prop · GY03105 · 2011-03-16 00:00:00 — Den nationella domstolens fråga: Om artikel 72 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen i förening med avtalet med om fri rörlighet för personer, ska tolkas så att en kvalifikationstid för att få familjeförmån i form av inkomstrelaterad ersättning för vård av barn kan fullgöras i helhet genom arbete och försäkring i . Tillika fråga om inkomster som intjänats i med stöd av unionsbestämmelserna artiklarna 3.1 och 72 i förordning (EEG) nr 1408/71 i förening med avtalet med , kan jämställas med inhemska inkomster vid bedömning av rätt till familjeförmån i form av inkomstrelaterad ersättning för vård av barn. har anfört följande: Artikel 72 i förordning (EEG) nr 1408/71 i förening med avtalet med om fri rörlighet för personer, ska tolkas så att kvalifikationsperioder med inkomst som krävs före barnets födelse för att erhålla familjeförmån i form av inkomstrelaterad ersätt- ning för vård av barn kan fullgöras i helhet genom arbete och försäkring i . Inkomster som intjänats i kan emellertid inte med stöd av unionsbestämmelserna artiklarna 3.1 och 72 i förordningen i förening med avtalet med , jämställas med inhemska inkomster vid be- dömning av rätt till familjeförmån i form av inkomstrelaterad ersättning för vård av barn. Artikel 3.1 i förordningen ska tolkas så att en migrerande arbetstagare som är medborgare i någon medlemsstat och deras medföljande familjemedlemmar ska likabehandlas i förhållande till de socialförsäkringsförmåner som en person i har rätt till i mot- svarande situation. En person i , som inte förvärvsarbetar har inte rätt till ersättning från försäkringen som grundar sig på inkomst av för- värvsarbete. Detta innebär att det i allmänhet är tillåtet att ha en sämre behandling av de egna medborgarna än för andra EU-medborgare, s.k. omvänd diskriminering. Inte heller i avtalet i finner regeringen stöd för att inkomster som intjänats i ska jämställas med inhemska inkomster. Visserligen står det i avtalets ingress att avtalet syftar till att förverkliga fri rörlighet för personer på grundval av de bestämmelser som är tillämpliga i Europeiska gemenskapen. Enligt praxis, utgör emellertid inte likheter mellan den gällande ordalydelsen i avtalet och unionsrätten inte ett tillräckligt skäl för att till bestämmelserna i avtalet överföra unionspraxis om reglerna för de fria rörligheterna. C-309/10 (EUD 2010/214:4) mot Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft Begäran från Verwaltungsgerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Om en sådan omstruktureringsavgift som avses i artikel 11 i förordning (EG) nr 320/2006 om inrättande aven tillfällig ordning för omstrukturering av sockerindustrin i gemenskapen ska tas ut även i de fall detta innebär att ett (avsevärt) överskott uppkommer i omstruktureringsfonden. Om domstolen skulle finna att så är fallet vill den nationella domstolen med sin andra fråga få reda på om artikel 11 i förordning (EG) nr 320/2006 i så fall strider mot principen om tilldelade befogenheter, med hänvisning till att denna bestämmelse skulle kunna innebära att en allmän skatt infördes med den tillfälliga omstruktureringsavgiften som inte skulle vara begränsad till finansiering av utgifter som kommer dem som skatten avser tillgodo. har anfört följande: Artikel 11 i förordning (EEG) nr 320/2006 ska tolkas så att sådana omstruktureringsavgifter som ska fastställas enligt artikeln ska tas ut oavsett ett eventuellt slutligt överskott i om- struktureringsfonden. Det har inte framkommit några omständigheter som påverkar giltigheten av artikel 11 i förordningen. Regeringen kan inte se att uttaget av omstruktureringsavgifter enligt förordningen i detta fall skulle strida mot proportionalitetsprincipen. Det finns inte heller något som talar för att lagstiftaren hade bort förutse att det skulle ha räckt att ta ut beloppen på annat mindre ingripande sätt. det förhållandet att det i slutänden inte råder fullständig samstämmighet mellan om- struktureringsfondens inkomster och utgifter, är inte är av beskaffenhet att påverka omstruktureringsavgiftens karaktär av avgift, och inte en skatt. C-366/10 (EUD2010/238:3) , m.fl. mot The Secretary of State for Energy and Climate Change Begäran från of of and , Queens Bench Division () Den nationella domstolens fråga: Om ett antal sedvanerättsliga principer inom folkrätten samt bestämmelser i bilaterala och multilaterala konventioner och avtal (Chicagokonventionen, Open och Kyotoprotokollet) kan åberopas för att angripa lagenligheten av direktiv /87/EEG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthus- gaser inom gemenskapen, i dess lydelse