prop · GY03165d3 · 2011-09-20 00:00:00 — beskattning skall, om inte något beskattning ska, om inte något annat följer av andra eller tredje annat följer av andra eller tredje sjätte året efter utgången av det sjätte året efter utgången av det eller skatteperioden har gått ut. eller skatteperioden har gått ut. Beslut om efterbeskattning på grund av en oriktig uppgift i ett omprövningsärende eller i ett mål om betalning eller återbetalning av vägtrafikskatt får meddelas som anges i första stycket, men senast från utgången av den månad då eller domstolens beslut i ärendet eller målet fått laga kraft. (1997:483). andelagen (0000:000). skattskyldige har avlidit, ska efter- beskattningen påföras dödsboet. beskattningen påföras dödsboet. får bevilja anstånd med betalning av vägtrafikskatt om 1.den skattskyldige har begärt omprövning av eller har överklagat ett beskattningsbeslut och det är tveksamt om betalningsskyldighet kommer att gälla, eller 2.det i andra fall kan antas att den skattskyldige kommer att bli helt eller delvis befriad från skatten. Bestämmelserna i 19 kap. 6 § Bestämmelserna i 65 kap. 4 § första och tredje styckena skatte- första stycket och 7 § skatte- betalningslagen (1997:483) om förfarandelagen (0000:000) om kostnadsränta vid anstånd skall då kostnadsränta vid anstånd ska då Anståndstiden får bestämmas till längst efter den dag då beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning eller med anledning av överklagandet. Beslut enligt denna lag får, utom Beslut enligt denna lag får, utom i de fall som avses i andra stycket, i de fall som avses i andra stycket, överklagas hos allmän förvalt- överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol av den skattskyldige ningsdomstol av den skattskyldige och av det allmänna ombudet hos och av det allmänna ombudet hos om inte något annat om inte något annat följer av andra föreskrifter. följer av andra föreskrifter. sportstyrelsens beslut om vägtra- sportstyrelsens beslut om vägtra- behandling med stöd av 4 kap. 1 § behandling med stöd av 4 kap. 1 § får dock överklagas av den får dock överklagas av den skattskyldige först när beslutet har skattskyldige först när beslutet har överklagande av ett sådant beslut överklagande av ett sådant beslut innan beslutet har omprövats skall innan beslutet har omprövats ska anses som en begäran om anses som en begäran om Beslut om revision får inte föreläggande vid vite får inte Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1 Senaste lydelse 2008:1384. Om det är den skattskyldige som Om det är den skattskyldige som överklagar, skall vara handlingarna i målet överlämnats dock bestämmelserna i 2 § lagen (2003:643) om allmänt ombud hos förfarandelagen (0000:000). Det allmänna ombudet får föra talan till den skattskyldiges förmån. Ombudet har då samma behörighet som den skattskyldige. Vid en begäran av omprövning Vid en begäran om omprövning rade beslut enligt 4 kap. 1 § gäller rade beslut enligt 4 kap. 1 § gäller 6 kap. 5 och 6 §§ taxeringslagen (1990:324). delagen (0000:000). Vid överklagande av Skatte- Vid överklagande av Skatte- 4 kap. 2 § gäller 6 kap. 57 §§ 4 kap. 2 § gäller 67 kap. 1922 §§ Vid överklagande av förvalt- Vid överklagande av förvalt- beslut gäller 6 kap. 10, 14 och beslut gäller 67 kap. 26 § 1, 29 och 17 §§ taxeringslagen (1990:324). (0000:000). 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna om ersättning för kostnader för biträde i 1 kap. 8 § 5 tillämpas på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2011. 3.Bestämmelserna om ränta i 5 kap. 8 § andra stycket tillämpas på ränta som hänför sig till tid . För ränta som hänför sig till tid gäller bestämmelserna om ränta i 19 kap. skattebetalningslagen (1997:483). 4.Den nya lydelsen av 7 kap. 1 § tillämpas på vitesförlägganden som meddelas efter utgången av 2011. 2Senaste lydelse 2009:846. 3Senaste lydelse 2008:1384. 4Senaste lydelse 2009:846. