prop · GY03165 · 2011-09-20 00:00:00 — Om stödet inte tas i anspråk för betalning av skatt kan det betalas ut. Utbetalningen sker dock inte automatiskt, utan först efter en begäran om utbetalning. Kommuner och landsting betalar inte skatten över skatte- kontot utan betalningen hanteras inom det särskilda kommunavräknings- systemet. Det innebär att kommuner och landsting regelmässigt har varit tvungna att begära utbetalning av det statliga stödet. Privatpersoner som inte betalar några skatter löpande vill säkerligen i de flesta fallen ha ett stöd utbetalat i så nära anslutning som möjligt till krediteringen. I sådana fall förutsätts normalt en begäran om återbetalning. Många av de stöd som har hanterats (krediterats) på skattekontot har avsett bidrag för privata kostnader, t.ex. stöd för energieffektivisering i bostadshus. En enskild näringsidkare använder sitt skattekonto till övervägande del för transaktioner direkt knutna till näringsverksamheten. Om stöd för privata kostnader krediteras närings- idkarens skattekonto, blir följden att privata transaktioner blandas med transaktioner för näringsverksamheten. Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att kreditering av stöd på skattekonto inte kan likställas med utbetalning av stöd. 19.2Fortsatt kreditering av statligt stöd på skattekontot Regeringens bedömning: Skattekontot bör även i fortsättningen kunna användas för utbetalning av statligt stöd. Inga särskilda regler bör accepteras för stöden. När kreditering på skattekonto övervägs som metod för utbetalning av statligt stöd bör effekterna av den metoden beaktas. De statliga stöd som redan betalas ut genom kreditering på skatte- kontot bör även i fortsättningen få betalas ut på det sättet. Det finns inte anledning att samla samtliga bestämmelser om kreditering av stöd på skattekontot i en enda lag. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 580). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot bedömningen. () ser positivt på att krediteringar på skattekontot har minskat i antal eftersom Prop. 2010/11:165 krediteringar på inkomstsidan på statsbudgeten är ett avsteg från brutto- redovisningsprincipen på statsbudgeten och därmed i praktiken inte omfattas av utgiftstaket. ESV anser därför att det är önskvärt att sträva efter att även avskaffa de krediteringar som sker via skattekontot. Skälen för regeringens bedömning Skattekontot bör kunna användas för utbetalning av statligt stöd Metoden att betala ut statligt stöd genom kreditering på skattekonto är inte oproblematisk. Ur betalningsmottagarnas perspektiv kan utbetalning av statligt stöd genom kreditering på skattekontot, som framgår av avsnittet ovan, inte jämställas med en direkt utbetalning. De problem som kan uppstå för en stödmottagare stödet används t.ex. för betalning av skatt i stället för att betalas ut är svåra att förstå för mottagaren av ett stöd. Att skattekontots användningsområde vidgas innebär också att det blir svårare att överblicka transaktionerna på kontot och att kontoutdragen blir svårare att förstå. Det leder i sin tur till ett ökat behov av informationsinsatser från sida. Utöver ett ökat informationsbehov har hanteringen av stöd på skatte- kontot också ställt högre krav på systemutveckling och systemunderhåll. Att hanterar utbetalningen av stödet medan en annan myndighet beslutar om stödet kan leda till missförstånd. För mottagaren av stödet kan det vara svårt att avgöra exempelvis till vilken av myndigheterna en viss fråga bör ställas. erfarenheter av utbetalning av statligt stöd genom kredi- tering på skattekontot kan ändå sammanfattas som att det är möjligt att hantera stöd på skattekontot utan att det skapar några större administra- tiva problem. Skattekontot har alltså fungerat tillfredsställande trots att den ursprungliga tanken med ett konto enbart för skatter och avgifter har luckrats upp. Det bör därför vara möjligt att använda skattekontot för utbetalning av