avser internationellt samarbete avseende civil sjötrafikövervakning och informationssystem för civil sjötrafik för uppgift som lämnats av annan stat eller mellanfolklig organisation, om det kan antas att myndig- hetens arbete för en säkrare civil sjöfart motverkas om uppgiften röjs. Stycket kompletteras så att denna sekretess även kan gälla internationellt samarbete avseende undersökningar av sjöolyckor eller tillbud till sjöss eller preliminära bedömningar av allvarliga sjöolyckor. Det internationella sjösäkerhetsarbetet bygger på ömsesidigt förtroende mellan de stater som deltar i samarbetet. Om uppgifter som omfattas av sekretess i utlandet blir offentliga i kan det finnas en risk att andra stater blir ovilliga att lämna uppgifter till . Om svenska myndigheter inte får tillgång till sådana uppgifter som avses utbytas inom det internationella samarbetet försvåras det svenska arbetet för en säkrare civil sjöfart och arbetet riskerar att få en lägre kvalitet än det annars skulle ha fått. Vid tillämpningen av bestämmelsen bör därför hänsyn bl.a. tas till vilket sekretesskydd uppgifterna har hos den stat som har lämnat uppgiften och vilken effekt ett offentliggörande av uppgiften skulle kunna antas ha på det framtida informationsutbytet (prop. 2009/10:231 s. 45 f.). Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4.3. Paragrafen är ny och genomför delvis artikel 9 i olycksutredningsdirek- tivet. Enligt första stycket i den nya paragrafen gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som hänför sig till myndighets verksamhet som avser undersökningar av sjöolyckor eller tillbud till sådana olyckor och preliminära bedömningar av allvarliga olyckor enligt LUO, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Begreppet personliga förhållanden innefattar bl.a. namn och kontakt- uppgifter avseende enskilda fysiska personer (prop. 1975/76:160 s. 109, 1979/80:2 Del A s. 84 och 2003/04:93 s. 45 samt RÅ 1994 not 516). Begreppet innefattar vidare uppgifter om t.ex. den enskildes hälsa. Uppgifter som en enskild lämnar om sitt agerande i en viss situation får också anses vara hänförliga till dennes personliga förhållanden. Likaså det faktum att det är en viss person som har lämnat vissa uppgifter. För att en enskild ska lida skada eller men om uppgifter lämnas ut krävs dock att uppgifterna kan kopplas till en viss individ. Det innebär att man i allmänhet kan lämna ut avidentifierade uppgifter utan risk för att skada eller men uppkommer. I enstaka fall kan det dock tänkas att en avidenti- fiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan uppgiften och individen spåras. Huruvida en sådan risk föreligger får bedömas efter omständigheterna i det enskilda fallet (prop. 1979/80:2 Del A s. 84). Uppgifter som lämnas till och som indirekt kan avslöja en uppgiftslämnares identitet, kan exempelvis vara uppgifter om olycksförloppet, om att viss utrustning inte fungerat eller om andras agerande, som bara en viss person eller befattningshavare kan ha iakt- tagit. Även sådana uppgifter kan således hemlighållas om de kan röja den enskildes identitet. Enligt andra stycket ska sekretessen enligt första stycket gälla även för uppgift som hänför sig till myndighets verksamhet för att biträda verk- samhet som avses i första stycket. Bestämmelsen motsvarar 17 kap. 4 a § andra stycket, se kommentaren till det stycket. Sekretessen ska enligt tredje stycket inte gälla uppgifter som tagits in i en slutlig rapport om undersökning enligt LUO. Sekretessen ska enligt fjärde stycket gälla i högst . Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4.2. Europeiska unionens officiella tidning L 131/47 OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/15/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommittén god kände (3), och av följande skäl: (1)Rådets direktiv /57/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (4) har ändrats på väsentliga punkter. Eftersom ytterligare ändringar ska göras bör direktivet omarbetas av tydlighetsskäl. (1) EUT C 318, 23.12.2006, s. 195. (2) EUT C 229, 22.9.2006, s. 38. (3) yttrande av (EUT C 74 E, 20.3.2008, s. 633), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 184 E, 22.7.2008, s. 11), stånd punkt av (ännu ej offentliggjord i EUT), rådets beslut av och lag stiftningsresolution av (ännu ej offentliggjord i EUT). (4) EGT L 319, 12.12.1994, s. 20. (2)Med hänsyn till arten av bestämmelser i direktiv /57/EG förefaller det lämpligt att dessa omarbetas i form av två olika gemenskapsrättsakter, nämligen ett di rektiv och en förordning. (3)I sin resolution av om en gemensam politik för säkerheten till sjöss satte rådet upp målet att få bort alla undermåliga fartyg från gemenskapens vatten, och prioriterade gemenskapsåtgärder för att säkerställa ett effektivt och enhetligt genomförande av internationella regler genom att utarbeta gemensamma standarder