prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — Om de behöriga myndigheterna medger det får, när det gäller de kreditinstitut som avses i 5 e, det belopp som avses i 5 a och 5 b vara av det totala minimibeloppet för kapitalbasen som dessa kreditinstitut skulle ha varit skyldiga att hålla enligt artiklarna 7883, 103 eller 104 och direktiv /49/EG så som dessa artiklar och detta direktiv tillämpades före . Ett kreditinstitut får tillämpa punkt 5 d bara om det började använda intern riskklassificering eller internmätningsmetoden för att beräkna sitt kapitalkrav eller efter detta datum. Skälen för regeringens förslag: Artikel 152 har genomförts i svensk rätt genom 5 § lagen om införande av kapitaltäckningslagen. De aktuella ändringarna innebär att de nu gällande övergångsreglerna förlängs till och med . Ändringarna innebär också att det införs regler som stadgar att den behöriga myndigheten får medge ett institut som har tillstånd att tillämpa och tillämpar internmetoden att beräkna kapitalkravet för kreditrisk, marknadsrisk och operativ risk till av kapitalkravet enligt schablonmetoden. De aktuella ändringarna bör genomföras genom att 5 § i införandelagen ändras. Som påpekat kommer det att införas strängare regler på Prop. 2010/11:110 marknaden genom att den s.k. III-överenskommelsen ska genomföras på EU-nivå. Europeiska kommissionen har ännu inte presenterat något direktiv- eller förordningsförslag som ska genomföra III-överenskommelsen. När i tiden dessa nya EU-regler kommer att finnas på plats och när de ska vara genomförda i nationell lagstiftning är oklart, det blir dock tidigast . Detta innebär att om övergångsreglerna i direktivet inte återigen förlängs så kommer de institut som omfattas av reglerna ställas under lägre kapitaltäckningskrav . Av skäl 15 i kreditinstitutsdirektivet framgår att medlemsstaterna får fastställa stängare regler vad avser bl.a. storleken på kapitalbasen. Regeringen anser att det i bör införas en möjlighet att ha en övergång till de nya reglerna baserade på III- överenskommelsen som innebär att kraven inte sänks jämfört med vad som gäller . Eftersom det är oklart när de nya reglerna kommer att vara på plats är det olämpligt att i lag fastställa ett slutdatum för övergångsreglerna. Enligt 8 kap. 5 § 2 regeringsformen får i lag bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om när delar av en lag ska upphöra att tillämpas. Regeringen anser att det lämpligaste är att regeringen får ett sådant bemyndigande. Regeringens bedömning: Ändringen i artikel 154.5 i kredit- institutsdirektivet föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Ändringsdirektivet innebär att artikel 154.5 i kreditinstitutsdirektivet ges ny lydelse. Av den nya lydelsen framgår att fram till och med , får genomsnittligt exponeringsviktat LGD-värde för hushållsexponeringar mot säkerhet i bostadsfastigheter utan statliga garantier, inte vara lägre än . Artikel 154.5 har genomförts i svensk rätt genom föreskrifter meddelade av . Den nu aktuella ändringen bör hanteras på samma sätt. Regeringens bedömning: Ändringarna i artikel 47 i kapitalkravs- direktivet om fortsatt giltighet av tillstånd att använda egna riskmodeller för att beräkna kapitalkravet för marknadsrisker föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar bedömningen utan Prop. 2010/11:110 erinran. Skälen för regeringens bedömning: Övergångsbestämmelsen i artikel 47 i kapitalkravsdirektivet förlängs fram till , eller det tidigare datum som fastställs av den behöriga myndigheten från fall till fall. Artikel 47 har genomförts i svensk rätt genom 3 § lagen om införande av kapitaltäckningslagen. Av nämnda lagrum framgår att ett medgivande för ett institut, enligt kapitaltäckningslag, att använda egna riskberäkningsmodeller för att beräkna kapitalkravet för marknadsrisker som gällde vid ikraftträdandet av kapitaltäckningslag ska fortsätta att gälla