prop · GZ0345 · 2011-12-06 00:00:00 — I flera sammanhang förekommer att uppgifter inhämtas från eller lämnas till myndigheter i andra länder, i första hand medlemsländer i EU. Nedan följer en kort redogörelse för dessa myndigheters verksamheter samt en beskrivning av den samverkan och det informationsutbyte som förekommer, nationellt och internationellt. uppdrag att följa den internationella utvecklingen inom sitt verksamhetsområde och medverka i internationellt samarbete har beskrivits i avsnitt 6.2.4. 7.2.2 Brottsbekämpande verksamhet och gränskontroll har till uppgift att övervaka efterlevnaden av särskilda be- stämmelser om införsel och utförsel av varor. att en riktig uppbörd kan säkerställas och kontrollera in- och utförselre- Verket har också befogenhet att bekämpa brott inom hela sitt övervakar och kontrollerar sjötrafiken till och från utlandet så att bestämmelserna om in- och utförsel av varor efterlevs. har, som nämnts i avsnitt 6.2.1, med stöd av bestäm- melserna i lagen (2000:1225) om straff för smuggling möjlighet att in- gripa och beivra brott mot denna lag. I lagen ges tjänstemän vid Kustbe- vakningen bl.a. befogenhet att hålla förhör och gripa någon som miss- tänks för brott mot föregående nämnda lag. härvid alltid om tullkontroller som resulterar i en anmälan om brott eller att brister annars noterats. Konkreta tull- och smugglingsbrott rapporteras till , vilket även kan inkludera vissa förundersök- ningsdokument och uppgifter om beslag eller andra tvångsmedel. lämnar även information om andra iakttagelser i samband med genomförda kontroller som bedöms vara av intresse för vidarebefordrar även tips, från t.ex. all- mänheten, om misstänkt brottslig verksamhet eller annan underrättelsein- är kontaktpunkt för sjötrafiken i fråga om anmäl- ningar enligt föreskrifter om gränskontroll avseende personer och i fråga Inom ramen för detta arbete kan överlämna uppgifter om fartygs ankomst till svensk hamn till . Information från till , som överlämnas i pappersform, kan bestå i bokningsuppgifter rörande förhandsanmälningar avseende sjötrafik. Enligt 6 § förordningen (2005:791) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet får ha direktåtkomst till uppgifter i tullbrottsdatabasen som behandlas för ändamålet att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. ges i förordningen däremot inte möjlighet till direktåtkomst till uppgifter som behandlas i den brottsutredande verksamheten (7 § förordningen). EU:s tullinformationssystem (TIS) har inrättats dels genom rådets förordning (EG) nr 515/97 om ömsesidigt bistånd i tullärenden, dels genom den s.k. , som ersatts av rådets beslut /917/RIF av om användning av informationsteknik för tulländamål. Förordningen (1998:64) om tillämpning av Europeiska unionens tullinformationssystem innehåller kompletterande bestämmelser till rådsförordningen avseende svenska myndigheters tilllämpning och användning av TIS. Syftet med TIS är att underlätta informationsutbytet mellan medlemsstaterna för att effektivisera bekämpningen av brott på tullområdet. TIS består av två skilda databaser - TIS I för den fiskala verksamheten och TIS III för den brottsbekämpande verksamheten. TIS I ska hjälpa tullmyndigheterna att utbyta information för att bekämpa brott mot EU:s gemensamma tull- och jordbrukslagstiftning medan TIS III ska underlätta informationsutbyte för att bekämpa brott mot medlemsstaternas nationella tullagstiftning. Tullinformationssystemet innehåller också en särskild databas kallad . , polismyndigheter och får ha direktåtkomst till uppgifter i samtliga kategorier i tullinformationssystemet, 4 § förordningen. överlämnar tips och underrättelser avseende brottslig verksamhet till polisen och får i viss utsträckning samma typ av information tillbaka. Vid övervakning till sjöss ingriper mot upptäckta brott och ordningsstörningar i sjötrafiken, vilket föranleder uppgiftslämnande eller avrapportering till polisen. När fråga är om utsläppsbrott lämnas