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. regeringsrådet samt justitieråden Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 2.lag om redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster, 3.lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624), 4.lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69), 5.lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 6.lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter, 7.lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m., 8.lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, 9.lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., 10.lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200), 11.lag om ändring i lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor, 12.lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter, 13.lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229), 14.lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980), 15.lag om ändring i tullagen (2000:1281), 16.lag om ändring i lagen (2004:629) om trängselskatt, 17.lag om ändring i vägtrafikskattelagen (2006:227). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementssekreteraren , kammarrättsassessorn och rättssakkunniga . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Huvudförslaget i remissen gäller införandet av en skatteförfarandelag. Lagen är avsedd att ersätta lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m., taxeringslagen (1990:324), lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet, skattebetalningslagen (1997:483), lagen (1998:514) om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m., lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter, lagen (2003:643) om allmänt ombud hos , lagen (2005:1117) om deklarationsombud, lagen (2006:575) om särskild skattekontroll i vissa branscher och lagen (2007:592) om kassaregister m.m. I lagen ska också ingå förfarandebestämmelser som överförs från speciallagar som inte är avsedda att upphävas i detta sammanhang (t.ex. lagen /1991:586/ om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen /1991:591/ om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.). I samband med att gällande förfaranderegler överförs till skatteförfarandelagen görs också här och var viktiga ändringar i reglerna. En sådan ändring är att begreppen taxering och taxeringsbeslut utmönstras och över huvud inte förekommer i skatteförfarandelagen. Avsikten är att endast ska fatta ett beslut, nämligen beslut om slutlig skatt. Praktiskt sett medför detta att i ett och samma beslut ska både fastställa underlaget för att ta ut en skatt eller en avgift och bestämma storleken på skatten eller avgiften. Vidare ska det nuvarande begreppet självdeklaration ersättas med begreppet inkomstdeklaration. Termen beskattningsbeslut ska inte heller användas utan i stället uttrycket beslut om skatt. Andra ändringar av betydelse är att möjligheten att använda deklarationsombud utvidgas, att flera deklarationstidpunkter erbjuds andra juridiska personer än dödsbon, att enhetligare ränteregler och generösare anståndsregler införs och att vissa ändringar görs i fråga om skattetillägg. Vidare föreslås att möjligheten att redovisa mervärdesskatt i inkomstdeklarationen tas bort och att skattenämnderna avskaffas. Högst anmärkningsvärt är att remissen inte innehåller något förslag om hur man avser att komma till rätta med de allmänt kritiserade effekterna av tredjemansrevision och inte heller något ställningstagande i frågan om möjligheten att i ett visst fall ådöma både skattetillägg och straff. I stället utlovas att planerade utredningar ska ta sig an problemen jämte vissa andra i remissen angivna frågor. Rubrikerna är av olika slag. De kan bestå av ett eller flera enstaka ord. En rubrik kan också innehålla en fullständig mening, som ibland formulerats som en fråga. Just frågornas utformning bryter av mot texterna i övrigt. Rubriker i en lagtext är vanligtvis avsedda att underlätta för en läsare att finna vad denne söker och