för klassificeringssällskap. (4)Säkerheten och förhindrandet av föroreningar till sjöss kan effektivt förbättras genom en strikt tillämpning av internationella konventioner, koder och resolutioner sam tidigt som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. (5)Det åligger flaggstaterna och hamnstaterna att kontrollera att fartygen uppfyller de enhetliga internationella standar derna för säkerhet och förhindrande av förorening till sjöss. (6)Medlemsstaterna är ansvariga för utfärdandet av interna certifikat rörande säkerhet och förhindrande av förorening som föreskrivs i sådana konventioner som den internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss av (Solas 74), den internationella lastlinjekonventionen av och den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg av (Marpol), samt för genomförandet av bestämmel serna i dessa konventioner. (7)I överensstämmelse med sådana konventioner får alla medlemsstater i varierande omfattning bemyndiga er kända organisationer att bestyrka att bestämmelserna i fråga följs och de får delegera utfärdandet av motsva rande certifikat rörande säkerhet och förhindrande av förorening. L 131/48 Europeiska unionens officiella tidning (8)Ett stort antal av de nuvarande organisationer som är erkända av Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) parter världen över kan inte säkerställa vare sig ett kor rekt genomförande av reglerna eller tillräcklig tillförlitlig het när de agerar på uppdrag av de nationella administ rationerna, eftersom de saknar den tillförlitliga och nöd vändiga struktur och erfarenhet som krävs för att de ska kunna utföra sina uppgifter på ett verkligt professionellt sätt. (9)I enlighet med Solas 74 kapitel II-1 del A-1 regel 3-1 är medlemsstaterna ansvariga för att säkerställa att fartyg som för deras flagg är konstruerade, byggda och under hållna i överensstämmelse med de strukturella, meka niska och elektriska krav som ställs av organisationer som erkänts av administrationerna. Dessa organisationer har därför uppgiften att utforma och genomföra regler för konstruktion, byggande, underhåll och inspektion av fartyg och är ansvariga för att inspektera fartyg på flagg statens vägnar och intyga att dessa fartyg följer de inter nationella konventionernas bestämmelser för utfärdande av relevanta certifikat. För att de ska kunna utföra denna uppgift måste de vara oavhängiga och ha en högt speci aliserad teknisk kompetens och ett krävande kvalitetssys tem. (10)Organisationer som inspekterar och besiktigar fartyg spe lar en viktig roll i gemenskapslagstiftningen om sjösäker het. (11)Organisationer som inspekterar och besiktigar fartyg bör kunna erbjuda sina tjänster i hela gemenskapen under konkurrens, som de olika organisationernas tjänster ger ett likvärdigt säkerhets- och miljöskydd. De nödvändiga branschstandarderna bör alltså vara enhetliga och tillämpas i hela gemenskapen. (12)Utfärdandet av radiosäkerhetscertifikatet för lastfartyg kan anförtros privata organ som har tillräcklig sakkunskap och kvalificerad personal. (13)En medlemsstat får på objektiva och klara grunder be gränsa antalet erkända organisationer som den bemyn digar i enlighet med sina behov under kommissionens översyn i enlighet med ett kommittéförfarande. (14)Detta direktiv bör säkerställa friheten att tillhandahålla tjänster i gemenskapen och gemenskapen bör följaktligen komma överens med de tredjeländer där vissa av de erkända organisationerna har sin hemvist för att säker ställa en likvärdig behandling för erkända organisationer som har sin hemvist i gemenskapen. (15)Det är nödvändigt att de nationella administrationerna är djupt delaktiga i fartygsbesiktningar och i utfärdandet av certifikat i samband därmed, för att säkerställa att de internationella säkerhetsreglerna följs noggrant även när medlemsstaterna anförtror åt utomstående erkända orga nisationer att utföra myndighets uppgifter. Det är därför lämpligt att upprätta ett nära samarbete mellan administ rationerna och de erkända organisationer som de bemyn digar, vilket kan kräva att de erkända organisationerna har en lokal representant på den medlemsstats område på vilkens vägnar de utför uppgifterna. (16)När en erkänd organisation, dess inspektörer eller tek niska personal utfärdar relevanta certifikat för administ rationens räkning, ska medlemsstaterna beakta möjlighe ten att, när det gäller denna delegerade verksamhet, låta dem omfattas av proportionerliga rättsliga garantier och skydd, inklusive skälig rätt till försvar, med undantag för immunitet, som är ett privilegium som enbart kan åb eropas av medlemsstater, som en rättighet som inte kan skiljas från suveräniteten och som därför inte kan dele geras. (17)Skillnader i systemen för ersättningsansvar mellan de er kända organisationer som agerar för medlemsstaternas räkning skulle kunna hindra ett riktigt genomförande av direktivet. För att bidra till att lösa detta problem är det lämpligt att införa en viss grad av harmonisering på gemenskapsnivå av det ersättningsansvar som uppstår vid en sjöolycka som förorsakas av en erkänd organisation, enligt beslut i domstol inbegripet tvistlösning genom skiljedomsförfaranden. (18)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens ge nomförandebefogenheter (1). (19)Kommissionen bör särskilt ges befogenhet att ändra detta direktiv för att införliva senare ändringar av internatio nella konventioner, protokoll, koder och resolutioner med anknytning till direktivet. