prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — Ändringen innebär att den befintliga lydelsen Ursprunglig kapitalbas: summan av punkterna ac minus summan av punkterna ik i artikel 57 i direktiv /48/EG, ändras till Primärkapital: summan av leden a-ca minus summan av leden i, j och k i artikel 57 i direktiv /48/EG. Ändringen i artikel 12 sker med anledning av att ändringsdirektivet medför att artikel 57 i kreditinstitutsdirektivet ändras i led a samt att ett nytt led ca tillförs artikeln. Därtill har den del i befintlig artikel som anger att kommissionen ska lämna in lämpliga förslag till ändring av detta kapitel till och rådet, mist sin aktualitet och utgår därför från direktivtexten. Skälen för regeringens bedömning: Vid genomförandet av Prop. 2010/11:110 kapitalkravsdirektivet definierades inte begreppet ursprunglig kapital- bas i svensk rätt. Av 3 kap. 2 § kapitaltäckningslagen framgår vad som ska ingå i det primära kapitalet samt vad som ska räknas av från det primära kapitalet. Av 3 kap. 4 § kapitaltäckningslagen följer att andra poster efter tillstånd från får ingå i det primära kapitalet. Vidare följer av 3 kap. 57 §§ kapitaltäckningslagen att ytterligare poster ska dras av från det primära kapitalet. Begreppet primärkapital anses härigenom definierat i svensk rätt. Någon lagstiftningsåtgärd är därför inte nödvändig med anledning av begreppsändringen i kapitalkravsdirektivet. 6.6.2Kontroll av stora exponeringar Regeringens förslag: Kapitaltäckningslagens bestämmelser om stora exponeringar ska inte tillämpas på vissa värdepappersbolag. Regeringens bedömning: Övriga ändringar i kapitalkravsdirektivet avseende bevakning och kontroll av stora exponeringar ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. De har ingen erinran mot bedömningen. , FAR SRS och önskar att det klargörs att fondbolag med tillstånd till diskretionär portföljförvaltning omfattas av undantaget för värdepappersbolag. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet införs ett undantag för institut som uppfyller kraven i artikel 20.2 eller 20.3 i kapitalkravsdirektivet från att behöva tillämpa de krav som anges i kapitalkravsdirektivets artikel 28. De krav som dessa institut inte behöver leva upp till är kraven om att instituten ska övervaka och kontrollera sina stora exponeringar i enlighet med artikel 106-118 i kreditinstituts- Även kapitalkravsdirektivets artikel 30.4 ändras genom att hänvisningen till artiklarna 113(3)(i), 115(2) och 116 i kreditinstituts- direktivet ändras till hänvisning till 111.1 och 106.2 c i kreditinstituts- Därtill ändras artiklarna 31 och 32 i kapitalkravsdirektivet genom reviderad hänvisning till artiklar i kreditinstitutsdirektivet. gäller artikel 32 utgår även befintligt krav på behörig tillsynsmyndighet att uppmärksamma rådet och kommissionen om de processer som behöriga tillsynsmyndigheter tillämpar för att undvika att institut medvetet undgår ytterligare kapitalkrav i enlighet med vad som anges i Skälen för regeringens förslag och bedömning: Kapitalkravs- direktivets artiklar 20.2 och 20.3 har införlivats med svensk rätt genom 2 kap. 8 och 9 §§ kapitaltäckningslagen. Av dessa bestämmelser följer speciella regler avseende kapitalbasen för värdepappersbolag i vars verksamhet det ingår handel med finansiella instrument för egen räkning och, för värdepappersbolag som inte ägnar sig åt handel med finansiella instrument för egen räkning eller garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning Prop. 2010/11:110 av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. omfattar också fondbolag med tillstånd till diskretionär portfölj- förvaltning. Ändringarna av kapitalkravsdirektivet innebär att dessa värdepappersbolag ska undantas från tillämpningen av reglerna om stora exponeringar. Det föreslås därför att en motsvarande