att få en översikt över innehållet. Rubrikerna har emellertid i lagförslaget tilldelats en uppgift som är knappast förekommande på andra rättsområden. De innehåller nämligen ofta saklig information som inte går att läsa ut av lagtexten. För att förstå innehållet i enskilda paragrafer måste en läsare mycket noggrant tillgodogöra sig rubrikernas innehåll och sedan koppla samman detta med paragrafens lydelse. Lagrådet har en gång tidigare kritiserat detta förfaringssätt på skatterättens område (prop. 2001/02:25 s. 333). Lagrådet vidhåller denna kritik här. I förslaget till skatteförfarandelag har metoden att lagstifta genom rubriker fått en omfattande utbredning. 2010/11:165 Lagrådet vill därför understryka vikten av att det i det fortsatta Bilaga 10 lagstiftningsarbetet ses till att alla viktiga förutsättningar och preciseringar verkligen kommer till uttryck i själva lagtexten och inte bara i rubriker. I modern lagstiftning har det blivit mycket vanligt att somliga bestämmelser lämnar upplysningar om att ytterligare regler på ett område eller i en fråga kan finnas i förordning eller i myndighets föreskrifter. I förslaget till skatteförfarandelag finns inga som helst sådana upplysningsbestämmelser. De har helt enkelt ansetts onödiga i sammanhanget. Det går dock inte att bortse från att sådana upplysningar kan vara värdefulla för en läsare som om inte annat kommer att förstå att det finns mer reglering i ett ämne. Jfr , Normgivningsmakten enligt regeringsform, 3 u. 1999, s. 145. I remissen föreslås också ett antal upplysningsbestämmelser avsedda att ingå i följdförfattningarna till skatteförfarandelagen. Förslaget till skatteförfarandelag speglar i stort gången av ett ärende. En sådan uppbyggnad av en förfarandelag är beprövad och har föranlett ett gott resultat i den faktiska rättstillämpningen. Se t.ex. förvaltningslagen (1986:223) och förvaltningsprocesslagen (1971:291). I de exemplifierade lagarna har föremålet varit en enhetlig ärende- eller målgrupp. Som jämförelse kan nämnas , i vilken regleras två målgrupper. Detta har resulterat i en uppdelning av reglerna med avseende på om dessa angår rättegången i tvistemål eller rättegången i brottmål, men naturligtvis finns det också partier med gemensamma bestämmelser. Skatteförfarandelagen är avsedd att i ett sammanhang innehålla regler om både direkta och indirekta skatter. Handläggningsreglerna skiljer sig avsevärt mellan inkomstskatt och mervärdesskatt, och de som berörs av reglerna tillhör oftast olika grupper av skattskyldiga. De materiella reglerna finns också i olika författningskomplex, nämligen inkomstskattelagen (1999:1229) och mervärdesskattelagen (1994:200). Under föredragningen i Lagrådet har det visat sig att det inte varit särskilt lätt att få ett fast grepp om och få en överblick över reglerna som tillhör respektive skatteform. Inom lagförslaget förekommer dessutom mycket sparsamt hänvisningar till det ställe i lagen där en viss fråga är reglerad. Utan en sådan hänvisning kan en läsare ha mycket svårt att finna det rätta stället (lagen omfattar 71 kapitel), vilket kan medföra risk för felaktig rättstillämpning. Det har därför föresvävat Lagrådets ledamöter om inte en annan disposition av lagen borde ha valts eller åtminstone övervägts. I sådana fall då skillnaden är påfallande i fråga om regleringen mellan direkta och indirekta skatter skulle en klar uppdelning dem emellan kunna underlätta rättstillämpningen. Om exakt samma bestämmelser ska gälla i en fråga finns det naturligtvis inte någon anledning att göra någon uppdelning. Det förslag till räntebestämmelser som finns i 65 kap. skiljer sig i vissa delar från utredningens förslag. Detta har medfört att departementets förslag i dessa delar inte har ingått i det material som varit föremål för sedvanlig remiss. Beredningen av ärendet kan i ovan nämnda hänseende ifrågasättas, eftersom vissa omarbetade regler inte ingått i remissförfarandet. Enligt 7 kap. 2 § regeringsformen