som tillstånd enligt den lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka krav som dessa institut ska uppfylla. Den nu aktuella ändringen bedöms rymmas inom befintlig föreskriftsrätt. De föreslagna ändringarna i kapitaltäckningslagen, lagen om införande av kapitaltäckningslagen och lagen om riksbank innebär främst att befintlig lag revideras för att möta de mer stringenta krav som ändringsdirektiven /111/EG (CRD II) och 2010/76/EU (CRD III) medför för institut och värdepappersbolag. har valt ett gemensamt genomförande av de båda ändringsdirektiven i svensk rätt. Detta förklaras främst av att ändringsdirektiven träder ikraft nära varandra tidsmässigt och att reglerna införs i samma författningar och berör samma grupper av finansiella företag. Det bör inledningsvis framhållas att de båda ändringsdirektiven innehåller bestämmelser som till stora delar måste införas på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater. I dessa delar har medlemsstaterna begränsade möjligheter att påverka de effekter som reglerna får för berörda aktörer. Syftet är att uppnå så lika konkurrensvillkor som möjligt inom EU och säkerställa att regleringen når önskad effekt inom hela gemenskapen. Det sistnämnda är av särskild vikt för de regler som syftar till att minska den gränsöverskridande systemrisken och förbättra förutsättningarna för en internationellt effektiv tillsyn. I de fall medlemsstaterna tillåts göra nationella val, har dessa undantag inte väntats ge orimliga konkurrensfördelar till något visst kreditinstitut, värdepappersföretag eller någon viss medlemsstat utan syftar till att undanröja oönskade negativa sidoeffekter som en strikt enhetlig reglering skulle kunna leda till. Det huvudsakliga syftet med de lagändringar som föreslås är att genomföra de regeländringar som anges i CRD II och CRD III. Ändringarna har sin uppkomst i behovet av att åtgärda utestående frågor som fanns efter antagandet av CRD och att skyndsamt åtgärda de brister i den finansiella regleringen som uppdagades med anledning av finanskrisen som togs sin början . Med regeländringarna vill man minska risken för framtida fallissemang och att problem i ett institut får spridningseffekter till andra institut. Därtill syftar reglerna till att ge förutsättningar till en förstärkt gränsöverskridande tillsyn och att kapitalkraven på ett bättre sätt än täcker de risker som poster i handelslagret kan innebära för ett institut i de fall då efterfrågan på produkterna i handslagret kraftigt reduceras eller avtar helt. I kommissionens arbetspapper KOM (2008)602 slutlig, SEK(2008)2533 beskrivs syftet med ändringarna i CRD II, hur konsultationsprocessen gått till, vilka aktörer som varit delaktiga i utarbetandet av förslagen samt vilka resultat kommissionen förväntar sig av ändringarna. Motsvarande information avseende CRD III anges i kommissionens arbetspapper KOM (2009) 362 slutlig, SEK(2009) 974. Banker och andra kreditinstitut är viktiga aktörer för att samhällsekonomin ska fungera effektivt. De underlättar för såväl privatpersoner som företag att spara och låna pengar för att kunna realisera investeringar nu eller . Dessa investeringar är värdeskapande och ger utöver möjlighet till nya arbetstillfällen också ett ökat välstånd och förstärkt tillväxt. In- och utlåning är emellertid beroende av att det finns ett förtroende på marknaden om att de pengar som lånas in eller ut kommer att återbetalas samt att kapitalet hanteras på ett säkert sätt. Utan detta förtroende vågar inte privatpersoner eller företag låna pengar till en bank, vilken då i sin tur inte får kapital för att kunna låna ut. På samma sätt är en bank beroende av att ha motsvarande förtroende för sina kunder i samband med utlåning för att i så stor utsträckning som möjligt vara säker på att kredittagaren kan återbetala sin skuld till banken. Då banker och andra kreditinstitut fyller denna viktiga roll för