regel införs i kapitaltäckningslagen. Artiklarna 30.4, 31 och 32 har genomförts i svensk rätt genom föreskrifter meddelade av . De ändringar som gjorts avseende bevakning och kontroll av stora exponeringar bör liksom nu regleras genom föreskrifter. Regeringens bedömning: Ändringarna i kapitalkravsdirektivet som rör rapporteringskrav för värdepappersföretag föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Enligt ändringsdirektivet ska en ny punkt 6 avseende rapporteringskrav läggas till kapitalkravsdirektivets artikel 35. Punkt 6 innebär att värdepappersföretag ska omfattas av den enhetliga utformning, den frekvens samt de datum för rapportering som avses i artikel 74.2 i kreditinstitutsdirektivet. Enligt nuvarande lydelse omfattas endast kreditinstitut av de beräknings- och rapporteringskrav avseende miniminivå för kapitalbasen som artikel 72.2 avser. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 74.2 har genomförts i svensk rätt genom föreskrifter meddelade av . De ändringar som gjorts avseende rapporteringskrav för värdepappers- företag bör regleras genom föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringens bedömning: Den nya bestämmelsen i kapitalkravs- direktivet om att reglerna om tillsynskollegier ska vara tillämpliga på vissa värdepappersföretag ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Enligt ändringsdirektivet ska befintliga regler om tillsynssamarbete som anges i kapitalkravsdirektivets artikel 38 utökas genom att en ny punkt 3 läggs till artikeln, vilken anger att artikel 42a i kreditinstitutsdirektivet, med vissa angivna undantag ska gälla för värdepappersföretag. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 42a i kreditinstituts- direktivet bedöms rymmas inom befintlig lagstiftning, jfr avsnitt 6.3.6. 6.6.5Ändringar i bilagor till kreditinstitutsdirektivet Regeringens bedömning: Ändringarna i bilagorna till kreditinstituts- direktivet ryms inom befintlig reglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet genomförs ändringar i följande bilagor till kreditinstitutsdirektivet. Bilaga III som reglerar behandlig av motpartskreditrisker i derivatinstrument, repor, värdepappers- och råvarulån, transaktioner med lång avvecklig samt marginalutlåning. Ändringarna avser nettnings- mängder, val av metod och schablonmetoden. Bilaga V som reglerar tekniska kriterier avseende organisation och riskhantering. Ändringarna avser risker vid värdepapperisering samt likviditetsrisker. Bilaga IX som reglerar värdepapperisering. Ändringen innebär att en ny punkt läggs till avsnittet om användning av kreditvärderingsinstitut. Bilaga XI som reglerar tekniska kriterier för de behöriga myndig- heternas översyn och utvärdering. Ändringarna innebär att det införs en detaljerad beskrivning av omfattningen av de behöriga myndigheternas skyldigheter till översyn och utvärdering av kreditinstituts exponering för och hantering av likviditetsrisker. Bilaga XII som reglerar tekniska kriterier för upplysningsplikt. Ändringarna innebär att det mer detaljerat beskrivs vilka upplysningar ett kreditinstitut ska offentliggöra avseende dess kapitalbas. Skälen för regeringens bedömning: Bilaga III, avsnitten i bilaga V avseende risker i värdepapperisering och likviditetsrisker samt avsnittet om användning av kreditvärderingsinstitut i bilaga IX har genomförts i svensk rätt genom föreskrifter meddelade av . De nu aktuella ändringarna bör också regleras genom föreskrifter. Bilaga XI har genomförts i svensk rätt genom 30 § kapital- täckningsförordningen. Även de nu aktuella ändringarna bör regleras i denna förordning. Bilaga XII har genomförts genom 8 kap. 2 § kapitaltäckningslagen och föreskrifter. De ändringar som gjorts bedöms rymmas inom befintlig svensk lagreglering och någon lagstiftningsåtgärd är därför inte aktuell. 