ska vid beredningen av regeringsärenden behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Vidare ska upplysningar och yttranden i den omfattning som behövs inhämtas från kommuner. Även sammanslutningar och enskilda ska, enligt samma lagrum, ges möjlighet att yttra sig i den omfattning som behövs. Som framgår av lagtexten gäller kravet behövliga upplysningar och yttranden. Vad som kan anses vara behövligt får bedömas från fall till fall. Lagrådet har viss förståelse för att behovet av att inhämta remissinstansernas synpunkter i det aktuella fallet inte ansetts ha varit så betydande att en ny remissomgång varit nödvändig i fråga om detta enstaka kapitel. Lagrådet har haft tillgång till ett utkast till skatteförfarandeförordning. Utkastet har dock inte varit föremål för föredragning. Lagrådet har inte kunnat finna att förordningen kommer att innehålla något som går utanför ramen för vad en förordning på skatterättens område får innehålla. Inte heller i övrigt har Lagrådet något att erinra mot förordningens innehåll. Lagrådet lämnar följande synpunkter på enskilda bestämmelser i förslaget: 2 kap. 3 § I paragrafens första stycke punkterna 1 och 2 undantas vissa punktskattepliktiga varor från skatteförfarandelagens tillämpningsområde. Om ett beslut som avses i första stycket upphävs, ska dock enligt andra stycket den här lagen anses ha varit tillämplig som om beslutet aldrig hade fattats. Av ordalydelsen i andra stycket framgår inte om stycket avser både punkten 1 och punkten 2 i första stycket. Tveksamhet om innebörden uppstår eftersom ordet beslut förekommer i endast andra punkten. Såvitt Lagrådet har kunnat utröna torde syftet emellertid vara att båda punkterna ska omfattas. Om detta är en riktig tolkning föreslås att andra stycket formuleras om och därvid får följande lydelse: Om ett beslut om omhändertagande eller ett beslut om skatt som avses i första stycket upphävs, ska dock lagen anses ha varit tillämplig som om beslutet aldrig hade fattats. 3 kap. 2 § Enligt Lagrådets mening borde paragrafen ges följande lydelse: Termer och uttryck som används i denna lag har samma betydelse och Prop. tillämpningsområde som i de lagar enligt vilka en skatt eller en avgift bestäms. Bilaga 10 Detta gäller dock inte om annat anges i denna lag. 3 kap. 3 § Vad gäller tredje punkten i paragrafen bör hänvisningen till lagen om allmän löneavgift (1994:1920) avse endast 1 §, eftersom 3 § gäller det underlag varpå avgiften beräknas. 3 kap. 5 § Paragrafen är svårtillgänglig och bör därför kunna förtydligas. Lagrådet föreslår följande lydelse: Om en juridisk persons beskattningsår har en annan slutdag än , , eller gäller andra och tredje styckena. I stället för det egentliga beskattningsåret avses med beskattningsår den av följande perioder som går ut närmast efter det egentliga beskattningsåret: 1 januari31 december 1 maj30 april 1 september31 augusti. Vad nu föreskrivits gäller vid tillämpning av 28 kap. 3 § andra stycket. (se lagrådsremissen) Lagrådet understryker vikten av att det i författningskommentaren i anslutning till var och en av de i tredje stycket uppräknade bestämmelserna tydligt hänvisas till den nu aktuella bestämmelsen i 5 §. 3 kap. 6 § Den föreslagna lagtexten bör justeras bl.a. på så sätt att satsen om inte annat anges skjuts in i texten. Anledningen härtill är att en specialbestämmelse finns i 31 kap. 30 §. Paragrafen kan förslagsvis ges följande lydelse: Det som föreskrivs om svenska handelsbolag gäller, om inte annat anges, även europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG). 3 kap. 9 § Lagrådet föreslår att orden hjälp av utgår. 5 kap. 1 § Andra stycket bör enligt Lagrådets mening ges följande lydelse: Underlag för kontroll av att deklarationsskyldigheten fullgörs ska finnas tillgängligt hos ombudet. 