prop · GY03165d3 · 2011-09-20 00:00:00 — Bestämmelsen i punkten 3 kan vidare ges en bättre språklig utformning. Mot denna bakgrund föreslås att punkterna 2 och 3 får följande lydelse: 2.vilka entreprenörer som redaren ska anlita för sin verksamhet, och 3.övriga förhållanden som behöver känna till för att kunna bestämma vilka fartområden fartygen avses gå i. 34 kap. 2 § Uttrycket någon annan är alltför vagt i sammanhanget och bör bytas ut mot ett uttryck som preciserar vad som menas. Lagrådet föreslår följande lydelse av bestämmelsen: Informationsuppgifter lämnas till den deklarationsskyldige eller den kontrolluppgiftsskyldige för att denne ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Rubriken närmast före 34 kap. 6 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under Rubriken närmast före 11 kap. 5 §. Rubriken närmast före 34 kap. 7 § Ordet liknande bör föras in före förmån. 35 kap. 9 § Bestämmelsen i första stycket torde vara överflödig och kan utgå. Till följd härav föreslås att rubriken får lydelsen När en periodisk sammanställning ska ha kommit in. I andra stycket punkten 1 regleras tidpunkten då en periodisk sammanställning ska ha kommit in till , om den lämnas med hjälp av elektronisk filöverföring eller annan automatisk databehandling. Även inkomstdeklarationer får lämnas elektroniskt (se 32 kap. 2 §). Tekniken för att lämna periodiska sammanställningar torde vara densamma som för deklarationer och sättet att uttrycka det elektroniska uppgiftslämnandet bör vara enhetligt. Lagrådet föreslår att andra stycket (som då skulle bli första stycket) punkten 1 får följande lydelse: En periodisk sammanställning ska ha kommit in till senast 1.den 25 efter utgången av den period som sammanställningen avser, om den lämnas elektroniskt, eller 36 kap. 3 § Orden misskött tidigare anstånd i första stycket andra meningen kan knappast avse något annat fall än det att den ifrågavarande personen har överskridit en tidigare anståndstid. Bestämmelsen bör därför ges lydelsen: Om den som ska lämna deklarationshjälpen inte har iakttagit tidigare anstånd, får anstånd vägras. 37 kap. 2 § Enligt första stycket får förelägga den som inte har fullgjort en uppgiftsskyldighet enligt 1535 kap. att fullgöra skyldigheten. 25 kap. regleras dock inte någon skyldighet att lämna uppgifter utan där finns bestämmelser om undantag från sådan skyldighet. att ordet enligt byts ut mot orden som följer av. 37 kap. 6 § Paragrafens första stycke ersätter 3 kap. 5 § första stycket taxeringslagen och 14 kap. 3 § 1 och 2 skattebetalningslagen. anges att ett föreläggande får avse att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av handling. (s. 824 f.) innefattar en befogenhet för att förelägga någon att lämna uppgift även en befogenhet att låta föreläggandet i stället avse att visa upp en handling eller att lämna över en kopia av en handling. förslaget har därför endast upptagits att lämna uppgift. det är av betydelse att reglerna på denna punkt är tydliga och förordar därför att den nuvarande formuleringen i taxeringslagen och skattebetalningslagen, när det gäller vad ett föreläggande får avse, Vad som anförts under 2 § är också tillämpligt här. 37 kap. 9 § När det gäller andra stycket 1 hänvisas till vad som anförts under 2 §. 38 kap. 1 § Rubriktexten bör stå i pluralis (jfr texten i paragrafen) och således lyda: Av punkten 2 bör det framgå vilket slags åtagande som avses. Detta kan enklast uttryckas genom en hänvisning till den paragraf i vilken åtagandet närmare regleras, dvs. åtagande enligt 23 kap. 6 §. 38 kap. 3 § Andra stycket borde kunna formuleras på ett sätt så att vissa upprepningar undviks. Lagrådet föreslår följande lydelse av paragrafen: Uppgifter enligt 2 § ska undertecknas av den uppgiftsskyldige eller behörig ställföreträdare. Vidare får uppgifterna undertecknas av 1.ett deklarationsombud i en deklaration som lämnas elektroniskt, 2.ett ombud för en utländsk företagare i en mervärdesskattedeklaration, och 3.en dödsbodelägare, som är ombud för ett dödsbo, i boets deklaration. 