2010/76/EU, CRD III Genom ändringsdirektivet (CRD III) införs strängare och mer preciserade regler för värdepapperisering. Den finansiella krisen har visat att s.k. återvärdepapperisiering i allmänhet är förenad med större risk än värdepapperisering. Det finns därför skäl att tydligare definiera skillnad mellan värdepapperisering och återvärdepapperisering samt att ange vilka krav som ska vara förenade med denna verksamhet. Det innebär att CRD III bl.a. innehåller nya definitioner av återvärdepapperisering och återvärdepapperiseringsposition samt nya krav avseende transparens och genomlysning vid värdepapperisering. har värdepapperiserings- poster i handelslagret varit förenade med lägre kapitalkrav än poster i övrig verksamhet. Risken har ansetts vara lägre för positioner i handelslagret eftersom dessa normalt sett omsätts mer än poster i övrig verksamhet. Den finansiella krisen har bl.a. visat att vid bristande förtroende på den finansiella marknaden kan även poster i handelslagret vara mycket svåra att omsätta. Dessa poster har alltså visat sig vara förenade med en större risk för instituten än vad befintliga regler utgår från. CRD III innehåller därför även ökade kapitalkrav för värdepapperiseringspositioner i handelslagret, vilket innebär att kapital- kraven för exponeringar i handelslagret och övrig verksamhet harmoniseras. Erfarenheter har också visat på svårigheter för kreditinstitut att bedöma risken i värdepapperiseringspositioner vid tillämpning av interna modeller för beräkning av kapitalkrav. Därför införs genom CRD III även begränsningar avseende institutens möjligheter att tillämpa interna modeller på värdepapperiseringspositioner. 7.1.1Definition av återvärdepapperisering och återvärdepapperiseringspositioner Regeringens förslag: Återvärdepapperisering definieras som en värdepapperisering, i vilken den risk som är förenad med en underliggande grupp av exponeringar delas upp i delar och minst en av de underliggande exponeringarna är en värdepapperiserings- position. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: I nuvarande direktiv finns inga definitioner av återvärdepapperisering och återvärdepapperiserings- positioner. De definitioner som finns beträffande värdepapperisering i kreditinstitutsdirektivet anges i artikel 4 punkterna 36-40 och avser Prop. 2010/11:110 värdepapperisering, traditionell värdepapperisering, syntetisk värde- papperisering, tranch samt position i värdepapperisering. Genom ändringsdirektivet tillförs såväl kreditinstitutsdirektivet som kapitalkravsdirektivet definitioner avseende återvärdepapperisering och återvärdepapperisieringsposition. Detta sker genom att punkterna 40a och 40b läggs till i artikel 4 i kreditinstitutsdirektivet. Återvärde- papperisering definieras som värdepapperisering, i vilken den risk som är förenad med en underliggande grupp av exponeringar delas upp i trancher och minst en av de underliggande exponeringarna är en värdepapperiseringsposition. Återvärdepapperiseringsposition definieras som exponering mot en återvärdepapperisering. Motsvarande tillägg görs i kapitalkravsdirektivet genom en ny definition i artikel 3.1 första stycket, där ett led t läggs till. Av det nya ledet framgår att med värdepapperiseringsposition och återvärdepapperiseringsposition avses detsamma som definitionerna av dessa begrepp i kreditinstitutsdirektivet. Skälen för regeringens förslag: Genom ändringsdirektivet införs begreppet återvärdepapperisering. Detta begrepp bör definieras i kapitaltäckningslagen som en värdepapperisering i vilken den risk som är förenad med en underliggande grupp av exponeringar delas upp i delar och minst en av de underliggande exponeringarna är en värde- papperisering. Av språkliga skäl används ordet delar i stället för ordet trancher. Någon definition av återvärdepapperiseringsposition bedöms