prop · GY03164 · 2011-08-31 00:00:00 — Konsu- mentens alternativ skulle då i stället vara att inte driva tvisten vidare alls eller om den lämpade sig för detta att vända sig till Allmänna rekla- mationsnämnden. Där riskerar konsumenten inte att drabbas av några kostnader. För konsumentkollektivet är det dock till nackdel om tvister av allmänt konsumentintresse bara avgörs där, eftersom nämndens av- göranden endast är rekommendationer. Om konsumenter av kostnadsskäl avstår från att föra denna typ av tvister till domstol, försämras möjlig- heten att tillgodose konsumentkollektivets intresse av att oklara rätts- frågor klarläggs. Också näringsidkarna drabbas, eftersom även de gynnas av att osäkerhet i rättsfrågor undanröjs. Ett system för kostnadsfritt biträde till konsumenter kan ordnas på flera olika sätt. Hovrätten för anser att det bör övervägas om det är mer effektivt att t.ex. utvidga möjligheten till rättshjälp i konsu- menttvister med oklara rättsfrågor, något som skulle innebära att konsu- mentens talan fördes av en advokat eller en annan jurist som konsumen- ten själv utsett. En sådan ordning skulle dock sakna flera av fördelarna med att biträde lämnas av , som genom sin sakkunskap har unika förutsättningar att överblicka behovet av vägledan- de avgöranden på det konsumenträttsliga området och driva ett målinrik- tat arbete med att stärka rättsutvecklingen. En rättshjälpslösning kan ock- så, som hovrätten påpekar, väntas medföra ökade kostnader för det allmänna. biträde till konsumenter har således en viktig funktion att fylla. Som framgår av promemorian har försökslagen i och för sig kommit till användning endast i begränsad omfattning. Sedan den trädde i kraft och till och med utgången av 2003 bifölls drygt 30 ansökningar om biträde. Två domstolsavgöranden (varav ett sakprövat) kom till stånd. Därefter har Konsumentombuds- mannen bifallit fjorton ansökningar. I sju av dessa ärenden är tvisten föremål för handläggning i domstol eller har varit det. I tre fall finns en slutlig dom (i två fall efter sakprövning i hovrätt och i ett fall sedan när- ingsidkaren eftergett sin talan vid tingsrätt). Två mål handläggs för när- varande i (prövningstillstånd har meddelats i det ena). I ett annat mål har parterna begärt att tingsrätten ska hänskjuta vissa rätts- frågor till och väntar på besked om detta. Slutligen har i ett mål prövningstillstånd meddelats i hovrätten. Ingen av de tvister som har handlagts i domstol gäller finansiella tjänster, lagens ursprungliga tillämpningsområde. I samtliga ärenden om sådana tvister (utom ett som avskrivits till följd av näringsidkarens konkurs) hade nämligen närings- idkaren helt eller delvis gått med på konsumentens krav innan tvisten förts till domstol. Avsikten med lagen har emellertid aldrig har varit att Konsument- ombudsmannen ska lämna sitt biträde i någon större utsträckning. Eftersom lagstiftningen är inriktad på principiellt viktiga fall, ligger det i sakens natur att antalet fall blir begränsat. I promemorian dras också slut- satsen att den främsta anledningen till att biträde har lämnats i så liten ut- sträckning är att för få ansökningar har uppfyllt kriterierna för bifall. instämmer i att detta är ett viktigt skäl men påpekar att en lika viktig orsak är att det i vissa fall är olämpligt att bevilja biträde trots att förutsättningarna för detta i och för sig är uppfyllda, exempelvis när förlikningsrisken är stor eller tvisten kommer att bli prövad i domstol även utan inblandning. Verket framhåller att träffsäkerheten har ökat när det gäller att hitta biträdes- ärenden som kan bli föremål för vägledande domar, något som åstad- kommits bl.a. genom att man tagit hänsyn till risken för förlikning. En sådan utveckling kan också skönjas i de ovan redovisade uppgifterna. De sju