prop · GY03165 · 2011-09-20 00:00:00 — För ett betydande antal av de deklarationsskyldiga är de förtryckta uppgifterna de enda uppgifter som behövs för att bestämma en riktig taxering samt besluta om pensionsgrundande inkomst och debitering av skatter och avgifter. De deklarationsskyldiga som kan taxeras endast efter de förtryckta uppgifterna behöver alltså inte lämna några kompletterande uppgifter till deklarationen. Formerna för att lämna deklaration har ändrat karaktär för dem som lämnar allmän självdeklaration. De deklarationsskyldiga som inte behöver göra några ändringar i eller tillägg till de förtryckta uppgifterna i deklarationsblanketten kan, i stället för att skriva under blanketten och skicka in den, godkänna uppgifterna via internet, telefon eller SMS. För de deklarationsskyldiga som inte ska göra några ändringar i eller tillägg till de förtryckta uppgifterna kan nuvarande deklarations- skyldighet sammanfattningsvis sägas bestå i att kontrollera de förtryckta uppgifterna och på ett eller annat sätt aktivt bekräfta dem. Med hänsyn till att tyngdpunkten i deklarationsskyldigheten för många deklarationsskyldiga har förskjutits från aktivt uppgiftslämnande till godkännande av uppgifter som andra har lämnat till , föreslår utredningen att begreppet självdeklaration ska utmönstrats. I stället används uttrycket deklarationsskyldighet för inkomst. Med deklarations- skyldighet för inkomst avses enligt utredningen skyldigheten att lämna eller godkänna de uppgifter som behövs för att bl.a. ska kunna bestämma underlag för att ta ut skatt enligt inkomstskattelagen. Uttrycket deklarera skulle definieras som lämna eller godkänna uppgifter i samband med deklarationsskyldigheten för inkomst (se betänkandet s. 93). Utredningen föreslår dock att övriga deklarationer som lämnas ska behållas i skatteförfarandelagen, såsom skattedeklaration, skalbolags- deklaration och preliminär inkomstdeklaration, se 2628 kap. SFL. I dessa kapitel används inte uttrycket deklarera, i meningen lämna eller godkänna uppgifter, utan där anges i stället att vissa uppgifter ska lämnas eller redovisas i deklarationen. Regeringen delar Förvaltningsrättens i uppfattning att begreppet självdeklaration eller något motsvarande begrepp bör användas för deklarationsskyldigheten för inkomst och att uttrycket deklarera inte bara ska begränsas till deklarationsskyldigheten för inkomst. Det är bara för vissa löntagare och pensionärer som deklarations- skyldigheten i praktiken består av en skyldighet att kontrollera att de kontrolluppgifter och andra uppgifter som har fått in från bl.a. arbetsgivare och som har förtryckts på deklarationsblanketten är Prop. 2010/11:165 korrekta och fullständiga. Om en löntagare däremot t.ex. har avyttrat aktier eller bedriver passiv näringsverksamhet består skyldigheten även av att lämna uppgifter, t.ex. redovisa beräknad kapitalvinst eller kapital- förlust respektive överskott eller underskott av passiv näringsverksamhet. Deklarationsskyldigheten för dem som ska lämna en särskild själv- deklaration består enbart av att lämna uppgifter i deklarationen. Här finns inte någon förtryckt deklaration med uppgifter som ska kontrolleras och godkännas. Övriga deklarationsskyldigheter som regleras i skatteförfarandelagen, t.ex. att lämna skattedeklarationer, regleras såsom en skyldighet att lämna deklaration. Skäl saknas att reglera aktuell skyldighet på ett annat sätt. Regeringen anser därför att förfarandet att lämna deklaration för att kunna bestämma underlag för att ta ut skatt eller avgift enligt bl.a. inkomstskattelagen ska behållas. Med att deklarera torde vidare för många innebära något mer än att bara lämna eller godkänna uppgifter. I uttrycket deklarera torde även avses en skyldighet att använda fastställt formulär, dvs. en deklarations- blankett, lämna deklaration i rätt tid och att deklarationen ska under- tecknas. Uttrycket deklarera bör vidare inte begränsas till en viss deklara- tionsskyldighet i