informationen till . Inom gränskontrollverksamheten är kontaktpunkt för förhandsanmälningar från handels-, fiske- och fritidsfartyg med anledning av resa till svensk hamn. är vidare kontaktpunkt för handelssjöfarten avseende sjöfartsskydd. kräver också in uppgifter från anmälningspliktiga fartyg när sådana inte lämnas eller i rätt omfattning. I samband med sådan gränskontrollverksamhet genomför sökningar i Schengens informationssystem (SIS). Vid konstaterad träff i SIS, registerträff och rätt fysisk person, vidarebefordras uppgifterna till berörd polismyndighet med hänsyn till aktuell ankomsthamn. Utfallet av efterföljande ombordkontroller redovisas också för polisen. Ombordkontroller genomförs även utan träff i SIS. Om någon brist föreligger underrättas polisen och berörd region inom Kust- Vidare rapporteras brott mot utlänningslagen (2005:716) till polisen. Vid efterlysning, t.ex. med anledning av en europeisk arresteringsorder, kan gripande komma i fråga även med anledning av andra brott, vilket i sin tur föranleder uppgiftsutbyte och överlämning av den gripne till polis. Vid brister i sjöfartsskyddet som inte åtgärdas underrättas Transportstyrelsen. Vid brister som föranleder brottsmisstanke avrapporteras brott till berörd polismyndighet. Till polisen rapporteras vidare brott som upptäcks i samband med miljöövervakning och tillsyn i verksamhet med djur- och naturskyddsområden, jakt- och naturvårdstillsyn, maritima fornminnen och sjöfynd. Merparten av rapporterade brott har tidigare avsett brott mot sjötrafikförordningen och sjölagen, främst hastighetsöverträdelser men också t.ex. bristande lanternaföring. Dessa brott hanteras dock huvudsakligen genom att utfärdar föreläggande av ordningsbot. Tilläggas ska att när det kommer till det internationella polissamarbetet har EU genom rådets förordning (EG) nr 2007/2004 av inrättat en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens yttre gränser (Frontex) i , som samarbetar och utbyter information med. När tillträdde Europolkonventionen åtog sig även att förse Europols informationssystem (EIS) med svenska underrättelser. regleras detta genom Europolrådsbeslutet. Eftersom är en behörig nationell myndighet enligt Europolrådsbeslutet kommer myndigheten också att få åtkomst till systemet. När utreder miljöbrott samt rattfylleri- och sjöfylleribrott svarar myndigheten för all dokumentation från förundersökningen. Beroende på vilket brott som utreds är eller åklagare förundersökningsledare. I de åklagarledda förundersökningarna sker ett löpande informationsutbyte mellan åklagaren och de tjänstemän vid som genomför förundersökningen. I vissa situationer föreligger även behov av informationsutbyte mellan och berörd myndighet. Detta sker bl.a. när polisen bedriver förundersökning och behöver anlita biträde av enligt 7 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning (LKP). Vid utsläppsbrott genomför även vissa brottsutredningar som kräver ett nationellt informationsutbyte med, förutom polis och tull, även åklagare, samt ett internationellt informationsutbyte som bl.a. sker i gemensamma utredningsgrupper. Det förekommer att genomför utredningar avseende brott med stöd av LKP efter begäran, främst vad gäller fiskebrott, brott mot utlänningslagen och mot lagen om sjöfartsskydd. är beroende av återrapportering från eller domstol avseende beslut eller dom i de brottsutredningar eller brottmål som initierats genom rapport från , detta för att kunna fullgöra egna återrapporteringskrav, men också för att Prop. 2011/12:45 kunna uppfylla interna behov av uppföljning och kvalitetssäkring. gare för också talan i sjörättsdomstol när beslut om vattenföroreningsavgift överklagats dit. Behovet av återrapportering omfattar även åklagares beslut i sådana ärenden. Särskilt om myndigheter i samverkan mot organiserad brottslighet m.m. Vid finns det ett Maritimt underrättelsecentrum (MUC) som svarar för nationell samordning och utveckling i av informations- och