39 kap. 3 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 37 kap. 2 §. Det noteras vidare att kapitelangivelsen föregås av orden bestämmelserna i. Denna teknik används inte i övriga paragrafer i skatteförfarandelagen. Det är av värde att paragraferna så långt möjligt utformas på ett enhetligt sätt. 39 kap. 9 § Lagrådet föreslår att andra stycket i paragrafen får lydelsen: Ett beslut om undantag får förenas med villkor. 39 kap. 10 § Lagrådet instämmer i regeringens åsikt att de föreskrifter som avses i paragrafen inte kan anses gälla skatt. Till följd härav föreligger inte något hinder för att delegera normgivningsrätt till regeringen i de ämnen som anges i paragrafen. har i SOU 2009:58 s. 1097 f. dock förklarat att bemyndigandet i första stycket skulle strida mot 8 kap. 7 § första stycket regeringsformen, dvs. i dess lydelse före . Anledningen skulle vara att tredje punkten i den uppräkning som paragrafen innehöll i detta stycke visserligen omfattade näringsverksamhet men absolut inte skattekontroll som det här var fråga om. Bestämmelsen i 8 kap. 7 § första stycket regeringsformen är upphävd och har inte ersatts av någon motsvarande föreskrift. Detta har medfört att området för delegeringsbara ämnen har utökats väsentligt och att det hinder som utredningen påtalat är för handen. 39 kap. 11 § Lagrådet föreslår att ordet och i punkten 1 byts ut mot eller. 39 kap. 17 § I första punkten anges att får förelägga den som ska använda kassaregister att fullgöra sina skyldigheter enligt 7 och 8 §§. I dessa paragrafer kommer det att finnas föreskrifter om vad som ska registreras i ett kassaregister och vilka krav som registret ska uppfylla. Däremot omfattar inte första punkten den skyldighet att använda kassaregister som regleras i 4 §. Lagrådet ifrågasätter om inte första punkten borde omfatta även 4 §. 41 kap. 2 § I första stycket anges i sju olika punkter för vilka syften revision får beslutas. Samtliga punkter avser kontroll av uppgiftsskyldighet. I punkterna 47 preciseras genom hänvisningar till aktuella lagrum vilken uppgiftsskyldighet som avses. Lagrådet föreslår att det görs motsvarande förtydliganden i punkterna 1 och 2. När det gäller den språkliga utformningen av ett sådant förtydligande, som avser bestämmelserna i 1535 kap., hänvisas till vad Lagrådet anfört under 37 kap. 2 §. 41 kap. 4 § I andra punkten första stycket borde tydliggöras att den möjlighet som avses i lagtexten regleras i 47 kap. 41 kap. 5 § I förtydligande syfte bör sist i andra stycket tredje punkten tilläggas i 45 kap. 16 § andra stycket. 41 kap. 6 § Paragrafen bör förtydligas i två hänseenden. I första stycket bör således till det sista ordet (verksamheten) läggas orden hos denne, och i andra stycket bör till orden risk för sabotage läggas enligt 45 kap. 2 § för att klargöra att det är fråga om ett särskilt begrepp i lagen. 41 kap. 11 § får enligt 12 § förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt 11 § att fullgöra dem. Ett sådant föreläggande får också förenas med vite. Av 11 § framgår dock inte tillräckligt tydligt vilka skyldigheter som kan åläggas den reviderade. måste givetvis preciseras vilka skyldigheter adressaten ska fullgöra. Bestämmelsen bör enligt Lagrådets mening omarbetas och förtydligas om den ska kunna ligga till grund för utfärdande av ett föreläggande. 41 kap. 12 § Enligt paragrafen får förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt 911 §§ att fullgöra dem. förelägga omfattar således inte det fallet då den reviderade inte fullgör sina skyldigheter enligt 8 § att lämna tillträde till verksamhetslokalerna. ett sådant fall får enligt författningskommentaren i stället bevissäkring Av gällande bestämmelser i 3 kap. 12 § första stycket samt 11 § andra stycket taxeringslagen följer att den som revideras ska lämna tillträde till utrymmen som huvudsakligen används i verksamheten för bl.a. inventering av kassan, granskning av lager, maskiner och Den som revideras ska vidare om möjligt