enligt direktiv /101/EG, i den del som innebär att luftfartsverksamhet omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter. Om domstolen skulle finna att så är fallet, ställs frågan om direktivet mot bakgrund av ovannämnda principer och/eller bestämmelser kan ogiltigförklaras på den grund att systemet för handel med utsläppsrätter är tillämpligt på de delar av flygningar vilka äger rum utanför EU-medlemsstaternas luftrum (och därmed kränker tredjelands territoriella överhöghet över sitt luftrum eftersom det även omfattar flygsträckor som ligger utanför medlemsstaternas territorium). har anfört följande: Domstolen är förhindrad att pröva giltigheten av direktivet i förhållande till de åberopade sedvanerättsliga principerna och de konventionsbaserade reglerna. I den mån domstolen skulle anse sig kunna göra denna bedömning har det i vart fall inte framkommit någon omständighet som påverkar giltigheten av direktivet. Varken de sedvanerättsliga principerna eller de konventionsbaserade reglerna är avsedda att tillämpas direkt och på enskilda eller att ge dessa rättigheter som de med framgång kan åberopa mot stater oberoende av inställningen hos luftfartygets registreringsstat. EU är dessutom inte part i Chicagokonventionen och dess regler ingår därmed inte i unionens rättsordning vilket är en grundläggande förutsättning för att direktivets giltighet ska kunna prövas i förhållande till dem. Direktivet påverkar inte heller tredjelands luftrum, det internationella luftrummet eller tredjelands möjligheter att reglera dessa luftrum. C-371/10 (EUD2010/241:2) mot Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/ kantoor Begäran från Gerechtshof , Den nationella domstolens fråga: Om artikel 49 i EUF-fördraget angående etableringsfrihet utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken det som en följd av att ett företag flyttar sitt säte och sin verksamhet påförs en utflyttningsskatt som utan uppskov eller möjlighet att beakta senare värdeminskningar tas ut som bolagsskatt på den orealiserade kapitalvinsten av de tillgångar som bolaget har flyttat. har anfört att ett bolag på unionsrättens nuvarande utvecklings- stadium inte kan åberopa artikel 49 i EUF-fördraget i en sådan situation som är aktuell i målet i den nationella domstolen. Även om så skulle vara fallet kan bestämmelser om uttagsbeskattning av företag rättfärdigas med hänvisning till behovet av att säkerställa en välavvägd fördelning av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna och för att förebygga skatte- undandragande. Dessa slutsatser är tillämpliga i en sådan situation som är aktuell i målet i den nationella domstolen. C-461/10 (UDEUD2010/298:3) m.fl. mot (ePhone) Den nationella domstolens fråga: Om direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhanda- hållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät (datalagringsdirektivet), särskilt artiklarna 3, 4, 5 och 11, hindrar en tillämpning av en nationell bestämmelse som är införd med stöd av artikel 8 i direktiv /48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (IPRED- direktivet) och som innebär att en Internetleverantör i en civilprocess, i syfte att en viss abonnent ska kunna identifieras, föreläggs att ge en upphovsrättsinnehavare eller dennes rättsinnehavare information om vilken abonnent som av Internetleverantören tilldelats en viss IP-adress, från vilken adress intrång påstås ha skett. Förutsättning för denna fråga är att sökanden visat sannolika skäl för intrång i viss upphovsrätt samt att åtgärden är proportionell. Även fråga om svaret på den första frågan påverkas av det förhållandet att medlemsstaten inte genomfört datalagringsdirektivet trots att tiden härför har gått ut. har anfört att såväl ordalydelsen som syftet med datalagrings- direktivet ger stöd åt en tolkning som innebär att datalagringsdirektivet endast hindrar ett föreläggande att ge ut sådana uppgifter som har lagrats enbart enligt datalagringsdirektivet för syften som anges i det direktivet. Om uppgifterna har lagrats för något annat syfte utgör datalagrings- direktivet inte något hinder för att dessa lämnas ut till privata tredje män, med stöd av en nationell bestämmelse som genomför artikel 8 i IPRED- direktivet, för att dessa ska kunna väcka talan i tvistemål angående intrång i upphovsrätten. Detta gäller även i de fall samma uppgifter också har lagrats med anledning av datalagringsdirektivet. Bilaga 2 Pågående överträdelseärenden I det följande redovisas de ärenden som vid utgången av var föremål för formellt överträdelseförfarande mot . Redovis- ningen upptar under separata rubriker de ärenden som är föremål för talan vid , motiverat yttrande respektive formell under- rättelse. Redovisningen sker departementsvis. Försvarsdepartementet, och hade inga på- gående överträdelseärenden vid utgången av . a) Försenat genomförande av direktiv /24/EG (ärendenummer /1181, mål C-185/09) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /24/EG om lagring av upp- gifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller, i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om detta. anförde i svaromål att även om åtgärder för att genomföra direktivet håller på att vidtas är det riktigt att vid den för bedömningen av målet relevanta tidpunkten inte hade genomfört direktivet. Genom dom fällde för fördragsbrott. Härefter har informerat kommissionen om vilka åtgärder regeringen har vidtagit för att följa domen och anförde att ett arbete med att i svensk rätt genomföra direktivet pågick inom . Regeringen påpekade att frågan om att ålägga operatörerna en skyldighet att lagra trafikuppgifter väcker många svåra frågor där skyddet för den personliga integriteten ställs mot behovet av en effektiv brottsbekämpning, varför det finns anledning att låta genomförandet föregås av en grundlig analys. Kommissionen överlämnade en formell underrättelse enligt art. 260 i EUF-fördraget i ärendet. svarade att arbetet med att genomföra direktivet pågår inom . Svaret har sedan kompletterats med att lagrådsremiss och proposition (2010/11:46) som innehåller förslag till genomförande av direktivet har tillställts kommissionen respektive . b) Försenat genomförande av direktiv /36/EG om utnyttjande av vissa aktieägares rättigheter i börsnoterade företag (ärendenummer 2009/0481, mål C-374/10) Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt och rådets direktiv /36/EG av om utnyttjande av vissa aktieägares rättigheter i börsnoterade företag, genom att inte anta alla de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller, i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om detta. har kommissionen yrkat att domstolen ska ålägga att ersätta har i svaromål medgett kommissionens fastställelseyrkande liksom yrkandet om ersättningsskyldighet för har antagit regeringens propositioner Aktieägares rättigheter och Ny försäkringsrörelselag (2009/10:247 respektive 2009/10:246). de bestämmelser som föreslås i den sistnämnda propositionen träder i kraft, dvs. , är direktivet helt genomfört. a) Registrering av dubbelt efternamn (ärendenummer /4454) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att de svenska myndigheternas agerande att på barn som innehar dubbelt svensk-spanskt medborgarskap använda samma regel som är tillämplig på de som bara har svenskt medborgarskap utgör en diskriminering på grund av nationalitet som strider mot artikel 12 och 17 EG, enligt EU- domstolens tolkning i målet C-148/02 . Kommissionen anförde vidare att det också utgör ett hinder för dessa barn att utöva sin rätt enligt unionsrätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, vilket strider mot artikel 18 EG och direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. svarade i huvudsak följande. internationella namnrätten bygger i huvudsak på nationalitetsprincipen, vilket innebär att namnförvärv för svenska medborgare prövas av svensk myndighet enligt svensk lag. Det finns således goda möjligheter för en person med hemvist i och med medborgarskap i både och en annan medlemsstat att få ett efternamn som utgår från namnrätten i den andra staten. Mot bakgrund av kommissionens synpunkter avser emellertid regeringen att ta initiativ till en ändring av namnlagen så att personer med dubbla medborgarskap inom EU på ett enklare sätt kan få sitt utländska namn godtaget i . Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande svarade i huvudsak följande. möjligheter för en person med hemvist i och med medborgarskap i både och en annan medlemsstat att få ett efternamn som utgår från namnrätten i den andra staten. Regeringen anser därför att den svenska namnrätten inte är diskriminerande och inte heller hindrar den fria rörligheten för personer. Den svenska namnrättens reglering av efternamn och förfarandet för att ändra namn är motiverad av objektiva Med hänsyn till Patent- och registreringsverkets praxis, där undan- tag görs för barn med dubbelt medborgarskap som eftersträvar att få samma efternamn registrerat i de båda medborgarstaterna, kan den svenska namnrätten inte anses oproportionerlig på denna punkt. bakgrund av kommissionens synpunkter har dock regeringen tagit initiativ till en ändring av namnlagen så att personer med dubbla medborgarskap inom EU på ett enklare sätt kan få sitt utländska namn En särskild utredare fick i uppdrag