underrättelseanalyser samt bearbetning av information och underrättelser. MUC utgör med andra ord nationella underrättelsefunktion. var , och samlokaliserade men detta myndighetsgemensamma arbete har upphört. arbetar emellertid fortfarande med att ta fram maritim underrättelseinformation som används internt och av andra myndigheter. äger samverkan mellan ett flertal myndigheter i stället rum inom ramen för regeringens särskilda satsning i kampen mot grov organiserad brottslighet, den s.k. GOB-satsningen. De myndigheter som samverkar är , , , , polisen, , , och . Dessutom finns och representerade. Samverkan inom GOB sker på nationell nivå i det Nationella underrättelsecentret (NUC), vilket är ett samverkanscenter. Inom NUC sker ett utbyte av metodfrågor och kriminalunderrättelseinformation mellan de myndigheter som ingår i GOB-satsningen. lämnar ut uppgifter med stöd av personuppgiftslagen (1998:204) och förordningen (2003:188) om behandling av personuppgifter inom , när så är möjligt. Vidare är en handläggare från MUC representant i NUC. Det finns även regionala underrättelsecenter (RUC), på åtta platser i landet. deltar här med en underrättelsehandläggare eller motsvarande vid alla RUC, utom den i . Inom RUC delas operativ kriminalunderrättelseinformation. Då inte har egna förundersökningar av relevans för GOB- satsningen utbyter myndigheten endast bearbetad kriminalunderrättelseinformation kopplad till den maritima miljön och bidrar med specifik maritim kompetens. Från RUC får tillbaka kriminalunderrättelseinformation om de kriminella nätverk som befinner sig i, eller ägnar sig åt, brottslig verksamhet i den maritima miljön. Arbetet inom RUC är ärendebaserat och kriminalunderrättelseverksamheten syftar till att ta fram och bereda ärendet så att det kan leda till att förundersökningar kan inledas och vidtagande av operativa insatser. har även nationell samverkan och regional samverkan med andra brottsbekämpande myndigheter. Den ligger utanför GOB- satsningen. Utöver operativ planering handlar det om att utbyta information och underrättelser. Härvid delger andra brottsbe- kämpande myndigheter uppgifter enligt personuppgiftslagen och förord- Prop. 2011/12:45 ningen om behandling av personuppgifter inom . 7.2.3 Kontroll, tillsynsverksamhet och räddningstjänst är en förvaltningsmyndighet som ska verka för att de transportpolitiska målen uppnås. Några av huvuduppgifterna är att svara för farledshållning, lotsning, isbrytning, sjögeografisk information, publicera sjökort, sjö- och flyggräddning m.m. samt ansvara för att sjöfartens påverkan på miljön minimeras. tillhandahåller även sjötrafikinformationstjänster (VTS). samverkar med bl.a. genom att har beredskap för sjöräddning. Via handelsfartygens transpondrar, (Automatic Identification Sy- stem), tillhandahåller samlad och fortlöpande information om var olika fartyg befinner sig. är ett internationellt GPS-baserat system för presentation av fartygs positioner och identitet. Systemet är baserat på att vissa fartyg är utrustade med transpondrar som via radio löpande förmedlar sjölägesinformation i form av positioner och identitet. Inom ramen för SJÖBASIS tillhandahålls denna information även av Försvarsmakten, varvid informationen är kompletterad med uppgifter från bl.a. Försvarsmaktens radarsystem. tillhandahåller ett sjörapporteringssystem (SRS) som är ett system för rapportering som samlar in och förmedlar information av betydelse för fartygens säkra framförande, skyddet av miljön och räddningstjänsten. är också ansvarig myndighet för att tillhandahålla ett fartygsrapporteringssystem och vara nationell behörig myndighet för det gemensamma europeiska systemet SafeSeaNet. För detta ändamål har myndigheten utvecklat ett nationellt datasystem, ett fartygsrapporteringssystem, för att samla in information från fartyg för elektronisk överföring dels till berörda myndigheter i , dels det europeiska SafeSeaNet. Informationen om var fartyg befinner sig m.m. är av betydelse