lagen. I skatteförfarandelagen används därför inte uttrycket deklarera. Med hänsyn till att underlaget för att ta ut skatt enligt inkomstskatte- lagen är av central betydelse i självdeklarationen och att använder begreppet inkomstdeklaration i stället för självdeklaration, föreslår regeringen att begreppet självdeklaration ska utmönstras och ersättas av begreppet inkomstdeklaration. Bestämmelserna finns i 2932 kap. SFL. 11.7När fysiska personer och dödsbon ska lämna inkomstdeklaration Regeringens förslag: Det kalenderårsanknutna förfarandet för fysiska personer och dödsbon ska finnas även fortsättningsvis. De ska alltså även i fortsättningen lämna inkomstdeklaration en gång , året efter beskattningsåret. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 431 f.). Remissinstanserna: () lyfter fram att det bör vara en prioriterad arbetsuppgift för regeringen att åstadkomma en jämnare och mer utspridd arbetsbelastning för rådgivare, vilket skulle leda till såväl lägre kostnader som högre kvalitet i rådgivningen. Skälen för regeringens förslag I utredningens direktiv samlades ett antal frågor under beteckningen rullande taxering. De aktuella frågorna var om redovisning, beslut och skattebetalning skulle ske under beskattningsåret när den skattskyldige har gjort vissa avyttringar (fastighet, bostadsrätt och värdepapper), hyrt ut bostad del av år, flyttat utomlands eller avlidit. Enligt direktiven skulle sannolikt förenklingar kunna uppnås om vissa intäkter kunde taxeras redan under inkomståret. Detta gäller t.ex. vid en försäljning av en fastighet. Med en sådan ordning skulle en kapitalvinst eller kapitalförlust kunna deklareras redan i nära anslutning till försäljningen, då den skattskyldige i regel har alla nödvändiga uppgifter aktuella. I direktiven sades att det dessutom skulle göra det möjligt att debitera och kräva betalning av skatt på en kapitalvinst än . Enligt gällande regler ska exempelvis resultatet av en fastighets- försäljning som sker år 1 redovisas i självdeklara- tionen år 2. Taxeringsbeslutet fattas i många fall så sent som under och den ytterligare skatt som ska betalas på grund av försäljningen ska då inte betalas förrän år 3. Problemet med sen betalning kunde enligt direktiven även gälla skatt på vissa andra kapitalvinster, t.ex. vid försäljning av en bostadsrätt eller värdepapper. Andra situationer där det kunde vara lämpligt att fatta ett taxeringsbeslut med åtföljande beskattningsbeslut redan under be- skattningsåret kunde vara då den skattskyldige har hyrt ut bostad under endast en del av året eller då den skattskyldige har flyttat utomlands eller avlidit. Utredningen skulle undersöka om det var möjligt att införa en ordning som innebär att vissa taxeringsbeslut fattas redan under beskattningsåret och vilka beslut som kunde komma i fråga samt vad som krävs för detta när det gäller t.ex. ändrad kontrolluppgifts- och deklarationsskyldighet. Vidare skulle utredningen undersöka om den ordning som gäller för betalning av fastighetsskatt, dvs. att säljaren och köparen betalar var sin del, är den optimala eller om det skulle medföra fördelar i administrativt hänseende om hela årets fastighetsskatt betalades av en av dem. I fråga om den del av uppdraget som gällde fördelning av fastighets- skatt kan konstateras att det numera är ägaren vid ingången av året som ska betala skatten (2 § lagen [1984:1052] om statlig fastig- hetsskatt). Detsamma gäller den fastighetsavgift som ersatt stora delar av fastighetsskatten (2 § lagen [2007:1398] om fastighetsavgift). Det finns därför inte någon anledning att göra ytterligare överväganden i dessa frågor. Enligt 4 kap. 5 § första stycket LSK ska fysiska personer och dödsbon enligt huvudregeln lämna självdeklaration under taxeringsåret. Fysiska personers inkomstbeskattning är starkt knuten till Det är en för skattskyldiga och myndigheter väl inarbetad ordning att beskattningen sker med kalenderåret som utgångspunkt. 