stöd även i fortsättningen. Om utvecklingen går mot en ytterligare utbyggnad av skattekontot till ett mer allmänt betalnings- och transfereringssystem, skulle enligt Skatte- verket en total översyn av skattekontot bli nödvändig. Verkets uppfatt- ning är att förfarandereglerna måste gälla fullt ut för allt som registreras på skattekontot. Alla undantag medför att överskådligheten minskar och att risken för oförutsägbara problem ökar. Skattekontot är enligt regeringens syn först och främst till för skatte- administrationen. Det handlar om hantering av ett stort antal skatt- skyldiga och mycket stora skatte- och avgiftsbelopp. I dagens läge inbetalas sammanlagt mer än efter debitering på skattekontot. Det är därför mycket viktigt att dessa belopp hanteras på ett så säkert, snabbt och effektivt sätt som möjligt. Det viktigaste syftet med skattekontosystemet är att skapa ett enkelt upp- bördsförfarande med enhetliga regler för de skatter och avgifter som ingår i systemet. Mot den bakgrunden är det självklart att hanteringen av stöd via skattekontot inte får äventyra kontots funktion. för att använda skattekontot bör därför vara att de generella bestäm- melserna om skattekontot får gälla fullt ut även för stöden. Vid valet av hur ett stöd ska administreras bör hänsyn tas till att krediteringsmetoden är förenad med bl.a. följande effekter: avräkning mot den sammanlagda skatteskulden går före en utbetalning, de spärrar mot återbetalning som gäller enligt 18 kap. 7 § SBL (64 kap. 4 § SFL) hindrar utbetalning, och utbetalning förutsätter vanligen en begäran. Fördelen med att välja kreditering på skattekontot som utbetal- ningsmetod är att det finns ett befintligt administrativt system som kan användas. Tiden mellan beslut och införande kan därmed bli kortare än annars. Om stödmottagaren är en näringsidkare som använder skatte- kontot regelbundet kan det också vara en fördel att använda ett redan känt system för stödet, i vart fall om stödet har koppling till närings- verksamhetens skatter och avgifter. Mot fördelarna måste dock vägas de negativa effekter som skattekontots funktion kan innebära. För det fall effekterna inte bedöms vara acceptabla bör en annan utbetalningsmetod väljas. Rent allmänt kan konstateras att ju större kretsen mottagare är som kommer att behöva begära utbetalning av stödet, desto mer admini- stration uppkommer. Att stödet kan tas i anspråk för betalning av skatter och avgifter är inte särskilt kontroversiellt om stödet avser att ge en skattesubvention, medan det förefaller mer tveksamt om stödet har någon form av socialt ändamål. Ett extremt exempel skulle vara att ett bostads- bidrag eller barnbidrag inte kunde betalas ut på grund av att mottagaren har skatteskulder. Privatpersoner har typiskt sett mindre kunskap om skattekontots funktion och därför sannolikt mindre förståelse för att stödet faktiskt inte betalas ut utan i stället används för betalning av skatteskulder. Behovet av information är därmed särskilt uttalat om stöd till privatpersoner ska betalas ut genom kreditering på skattekontot. Hur effekterna av krediteringsmetoden bör värderas är emellertid ytterst en politiskt fråga som får avgöras från fall till fall. En viktig aspekt är då, som också har framhållit, att krediteringar på inkomstsidan på statsbudgeten är ett avsteg från brutto- redovisningsprincipen på statsbudgeten och därmed i praktiken inte omfattas av utgiftstaket. Fortsatt kreditering av sjöfartsstöd och stöd för nystartsjobb Skattekontot kommer, som det ser ut , att användas för utbetalning av två statliga stöd, nämligen sjöfartsstöd och stöd för nystartsjobb. konstaterar i sin utvärdering att skattekontot fungerar tillfredställande. Den bedömningen gjordes när skattekontot användes till ett betydligt större antal statliga stöd än vad som ser ut att bli fallet. Dessutom användes skattekontot då också för inbetalning av den särskilda sjukförsäkringsavgiften. Hanterings- problem för