för sjötrafikövervakning och gränskontroll. Transportstyrelsens huvudsakliga verksamhet består av normgivning, tillsyn, tillståndsgivning och registerhållning inom de fyra transportslagen. Vad avser Transportstyrelsens tillsynsverksamhet inom sjöfartsområdet styrs denna i huvudsak av fartygssäkerhetslagen (2003:364), lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, arbetsmiljölagen (1977:1160), lagen (2006:1209) om hamnskydd och lagen (2004:487) om sjöfartsskydd. Vid Transportstyrelsen förs ett fartygsregister som också är ett personregister. Av fartygsregisterförordningen (1975:927) framgår under vilka förutsättningar myndigheter eller någon annan får ha direktåtkomst till registret. har direktåtkomst till fartygsregistret. På området kontroll och tillsyn av sjötrafik och sjösäkerhet har Kust- Prop. 2011/12:45 bevakningen en omfattande samverkan med Transportstyrelsen. kan avser bl.a. sjösäkerhetstillsyn och annan kontrollverksamhet avseende t.ex. farligt gods, fartygssäkerhet och bemanning samt fartygs registrering och identifiering. genomför också riskanalysbaserad sjösäkerhetstillsyn i samverkan med Transportstyrelsen. Tillsynsinsatserna grundas på utfallet av tidigare kontrollverksamhet avseende visst objekt, vilket även inkluderar eventuella rapporter om brott eller särskilda riskprofiler baserat på verksamhetstyp eller område m.m. Framkommer uppgifter om brister föranleder detta underrättelse till Transportstyrelsen. är mottagare av anmälningar från handelssjöfarten avseende sjöfartsskydd. Vid brister i sjöfartsskyddet som inte åtgärdas underrättas i tillsynshänseende Transportstyrelsen. lämnar även Transportstyrelsen uppgifter av betydelse för fartygssäkerhetstillsyn. genomför i samverkan med Havs- och vattenmyndigheten riskanalysbaserad fiskerikontroll. ansvarar därvid för kontrollen till sjöss medan Havs- och vattenmyndigheten har ansvaret för den landbaserade landnings- och kvalitetskontrollen. Genomförda kontroller noteras i Landdatabasen och i inspektionsrapporter, som sedan delges Havs- och vattenmyndigheten. Eventuella brottsmisstankar som uppkommer i samband med fiskerikontroll rapporterar till polismyndighet. I ökad utsträckning bistår även med fortsatta utredningsåtgärder på polismyndighets eller åklagares begäran. Havs- och vattenmyndigheten ska enligt 5 kap. 1 a § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen till lämna sådana uppgifter om fiskefartyg, yrkesfiskelicenser och fartygstillstånd som behöver för sin verksamhet inom fiskerikontrollen. förser i sin tur Havs- och vattenmyndigheten med uppgifter i kustbevakningsdatabasen om personer som har anknytning till transportmedel eller verksamhet som omfattas av kontroll eller tillsyn av fisket om uppgifterna behövs i den kontroll- eller tillsynsverksamhet som rör fisket, och som Havs- och vattenmyndigheten enligt lag eller förordning har att genomföra, 20 § andra stycket förordningen om behandling av personuppgifter inom . Havs- och vattenmyndigheten tillhandahåller information beträffande fiskefartygs positioner genom systemet VMS () som är en del av SJÖBASIS. VMS sänder positionsuppgifter . har åtkomst till Havs- och vattenmyndighetens fiskefartygsregister som innehåller information om fiskefartygs egenskaper och ägarförhållanden m.m. har också tillgång till Havs- och vattenmyndighetens register över yrkesfiskelicens, med aktuell in- formation om gällande licenser med sedvanliga personuppgifter, såsom Prop. 2011/12:45 namn och adress m.m. Försvarsmakten har enligt 3 § förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten till särskild uppgift att ansvara för att samla in, bearbeta och lämna sjölägesinformation sammanställd för civila behov. Inom ramen för denna uppgift förmedlar Försvarsmakten viss sjörelaterad information till på medium för automatiserad behandling. har på så sätt åtkomst till Försvarsmaktens maritima stridsledningssystem STRIMA där IGRIS (International Graphical Re- gistration and Identification