ställa en ändamålsenlig arbetsplats till förfogande. Enligt 3 kap. 12 § fjärde stycket taxeringslagen får förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket att fullgöra dem. förenas med vite. Mot bakgrund av vad nu anförts uppkommer frågan om den föreslagna bestämmelsen borde omfatta även de fall som avses i remissens 8 § första stycket 2 samt 8 § tredje stycket. uppkommer beträffande första stycket punkten 1 som är helt ny (enligt gällande rätt är den som ska revideras inte skyldig att lämna tillträde till verksamhetslokalerna i förevarande fall). Någon närmare förklaring till varför förslaget avviker från gällande rätt ges inte i författningskommentaren. Frågan bör utredas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 43 kap. 1 § Enligt 3 § lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. kan rätt till ersättning föreligga för den som haft kostnader för ombud eller biträde, utredning eller annat som skäligen behövts för att ta till vara hans rätt. I lagrådsremissen föreslås den vara berättigad till ersättning som haft kostnader för biträde och skäligen har behövt biträde för att ta till vara sin rätt. Enligt författningskommentaren (s. 852) omfattar förutsättningen skäligen har behövt biträde i princip all hjälp som den enskilde har behövt för att ta till vara sin rätt. Enligt Lagrådets mening leder termen biträde i sammanhanget tanken till rättegångsbiträde (jfr 12 kap. 22 § ). Den föreslagna formuleringen kan därför uppfattas som att möjligheterna att få ersättning inskränks. Den inledande förutsättningen bör enligt Lagrådets mening formuleras på liknande sätt som i nuvarande lag. En generell förutsättning i första styckets bestämmelse är att den sökande skäligen har behövt biträde för att ta till vara sin rätt. Motsvarigheten i lagförslag finns i 40 kap. 1 och 2 §§. Utredningen har här avstått från att använda ordet skäligen med den följd att i 1 § föreskrivs att rätt till ersättning har den som i ett ärende eller mål behöver biträde för att ta till vara sin rätt och i 2 § att ersättning enbart får avse kostnader som har behövts för att ta till vara sökandens rätt. (SOU 2009:58 s. 118). Motiveringen härtill är att ordet skäligen inte kan anses tillföra något i sak. (SOU 2009:58 s. 1116 f.). Det tycks dock föreligga en viss skillnad mellan den tolkning av 3 § lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. som utredningen gör och den som görs i remissen. Hos utredningen hänförs skäligen till kostnaderna (SOU 2009:58 s. 1116), medan skäligen i remissen hänförs till behovet av biträde (kommentaren till 43 kap. 1 §). Lagrådet anser att ordet skäligen ska behållas i lagtexten men att det ska knytas till ersättningen och således inte till hjälpbehovet. Med hänsyn till det ovan anförda skulle bestämmelsen inledningsvis kunna ges följande lydelse: Den som i ett ärende eller mål har behövt ombud, biträde, utredning eller annat för att ta till vara sin rätt har efter ansökan rätt till skälig ersättning för kostnaderna om Om förslaget godtas måste vissa följdändringar göras, bl.a. i rubriken till 43 kap. Rubriken till 44 kap. Rubriken lyder: Vite. Med vite menas enbart ett penningbelopp. Om man vill avse de tvångsåtgärder (jfr avdelningens rubrik) som den enskilde förväntas komma att vidta, bör ordet vitesföreläggande användas. Rubriken till 44 kap. 3 § Rubriken lyder: Vitesförbud. Med vitesförbud menas ett med viteshot förenat förbud. Det är emellertid inte tänkt att begreppet vitesförbud ska ha denna gängse innebörd här. Avsikten är nämligen att peka ut beslut som inte får förenas med vite. För att inte missleda en läsare bör rubriken ändras, exempelvis till Förbud mot att förena ett föreläggande med vite. 44 kap. 3 § Det sätt varpå förhållandet mellan vite och straff föreslås komma att regleras bygger på ett numera närmast förlegat synsätt. Om vite inte får sättas ut om straff kan ådömas för det i föreläggandet beskrivna förfarandet, kommer beslutsmyndigheten att sakna valmöjlighet med den följd att en