motiverar alltså inte att de fåtal stöd som redan hanteras på skattekontot lyfts ut och hanteras utanför skattekontot. Som framgår ovan finns det anledning att i varje ärende när utbetalning Prop. 2010/11:165 genom kreditering övervägs för ett statligt stöd, bedöma om de effekter som följer av en sådan utbetalningsmetod är lämpliga. Den fråga som diskuteras här är dock om det finns anledning att ändra utbetalnings- metod för de två stöd som krediteras på skattekontot. Utgångspunkten är alltså delvis en annan. Dessutom har dessa stöd samband med inbetalningen av skatt vilket talar för en hantering på skattekontot. Sjöfartsstödet och stödet för nystartsjobb är till sin storlek relaterat till mottagarens skattebetalningar. Här finns alltså en koppling till skatte- betalningen som gör att hanteringen på skattekontot framstår som naturlig. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot en fortsatt kreditering av sjöfartsstöd och stöd för nystartsjobb på skattekonto. Mot den angivna bakgrunden bedömer regeringen att nämnda stöd även i fortsättningen bör få betalas ut via skattekontot. En lag om kreditering på skattekontot? En annan fråga är om det av lagtekniska skäl vore lämpligt att samtliga bestämmelser rörande utbetalning av stöd via skattekontot samlas i en enda lag. Krediteringen av sjöfartsstöd och nystartsjobb regleras i två s.k. krediteringslagar som endast består av en respektive två paragrafer (lagen om kreditering på skattekonto av vissa stöd beslutade av arbetsmarknads- myndighet och samt lagen om kreditering på skattekonto av stimulans till arbetsgivare för nystartsjobb). Övriga bestämmelser om förutsättningar för stöd m.m. finns i förordningar (förordningen om sjöfartsstöd och förordningen om stöd för nystartsjobb). Så länge det endast rör sig om ett fåtal bestämmelser om kreditering blir vinsterna med att skapa en lag som visar samtliga krediteringar inte så stora. Regeringens bedömning är därför att det inte är motiverat av lagtekniska skäl att samla krediteringsbestämmelserna i en särskild lag. 19.3Skattekonton som inte längre används 19.3.1Möjligheterna att avsluta skattekonton Regeringens bedömning: Skattekonton som inte används och inte heller bedöms komma att användas fyller ingen funktion utan skapar bara administrativa olägenheter. Sådana skattekonton bör därför kunna avslutas. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 584 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna frå- Skälen för regeringens bedömning: ska enligt 3 kap. 5 § första stycket SBL upprätta ett skattekonto för varje person som är skattskyldig enligt skattebetalningslagen. 11 500 000 skattekonton registrerade. Motsvarande antal var Prop. 2010/11:165 9 950 000 skattekonton . har inte avslutat några skattekonton. Alla konton som en gång har upprättats finns kvar även om de inte används t.ex. på grund av att den skattskyldige har avlidit eller ett företag har upplösts genom konkurs eller likvidation. Skattekonton som inte används och inte heller bedöms komma att användas fyller ingen funktion utan skapar bara admini- strativa olägenheter. Sådana skattekonton bör därför kunna avslutas. Förutsättningen för att det ska vara möjligt är givetvis att skattekontot inte har något saldo. Förekomsten av ett skattekonto har i sig inte några självständiga effekter för den skattskyldige. I vilka situationer ett skattekonto ska upprättas eller avslutas är alltså rent administrativa frågor som inte behöver regleras i lag. Regeringen föreslår därför ingen motsvarighet till bestämmelserna i 3 kap. 5 § första och andra styckena SBL om när skattekonton ska upprättas. Det finns inte heller anledning att införa bestämmelser i lagen om när skattekonton ska avslutas. I hur stor omfattning det är möjligt att avsluta skattekonton beror på möjligheterna att låta överskott som inte har kunnats återbetalas i stället tillfalla staten och att avskriva mindre underskott som inte lämnas för indrivning och därför inte preskriberas. Det är frågor som behöver regleras i lag. Behovet av förändring av nuvarande reglering i dessa avseenden behandlas i avsnitt 21.3 (mindre underskott ska kunna falla bort) och i det följande avsnittet. 