inte nödvändig att ta in i kapitaltäckningslagen. Regeringens bedömning: Möjligheten enligt kreditinstitutsdirektivet till avdrag från kapitalbasen för exponeringar genom värde- papperiseringspositioner i handelslagret ryms inom befintlig lag- reglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Artikel 57 i kreditinstitutsdirektivet anger vad som ska utgöra ett kreditinstituts icke-gruppbaserade kapitalbas och vilka avdrag som ska göras. Punkten r anger att belopp för exponeringar genom värdepapperiseringspositioner som enligt del 4 i bilaga IX ges en riskvikt på 1 beräknat på det sätt som anges i bilagan, får räknas av. För att reducera incitamenten för att ha väderpapperiseringspositioner i kapitalbasen är den maximala riskvikten på 1 angiven. Genom ändringsdirektivet görs ett tillägg i artikel 57.r för att inkludera även positioner i handelslagret. Den nya lydelsen är: "r) Beloppet för exponeringar genom värdepapperiseringspositioner som enligt detta direktiv ges en riskvikt på 1 och beloppet för exponeringar genom värdepapperiseringspositioner i handelslagret som skulle ges riskvikten 1 om de fanns i samma kreditinstituts övriga verksamhet. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 57.r i kreditinstituts- direktivet har genomförts i svensk rätt genom 3 kap. 7 § kapital- täckningslagen. Av den bestämmelsen framgår att ett institut från kapitalbasen får räkna av värdet av positioner i värdepapperisering som annars skulle ges riskvikten 1 . Härutöver har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter avseende villkoren för att räkna av poster från kapitalbasen och omfattningen av dessa poster. Det tillägg som görs i kredit- institutsdirektivet bedöms rymmas inom gällande svensk lagreglering. Någon lagstiftningsåtgärd är därför inte nödvändig för att hantera tillägget i artikel 57.r 7.1.3Minimikrav på kapitalbas för kreditrisker avseende värdepapperisering Regeringens förslag: Om ett institut som är originator eller ett medverkande institut har sålt instrument från handelslagret till ett specialföretag för värdepapperisering med följden att någon kapitalbas inte behöver innehas för den risk som är förenad med dessa instrument, ska institutet, för det fall det har gett stöd till värdepapperiseringen utöver sina avtalsmässiga förpliktelser, beräkna ett kapitalkrav för exponeringarna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: I kreditinstitutsdirektivets avsnitt 3 anges minimikrav på kapitalbas för kreditrisker. Underavsnitt 4 anger villkor som gäller för värdepapperisering. Genom ändringsdirektivet ändras artikel 101.1 i detta avsnitt till att gälla för kreditinstitut som är originator samt för medverkande kreditinstitut. Därtill görs tillägg i artikeln om att reglerna även gäller om ett medverkande institut eller ett kreditinstitutet som är originator har sålt instrument från sitt handelslager till ett specialföretag för värdepapperisering (SPV) så att följden av detta blir att ett kapitalkrav för kreditrisk inte längre behöver beräknas för dessa instrument. Ändringen syftar till att hindra att förbudet mot implicit stöd från originator eller medverkande institut ska kunna kringgås genom att handelslagret utnyttjas för sådant stöd. Den nya lydelsen av artikel 101.1 är: Ett medverkande kreditinstitut, eller ett kreditinstitut som är originator och som avseende en värdepapperisering har tillämpat artikel 95 vid beräkningen av riskvägda exponeringsbelopp eller sålt instrument från sitt handelslager till ett specialföretag för värdepapperisering (SPV) så att följden av detta blivit att det inte längre behöver inneha en kapitalbas för den risk som är förenad med dessa instrument, får inte, i syfte att minska potentiella eller faktiska förluster för investerare, ge stöd till värdepapperiseringen utöver sina avtalsmässiga