6 kap. 2 § Av första stycket framgår att en utländsk företagare som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen ska företrädas av ett ombud. Detta ombud ska enligt fullmakt av företagaren svara för redovisningen av mervärdesskatt för den verksamhet som skattskyldigheten omfattar och i övrigt företräda företagaren i frågor som gäller mervärdesskatt. Den inom citat återgivna skrivningen torde inte tillföra något i sak och kan enligt Lagrådets mening utgå. 6 kap. 5 § Första styckets första punkt är något otydligt formulerad. Ett deklarationsombud får inte bara lämna deklaration elektroniskt utan även underteckna uppgifter i en deklaration som lämnas på sådant sätt (38 kap. 3 § andra stycket 1). Lagrådet föreslår att första styckets första punkt ges följande lydelse: 1. lämna deklaration endast på elektronisk väg, 6 kap. 7 § För att uppnå bättre överensstämmelse med rubriken till paragrafen föreslås att första meningen i paragrafen får lydelsen Den som är underårig eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § får inte godkännas som deklarationsombud. Vidare bör konkurslagens begrepp försatt i konkurs, som eljest förekommer i lagförslaget, användas i punkten 1 [jfr lagrådsremissens förslag i t.ex. 9 kap. 1 § andra stycket 3 e), 26 kap. 23 § fjärde stycket, 45 kap. 14 § tredje stycket och 69 kap. 12 § andra stycket]. 6 kap. 8 § och dess rubrik Rubriken bör på ett tydligare sätt ge vägledning om paragrafens innehåll och kan förslagsvis ges lydelsen Återkallelse av godkännande som deklarationsombud (jfr rubriken till 9 kap. 4 §). Enligt tredje punkten i paragrafen ska återkalla ett godkännande som deklarationsombud om det har visat sig att ombudet inte är lämplig för uppdraget. I 6 § föreskrivs att ska godkänna ett deklarationsombud om han eller hon kan antas vara lämplig för uppdraget. I andra stycket samma paragraf finns en uppräkning av omständigheter som särskilt ska beaktas vid lämplighetsprövningen. För att tydliggöra att prövningen enligt den aktuella punkten även ska göras med stöd av 7 § föreslås att punkten får följande lydelse: ska återkalla ett godkännande som deklarationsombud om 3.det har visat sig att ombudet inte uppfyller kraven enligt 6 och 7 §§. 7 kap. 2 § Bestämmelsen i första stycket bör förtydligas, vilket förslagsvis kan ske på följande sätt: Den som avser att bedriva näringsverksamhet och som därför ska registreras enligt 1 § ska anmäla sig för registrering hos innan näringsverksamheten påbörjas eller övertas. 7 kap. 5 § Enligt bestämmelsen får bl.a. förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt 24 §§ att lämna uppgifter som verket behöver för att kunna avgöra om någon sådan skyldighet finns. Uppgiftsskyldigheten avser således sådana fall där det ännu inte är utrett om det finns några skyldigheter som borde ha fullgjorts. För att uppnå bättre överensstämmelse med den situation som avses föreslås att paragrafen får följande lydelse: får förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt 24 §§ att fullgöra dessa. Verket får också förelägga den som inte gör en anmälan eller lämnar en underrättelse enligt 24 §§ att lämna de uppgifter som behövs för att verket ska kunna avgöra om någon sådan skyldighet finns. 7 kap. 6 § Den andra bestämmelsen i första stycket bör från språklig synpunkt formuleras på följande sätt: Om den som inte längre ska vara registrerad begär att få bli avregistrerad, ska besluta härom. 8 kap. 1 § I 1 § finns huvudregeln om att preliminär skatt ska betalas med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten. I 5 § har detta uttryckts som att den preliminära skatten stämmer bättre överens med den beräknade slutliga skatten. Lagrådet föreslår att samma begrepp används i förevarande paragraf som i 5 §, dvs. den beräknade slutliga skatten (jfr bl.a. 55 kap. 4 § andra stycket och 9 § första stycket). Regeln skulle förslagsvis kunna formuleras på följande sätt: Preliminär skatt ska betalas för beskattningsåret med belopp som så nära som möjligt motsvarar den beräknade slutliga skatten. 