prop · GY0370 · 2011-03-31 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: I artikel 11 i elmarknadsdirektivet finns särskilda bestämmelser om certifiering i förhållande till tredje land. Ordningen för certifiering är i dessa fall delvis en annan än den som föreskrivs i artikel 10. Bestämmelserna avser fall där personer från tredje land kan få kontroll över ett transmissionsnät eller en TSO. Av artikel 11.3 i elmarknadsdirektivet framgår bl.a. att certifiering ska Prop. 2010/11:70 vägras om det inte visas att den berörda enheten uppfyller kraven i artikel 9 i direktivet och att ett beviljande av certifiering inte kommer att äventyra en trygg energiförsörjning i medlemsstaten och gemenskapen. Bestämmelserna om certifiering i förhållande till tredje land saknar nuläget praktisk betydelse i , eftersom stamnätet ägs av staten. Det finns med andra ord inga aktörer som berörs av elmarknadsdirek- tivets krav i denna del. För att det inte ska råda någon tvekan om att har genomfört direktivet bör dock bestämmelser om tredjelands- certifiering införas. Det bör således införas bestämmelser som tar sikte på personer från tredje land eller företag som kan komma att kontrolleras av sådana per- soner. En förutsättning för certifiering ska i sådana fall vara att certifie- ringen inte äventyrar en trygg energiförsörjning i någon medlemsstat i Europeiska unionen I artikel 11.3 b finns detaljerade krav på vilka omständigheter en pröv- ningsmyndighet ska ha att ta hänsyn till. Det är lämpligt att sådana krav regleras genom förordning eller myndighetsföreskrifter snarare än i lag. Det bör således bli möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om krav för certifiering. Regeringens förslag: Om certifiering begärs av en person från tredje land eller ett företag som kontrolleras av eller kan antas komma att kontrolleras av en eller flera personer från tredje land, ska nätmyndig- heten anta ett utkast till beslut i certifieringsfrågan från det att en fullständig ansökan kom in till myndigheten. ska utan dröjsmål skicka utkastet till Europeiska kommissionen tillsammans med all relevant information i ärendet. ska begära ett yttrande från Europeiska kommis- sionen om huruvida den verksamhet som certifieringen avser uppfyller kraven på åtskilt ägande och om en certifiering kan äventyra en trygg energiförsörjning till Europeiska unionen. ska meddela ett slutligt beslut i frågan om certifie- ring från det att Europeiska kommissionen har tagit emot en begäran. Om kommissionen, när den utarbetar sitt yttrande, begär in synpunkter från byrån för samarbete mellan energi- tillsynsmyndigheter, en medlemsstat eller berörd part, ska tiden i stäl- let vara . NELGA har inte lämnat något motsvarande förslag. Remissinstanserna har inte berört frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i artikel 11 i elmarknadsdirektivet är sådana att det är nödvändigt att införa särskilda bestämmelser om förfarandet när det gäller certifiering som begärs av en person från tredje land eller ett företag som kontrolleras av eller kan Prop. 2010/11:70 antas komma att kontrolleras av en eller flera personer från tredje land. Enligt artikel 11.3 ska den nationella tillsynsmyndigheten anta ett utkast till beslut om certifiering . I artikel 11.4 före- skrivs att tillsynsmyndigheten utan dröjsmål ska anmäla beslutet till EU- kommissionen tillsammans med all relevant information beträffande beslutet. Av artikel 11.5 framgår att medlemsstaterna ska se till att den berörda nationella myndigheten, innan beslut antas om certifiering, begär ett yttrande från kommissionen om huruvida den berörda enheten upp- fyller kraven i artikel 9 och ett beviljande av certifiering kan äventyra en trygg energiförsörjning till gemenskapen. ska enligt artikel 11.6 i elmarknadsdirektivet behandla en begäran så snart den mottagits. efter det att begäran har mottagits ska kommissionen avge sitt yttrande till den nationella tillsynsmyndigheten eller, om begäran kommit från en annan utsedd behörig myndigheten, till den myndigheten. När kommissionen utarbetar sitt yttrande kan den begära in synpunkter från , berörd medlemsstat och berörda parter. Om kommissionen framställer en sådan begäran ska den ursprungliga förlängas . Om kommissionen inte har avgett något yttrande inom de aktuella tidsramarna, ska den inte anses ha några invändningar mot den nationella tillsynsmyndighetens beslut. Den nationella tillsynsmyndigheten ska enligt artikel 11.8 i elmarknadsdirektivet anta sitt slutliga beslut om certifieringen efter utgången av den period som avses i artikel 11.6. Elmarknadsdirektivets krav bör omsättas i svenska föreskrifter om förfarandet