samhällsekonomin finns det ett intresse från samhället att denna verksamhet omgärdas av regler till skydd för såväl konsumenter som kreditinstitut. I takt med att kredit- och värdepappersmarknaden blir allt mer komplex och internationaliserad ökar också behovet av ett enhetligt regelverk som bidrar till att verksamheten, trots ökad komplexitet, hanteras på ett så säkert sätt som möjligt. De nya lagregler som föreslås i denna proposition innebär lägre incitament för institut att ägna sig åt riskfylld verksamhet och förbättrade förutsättningar för nationell och internationell tillsyn. Detta anses lägga grunden för ett ökat förtroende för instituten och därmed en mer stabil kreditmarknad till gagn för samhällsekonomin. De nya mer stringenta reglerna ska bidra till en minskad risk för fallissemang för enskilda institut samt minskad risk att problem i ett institut sprider sig till andra institut som riskerar att inte återfå placerade medel i det problemtyngda institutet. Bankerna står i centrum av det finansiella systemet. De har viktiga uppgifter som är centrala för samhällsekonomin de hanterar sparmedel, lånar ut pengar och ser till att alla kan utföra betalningar. finns det risker inbyggda i bankerna. De tar emot eller lånar upp pengar på kort sikt och lånar ut dessa på lång sikt. Banker slussar också många och stora betalningar mellan sig eller har samma motparter i sina affärer. Allt det gör att om problem uppstår i en bank eller om det endast finns minsta misstanke om det så kan de lätt sprida sig vidare till andra banker. Bankernas särskilda funktion och roll i ekonomin gör att de måste regleras och övervakas så att systemet blir stabilt. Regelverket måste utformas så att risker inte byggs upp som kan leda till framtida finansiella kriser. Men reglerna får inte utformas så att kreditgivningen till hushåll och företag hämmas, och det i sin tur bromsar återhämtningen av ekonomin. De regeländringar som föreslås i denna proposition är ett steg på vägen i en regelöversyn inom EU som kommer att följas av andra åtgärder för att göra finansmarknaden mer stabil. 11.3Konsekvenser för och värdepappersbolag och värdepappersbolag kommer att ha en initial engångskostnad för att anpassa IT- och rapporteringssystem till de villkor som de nya reglerna kräver. Vad gäller regelefterlevnad, bedöms i viss mån redan ha anpassat sig till det nya regelverket. I praktiken har de flesta institut exempelvis en kapitaltäckning som överstiger de krav som de nya reglerna ställer. Vad gäller regler om stora exponeringar får även del av de fördelar som regleringen medför i form av mindre systemrisk och mer lika konkurrensvillkor, då antalet nationella undantag reduceras. , liksom andra länder med en mindre valuta inom EU, kan utnyttja ett nytt undantag som införts för att dessa länder inte ska drabbas oskäligt negativt av de nya reglerna som införs avseende exponeringsbegräns- ningar mellan banker. När det gäller de nya reglerna om hur hybridkapital ska behandlas i kapitalbasen kan konstateras att svenska myndigheter haft en relativt strikt tillämpning av nuvarande regler jämfört med myndigheter i andra medlemsstater. En mer enhetlig tillämpning av reglerna inom EU torde därför gynna de . Inrättande av tillsynskollegier kommer troligen gynna alla berörda institut, i form av bättre förutsättningar för en effektiv tillsynsrelation med behöriga myndigheter. De ökade kraven på genomlysning vid handel med värde- och återvärdepapperiserade instrument kommer troligen medföra vissa administrativa kostnader samt vid behov kostnader för utbildning av personal. Dessa ökade kostnader för de institut som ägnar sig åt denna typ av verksamhet, ska dock sättas i relation till den minskade risken att institutet ägnar sig åt handel som felaktigt hanterad kan leda till oförutsedda kostnader för såväl institutet som de aktörer som måste stödja institutet om den felaktigt utformade