förpliktelser. Skälen för regeringens förslag: Artikel 101 i kreditinstitutsdirektivet har genomförts i svensk rätt bl.a. genom 4 kap. 2 § första stycket 2 och andra stycket kapitaltäckningslagen. Av första stycket 2 framgår att ett Prop. 2010/11:110 institut som har gett stöd till en värdepapperisering utöver sina avtalsmässiga förpliktelser ska beräkna ett kapitalkrav för exponeringar som om ingen värdepapperisering skett. En motsvarande bestämmelse gäller enligt andra stycket för institut som medverkar vid värdepapperisering av ett annat instituts exponeringar. De ändringar som gjorts av artikel 101 ryms inte inom befintlig reglering. Bestämmelsen i 4 kap. 2 § kapitaltäckningslagen bör därför ändras så att det även framgår att ett institut eller ett medverkande institut som sålt instrument från handelslagret till ett SPV med följden att de inte lägre behöver beräkna ett kapitalkrav för den risk som är förenad med dessa instrument, inte får ge stöd till värdepapperiseringen utöver sina avtalsmässiga förpliktelser. 7.2Regler om rörlig ersättning Regeringens bedömning: Kreditinstitutsdirektivets regler om rörlig ersättning ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. och anser att det är tveksamt om delegation av normgivningsmakt är möjlig såvitt avser reglering av rörlig ersättning och ersättningssystem. Vidare anförs att eventuell delegation bör framgå av uttryckliga bemyndiganden. () och FTF facket för försäkring och finans anser att det bör tydliggöras att föreskrifter och allmänna råd som lämnas rörande rörlig ersättning inte påverkar arbetsmarknadens parters rätt att ingå och tillämpa kollektivavtal. Genom ändringsdirektivet införs bestämmelser om att institutens ersättningssystem, för de befattningshavare vars verksamhet har en betydande påverkan på institutets riskprofil, ska vara förenliga med och bidra till en sund och effektiv riskhantering. Den övergripande bestämmelsen kompletteras med vissa generella principer för ersättningssystemens utformning och tillämpning. Av dessa principer framgår utöver att en ersättningspolicy ska vara förenlig med sund och effektiv riskhantering att policyn inte får stå i strid med institutets långsiktiga intressen. Därtill framgår att garanterad rörlig ersättning inte är förenlig med sund riskhantering och därför normalt sett inte ska tillåtas. och värdepappersbolag ska säkerställa att den totala rörliga ersättningen inte begränsar företagets möjlighet att stärka sin kapitalbas. Behöriga myndigheter ska ha rätt att begränsa den rörliga ersättningen som andel av den totala nettoförtjänsten om denna inte är förenlig med möjligheten att bibehålla en sund kapitalbas. 2010/11:110 anges att policyn på en principiell nivå ska fastställas av institutets styrelse och vara föremål för löpande oberoende översyn. och värdepappersbolag som är betydande avseende storlek, intern organisation och som har en komplex och vidstäckt verksamhet ska därtill etablera en ersättningskommitté som en del av företagets ledningsstruktur och organisation. Därtill anges att eventuell prestations- baserad ersättning ska bygga på en kombination av individuell och kollektiv prestation samt institutets övergripande resultat. En ersättnings- policy ska vidare innefatta en balanserad avvägning mellan fast och rörlig del, inte belöna misslyckanden, innehålla möjlighet till riskjustering samt bygga på en senarelagd utbetalning vid fall av ersättning med mer betydande belopp. Utöver ovanstående, finns regler om lämnande av information avseende ersättningssystems utformning och beslutsprocessen vid dess fastställande. Behöriga myndigheter ska ha rätt att utfärda såväl kvalitativa åtgärder (föreläggande att avhjälpa vissa brister i ett ersättningssystem) som kvantitativa åtgärder (höjt kapitalkrav), och kunna vidta finansiella och icke-finansiella