hos nätmyndigheten. Av artikel 11.8 följer att nätmyndig- heten har att meddela sitt slutliga beslut från det att har mottagit en begäran oavsett om kommissionen yttrar sig eller inte. Om kommissionen begär in synpunkter blir tiden i stället . måste mot denna bakgrund hålla sig underrättad om när kommissionen mottar begäran om yttrande och om kommissionen begär in synpunkter från m.fl. Vissa av de bestämmelser som finns i artikel 11 i elmarknadsdirektivet avseende förfarandet bör genomföras genom förordning eller myndig- hetsföreskrifter (se avsnitt 11.8). Regeringens förslag: Ett stamnätsföretag ska till nätmyndigheten anmäla omständigheter som kan leda till att en eller flera personer från tredje land får kontroll över företaget eller stamnätet. ska ompröva certifieringen efter en anmälan. Prövningen ska ske på samma sätt som vid en ansökan om en ny certi- fiering. ska återkalla en certifiering om kraven i fråga om åtskilt ägande eller försörjningstrygghet är uppfyllda. NELGA har inte lämnat något motsvarande förslag. Remissinstanserna har inte berört frågan särskilt. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- Prop. 2010/11:70 ringens. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 11.2 i elmarknadsdirek- tivet framgår att en TSO ska underrätta tillsynsmyndigheten om even- tuella omständigheter som skulle leda till att en eller flera personer från tredjeländer får kontroll över överföringssystemet eller den TSO:n. Direktivets krav bör genomföras genom bestämmelser i lag. Tillsyns- myndigheten ska efter en anmälan pröva certifieringsfrågan i enlighet med det förfarande som beskrivits i avsnitt 11.4.2. Regeringens förslag: I ett beslut om certifiering ska det anges att beslutet kan komma att ändras eller upphävas efter begäran av Euro- peiska kommissionen. NELGA:s bedömning: Det är inte förenligt med den svenska förvalt- ningslagen (1986:223) och de principer som ligger till grund för svenska förvaltningsbeslut att ändra ett beslut som gynnar en enskild när detta beslut vunnit laga kraft. Remissinstansernas synpunkter redovisas i avsnitt 14.3. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 14.3 redovisas regeringens allmänna överväganden med anledning av kraven i artikel 39 i elmarknadsdirektivet, som bl.a. innebär att ett beslut av den nationella tillsynsmyndigheten kan ändras eller upphävas på begäran av EU- kommissionen om det står i strid med de riktlinjer som avses i direktivet eller förordning (EG) nr 714/2009. I artikel 3.5 i förordning (EG) nr 714/2009 anges att Europeiska kommissionen får anta riktlinjer som beskriver förfarandet för tillämp- ningen av artikel 3.1 och 3.2. Som framgått i avsnitt 11.3 ovan gäller de aktuella bestämmelserna bl.a. förfarandet hos den nationella tillsyns- myndigheten vid en certifiering enligt artikel 10 i elmarknadsdirektivet. Av artikel 11.10 i elmarknadsdirektivet framgår att får anta riktlinjer för det förfarande som ska följas vid tillämpningen av artikel 11. Frågan om överensstämmelse med riktlinjer kan således bli aktuell när det gäller ett beslut om certifiering enligt såväl artikel 10 som artikel 11 i elmarknadsdirektivet. För att säkerställa att nätmyndigheten kan efterleva en begäran i enlighet med artikel 39 i elmarknadsdirektivet i fråga om ett sådant beslut bör det enligt regeringen i beslutet anges att det kan komma att ändras eller upphävas efter begäran av Europeiska kommissionen. Regeringens förslag: ska utöva tillsyn över att stamnätsföretag följer lagens bestämmelser. ska få meddela de förelägganden som behövs för att lagen ska följas. Ett föreläggande ska få förenas med vite. NELGA:s förslag: Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten ska meddela närmare föreskrifter om hur den löpande kontrollen av den certifierade ska genomföras. Remissinstanserna har inte berört frågan om tillsyn. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med I utkastet föreslogs att tillsynen även skulle omfatta företag som bedriver produktion av eller handel med el. Remissinstanserna: anser att det är av vikt att det finns bestämmelser om sanktioner för det fall att verksam- heten drivs utan certifiering trots att sådan bort ske. Skälen för regeringens förslag: I 12 kap. ellagen finns bestämmelser om tillsyn över efterlevnaden av lagen och föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. Med hänsyn till att det i lagråds- remissen föreslås att bestämmelserna om certifiering ska föras in i en särskild lag finns skäl att även beakta behovet av tillsyn över att stam- nätsföretag och andra berörda följer bestämmelserna i den lagen. Det kan till en början konstateras att huvuddelen av