ärenden från den utvärderade perioden som har nått domstol inkom alla till 2007 eller . Mot denna bak- grund finns det goda skäl att anta att andelen ärenden som leder till ett domstolsavgörande kommer att öka framöver. Som framgår av pro- memorian kan det dessutom finnas förutsättningar att genom uppsökande verksamhet och informationsinsatser öka antalet ansökningar från konsumenter i lämpliga tvister. Att den hittillsvarande tillämpningen av försökslagen bara har lett till ett begränsat antal vägledande avgöranden kan alltså inte tas till intäkt för att medverkan i tvister inte skulle behövas. Tvärtom är den möjlighet som lagen ger värdefull och det finns också all anledning att anta att bidrag till rättsutveck- lingen på det konsumenträttsliga området kan öka. Dessutom kan Konsu- mentombudsmannens möjlighet att biträda konsumenter naturligtvis medföra positiva bieffekter, t.ex. genom att näringsidkare avhåller sig från osunda affärsmetoder som kan komma att angripa. Försökslagen bör ersättas av en permanent lag Det finns alltså också i fortsättningen behov av den verksamhet som bedriver med stöd av försökslagen. Lagen har gällt , vilket är för en försöks- verksamhet. Erfarenheterna av lagen visar att den fungerar väl och att det i de enskilda fallen går att åstadkomma avsedda resultat. Mot denna bak- grund saknas skäl att förlänga försöksverksamheten. Tiden är i stället mogen för en permanent reglering av med- verkan i de aktuella tvisterna. En särskild fråga i sammanhanget är om det finns anledning att vidta några åtgärder för att förhindra förlikning mellan parterna i de ärenden där lämnar sitt biträde. En förlikning kan vara till fördel för den enskilde konsumenten men innebär att den eftersträvade domstolsprövningen inte kommer till stånd. Som ut- värderingen av försökslagen visar är förlikningar en viktig orsak till att lagen inte har lett till en enda domstolsprövning på det finan- siella området. Ett sätt att hindra förlikning i viktiga mål kan vara att låta förvärva konsumentens fordran. Därigenom skulle konsumenten få fullt betalt för sin fordran och risken att inte få betalt av näringsidkaren skulle falla på . Ett domstolsavgörande skulle därmed kunna åstadkommas även i fall där näringsidkaren är villig att förlikas. En sådan lösning skulle emellertid innebära att förvandlades från ombud till part i tvisten, en långtgående åtgärd som inte bör vidtas utan noggranna över- Dessutom skulle det inte hindra näringsidkaren från att und- Prop. 2010/11:164 vika en domstolsprövning genom att medge Regeringen är mot denna bakgrund inte beredd att vidta några åtgärder för att motverka förlikning i de aktuella tvisterna. Det finns också skäl att avvakta ansträng- ningar att försöka identifiera tvister med låg förlikningsrisk. Regeringen kommer dock att följa utvecklingen och det kan finnas anledning att åter- komma till frågan. Sammanfattningsvis har det inte framkommit annat än att försöks- lagens bestämmelser är ändamålsenliga. Innehållet i försökslagen bör därför i princip föras över till en ny permanent lag. När försöksverksam- heten nu görs permanent bör dock den bestämmelse som avser rättshjälp (6 §) föras över till rättshjälpslagen (1996:1619). En följdändring bör också göras i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 5Lagändringar med anledning av Lissabonfördraget m.m. Regeringens förslag: Konsekvensändringar med anledning av Lissa- bonfördraget genomförs i lagen om marknadsföring av kristallglas och i produktsäkerhetslagen. I produktsäkerhetslagen ändras också hänvis- ningar till följd av andra ändringar i . I lagen om marknads- föring av kristallglas, produktsäkerhetslagen och marknadsförings- lagen görs redaktionella ändringar. Skälen för regeringens förslag: Lissabonfördraget om ändring av