att utarbeta ett förslag till författningsändringar. Härefter måste förslaget remitteras till berörda myndigheter och behandlas av Lagrådet innan en proposition kan överlämnas till Det innebär att författningsändringarna kan träda i kraft b) Ersättning för skäliga kostnader vid distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (ärendenummer /2142) I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin sedan tidigare framförda kritik om att det svenska genomförandet av artikel 7.1 i direktiv /65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter var felaktigt. Det som får uppfattas vara kärnan i den kritik som framfördes från kommissionen var att avräkningsregeln i distans- och hemförsäljningslagen ger utrymme för att vissa initiala moment i näringsidkarens prestation kan ersättas fullt ut och inte i proportion till den tid som förflutit när ångerrätten utövas jämfört med den tilltänkta , som tidigare bemött denna kritik med att en full kostnads- ersättning för denna slags initiala delmoment, liksom för direkta utlägg, i och för sig torde kunna rymmas inom direktivregelns ordalydelse, gav i kommissionen ett svar med följande innebörd. Med hänsyn bl.a. till intresset av ett likformigt och enhetligt nationellt genomförande inom EU och nordisk rättslikhet har regeringen inlett ett prioriterat lagstiftningsärende som syftar till att ändra den svenska lagstiftningen för att uppnå klarhet och precision om att näringsidkaren, om konsumenten utövar sin ångerrätt, enbart kan kräva att konsumenten betalar för den del aven finansiell tjänst som redan har tillhandahållits. Arbetet med detta lagstiftningsärende kommer att bedrivas skyndsamt med iakttagande av de allmänna beredningskrav som gäller för svensk Regeringens bedömning är att en lagändring i vart fall ska ha trätt i kraft . c) och rådets direktiv /48/EG av 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG (ärendenummer /0579) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte hade uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 27.1 i direktivet genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att beslutade att överlämna en proposition till som innehåller de lagregler som krävs för att genomföra direktiv /48/EG. Propositionen behandlades i och beslutade att lagarna ska träda i kraft . Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande 2010, som ska besvaras . a) vägran att utfärda ett uppehållskort (ärende- nummer 2007/4081) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 18 EG samt artiklarna 3.1, 9, 10 och 16.3 i direktiv /38/EG om unionsmed- borgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier genom att vägra att för en specifik person utfärda ett uppehållskort för en unionsmedborgares familje- medlem och genom att begära registrering i folkbokföringsregistret i enlighet med folkbokföringslagen, förutom den registrering som krävs hos i kraft av utlänningslagen samt att ställa krav som inte förutses i direktiv /38/EG. svarade i huvudsak följande. utfärdande av uppehållskort får kräva att sökanden visar upp ett giltigt pass, handlingar som styrker familjeanknytningen till EES-medborgaren, registreringsbevis eller andra handlingar som styrker att den EES-medborgare från vilken uppehållsrätten härleds har uppehållsrätt i samt, i den mån detta är en förutsättning för sökandens uppehållsrätt, handlingar som styrker att han eller hon är beroende av EES-medborgaren eller hans eller hennes make eller sambo för sin försörjning. Dessa krav är förenliga med rörlighetsdirektivet. Folkbokföringen utgör inte någon förutsättning för bedömningen av om en person har uppehållsrätt i . Folkbokföringen innebär inte heller en registrering av rätten att uppehålla sig i landet. innehåller bestämmelser om rätten att uppehålla sig i en medlemsstat och vilka administrativa formaliteter som får åläggas en unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar i samband med registrering av uppehålls- Såvitt framgår innehåller dock inte direktivet några bestämmelser om när en person kan anses bosatt i ett land eller hur bosättningen ska Utgångspunkten måste vara att rörlighetsdirektivet och syftet med direktivet inte hindrar ett land att hålla ett register över sin befolkning på det sätt som sker genom den svenska folkbokföringen eller genom någon annan motsvarande befolkningsregistrering. finns dock omedelbara beröringspunkter mellan rörlighetsdirektivet och folkbokföringen där regleringen i folkbokföringslagen naturligtvis inte får strida mot rörlighetsdirektivet. Inte heller får dessa regler begränsa möjligheterna enligt rörlighetsdirektivet att uppehålla sig i landet eller försvåra