2010/11:165 Såväl de skattskyldigas som arbetsinsatser är koncen- trerade till återkommande begränsade perioder. Ur synvinkel är det en nackdel att arbetsbelastningen är ojämn och att en betydande del av arbetet måste utföras . Genom att deklaration lämnas regelbundet en gång och slutlig skatt fastställs är det lätt för de skattskyldiga att överblicka sina skyldigheter vad gäller redovisning samt betalning av skatter och avgifter. Den gällande ordningen innebär dock att kan ha gått mellan den händelse som har gett upphov till en skattepliktig inkomst, exempelvis en fastighetsförsäljning, och deklarationstidpunkten. Det kan i sig medföra att den arbetsinsats som krävs för att lämna deklaration blir större än nödvändigt. Extra arbete kan behövas för att åter sätta sig in i detaljerna kring transaktionen och ta fram underlag. Den nuvarande ordningen innebär också att det kan gå från försäljningen till skattebetalningen. En från det att inkomsten uppbärs till dess att skatten ska betalas får anses medföra risk för att likviden används till annat än skattebetalning och att skatten inte kan betalas. Ur de skattskyldigas synvinkel kan det vara en nackdel att inte få besked om de skattemässiga konsekvenserna i anslutning till att försäljningslikviden tas emot. När det gäller personer som har flyttat utomlands eller avlidit skulle det inte vara fråga om att bryta ut en del av taxeringen utan att fatta beslut om hela taxeringen tidigare. Det bör nämnas att i skatteförfarandelagen används inte termerna taxeringsbeslut och taxering. Det som ingår i taxeringsbeslutet ska i stället ingå som en del i beslutet om slutlig skatt. I efterföljande avsnitt överväger regeringen mot bakgrund av de problem som har beskrivits ovan om det för vissa situationer finns skäl att frångå den gällande kalenderårsanknutna ordningen med en deklaration året efter beskattningsåret. Regeringens förslag är dock att det kalenderårsanknutna förfarandet för fysiska personer och dödsbon ska behållas. De ska alltså även i fortsättningen lämna deklaration en gång , året efter beskattningsåret. Bestämmelsen finns i 32 kap. 1 § SFL. 11.7.2Inga förändrade regler för den sista deklarationen för den som har flyttat utomlands eller avlidit Regeringens bedömning: Den som har flyttat utomlands bör även i fortsättningen lämna deklaration året efter beskattningsåret. Detsamma bör gälla ett dödsbos deklaration för dödsåret. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 433 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Deklarationstidpunkt för den som har flyttat utomlands När en skattskyldig flyttar utomlands och inte längre ska beskattas i skulle det kunna vara en fördel om deklaration lämnades i anslutning till flyttningen och beslut om slutlig skatt fattades i anslutning härtill. Fysiska personer som har varit bosatta i är obegränsat skattskyldiga här så länge de har väsentlig anknytning till (3 kap. 3 § IL). För att avgöra om en person som har varit bosatt i har väsentlig anknytning hit ska ett flertal omständigheter beaktas (3 kap. 7 § första stycket IL). Anknytningsfrågan ska avgöras efter en helhetsbedömning av alla omständigheter i det enskilda fallet. För den som är svensk medborgare eller som under har varit bosatt i eller stadigvarande har vistats här finns en särskild bevisbörderegel som innebär att väsentlig anknytning anses föreligga om personen inte visar att han eller hon inte har en sådan anknytning. Regeln gäller från den dag då en person har rest från (3 kap. 7 § andra stycket IL). utvandrade 39 240 personer från (SCB, statistik om befolkningsförändringar 2009). Härmed avses de som avregistrerades från folkbokföringen som utvandrade. Den som kan antas under sin normala livsföring komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila utom landet under ska enligt 20 § folkbokföringslagen (1991:481) som huvudregel avregistreras från folkbokföringen. Det gäller även den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila både inom