de bestämmelser som rör avgränsningen av elnätsverksamhet finns i ellagen och omfattas av tillsynsbestämmelserna där. De bestämmelser i den nya lagen om certifiering som kan motivera att det införs bestämmelser om tillsyn och sanktioner är förbudet mot att bedriva överföring av el utan certifiering och skyldigheten att anmäla ändrade förhållanden till nätmyndigheten. , bör utöva tillsyn över att stamnätsföretag följer dessa bestämmelser. En effektiv tillsyn förutsätter att nätmyndigheten kan meddela de före- lägganden som behövs för att säkerställa efterlevanden. bör kunna förenas med vite. har pekat på att det inte föreslås några särskilda sanktioner om en ansökan om certifiering inte lämnas in. Regeringen konstaterar till en början att de inte kan antas finnas något praktiskt behov av sanktioner när stamnätsföretaget är en statlig myndig- Om det blir aktuellt för en privat aktör att driva stam- nätsverksamhet i får dock förbudet mot att bedriva verksamheten utan certifiering anses utgöra tillräckligt incitament för att lämna in en Regeringens förslag: I ärenden utan anknytning till tredje land ska följande beslut av nätmyndigheten få överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol: beslut att inte bevilja certifiering, beslut att återkalla en certifiering, och beslut om förelägganden. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätt. slutliga beslut i fråga om en certifiering med anknytning till tredje land ska få överklagas hos regeringen. NELGA:s förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Remissinstanserna har inte berört frågan särskilt. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Beslut i certifieringsfrågor är av sådan karaktär att de bör kunna överkla- gas. Möjligheten att överklaga bör dock endast gälla beslut som går nät- företaget emot. I sak gäller detta beslut att inte bevilja certifiering eller att återkalla en beviljad certifiering. Även förelägganden är av sådan ingripande karaktär att de bör kunna överklagas, oavsett om de förenas med vite eller inte. Överklagande hos allmän förvaltningsdomstol Enligt 22 a § förvaltningslagen (1986:223) gäller som allmän regel att beslut av förvaltningsmyndighet överklagas hos allmän förvaltningsdom- stol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Det prövningsmyndigheten har att ta ställning till i ett certifierings- ärende utan anknytning till tredje land är framför allt om kraven på åtskilt ägande är uppfyllda. Detta är en i allt väsentligt rättslig bedömning. Det framstår därför som naturligt att en eventuell överprövning sker i dom- stol. Det saknas även i övrigt skäl att ha en annan ordning än den som anges i förvaltningslagen. När det gäller certifiering i förhållande till tredje land kan prövningen inte sägas vara av en i huvudsak rättslig natur. Av helt central betydelse är i stället frågan om vilken betydelse certifieringen har för försörjnings- tryggheten. De avvägningar som måste göras inom ramen för en sådan prövning är sådana att det bör ankomma på regeringen att pröva ett över- klagande. En rad bestämmelser i artiklarna 10 och 11 är sådana att föreskrifter i lagform varken är nödvändiga eller motiverade. Hit hör exempelvis be- stämmelser om att tillsynsmyndigheten ska underrätta i olika frågor och att tillsynsmyndighetens slutliga beslut och kommis- sionens yttrande ska offentliggöras tillsammans. Vidare bör det an- komma på tillsynsmyndigheten att i eller i samband med beslutet om certifiering ange vilka ledningar som ingår i det aktuella transmissions- nätet. Sådana aspekter av certifieringsförfarandet kan regleras i före- skrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 och 11 §§ regeringsformen. 12 Åtskillnad av distributionsnätsföretag 12.1Skyldigheten att upprätta en övervakningsplan Regeringens förslag: Skyldigheten att upprätta en övervakningsplan ska inskränkas till att avse nätföretag som ingår i samma koncern som företag som bedriver produktion av eller handel med el. NELGA:s bedömning: Överensstämmer inte med regeringens. Utred- ningen har föreslagit att kravet att upprätta övervakningsplan ska fort- sätta åligga samtliga elnätsföretag. Företag som inte är vertikalt integre- rade ska dock inte vara skyldiga att utse en övervakningsansvarig. Remissinstanserna: delar den uppfattning som framfördes i ett särskilt yttrande av experten chefsjuristen att skyldigheten för nätföretag som inte är vertikalt integrerade att upp- rätta övervakningsplan kan avskaffas då institutet knappast fyller någon funktion. har föreslagit att en enhetlig regel införs för skyldigheten att upprätta en övervakningsplan, ha en över- vakningsansvarig samt kraven på