värdepapperiseringsverksamheten leder till fallissemangsrisk för institutet. De nya kapitalkraven för värdepapperiseringspositioner i handelslagret ger förutsättningar för mer likartade konkurrensvillkor, vilket är positivt för alla institut verksamma inom EU. Då i relativt liten utsträckning ägnar sig åt värdepapperisering eller återvärdepapperisering bedöms de ökade kapitalkraven påverka den svenska marknaden i endast begränsad utsträckning. När det gäller de individuella instituten är det svårt att med någon närmare precision förutsäga regelverkets effekter. Det ökade kraven på undersökning (due diligence) kan komma att innebära en ökad ekonomisk börda för institut genom ökad personal och tidsåtgång. Också kravet av bibehållanden av ett ekonomiskt intresse i en värdepapperisering torde innebära ökade kostnader, eftersom det inte längre går att undanta hela exponeringen när institutet beräknar sina riskvägda exponeringsbelopp. Å andra sidan borde de nya reglerna innebära att det finns ett intresse av att kontrollera riskerna i exponeringen. Små och medelstora företag . I samband med att kapitaltäckningsregler infördes i diskuterades vilka konsekvenser som de nya reglerna skulle få på utlåningen till små- och medelstora företag. I betänkandet 2006/07:FiU7 togs frågan upp på nytt och utsträcktes till att även inkludera hur riskkapitalförsörjningen och tillgången på hushållskrediter i glesbygd skulle påverkas av de nya reglerna. 2006/07:5 anger konsekvensanalysen att effekten för små- och medelstora företag borde bli begränsad. Flera remissinstanser ville emellertid att en uppföljning av effekterna skulle göras när regelverket hade tillämpats , och regeringen instämde med remissinstanserna önskemål i detta fall. En lämplig tidpunkt angavs till efter det att reglerna trätt ikraft . Detta innebär att en utvärdering av de ursprungliga kapitaltäckningsreglerna utifrån ovan nämnda kriterier skulle genomföras . har emellertid finansmarknaden och samhällsekonomin på ett genomgripande sätt påverkats av den globala finanskrisens effekter på kreditförsörjningen. Krisens inverkan på kreditförsörjningen bedöms vara så stor att det blir svårt att särskilja dess inverkan på kreditförsörjningen till små- och medelstora företag, riskkapitalförsörjning samt tillgång till hushållskrediter i glesbygd från de konsekvenser som de nya kapitaltäckningsreglerna har resulterat i. De reviderade kapitaltäckningsreglerna genom CRD II och CRD III är ett svar på finanskrisens omfattande konsekvenser för samhälls- ekonomin. Bedömningen är därför att en utvärdering av de tidigare genomförda reglernas konsekvenser till viss del har spelat ut sin roll då nya reviderade regler, baserade på analyser som visar behov av komplettering och ändring av befintligt regelverk, träder ikraft. verksamhet kommer att i stor utsträckning påverkas av de reviderade och nya reglerna inom ramen för CRD II och III, som föreslås införas i svensk rätt i enlighet med denna proposition. Det beror bl.a. på utökade krav på internationellt samarbete och informations- utbyte, samt förstärkta tillsynskrav över institut och värdepappersbolag. De tillsynsuppgifter som inte legat inom ramen för uppdrag, som exempelvis tillsyn av risk relaterad till rörlig ersättning och upplysningskrav i samband med värde- papperiseringsverksamhet, kommer troligen initialt medföra visst behov av intern utbildning samt eventuellt en utökad personalstyrka för att kunna utföra de tillkommande uppgifterna. I budgetpropositionen (prop. 2010/11:1, utgiftsområde 2) föreslås en tillfällig resursförstärkning av anslaget till Finans- inspektionen. Denna resursförstärkning motiveras med att regelverket och tillsynen över de finansiella företagen och marknaderna behöver intensifieras. Detta gäller också arbetet på internationell nivå och inom EU med syftet att minska risken för allvarliga finansiella kriser. budgetära