och utom landet om han eller hon med hänsyn till samtliga omständig- heter får anses ha sitt egentliga hemvist utom landet. Den som är avregistrerad från folkbokföringen som utvandrad kan alltjämt vara obegränsat skattskyldig i eftersom de två regelverken är olika. Det finns inte någon statistik på hur stor andel av de drygt 39 000 personerna från folkbokföringen avregistrerade som har brutit även de skattemässiga banden till . Det kan ifrågasättas om det är lämpligt att tidigarelägga prövningen av den skattemässiga anknytningen till . Bedömningen av om anknytningen till består kan vara svår att göra direkt i anslutning till utflyttningen. Enligt regeringens mening hanteras dessa ärenden därför bättre i det ordinarie förfarandet på samma sätt som . Deklarationstidpunkt för den som har avlidit Ett dödsbo är skattskyldigt för den dödes och dödsboets inkomster. Enligt gällande regler ska dödsboet lämna deklaration för dödsåret året efter dödsåret. Det gäller även om dödsboet har upphört redan under dödsåret. avlider ca 90 000 personer. Enligt uppskattning upphör mellan 65 000 och 68 000 dödsbon redan under dödsåret. Ett dödsbo upphör när arvskiftet sker. För dödsboets företrädare, vanligen dödsbodelägarna, skulle det vara en klar fördel att kunna slutföra även den skattemässiga hanteringen i anslutning till bouppteckningen och övriga åtgärder med anledning av Största vinster i förenkling skulle uppnås om deklaration kunde upprättas och skickas till i samband med boupp- teckningen. En enda kontakt med skulle då vara tillräcklig. Det är dock inte genomförbart eftersom dödsboet i många fall upphör först senare (när arvskifte sker eller när bouppteckningen registreras). Dödsboet har dessutom ofta inkomster, exempelvis ränteinkomster på bankmedel, även efter bouppteckningen. När boet har upphört till- kommer däremot normalt inte några fler inkomster, avkastningen på tillgångarna är då arvtagarens inkomst. Först när boet har upphört är det alltså möjligt att lämna en fullständig deklaration. Ett dödsbo får, på samma sätt som deklarationsskyldiga fysiska personer, en förtryckt deklarationsblankett. På blanketten finns uppgifter om den dödes och dödsboets inkomster och utgifter. Kontrolluppgifterna och den förtryckta deklarationsblanketten förenklar deklarationsför- farandet för den deklarationsskyldige. Det gäller kanske i särskilt hög grad för dödsbodelägare som i vissa fall helt eller delvis saknar kunskap om den dödes inkomstförhållanden. Det huvudsakliga syftet med att införa en ordning där deklaration och taxering (här beskattning) sker i närmare anslutning till att dödsboet upphör bör vara att förenkla för dödsbodelägarna. Deklaration utan stöd av kontrolluppgifter och en förtryckt deklarationsblankett skulle sanno- likt för flertalet innebära en ökad arbetsinsats för att lämna deklaration som inte kan anses uppvägas av fördelarna med en tidigarelagd tidpunkt för att lämna deklaration. En ny ordning förutsätter alltså att det är möjligt att ta fram en förtryckt blankett eller något liknande. I det följande diskuteras om det är genomförbart. Kontrolluppgifterna är enligt nuvarande ordning knutna till kalender- året och finns inte tillgängliga för förrän efter årets utgång. En första förutsättning för att det ska vara möjligt att förse dödsbo- delägare med underlag för deklarationen redan under dödsåret är därför att kontrolluppgifterna kommer in tidigare. Ett dödsfall kommer i regel till kännedom och registreras i folkbokföringssystemet inom . Från folkbokföringssystemet förs uppgiften till ett aviseringssystem kallat Navet (system för distribution av folkbokföringsuppgifter till samhället). Från Navet lämnas information till andra myndigheter. och andra myndigheter får från Navet information om dödsfall och kan härigenom exempelvis undvika utbetalning av pension till en avliden person. Det skulle vara möjligt att ålägga myndigheter att lämna kontrolluppgift till i anslutning till dödsfall. När