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsent liga delar av detta direktiv, bland annat genom att kom plettera det med nya icke väsentliga delar, måste de antas ienlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll iartikel 5a i beslut /468/EG. (20)Medlemsstaterna bör emellertid fortfarande ha möjlighet att upphäva eller återkalla det bemyndigande som de gett en erkänd organisation, varvid de ska underrätta kom missionen och de andra medlemsstaterna om sitt beslut, och ange de skäl som ligger till grund för beslutet. (1) EGT L 184, , s. 23. Europeiska unionens officiella tidning L 131/49 (21)Medlemsstaterna bör regelbundet bedöma hur de erkända organisationer som arbetar för dem presterar och de bör tillhandahålla kommissionen och alla andra medlemssta ter exakt information om prestationerna. (22)I egenskap av hamnmyndigheter är medlemsstaterna skyldiga att främja säkerheten på och förhindra förore ningen av gemenskapens vatten genom att prioritera in spektion av fartyg med certifikat från organisationer som inte uppfyller de gemensamma kriterierna, och därige nom säkerställa att fartyg som seglar under tredjelands flagg inte åtnjuter en förmånligare behandling. (23)finns det inga enhetliga internationella standarder för fartygsskrov, maskineri samt el- och kon trollinstallationer som alla fartyg måste följa antingen på byggnadsstadiet eller under hela sin livstid. Sådana stan darder får fastställas i enlighet med erkända organisatio ners regler eller i enlighet med likvärdiga standarder som ska beslutas av de nationella administrationerna i enlighet med det förfarande som fastställs i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standar der och föreskrifter och beträffande föreskrifter för infor mationssamhällets tjänster (1). (24)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att fastställa åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindel ser med de organisationer som inom gemenskapen om besörjer inspektion, besiktning och certifiering av fartyg, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemssta terna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i ar tikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprin cipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (25)Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till direktiv /57/EG. Skyldigheten att införliva de oförändrade be stämmelserna följer av det direktivet. (26)Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldig heter när det gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del B. (27)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (2) uppmuntras medlemsstaterna (1) EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. (2) EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så vitt det är möjligt visar överens stämmelsen mellan direktivet och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller. (28)Åtgärder som ska följas av organisationer som utför in spektioner och utövar tillsyn av fartyg fastställs i parlamentets och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standar der för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (omarbetning) (3). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta direktiv fastställs åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindelser med de organisationer som ombesörjer in spektion, besiktning och certifiering av fartyg, för uppfyllande av de internationella konventionerna om säkerheten till sjöss och förhindrande av havsförorening, som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. Detta inkluderar utarbetandet och genomförandet av säkerhetskrav för skrov, maskineri samt el- och kontrollinstallationer på fartyg som omfattas av de inter nationella konventionerna. I detta direktiv gäller följande definitioner: a)fartyg: fartyg som omfattas av de internationella konventio nerna. b)fartyg som seglar under en medlemsstats flagg: fartyg som är registrerade i en medlemsstat och som seglar under dess flagg i enlighet med dess lagstiftning. Fartyg som inte mot svarar denna definition likställs med fartyg som seglar under tredjelands flagg. c)inspektioner och besiktningar: inspektioner och besiktningar som är obligatoriska enligt de internationella konventio nerna.