konsekvenser av förslagen i denna proposition ska hanteras Prop. 2010/11:110 inom befintliga ramar för . I propositionen föreslås en lagändring som innebär att om får kännedom om en sådan kritisk situation som avses i 10 kap. 9 § andra stycket kapitaltäckningslagen så ska omgående underrätta berörda tillsynsmyndigheter inom EES. Denna nya skyldighet torde dock inte innebära några mätbara ytterligare kostnader för . I övrigt föreslås ingen ny reglering som direkt torde förorsaka några nya kostnader. Den nu föreslagna lagstiftningen innebär inte några nya tillståndskrav som institut kan överklaga till domstol. De föreslagna lagändringarna påverkar därför inte domstolarnas arbetsbelastning. 12.1Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2 och 7.1.1. Paragrafen, som innehåller ett antal definitioner som är grundläggande för förståelsen av bestämmelserna i lagen, tillförs tre nya definitioner. I punkten 14 definieras medverkande institut och i punkten 17 definieras termen originator. Definitionerna stämmer överens med de definitioner av originator och medverkande institut som finns i kreditinstitutsdirektivet (artiklarna 4.41 och 4.42). I punkten 21 definieras återvärdepapperisering. Definitionen överensstämmer med definitionen i artikel 1.1. i CRD III som inför artikel 4.40 a i kreditinstitutsdirektivet, förutom att ordet trancher av språkliga skäl har ersatts med delar. Någon saklig skillnad är dock inte avsedd. Ändringarna föranleder vissa omstruktureringar av punkterna i paragrafen. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. 2 kap. Vilka kapitalkrav som skall täckas av kapitalbasen Förslaget har behandlats i avsnitt 7.3.4. Första stycket 2 ges en ny lydelse. Av den nya lydelsen framgår att vid beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker ska avvecklingsrisker i hela verksamheten beaktas. Ändringen grundas på artikel 1.8 i CRD III som ändrar artikel 75 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4. Av första stycket framgår vilka poster i balansräkningen som får ingå i det primära kapitalet. Genom ändringen i punkt 1 preciseras att det egna kapitalet fullt ut ska täcka förluster i en fortlevnadssituation och vid konkurs eller likvidation prioriteras efter alla andra krav. I första stycket punkten 1 a) utgår kumulativa preferensaktier. Ändringen grundas på artikel 1.7 i CRD II som ändrar artikel 57 i kreditinstitutsdirektivet. 4 kap. Kapitalkravet för kreditrisker Förslaget har behandlats i avsnitt 7.1.3 och 8.1. I första och andra styckena görs tillägg som innebär att ett institut som sålt instrument från handelslagret till ett specialföretag för värdepapperisering med följden att institutet inte längre behöver kapitaltäcka den kreditrisk som är förenad med dessa instrument ändå måste beräkna ett kapitalkrav i vissa fall som anges i paragrafen. Tilläggen grundas på artikel 1.9 i CRD III som ändrar artikel 101 i kreditinstitutsdirektivet. I första stycket införs också en ny punkt av vilken det framgår att kapitalkrav för kreditrisker inte behöver beräknas för exponeringar som ett institut som är originator värdepapperiserat, om riskvikten 1 tillämpas på samtliga positioner i värdepapperiseringen eller räknar av dessa positioner från kapitalbasen. Den nya punkten grundas på artikel 1.9 i direktiv /83/EG som ändrar del 2 i bilaga IX till kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.5.1. I paragrafen, som reglerar godkännande av kreditvärderingsföretag, införs ett nytt fjärde stycke. Bestämmelsen innebär att Finans- inspektionen inte behöver pröva om kraven på objektivitet, oberoende, fortlöpande översyn och transparens är uppfyllda för ett kredit- värderingsföretag som är registrerat som ett kreditvärderingsinstitut i enlighet med förordning (EG) nr 1060/2009. Genom ett tillägg i det nya femte stycket anges att ska återkalla ett godkännande om ett kreditvärderingsföretag är registrerat som kreditvärderingsinstitut enligt EU-förordningen. Inget hindrar dock att företaget i så fall ansöker om ett nytt godkännande och att inspektionen då prövar om villkoren i andra stycket 1 och 2 uppfylls av företaget. Ändringarna grundas på artikel 1.15 och 1.18 i CRD II som ändrar artiklarna 81.2 och 97.2 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. 