sanktioner i de fall som kreditinstitut eller värde- pappersbolag inte lever upp till de krav som anges i kreditinstituts- direktivet. Sanktionerna mot den som inte följer reglerna ska enligt CRD III vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Villkoren bygger på principer antagna av () samt rekommendationer beslutade av kommissionen om ersättningspolicy inom finanstjänstesektorn. FSB-principerna och kommissionens rekommendationer har redan genomförts i svensk rätt genom föreskrifter och allmänna råd FFFS 2009:6 och FFFS 2009:7. Innehållet mer i detalj Genom ändringsdirektivet kompletteras villkoren i artikel 22 med nya villkor för kontroll av ersättningspolicyer och praktisk tillämpning. Artikel 22.1 innebär att hemmedlemsstaternas behöriga myndigheter ska kräva att varje kreditinstitut har effektiva styrformer, som inkluderar en tydlig organisationsstruktur med en väl definierad, transparent och konsekvent ansvarsfördelning, effektiva metoder för att identifiera, hantera, övervaka och rapportera de risker som kreditinstitutet är, eller skulle kunna bli, exponerat för. Behörig tillsynsmyndighet ska också kräva att det finns lämpliga interna kontrollmekanismer, och sunda förfaranden för administration, redovisning och ersättningspolitik samt en ersättningspraxis som är förenlig med och främjar en sund och effektiv riskhantering. Därtill tillkommer en ny punkt (artikel 22.3) som innebär att hemmedlemsstaternas behöriga tillsynsmyndigheter ska använda den information som de fått i enlighet med de kriterier som anges i punkt 15(f) i bilaga XII del 2, för att jämföra ersättningstrender. Behöriga myndigheter ska förse CEBS med denna information. En ytterligare punkt (artikel 22.4) anger att CEBS ska säkerställa att Prop. 2010/11:110 det finns riktlinjer för sund ersättningspolicy som följer de principer som anges i punkterna 23 och 24 i bilaga V. Riktlinjerna ska också beakta de principer för en sund ersättningspolitik som anges i kommissionens rekommendation från om ersättningspolicy i den finansiella tjänstesektorn. Den europeiska värdepapperstillsynskom- mittén (CESR), ska samarbeta med CEBS för att säkerställa att det finns riktlinjer för ersättningspolitik för de kategorier av anställda som medverkar i tillhandahållande av investeringstjänster och verksamheter som anges i punkt 2 i artikel 4(1) i och rådets direktiv /39/EG10 om marknader för finansiella instrument. CEBS ska använda den information som de får från de behöriga myndigheterna i enlighet med tredje stycket i denna artikel för att jämföra praxis inom unionen. Ännu en ny punkt (artikel 22.5) innebär att hemlandstillsyns- myndigheter ska samla in information om antalet individer per kreditinstitut som har en ersättning på eller mer, vilket affärsområde det rör sig om och ersättningens huvudsakliga bestånds- delar såsom lön, rörlig ersättning, långsiktiga förmåner och pensions- avsättningar. Denna information ska vidarebefordras till CEBS som ska sammanställa informationen på en aggregerad nivå för varje medlemsstat i ett enhetligt rapporteringsformat. CEBS får utveckla vägledning för att underlätta ett enhetligt genomförande av regeln. Med anledning av att kreditinstitutsdirektivet utökas med nya villkor för rörlig ersättning har det uppstått ett behov av att i direktivet ange vad som ska avses med diskretionära pensionsförmåner. Genom ändrings- direktivet utökas därför kreditinstitutsdirektivets artikel 4 med en ny punkt 49 som anger en definition av diskretionära pensionsförmåner. Av skälen till ändringsdirektiven framgår att bestämmelserna om ersättning inte ska påverka det fulla utövandet av grundläggande rättigheter som är garanterade i fördragen, här ibland arbetsmarknads- parternas rätt att ingå och tillämpa kollektivavtal i enlighet med nationell lagstiftning och sedvana.