9 kap. 3 § I andra stycket anges att får besluta att ett godkännande för F-skatt som inte har förenats med ett villkor ska bytas ut mot ett godkännande med ett sådant villkor. Med bytas ut brukar menas att något ersätts med något annat. Det medför dock inte att det som ersätts upphör att existera. Av författningskommentaren framgår att avsikten enligt förarbetena till 4 kap. 9 § skattebetalningslagen också är att den först utfärdade F-skattsedeln inte ska behöva återkallas. Konsekvensen skulle bli att båda F-skattsedlarna finns sida vid sida, men att den sist utfärdade är den tillämpliga. Man kan fråga sig om den ursprungliga F-skattsedeln automatiskt blir gällande igen om den sist utfärdade återkallas. Enligt Lagrådets mening vore den bästa ordningen att det först utfärdade godkännandet för F-skatt återkallades när det nya utfärdades. 9 kap. 4 § Enligt första stycket andra punkten ska återkalla ett godkännande för F-skatt om förutsättningarna för godkännande för F-skatt inte är uppfyllda enligt 1 § andra stycket. I sistnämnda föreskrifter regleras hindren för godkännande. Lagrådet föreslår att detta får komma till tydligare uttryck i den aktuella punkten och att den ges följande lydelse: ska återkalla ett godkännande för F-skatt om 2.det finns hinder mot godkännande för F-skatt enligt 1 § andra stycket. 10 kap. 4 § I fråga om punkten 3 c) finns inte den hänvisning till 25 kap. 13 § 4 socialförsäkringsbalken som motsvarande bestämmelse i 5 kap. 3 § 3 c) skattebetalningslagen innehåller. Av författningskommentaren framgår inte om någon saklig ändring är åsyftad. Det anförs inte heller att hänvisningen skulle vara överflödig. 10 kap. 5 § Punkterna 1 och 3 i paragrafen avser, såvitt Lagrådet har förstått, ersättning för arbete. Detta bör framgå av ordalydelsen i lagtexten. Vidare föreslås att punkten 1 förtydligas och ges följande lydelse: Skatteavdrag ska inte göras från 1.ersättning för arbete som ett svenskt handelsbolag eller en i utlandet delägarbeskattad juridisk person betalar ut till en delägare i bolaget eller den i utlandet delägarbeskattade juridiska personen, Orden för arbete efter ersättning bör också läggas till i 68 och 10 §§. 10 kap. 11 § Enligt andra stycket krävs att ett godkännande för F-skatt åberopas skriftligen om den som tar emot ersättning för arbete är godkänd med villkor enligt 9 kap. 3 §. En utbetalare kan få uppgift om godkännande för F-skatt direkt från . Om utbetalaren har fått en sådan uppgift från är det för Lagrådet svårbegripligt att det just i de fall godkännandet är förenat med villkor skulle krävas att den som tar emot ersättningen åberopar godkännandet skriftligen. 10 kap. 13 § För att tydliggöra bestämmelsens innebörd bör texten justeras. Detta kan förslagsvis göras på följande sätt: Även om mottagaren innehar ett godkännande för F-skatt, ska skatteavdrag göras från pension, sjukpenning och annan ersättning som avses i 3 § andra stycket samt från ersättning från semesterkassa. 10 kap. 19 § Andra stycket bör förtydligas och ges följande lydelse: får besluta om undantag från skyldigheten att lämna uppgift om skatteavdragets belopp, om avdraget är lika stort som vid det närmast föregående utbetalningstillfället och beslutet inte medför väsentlig olägenhet för den skattskyldige. 11 kap. 2 § Enligt Lagrådets mening skulle definitionen bli tydligare, om texten gavs följande utformning: Med regelbunden ersättning avses sådan ersättning för arbete som gäller en bestämd tidsperiod och som betalas ut till en fysisk person vid regelbundet återkommande tillfällen. 11 kap. 4 § Uppdelningen i a) och b) i punkten 2 är enligt Lagrådets mening onödig och kan slopas. Punkten 3 innehåller en hänvisning till 57 §§. För att hänvisningen ska vara korrekt formulerad bör efter ersättning infogas eller förmån. Lagrådet föreslår mot denna bakgrund att paragrafen ges följande lydelse: I underlaget för beräkning av skatteavdrag från ersättning för arbete ska det ingå 1. kontant ersättning som en utbetalare ska göra skatteavdrag från enligt