det gäller andra kontrolluppgiftsskyldiga än myndigheter är det däremot inte möjligt att få in samtliga kontrolluppgifter i anslutning till ett dödsfall. känner inte i förväg till vem som ska lämna kontrolluppgift om det enskilda dödsboet och kan därför inte begära att få in kontrolluppgifter. Aktuell arbetsgivare känner naturligtvis till att den anställde har avlidit. Annorlunda förhåller det sig om anställningen har upphört tidigare . Banker, fondbolag och andra som lämnar kontrolluppgifter blir säkerligen i många fall informerade om dödsfallet genom dödsbodelägarnas åtgärder, men om och när det sker varierar sannolikt. Ett heltäckande kontrolluppgiftssystem är alltså inte möjligt att åstadkomma. Det är inte heller möjligt att täcka in hela tidsperioden från dödsfallet Prop. 2010/11:165 till dess dödsboet upphör. Kontrolluppgifterna skulle kunna omfatta tiden fram till dödsfallet, dvs. hela perioden under vilken den döde har haft inkomster. En redovisning av dödsboets egna inkomster förutsätter att kontrolluppgifterna lämnas när dödsboet har upphört. Det är inte genomförbart eftersom varken eller andra kontrolluppgifts- skyldiga får kännedom om när ett arvskifte sker. Dödsbodelägarna skulle alltså få komplettera deklarationsunderlaget när det gäller dödsboets inkomster. Förtryckning av deklarationsblanketter är en komplicerad process och det skulle bli orimligt dyrt för att löpande tillhandahålla förtryckta blanketter till dödsbon. En sammanställning av inkomna kontrolluppgifter skulle dock till mindre kostnader kunna tillhandahållas löpande. Enligt regeringens bedömning är det tveksamt om deklaration med stöd av en ofullständig sammanställning i anslutning till att dödsboet upphör utgör en förenkling för dödsboets företrädare jämfört med nuvarande ordning, dvs. deklaration med förtryckt blankett året efter dödsåret. Någon större förenkling kan det i vart fall inte vara fråga om. Kostnaderna skulle däremot bli avsevärda främst för banker, arbetsgivare och andra kontrolluppgiftsskyldiga. För del skulle vinsterna i form av en utjämning av arbetsbelastningen inte kunna motivera den ökade administrationen. Regeringens slutsats är mot den bakgrunden att den vanliga deklarationstidpunkten bör gälla även för ett dödsbos deklaration för dödsåret. Remissinstanserna har inte heller haft något att erinra mot utredningens bedömning. Bestämmelsen finns i 32 kap. 1 § SFL. 11.7.3Avyttring av värdepapper bör även i fortsättningen redovisas en gång varje beskattningsår Regeringens bedömning: Avyttring av värdepapper bör även i fortsättningen redovisas en gång , året efter beskattningsåret. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 437 f.). Remissinstanserna: () anser mot bakgrund av det materiella regelsystemet att det inte är en framkomlig väg med en mer utspridd redovisningsskyldighet, t.ex. eller efter varje transaktion. Inte minst det stora antalet transaktioner gör en sådan lösning omöjlig med gällande regler. FöretagarFörbundet (FF) anser att den viktigaste frågan är att införa förenklingar och Övriga remissinstanser har inte yttrat sig över denna Skälen för regeringens bedömning: Redovisningen av avyttring av värdepapper förorsakar betydande bekymmer för många skattskyldiga. Enligt en kartläggning från avseende taxering gjorde mellan av de personer som hade sålt marknads- noterade aktier fel vid sin redovisning av vinster eller förluster (SKV Rapport 2004:1). Enligt bedömning var åtminstone hälften av felen oavsiktliga. Vid utgången av ägde av befolkning aktier (pressmeddelande från och , nr 2009:51). Antalet aktieägare var alltså fler än 1,6 miljoner. Härtill kommer andra typer av värdepapper. Några uppgifter om antalet förvärv och avyttringar har regeringen inte tillgång till, men det är uppenbart att det handlar om ett mycket stort antal. Enligt kartläggning var antalet aktieaffärer omkring 4,4 miljoner . Åtgärder för att förbättra kvaliteten på de skattskyldigas redovisningar är