19.3.2Mindre överskott som inte har kunnat återbetalas ska tillfalla staten Regeringens förslag: Ett överskott på ett skattekonto som understiger ska tillfalla staten om inga andra registreringar än ränta har gjorts på skattekontot och ett försök att betala tillbaka beloppet har misslyckats. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 586 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att invända förslaget eftersom en sådan ordning skulle minska admi- nistration över tiden. () tillstyrker också förslaget men anser att det bör uppmärksammas att det inte är ovanligt att fastigheter finns kvar i oskiftade dödsbon som det inte händer något som föranleder kontoföring på skattekontot. då uppkomma att det därefter inträffar en situation som utlöser LRF frågar sig hur den skattskyldige då ska agera för att genom en extra skattebetalning undvika kostnadsränta. Skälen för regeringens förslag: Ett belopp som inte har kunnat betalas tillbaka till den skattskyldige tillfaller staten enligt 18 kap. 10 § andra stycket SBL. Denna bestämmelse får anses förutsätta att försök att återbetala beloppet enligt skattebetalningslagens bestäm- melser har gjorts. Det innebär att överskott på skattekonton som under- stiger i praktiken inte omfattas av bestämmelsen. Sådana belopp återbetalas nämligen bara om det finns särskilda skäl (18 kap. 7 § andra stycket SBL). För den som löpande använder sitt skattekonto är det knappast några problem att överskott inte återbetalas, det kan användas för att täcka andra skatter eller bilda ett återbetalningsbart överskott tillsammans med nya överskott och tillgodoräknad intäktsränta. Om skattekontot inte längre används kommer överskottet inte att kunna tas i anspråk för att betala skatt. Ett litet överskott kan bli kvar utan att det tillsammans med tillgodoräknad ränta kommer upp i belopp . fanns det ca 167 200 skattekonton på vilka inte några transaktioner hade förekommit , men där det fanns ett överskott. av överskotten på passiva skattekonton var . När ett skattekonto inte längre används är det inte rimligt att överskott på så obetydliga belopp som ska stå kvar på skattekontot och ränteberäknas år . Regelverket bör justeras så att sådana överskott betalas ut eller, om det inte är möjligt, tillfaller staten. Saldot på skattekontot blir då noll och kontot kan avslutas. Det innebär en administrativ fördel för . Tioårsfristen i den nuvarande bestämmelsen om belopp som inte har kunnat återbetalas valdes med tanke på att de allmänna reglerna om preskription i preskriptionslagen (1981:130) tillämpades vid återbetal- ning av skatt enligt uppbördslagen (1953:272), se prop. 1996/97:100 s. 620 f. Med hänsyn till att den bestämmelse som föreslås ska tillämpas endast på belopp som understiger , bör det vara tillräckligt med än . Enligt utredningens bedömning är en treårsperiod en lämplig avvägning mellan å ena sidan den skattskyldiges intresse av återbetalning av ett mindre belopp och å andra sidan det allmännas intresse av ett rationellt förfarande. Regeringen gör samma bedömning som utredningen. Remissinstan- serna har inte haft något att invända mot förslaget. Regeringen föreslår därför att ett överskott på ett skattekonto som är ska tillfalla staten om inga andra registreringar än ränta har gjorts på kontot och ett försök att återbetala beloppet har gjorts. Regeringen vill med hänsyn till vad har anfört understryka vikten av att inte rutinmässigt avslutar alla konton som nollställs utan vidare kontroll. Om har uppgift om att dödsboet innehar en fastighet bör skattekontot givetvis inte avslutas. Regleringen finns i 64 kap. 10 § andra och tredje styckena SFL. 19.4.1Avräkning ska i första hand göras från skatteskuld som inte har lämnats för indrivning Regeringens förslag: Den avräkningsordning som tillämpar mellan restförda och icke restförda skatteskulder ska lag- fästas genom den nya lagen. Inbetalda och andra tillgodoräknade belopp ska i första hand räknas av från den del av betalarens sammanlagda skuld för skatter och avgifter (sammanlagd skatteskuld) som inte har lämnats för indrivning och i andra hand från den del av skatteskulden som har lämnats för indrivning. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 588). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Far anser att det måste klart framgå av lagen hur avräkning ska göras. Det måste vidare vara möjligt att göra inbetalning av viss skatteskuld utan att en sådan betalning tas i anspråk för andra skatter och avgifter. Efter varje transaktion måste saldot visas och det måste också vara möjligt att löpande avläsa hur mycket preliminär skatt som har inbetalats . Alla transaktioner måste särredovisas på ett tydligt sätt. Skälen för regeringens förslag: Enligt 16 kap. 9 § SBL ska ett inbetalt belopp räknas av från den skattskyldiges sammanlagda skatte- skuld oberoende av vad den skattskyldige har begärt. I 16 kap. 10 § SBL finns det enda undantaget vilket gäller den som inte bara är betalningsskyldig för egen skatt utan också ska betala annans skatt enligt ett beslut om betalningsansvar. Regleringen ger intrycket av att det helt saknas avräkningsordning på skattekontot och att varje inbetalning räknas av mot den sammanlagda skulden för skatter och avgifter. Det är inte en helt rättvisande bild av förfarandet. I praktiken görs nämligen en uppdelning mellan den del av skulden som har lämnats till för indrivning (restförda skatteskulder och avgiftsskulder) och övriga skulder. Samtliga dessa skulder ingår i det totala skuldsaldot på skattekontot, men behandlas inte på samma sätt. Ett inbetalt belopp räknas av mot restförda skulder först efter det att övriga skulder är täckta. I likhet med utredningen och Far anser regeringen att avräknings- ordningen bör framgå av lagen. Övriga remissinstanser har inte heller haft något att invända mot detta. Att göra så stora förändringar som Far anser bör göras kan emellertid inte komma i fråga. Den grundprincip som skattekontot vilar på, dvs. att avräkning normalt ska ske mot samtliga skatter och avgifter som har debiterats på skattekontot oberoende av vad den skattskyldige har begärt bör fortfarande gälla. Regeringen anser att den avräkningsordning som tillämpas ska tillämpas även fortsättningsvis. En sådan bestämmelse om avräkning föreslås därför i 62 kap. 11 § SFL. 19.4.2Avräkningsordning för betalare som har mer än ett skattekonto Regeringens förslag: Den avräkningsordning som tillämpar för ombud för en generalrepresentation och andra företrädare som är betalningsskyldiga för någon annans skatter eller avgifter ska lagfästas genom den nya lagen. En sådan företrädare ska få bestämma om ett inbetalt belopp ska räknas av från den egna skulden eller från skulden som avser någon annans skatter eller avgifter. Andra tillgodo- räknade belopp än inbetalningar ska i första hand räknas av från skulden för den verksamhet som beloppet hör till. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 589 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I skattebetalningslagen finns ingen särskild avräkningsordning för de företrädare som är betalningsskyldiga såväl för egna som för någon annans skatter och avgifter. De aktuella företrädarna är ombud för en generalrepresentation, representant för ett enkelt bolag eller partrederi, huvudman för en mervärdesskattegrupp och skatterepresentant för en utländsk försäkringsgivare (23 kap. 33 d §§ SBL). I företrädarens sammanlagda skatteskuld ingår såväl de egna som huvudmannens skatteskulder och avgiftsskulder. Avsaknaden av en särskild reglering innebär i princip att ett inbetalt belopp enligt 16 kap. 9 § SBL ska avräknas