smidig och effektiv tillämpning av vitesinstitutet motverkas. I moderna författningar brukar innebörden av motsvarande regel vara att vite får sättas ut även om straff är stadgat, men att om så sker straff inte får ådömas. Till det anförda, se Lavin, Viteslagstiftningen, 2 u. 2010, s. 73 f. Lagrådet anser att utformningen av regeln i förevarande paragraf bör övervägas ytterligare i det fortsatta beredningsarbetet. Jfr vad nedan sägs under 50 kap. 5 §. Av de avgifter som nämns ingår skattetillägg och kontrollavgift, men inte förseningsavgift. Den omständigheten att förseningsavgift inte nämns bör innebära att vitesförelägganden och förseningsavgifter kan kumuleras. Lagrådet har svårt att finna några vägande skäl för att förseningsavgifter ska behandlas annorlunda än skattetillägg och kontrollavgifter i fråga om möjligheten att meddela vitesförelägganden. 45 kap. 2 § I första stycket bör förtydligas att det är fråga om tvångsåtgärder. Stycket kan förslagsvis ges följande lydelse: Med bevissäkring avses tvångsåtgärderna 1.revision i den reviderades verksamhetslokaler, 2.eftersökande och omhändertagande av handlingar, samt 3.försegling av lokal, förvaringsplats eller annat utrymme. 45 kap. 3 § Eftersom det i lagen kommer att finnas två slags revisioner, nämligen dels en i 41 kap., dels en i 45 kap. (bevissäkring), bör det i respektive paragraf anges vilket slags revision det är fråga om. I förevarande paragraf regleras exempelvis revision i form av bevissäkring. 45 kap. 4 § För att uppnå bättre överensstämmelse med den språkliga utformningen av 3 § föreslås att paragrafen får följande lydelse: När en revision genomförs enligt 3 §, får handlingar som behövs för revisionen eftersökas i verksamhetslokalerna och tas om hand för granskning. Om revisionen genomförs enligt 3 § 1, gäller dock första stycket bara om handlingen inte har tillhandahållits inom rimlig tid eller om det finns en påtaglig risk för sabotage. 45 kap. 5 § De situationer som paragrafen avses reglera torde vara revisioner där den som ska revideras har lämnat sitt medgivande till att revisionen genomförs i verksamhetslokalerna enligt 41 kap. 8 §. Bestämmelserna om tvångsrevision respektive s.k. samverkansrevision är svårtillgängliga. Det är därför, som Lagrådet påpekat, angeläget att det tydligt framgår av respektive paragraf vilken form av revision som avses. I det aktuella fallet bör det göras en hänvisning till 41 kap. 8 §. Vidare bör det uttryckligen framgå att den berörde ska medge att revisionen sker i verksamhetslokalerna eftersom regleringen i paragrafen inte med nödvändighet innebär att den berörde lämnar sådant tillträde. I de situationer som avses får eftersökning inte ske. För att det inte ska råda någon tvekan om i vilka fall paragrafen är tillämplig föreslås att påträffas kompletteras med eller tillhandahålls. Den grundläggande förutsättningen för att handlingarna ska få tas om hand, nämligen att de behövs för revisionen, bör vidare framgå direkt av bestämmelsens ordalydelse. Slutligen föreslås en språklig justering så att syftet med omhändertagandet av handlingarna tydligare framgår, dvs. att de ska granskas. Paragrafen kan förslagsvis ges följande lydelse: Om den reviderade har medgett att revisionen genomförs i verksamhetslokalerna enligt 41 kap. 8 §, får handlingar som påträffas eller tillhandahålls och som behövs för revisionen tas om hand för granskning. Lagrådet vill framhålla att det är osäkert om handlingar som påträffas eller som granskas (remissens lagförslag) kan bli föremål för bevissäkring (jfr definitionen av bevissäkring i 45 kap. 2 § första stycket). Frågan bör klargöras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 45 kap. 6 och 7 §§ Såvitt framkommit vid föredragningen kan paragraferna komma att tillämpas vid såväl tvångsrevisioner som samverkansrevisioner. Med hänvisning till vad som anförts ovan under 3 och 5 §§ föreslås att bestämmelserna preciseras så att det i de olika fallen klart framgår vilket slags revision som avses. Detta kan förslagsvis ske genom att bestämmelsen i 6 § inleds med orden: Om den reviderade har medgett att revisionen genomförs på någon annan plats än i verk- samhetslokalerna, får en handling..risk för sabotage. bestämmelsen i 7 § föreslås att det görs en hänvisning till en revision enligt 3 § eller 41 kap. 8 §. 