ett sådant uppehåll. Beträffande frågan om registrering av vissa unionsmedborgare både hos , i fråga om uppehållsrätt, och hos , vad gäller folkbokföring samt formerna för dessa registreringsförfaranden, har en översyn inletts av såväl folkbokförings- lagen som utlänningslagen. Syftet med översynen är att ytterligare anpassa regelverken i de båda lagarna så att de inte ska kunna ifrågasättas De eventuella ändringar av folkbokförings- lagen som kan komma att krävas beräknas tidigast kunna träda i kraft den En departementspromemoria om utlänningslagens förenlig- het med rörlighetsdirektivet beräknas kunna slutföras under första a) Bilaterala investeringsskyddsavtal (ärendenummer /2055, mål C- 249/06) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att , genom att inte vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter med artiklarna 57.2, 59 och 60.1 EG i form av bestämmelsen om fria transfereringar av kapital relaterade till investeringar inom ramen för bilaterala investeringsskyddsavtal med , liksom i sexton ytterligare investeringsskyddsavtal (, , , , , , , , , , , , , , och ), har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307 andra stycket EG. Enligt kommissionen skulle artikel 5 i investeringsskyddsavtalet med , som gäller rätt till fri transferering av kapital relaterat till investeringar som omfattas av av- talet, innebära att är förhindrat att i förhållande till genomföra eventuella restriktiva åtgärder avseende kapital och betalningar som kan komma att beslutas av unionen enligt artiklarna 57.2 EG (generella undantag från förbudet mot restriktioner för kapital och betalningar i förhållande till tredjeland), 59 EG (restriktiva åtgärder till skydd för EMU:s funktion) och 60.1 EG (ekonomiska sanktioner grundade på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt beslutad enligt bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhets- politiken). Detsamma skulle gälla också i förhållande till övriga nämnda länder med hänsyn till motsvarande bestämmelse om fri transferering i respektive avtal. Enligt kommissionens uppfattning kan bestämmelsen om fri transferering i investeringsskyddsavtalen inte inskränkas eftersom det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i avtalen om undantag från transfereringsrätten. bestred talan och anförde följande. Det finns inte något exempel på att transfereringsbestämmelsen i investeringsskyddsavtalen har förhindrat från att genomföra åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG eller 60.1 EG. Det ankommer på kommissionen att visa att avtalen verkligen ger upphov till en folkrättlig förpliktelse i förhållande till aktuella tredjeländer som är av det slaget att skulle vara förhindrat att genomföra eventuella restriktiva åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG och 60.1 EG som kan komma att beslutas . Regeringen bestrider att så är fallet. När det gäller beslut om restriktiva åtgärder enligt artikel 60.1 EG, dvs. åtgärder som grundar sig på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt som beslutats med stöd av bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kan ett åtagande om rätt till fri transferering i ett investeringsskyddsavtal inte utgöra hinder för att genomföra denna typ av åtgärd. I de fall de unionsrättsliga åtgärderna grundas på en resolution av , följer det direkt av artikel 103 i att säkerhetsrådsbeslut enligt kapitel sju i utgör lex superior i förhållande till förpliktelser i traktat- och sedvanerätt. I ett sådant fall föreligger det inte bara en rätt för utan också en folkrättslig skyldighet att genomföra resolutionen framför ett åtagande om fri transferering i ett bilateralt investerings- skyddsavtal. Regeringen bestrider under alla omständigheter att investeringsskyddsavtalen innefattar en undantagslös transfereringsrätt. Den fastställde att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307.2 EG genom att inte vidta lämpliga åtgärder för att undanröja oförenlig- heter i de bestämmelser om överföring av kapital som finns i de aktuella bilaterala avtalen. upplyste kommissionen om att arbetet med att ändra de 17 investeringsskyddsavtal som berörs av domen kommer att ta tid. I syfte att ändra avtalen i enlighet med domen har regeringen utformat ett tillägg till artikeln om kapitalöverföring i avtalen. har redan kontaktat vissa tredje länder i anledning av domen. Avsikten är att kommunicera med alla de 17 stater som är motparter i de avtal som berörs och anpassa avtalen med den nya bestämmelsen. har emellertid vissa befogenheter överlåtits av medlemsstaterna till EU avseende utländska direktinvesteringar i samband med ikraftträdandet av