kommunikation och varumärkes- profilering. Denna gräns bör vara fler än 20 000 kunder samt att företaget är vertikalt integrerat. har vidare anfört att syftet med övervakningsplaner bör tydliggöras. Skälen för regeringens förslag Elmarknadsdirektivet innehåller krav på övervakningsplan i fråga om såväl stamnätsföretag som lokal- och regionnätsföretag (distributions- nätsföretag). I fråga om stamnätsföretag gäller kravet emellertid endast vertikalt integrerade företag. Som framgått i avsnitt 10 föreslås i propo- sitionen att det i ellagen ska föras in krav på åtskilt ägande av stamnäts- företag. Någon skyldighet enligt elmarknadsdirektivet att ålägga ett sådant företag att upprätta övervakningsplan finns därför inte. När det gäller distributionsnätsföretagen framgår kravet på över- Prop. 2010/11:70 vakningsplan av artikel 26 i elmarknadsdirektivet, som innehåller bestämmelser om åtskillnad av systemansvariga för distributions- systemet. I artikel 26.2 finns en rad bestämmelser som ska säkerställa att distributionsnätsföretag som ingår i vertikalt integrerade företag är oberoende av annan verksamhet med avseende på sin organisation och sitt beslutsfattande (s.k. funktionell åtskillnad). Av artikel 26.2 d framgår att nätföretaget ska upprätta en övervakningsplan där det anges vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerande beteende och se till att det kontrolleras att planen följs. En medlemsstat får besluta att inte tillämpa artikel 26.2 på integrerade elföretag som har mindre än 100 000 ansluta kunder eller levererar till små, enskilda system. Krav på övervakningsplan fanns även i artikel 15.2 d i direktiv /54/EG. Bestämmelserna svarade i stort mot vad som föreskrivs i artikel 26.2 d i det nya elmarknadsdirektivet. I genomfördes kraven i denna del genom 3 kap. 17 § ellagen (1997:857). I den svenska lagstiftningen har emellertid kravet på övervakningsplan utsträckts till att omfatta alla nätkoncessionshavare, oavsett om det aktuella nätföretaget ingår i samma koncern som ett företag som bedriver produktion av eller handel med el eller inte. I motiven till den nya bestämmelsen diskuterades möjligheten att utnyttja direktivets möjlighet till undantag (prop. 2004/05:62 s. 78). Regeringen konstaterade att ett undantag från bestämmelsen om åtskill- nad i förlängningen kunde innebära att konkurrensförutsättningarna på marknaden inte blev lika för samtliga företag. Mot denna bakgrund bedömde regeringen att det var viktigt att innehavare av distributions- system aktivt arbetade med att säkerställa att de i alla lägen agerade objektivt och icke-diskriminerande. Därför borde de omfattas av kravet på upprättande av övervakningsplan. Övervakningsplan för företag som inte är vertikalt integrerade De överväganden som gjordes i samband med genomförandet av direktiv /54/EG tar sålunda framför allt sikte på nätföretag som ingår i en koncern som även bedriver produktion av eller handel med el. NELGA har inte föreslagit några ändringar när det gäller själva skyldigheten att upprätta övervakningsplan. Utredningen har dock före- slagit att det nya kravet i elmarknadsdirektivet att utse en övervaknings- ansvarig ska gälla endast vertikalt integrerade företag med hänvisning till att det framstår som alltför långtgående att ålägga även icke vertikalt integrerade företag denna skyldighet. I ett särskilt yttrande har experten anfört att kravet på övervakningsplan på företag som inte är vertikalt integrerade framstår som en onödig byråkratisk överbyggnad som inte fyller någon vettig funktion. I motsats till utredningen anser han därför att kravet kan tas bort. har i sitt remissyttrande anslutit sig till denna Även Energimarknadsinspektionen har föreslagit att kravet Prop. 2010/11:70 ska gälla endast vertikalt integrerade företag. I elmarknadsdirektivet finns inget krav på att ett stamnätsföretag som är ägarmässigt åtskilt från produktions- och leveransverksamhet ska upp- rätta en övervakningsplan. Med hänsyn till de nya och strängare krav på åtskillnad som föreslås när det gäller stamnätsföretag framstår också skälen för att behålla kravet på övervakningsplan i fråga om ett sådant företag som mycket svaga. När det gäller distributionsnätföretag gäller kravet på övervakningsplan endast vertikalt integrerade företag. Den nuvarande regleringen i 3 kap. 17 § sträcker sig i detta avseende längre än kraven i såväl direktiv /54/EG som det nya elmarknadsdirektivet. Det är också tveksamt om en övervakningsplan fyller någon praktisk funktion i fråga om före- tag som inte ingår i samma koncern som ett företag som bedriver produktion av eller handel med el. Att bibehålla den nuvarande ordningen