help for Ships), en bilddatabas över fartyg, ingår. I registret finns uppgifter om fartygets namn, typ, anropssignal (s.k. callsign), rederi, kurs, fart och nationalitet. Kustbevakningsflyget bidrar till att uppdatera eller korrigera uppgifter i databasen genom fotografering och identifiering av fartyg. Bilderna skickas till Försvarsmakten, som sedan för in dem i IGRIS. använder informationen för att bl.a. kunna upprätthålla den civila gränskontrollen genom att övervaka och kontrollera samfärdseln över rikets gränser. Försvarsmakten övervakar också samfärdseln över rikets gränser och har härvid befogenheter att ingripa enligt förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet, m.m. (IKFN-förordningen). Försvarsmakten ska upptäcka och med stöd av denna förordning avvisa kränkningar av svenskt territorium och i samarbete med civila myndigheter ingripa vid andra överträdelser av tillträdesförordningen (1992:118). Tillträdesförordningen innehåller bestämmelser om krav på tillstånd för utländska statsfartygs, statsluftfartygs och militära fordons tillträde till svenskt territorium. IKFN-förordningen och tillträdesförordningen upphör att gälla om kommer i krig. Bestämmelserna om gränskontroll upphör däremot inte att gälla. Samordningen av gränsövervakningen i krig ska då ske i enlighet med bestämmelserna i lagen (1979:1088) och förordningen (1979:1091) om gränsövervakningen i krig m.m. samt enligt föreskrifter som meddelats med stöd av dessa författningar. Regeringen kan också förordna att bestämmelserna om gränsövervakning ska tillämpas när riket är i krigsfara eller om det råder vissa utomordentliga förhållanden föranledda av krig eller krigsfara som riket har befunnit sig i. Enligt 5 § lagen om gränsövervakningen i krig ska gränsövervakningspersonalen tas ut bland polispersonal, annan passkontrollpersonal inom polisväsendet, tullpersonal samt personal ur försvarsmaktens enheter. Enligt bestämmelsen gäller dock särskilda föreskrifter för personal. Dessa föreskrifter finns i förordningen (1982:314) om utnyttjande av inom Försvarsmakten. Enligt den förordningen ska under krig personal och materiel ur användas för övervakning, transporter och andra uppgifter. Övriga myndigheter och organisationer Inom ramen för sitt räddningstjänstuppdrag utbyter information med framför allt Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap, kommunernas räddningstjänst och landstingen, liksom med sjö- räddningssällskapet och SOS-alarm. Den information som utbyts avser ofta planering, samordning och övning, men kan vid en pågående rädd- ningstjänst eller sjuktransport också utgöras av information av omedelbar Utbytet omfattar emellertid i huvudsak andra uppgifter Vidare har ett informationsutbyte med kommunernas miljö- och hälsoskyddsavdelningar eller avdelningar för dricksvattenför- sörjning, , , Världsnaturfonden, och , där utbytet huvud- sakligen avser andra uppgifter än personuppgifter. 8En ny lag om behandling av personuppgifter i verksamhet Behovet av en ny lagstiftning Regeringens förslag: personuppgiftsbehandling ska regleras i en ny teknikneutral lag. De grundläggande principerna för behandling av personuppgifter i operativa verksamhet ska regleras i lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt eller har inget att invända mot förslaget. Datainspektionen anser dock att en dju- pare analys bör ske vid proportionalitetsbedömningen mellan Kustbe- vakningens behov av personuppgiftsbehandling i sin verksamhet och den enskildes rätt till skydd för intrång i den personliga integriteten. advokatsamfund anser att verkningarna från integritetsskyddssynpunkt blir synnerligen svåra att överblicka, och att dessa behöver genomlysas ytterligare innan en ny reglering införs. i och anser att innehållet i förslaget till kustbe- vakningsdatalag i stort utgör en rimlig avvägning mellan skyddet av den personliga integriteten för dem vilkas personuppgifter behandlas och effektiviteten i verksamhet. Skälen för