7 kap. Stora exponeringar Förslaget har behandlats i avsnitt 6.6.2. I paragrafen görs ytterligare en inskränkning av tillämpningsområdet för 7 kap. genom att det inte ska tillämpas på vissa värdepappersbolag. De värdepappersbolag som undantas från tillämpningen av reglerna om stora exponeringar är sådana värdepappersbolag som avses i 2 kap. 8 och 9 §§. Ändringen grundas på artikel 2.2 i CRD II som ändrar artikel 28 i kapitalkravsdirektivet. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.3. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att vid beräkning av exponeringars värde enligt 7 kap. ska med institut avses även utländska företag och dess filialer som i hemlandet har tillstånd att driva bankrörelse eller finansieringsrörelse. Paragrafen grundas på artikel 1.20 i CRD II som ändrar artikel 107 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.5. Av paragrafen framgår hur ett institut ska begränsa sina exponeringar mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning. Den nya lydelsen av andra stycket och införandet av tredje stycket innebär undantag från huvudregeln i första stycket. Genom de nya lydelserna ändras gränserna för hur stora exponeringarna får vara när ett institut är exponerat mot en kund som är ett institut eller mot en grupp av kunder som innefattar ett institut. Ändringen grundas på artikel 1.22 i CRD II som ändrar artikel 111 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utarbetats med beaktande av Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.2. I paragrafens första stycke 1 byts en eller flera av de övriga i gruppen mot den eller de övriga i gruppen. Ur paragrafens första stycket 2 utgår orden eller samtliga Punkten ändras också så att risken för att råka i finansieringssvårigheter läggs till som ett kriterium för att avgöra om två eller flera fysiska eller juridiska personer utgör en helhet från risksynpunkt och därmed ska anses utgöra en grupp av kunder med inbördes anknytning (jfr 3 §). Ändringen grundas på artikel 1.2 b i CRD II som ändrar artikel 4.45 b i kreditinstitutsdirektivet. Orden eller samtliga utgår. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.5. Första stycket utgår. Denna ändring sker med anledning av att gränsvärdena för beräkning av stora exponeringar ändras. Ändringen grundas på artikel 1.22 i CRD II som ändrar artikel 111 i kreditinstitutsdirektivet. Förslaget har behandlats i 6.1.1. Första stycket 1 och 2 ändras genom att dygn respektive vardagar byts ut till bankdagar. Med bankdag avses då ett institut är öppet för normal betalningsrörelse. Vardagar är veckodagar som inte är eller helgdagar och kan alltså inkludera . Två nya punkter, punkt 3 och 4, införs avseende exponeringar som inte ska räknas in när ett institut beräknar sina stora exponeringar. punkterna innebär att från institutets beräkning av exponeringar ska undantas mycket kortfristiga exponeringar avseende penningöverföring, inbegripet utförande av betaltjänster, clearing, avveckling och förvalt- ningstjänster. Med intradagexponering avses en exponering under en bankdag. får genom bemyndigande i 13 kap. 1 § 30 närmare preciserar vilka exponeringar som utgör exponeringar enligt punkt 3. Ändringarna innebär att de tidigare punkterna 3 och 4 blir punkterna 5 och 6. Ändringarna grundas på artikel 1.29 i CRD II som ändrar artikel 106 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets förslag. I första stycket görs en ändring av hänvisningen till bemyndigandet i 13 kap. 1 § så att den i stället avser punkten 32.