framstår mot denna bakgrund inte som förenligt med rege- ringens målsättning att det ska vara enkelt att starta, driva och äga företag i . Med hänsyn till det som har sagts bedömer regeringen att kravet på övervakningsplan endast bör omfatta vertikalt integrerade företag. har föreslagit att kravet endast ska gälla företag som har fler än 20 000 kunder. Det saknas emellertid underlag för att bedöma vilka konsekvenser en sådan nyordning skulle få för elmarknaden. Regeringens förslag: Ett nätföretag som är skyldigt att upprätta en övervakningsplan ska utse en övervakningsansvarig, som självständigt ska bevaka att planen upprättas och följs. Nätföretaget ska se till att den övervakningsansvarige har de befogenheter och tillgång till den information som krävs för att utföra uppdraget. Den övervakningsansvarige ska upprätta en rapport över de åtgärder som vidtagits enligt övervakningsplanen och ge in rapporten till nätmyndigheten. Nätföretaget ska offentliggöra rapporten. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten ska få meddela föreskrifter om utseende av övervakningsansvarig och dennes uppgifter. NELGA:s förslag: Överensstämmer i stora drag med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i har anfört att en grundläggande fråga är hur en anställd i verkligheten kan vara helt oberoende av sin arbetsgivare. De föreskrifter om den övervaknings- ansvariges ställning som avses meddela kommer i denna fråga att få stor betydelse för elnätsföretagens tillämp- ning av bestämmelserna. Företagarna har anfört att det speciellt för små företag kan vara svårt att frigöra personella resurser för dessa uppgifter, som det är dyrt att anställa ytterligare en person. Skälen för regeringens förslag: Av 3 kap. 17 § andra stycket ellagen framgår att en nätkoncessionshavare ska upprätta en rapport över de åtgärder som vidtagits enligt övervakningsplanen. Rapporten ska offentliggöras samt ges in till nätmyndigheten. I paragrafens fjärde stycke finns ett bemyndigande till regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om innehållet i övervakningsplanen och om offentliggörandet av den årliga rapporten. Elmarknadsdirektivet innebär en skärpning när det gäller de krav som ställs i fråga om övervakningsplanen. Den person eller det organ som ansvarar för att övervakningsplanen följs, den övervakningsansvarige, ska sålunda vara helt oberoende och ha tillträde till all nödvändig information om den systemansvarige för distributionssystemet och alla anknutna företag för att kunna utföra sitt uppdrag. Bestämmelserna om övervakningsplan i ellagen måste därför kompletteras för att svara mot direktivets krav. Ett nätföretag bör till en början vara skyldigt att utse en särskild person som ansvarar för att övervakningsplanen upprättas och följs. Det bör uttryckligen anges att det är den övervakningsansvarige som ska upprätta den årliga rapporten och ge in den till nätmyndigheten. När det gäller kravet att den övervakningsansvarige ska vara helt oberoende bör detta inte förstås som att det måste röra sig om en helt utomstående person. Som NELGA har noterat kan man jämföra med de personuppgiftsombud som utses enligt personuppgiftslagen (1998:204) eller det uppdrag som en internrevisor har. Kravet på oberoende medför emellertid att den övervakningsansvarige måste utföra sitt uppdrag själv- ständigt. För att det ska vara möjligt bör nätföretaget vara skyldigt att se till att den övervakningsansvarige har de befogenheter och tillgång till den information som krävs för att utföra uppdraget. För att säkerställa att den övervakningsansvarige har det oberoende som uppdraget kräver bör det vara möjligt för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten att meddela föreskrifter om utseende av övervakningsvarig och dennes uppgifter. Direktivet ger utrymme för att undanta koncerner som har färre än 100 000 anslutna elkunder från kravet att utse en självständig över- vakningsansvarig. Som Företagarna har antytt kan kravet uppfattas som betungande när det gäller små företag. Som angetts i avsnitt 12.1 föreslår emellertid regeringen att kravet på övervakningsplan ska inskränkas till att gälla endast företag som ingår i samma koncern som ett företag som bedriver produktion av eller handel med el. Att införa begränsningar när det gäller skyldigheten att utse en övervakningsansvarig skulle innebära att artikel 26.3 skulle genomföras på olika sätt i fråga om vertikalt integrerade företag beroende på storleken av den aktuella koncernen. Regeringen finner inte skäl att göra någon sådan uppdelning. Regeringen föreslår att de nya bestämmelserna om övervaknings- ansvarig införs i 3 kap. 17 a § ellagen.