med andra ord angelägna. Såsom LRF tar upp i sitt yttrande är redovisning i anslutning till varje enskild avyttring med hänsyn till det stora antalet avyttringar inte en tänkbar åtgärd. Även en samlad redovisning för avyttringar under en månad skulle få till följd att många skattskyldiga skulle behöva lämna ett flertal redovisningar till Skatte- verket . För vissa skattskyldiga skulle redovisning behöva ske . Det innebär merarbete för de skattskyldiga som inte är acceptabelt. Den eventuella fördel som det kan vara att redovisa i anslutning till avyttringen när de aktuella uppgifterna är tillgängliga och i färskt minne står inte i proportion till den ökade börda som ett stort antal redovisningstillfällen medför. Redan med hänsyn härtill är det enligt regeringens bedömning svårt att se redovisning i anslutning till avyttringen som en framkomlig väg för att göra beskattningen enklare och mer flexibel vad gäller värdepapper. Avslutningsvis kan konstateras att en tidigarelagd redovisning inte är en framkomlig väg för ett effektivare och enklare förfarande. FöretagarFörbundet anser att förenklingar av de materiella reglerna bör införas. Det ingår dock inte i detta lagstiftningsarbete att föreslå materiella förenklingar. 11.7.4Avyttring av privatbostad bör även i fortsättningen redovisas Regeringens bedömning: Avyttring av privatbostad bör även i fortsättningen redovisas året efter beskattningsåret. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 439 f.) Remissinstanserna: Far delar utredningens bedömning. Även () delar bedömningen att det är olämpligt att införa särskild redovisning för försäljning av fastigheter. De problem som finns torde hänföra sig till att det har gått sedan kostnader har lagts ner på fastigheten och att kvitton saknas. Problemen verkar inte vara knutna till om de skattskyldiga har haft hjälp av mäklare vid redovisningen eller inte. () anser däre- mot att det skulle vara en bra lösning att beräkningen av vinsten och deklarerandet skulle ske ganska nära avyttringen. Detta medför sannolikt att uppgiftskravet upplevs betydligt lättare att klara av som kvaliteten kan förväntas öka då det som ska redovisas är mer färskt. LRF instämmer vidare inte i utredningens slutsats att en förutsättning för att fastighetssäljaren ska uppleva en förbättring är att i Prop. 2010/11:165 princip direkt granskar redovisningen. LRF anser att ett system med rullande deklarationer, som även bör omfatta näringsfastigheter, bör införas . Skälen för regeringens bedömning Betydande problem med redovisningen Uppgiftsskyldiga som har avyttrat en privatbostad har omfattande problem med att lämna korrekta självdeklarationer. Beskattningsreglerna är komplicerade och många har tidigare aldrig eller endast ett fåtal gånger redovisat någon sådan avyttring. Skattekonsekvenserna av en avyttring kan vara avsevärda och den som gör fel kan drabbas av skatte- tillägg med betydande belopp. Det har visat sig att redovisningen ofta blir felaktig. undersökning av 600 slumpmässigt utvalda deklarationer med redovisning av försäljning av privatbostäder (småhus och bostadsrätter) visade att av de granskade redovisningarna var felaktiga. Granskarnas uppfattning var att huvuddelen av felen var oavsiktliga. Två undersökningar av redovisningar av försäljning av småhus visade att av deklara- tionerna var felaktiga. I den ena undersökningen jämfördes deklarationer som den skattskyldige hade upprättat på egen hand med deklarationer som den skattskyldige hade upprättat med hjälp av fastighetsmäklare. Någon skillnad i antalet fel mellan de två grupperna kunde inte uppmätas. Granskarna konstaterade att lagreglerna är svåra att tillämpa, vilket ökar risken för fel. Det vanligaste felet handlar om gräns- dragningen mellan förbättringsarbeten och sedvanligt underhåll. Vidare saknar många skattskyldiga kännedom om krav på att utgifter ska kunna styrkas. Även vid dessa granskningar gjordes bedömningen att de flesta felen var oavsiktliga.