45 kap. 10 § I bestämmelsen regleras vilka uppgifter som inte behöver anges i ett beslut om åtgärd enligt 9 §. I sistnämnda paragraf liksom i övriga bestämmelser i kapitlet är det språkligt sett handlingar som eftersöks och I överensstämmelse härmed föreslås att paragrafen får Om det finns särskilda skäl, behöver den som uppgifterna avser eller de handlingar som eftersöks inte anges i ett beslut om åtgärd enligt 9 §. 45 kap. 12 § Enligt Lagrådets mening bör i förtydligande syfte efter tas om hand i punkterna 13 tilläggas för granskning. I punkten 2 b) bör uttrycket det finns en befarad risk ersättas av det kan befaras föreligga risk. 45 kap. 13 § I paragrafens första stycke anges att beslut om bevissäkring enligt 3 och 69 §§ fattas av förvaltningsrätten på ansökan av granskningsledaren. Av andra stycket framgår att beslut enligt 4, 5 och 12 §§ fattas av granskningsledaren. I 3 § föreskrivs att en revision får genomföras i den reviderades verksamhetslokaler under vissa närmare angivna förutsättningar. I 69 §§ anges förutsättningarna för att handlingar ska få eftersökas och tas om hand för granskning. För tillämpning av 6 och 7 §§ förutsätts att en revision genomförs, medan 8 och 9 §§ avser eftersökning och omhändertagande av handlingar utan att revision sker. Enligt Lagrådets mening borde det tydligare framgå vad förvaltningsrättens prövning ska avse. Formuleringen av 3 och 69 §§ tyder närmast på att paragraferna reglerar genomförandet av ett beslut i stället för att ta sikte på domstolens prövning. 45 kap. 14 § Begreppet risk för sabotage definieras i 2 § andra stycket, medan någon legaldefinition av akut risk inte finns i lagtexten. begreppet motsvaras av att risken realiseras innan förvaltningsrätten kan fatta beslut. Av SOU 2009:58 s. 1183 framgår att ordet akut just syftar på det citerade uttrycket. Ordet akut, som huvudsakligen används i den medicinska terminologin och vars innebörd kan variera från fall till fall, kan knappast förmedla det intryck som torde vara avsikten. Enligt Lagrådets mening vore det bättre att behålla nuvarande uttryck i regeln. I andra stycket sista meningen bör, förutom det fall att förvaltningsrätten avslår ansökan, det fall att granskningsledaren inte gör någon ansökan tas med. Vidare bör i samma mening i likhet med remissens förslag i 46 kap. 16 § anges att handlingarna ska lämnas tillbaka och övriga insamlade uppgifter ska förstöras. Det innebär att sista meningen i stycket skulle få följande lydelse: Om granskningsledaren inte gör någon ansökan eller om förvaltningsrätten avslår ansökan, ska omhändertagna handlingar lämnas tillbaka och övriga insamlade uppgifter förstöras. Jfr förslaget under 46 kap. 16 §. Enligt paragrafens tredje stycke ska handlingarna överlämnas till konkursförvaltaren om den reviderade har försatts i konkurs när handlingarna ska lämnas tillbaka. Första och andra styckena avser dock även bestämmelsen i 8 §, dvs. handlingar som omhändertagits för granskning vid annan kontroll än revision. Av författningskommentaren framgår att det i sistnämnda fall kan vara fråga om handlingar som har efterfrågat i samband med ett kontrollbesök rörande kassaregister, t.ex. en kontrollremsa eller uppgifter från ett journalminne. Det mesta tyder på att handlingarna även i sådana fall ska lämnas tillbaka till konkursförvaltaren och inte till konkursgäldenären (jfr 69 kap. 12 §). Lagrådet föreslår i enlighet härmed att stycket får följande lydelse: Om den som beslutet om bevissäkring gäller har försatts i konkurs när handlingarna ska lämnas tillbaka, ska handlingarna överlämnas till konkursförvaltaren och den som bevissäkringen gäller underrättas om överlämnandet. Rubriken till 46 kap. 2 § Rubriken bör endast lyda: Definition. Orden och tillämpningsområde bör således tas bort. 46 kap. 6 § I paragrafen föreskrivs att betalningssäkring ska beslutas om det finns en påtaglig risk för att den som är betalningsskyldig försöker dra sig undan skyldigheten, och betalningsskyldigheten avser ett betydande belopp. Vid ställningstagandet till om det kan anses föreligga en påtaglig risk görs vanligtvis en helhetsbedömning av den betalningsskyldiges förhållanden. En sådan bedömning kan vara omfattande och innefatta såväl fall där den betalningsskyldige inte har betalat tidigare fordringar som fall där denne försökt att undgå betalningsskyldighet men inte lyckats. synsätt torde ordet försöker inte tillföra något utan kan sägas ligga i den bedömning som ska göras av om påtaglig risk kan anses föreligga. sammanhanget kan noteras att när det gäller tvångsåtgärden kvarstad enligt 15 kap. används inte ordet försöker i samband med uttrycket undandrar sig att betala skulden. Inte heller när det gäller paragrafen om förutsättningarna för beslut om bevissäkring i skatteförfarandelagen används ordet försöker i samband med uttrycket Lagrådet föreslår mot denna bakgrund att ordet försöker i Vidare föreslås att ordet ska i inledningen till paragrafen ersätts av får. 46 kap. 10 § Det bör framgå av första stycket att förvaltningsrättens prövning ska ske med tillämpning av 9 §. Lagrådet föreslår att enligt 9 § infogas efter upphävas helt eller delvis. 46 kap. 11 § Med anledning av bestämmelsen i andra stycket sista meningen bör i paragrafen tas in en uttrycklig regel om att klaganden ska beredas möjlighet att justera eller komplettera sitt ursprungliga överklagande. 46 kap. 16 § Om någon ändring i förhållande till gällande rätt inte är åsyftad (se 17 § lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter), ska och inte granskningsledaren, enligt andra stycket, föra talan De två första bestämmelserna i detta stycke bör därför förslagsvis ges följande lydelse: Om egendomen har tagits i förvar, ska och senast ansöka om betalningssäkring hos förvaltningsrätten. Om inte gör någon ansökan eller om förvaltningsrätten avslår ansökan, ska egendomen lämnas tillbaka. 47 kap. 1 § Enligt första stycket får ett föreläggande som gäller kontroll av uppgifts- eller dokumentationsskyldighet inte avse en uppgift som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § . Sistnämnda bestämmelse har språkligt utformats som beslag av handlingar och inte som beslag av uppgifter. Lagrådet föreslår att samma ordval används i den aktuella bestämmelsen genom lydelsen en uppgift i en sådan handling som. 47 kap. 5 § De begränsningar som det är fråga om bör avse rätt att använda tekniska hjälpmedel och sökbegrepp. Bestämmelsen bör därför omformuleras, vilket förslagsvis kan göras på följande sätt: Om en uppgift i en sådan upptagning som avses i 3 kap. 9 § ska undantas, får förvaltningsrätten besluta om sådana begränsningar i rätten att använda tekniska hjälpmedel och sökbegrepp som behövs för att uppgiften inte ska bli tillgänglig för . 47 kap. 6 § Lagrådet föreslår att det i paragrafen görs följande språkliga justering: Om den som vill att en uppgift eller en handling ska undantas från kontroll begär det, ska förvaltningsrätten pröva om beslut om undantag kan fattas utan att rätten granskar handlingen. 48 kap. 2 § Ordet uppgifter i bisatsen bör åsyfta både inkomstdeklaration och särskilda uppgifter i huvudsatsen. Av denna anledning bör bestämmelsen förtydligas på förslagsvis följande sätt: Den uppgiftsskyldige ska inte anses ha lämnat inkomstdeklaration eller särskilda uppgifter, om uppgifterna i deklarationen eller de särskilda uppgifterna är så bristfälliga att de uppenbarligen inte kan läggas till grund för beskattningen. 48 kap. 5 § Det är oklart vad som menas med deklarationstillfälle. Språkligt sett borde det vara det tillfälle då deklarationen upprättas. Lagrådet förmodar att det inte är detta tillfälle som avses utan det tillfälle då en deklaration kommer in till .