regeringens förslag utgör modern informationsteknik en naturlig del Denna utveckling har varit ett led i effektiviseringen av verksamheten och det finns inte någon anledning att anta annat än att behovet av informationsteknik kommer att fortsätta att öka i arbete. En väl utnyttjad informationsteknik är av stor betydelse och en förutsättning för myndighetens möjligheter att Prop. 2011/12:45 bedriva sin verksamhet på ett effektivt sätt. ionshanteringen ske med respekt för enskildas integritet. Efter det att förordningen (2003:188) om behandling av personuppgifter inom trädde i kraft har den tekniska utvecklingen hastigt fortskridit och antalet personuppgifter som behandlas i verksamhet har ökat. Den tekniska utvecklingen och användandet av informationsteknik har medfört att det finns ett behov av en ny författningsreglering som styr personuppgiftsbehandling och som inte onödigtvis hindrar en ändamålsenlig effektivisering av verksamheten som kontinuerligt pågår. Reglerna för behandlingen av personuppgifter bör vara utformade på ett sådant sätt att de underlättar för att på ett rationellt sätt använda informationsteknik i sin verksamhet för att möjliggöra för myndigheten att bedriva en effektiv brottsbekämpning samt kontroll- och tillsynsverksamhet m.m. enligt de särskilda föreskrifter som har att beakta. Reglerna bör också vara utformade så att intresset av att upprätthålla ett ändamålsenligt skydd för den personliga integriteten tillvaratas på ett effektivt sätt. verksamhet har vidare alltmer kommit att präglas av samverkan med andra myndigheter och med organisationer, både nationella och internationella, med vilka ett utbyte av personuppgifter behöver ske. Det är därför av vikt att förutsättningar även ges för att underlätta detta informationsutbyte så långt som det är möjligt. Därvid bör särskilt beaktas intresset av att regleringen av behandlingen av personuppgifter inom brottsbekämpande verksamhet blir enhetlig. Från brottsbekämpningssynpunkt är det angeläget att samhällets samlade resurser används rationellt och effektivt. En utgångspunkt för den nya författningsregleringen måste därför vara att, med beaktande av befogade krav på skydd för enskildas integritet, var och en av de brottsbekämpande myndigheterna kan få tillgång till uppgifter från andra brottsbekämpande myndigheter, i den mån uppgifterna behövs där. När det gäller frågan om hur personuppgiftshantering ska regleras på det brottsbekämpande området bör en allmän utgångspunkt vara att den motsvarar vad som gäller för polisens brottsbekämpande verksamhet, om det är motiverat från effektivitetssynpunkt och acceptabelt från integritetsskyddssynpunkt. Det huvudsakliga skälet till det är att polisen har huvudansvaret för den brottsbekämpande verksamheten och att regleringen på detta område om möjligt bör vara enhetlig för att skapa goda förutsättningar för samarbete och effektivitet i verksamheten. En hög grad av enhetlighet i den brottsbekämpande verksamheten leder också till bättre förutsebarhet för enskilda. Av särskilt intresse när det kommer till utformningen av en ny författningsreglering, både vad avser systematik och innehåll, är därför den polisdatalag (2010:361) som har antagit och som kommer att träda i kraft (se prop. 2009/10:85, bet. 2009/10:JuU19, rskr. 2009/10:255). När det gäller övriga operativa verksamhet, är de regler som gäller i behov av kompletteringar och moderniseringar. Fortsatt behov av en särskild författningsreglering I avsnitt 4.3 har redogjorts för de regler som gäller för när personuppgifter behandlas. Som där har nämnts gäller förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet utö- Det finns ingen enhetlig systematik bland de registerförfattningar som gäller inom skilda myndighetsområden. Vilken systematik som väljs kan vara beroende av olika faktorer, t.ex. hur omfattande regleringen är, vilken verksamhet den avser och om för- fattningen gäller utöver eller i stället för personuppgiftslagen (1998:204).