från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld. Betalaren skulle alltså inte kunna styra en betalning till antingen de egna eller huvudmannens skulder. En sådan ordning är ohållbar och tillämpas inte i praktiken. Företrädarna har ett särskilt skattekonto för huvudmannens skatter och avgifter och styr i praktiken sina inbetalningar antingen till huvud- mannens skattekonto eller till det egna skattekontot beroende på vilka skatter eller avgifter som en inbetalning är avsedd att täcka. Härigenom avgör företrädaren om avräkning ska ske från den egna skulden eller från skulden för huvudmannens verksamhet. Det är en fungerande ordning som remissinstanserna inte har haft något att erinra mot. Regeringen föreslår därför att den kommer till uttryck i lagen. När det gäller andra tillgodoräknade belopp än inbetalningar bör en annan princip för avräkningen gälla. De belopp som avses är t.ex. belopp som krediteras skattekontot när anstånd med att betala skatt medges eller när en skatt sätts ned. I sådana fall bör avräkningen styras av om skatten avser den egna verksamheten eller huvudmannens verksamhet. Om en egen skatt sätts ned ska beloppet i första hand räknas av från skulden på det egna skattekontot. Avser beloppet i stället en skatt som hanteras på skattekontot för någon annans skatter och avgifter ska avräkning i första hand göras från skulder på detta skattekonto. Avräkningsordningen som föreslås motsvarar hur hanterar avräkningen. En sådan ordning är också en förutsättning för att de åtgärder som regeringen föreslår i avsnitt 19.5 för att minska antalet s.k. skattebyten ska få avsedd Prop. 2010/11:165 effekt även för den som har två skattekonton. Bestämmelserna finns i 62 kap. 13 § första och andra styckena SFL. 19.4.3Avräkning om en skatt eller avgift som omfattas av ackord sätts ned Regeringens förslag: En avräkningsbestämmelse för skatter och avgifter som har satts ned genom ackord ska införas genom den nya lagen. Om en skatt eller avgift som omfattas av villkor om avräkning i ett beslut om ackord sätts ned, ska det tillgodoräknade beloppet i första hand räknas av mot den skatteskuld eller avgiftsskuld som ackordet avsåg. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 590 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra Skälen för regeringens förslag: Enligt 18 kap. 7 § 3 SBL ska åter- betalning inte göras av ett belopp som behövs för betalning av en skatte- skuld efter beslut om ackord. Den situation som återbetalningsspärren tar sikte på är att skatt eller avgift som belöper på tid före ett ackordsbeslut Före skattekontoreformen försågs ackordsbeslut regelmässigt med ett villkor om att framtida nedsättning av sådan skatt eller avgift inte kommer att återbetalas utan i stället räknas av mot den fordran som har fallit bort genom ackordet så länge någon del av denna återstår. Före skattekontoreformen hanterades varje skatt och avgift för sig och en återbetalningsspärr fick då alltid effekt när en skatt eller avgift från tid före ackordet sattes ned. I skattekontomiljön leder en nedsättning av en skatt eller avgift till att skattekontot krediteras. Först om det efter en av- stämning finns ett överskott på kontot kan återbetalningsspärren aktuali- Det innebär att krediteringen i stället räknas av mot periodens samtliga debiteringar och eventuellt ingående underskott. idkare som har löpande debiteringar på skattekontot kan därmed undgå avräkning mot den ackorderade fordringen genom att låta bli att göra inbetalningar till skattekontot. Nedsättningen kommer då att räknas av mot de nya skatterna och avgifterna. Skattekontoreformen har alltså gjort att återbetalningsspärren inte är lika effektiv längre vilket i sin tur har lett till att villkor om avräkning blivit ovanliga. Skälen för att avräkna en nedsatt skatt eller avgift som avser tid före ackordsbeslutet mot den ackorderade fordringen har inte ändrats till följd Det är enligt regeringens mening alltjämt rimligt att avräkning görs.