för- draget om Europeiska unionen och fördraget om upprättande av Euro- peiska gemenskapen trädde i kraft . Genom Lissa- bonfördraget har de grundläggande fördragen och vissa protokoll som hör till dem ändrats. Ändringarna innebär bl.a. att Europeiska unionen har ersatt och efterträtt Europeiska gemenskapen samt att vissa av union- ens institutioner har fått nya namn. Till följd av Lissabonfördraget bör terminologiska ändringar göras i lagen (1996:1118) om marknadsföring av kristallglas och produktsäker- hetslagen (2004:451). I produktsäkerhetslagen bör också hänvisningar ändras med anledning av att ett EU-direktiv har ändrats och att en EU- förordning har upphävts och ersatts av en annan. Vissa redaktionella ändringar bör också göras i lagen om marknadsför- ing av kristallglas, produktsäkerhetslagen och marknadsföringslagen. Regeringens förslag: De föreslagna lagarna ska träda i kraft den 1 ja- nuari 2012. Den nya lagen om med- verkan i vissa tvister ska tillämpas även på ärenden enligt försöks- lagen som har inletts före utgången av 2011. Dessutom ska en över- gångsbestämmelse till försökslagen upphävas så att försökslagen inte tillämpas med den nya lagen. Detta ska ske . Äldre sekretessbestämmelser ska fortfarande gälla för uppgifter i ärenden där handlingarna omhändertagits för arkivering innan den nya lagen träder i kraft. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Försökslagen är tidsbegränsad och gäller till utgången av 2011. Den nya lagen om Konsumentombuds- mannens medverkan i vissa tvister, liksom ändringen i rättshjälpslagen och följdändringen i offentlighets- och sekretesslagen, bör därför träda i kraft . När försökslagen nu ersätts med en ny lag är det lämpligt att den nya lagen tillämpas på samtliga ärenden, såväl pågående som nya, från det att den träder i kraft. Därför bör den nya lagen förses med en ikraftträdande- bestämmelse som anger att lagen ska tillämpas också på ärenden som har inletts under försökslagens giltighetstid. Vidare bör en övergångsbestäm- melse till försökslagen upphävas, eftersom det där anges att försökslagen ska tillämpas på ärenden i vilka har beslutat om sitt biträde före utgången av 2011. Den sistnämnda ändringen bör träda i kraft . Uppgifter i ärenden där handlingarna har omhändertagits för arkivering före den nya lagens ikraftträdande bör omfattas av offentlighets- och sekretesslagen i dess äldre lydelse. En övergångsbestämmelse med den innebörden bör därför införas. Ändringarna i lagen om marknadsföring av kristallglas, produktsäker- hetslagen och marknadsföringslagen bör lämpligen träda i kraft den 1 ja- nuari 2012. När det gäller dessa ändringar finns det inte något behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Den föreslagna lagstiftningen bedöms inte medföra några ökade kostnader för det allmänna. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att en permanent biträdes- lag i sig inte leder till någon kostnadsökning men att ytterligare resurser måste avsättas om mer aktivt ska arbeta för att få fram lämpliga ärenden. framhåller vikten av att får tillräckliga re- Prop. 2010/11:164 surser för sin verksamhet enligt lagen. Skälen för regeringens bedömning: En permanent möjlighet för att företräda konsumenter som ombud med- för i sig inga ytterligare kostnader. De kostnader verksamheten kräver ska även fortsättningsvis finansieras inom befintliga ramar. Förslaget till lag om medverkan i vissa tvis- ter får därmed inga konsekvenser för statsbudgeten. Övriga lagändringar medför inga praktiska konsekvenser och därmed inte heller några ökade kostnader. 8.1Förslaget till lag om medverkan i vissa tvister Lagen ersätter lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende med- verkan av i vissa tvister (försökslagen). Den motsvarar, med undantag för 6 §, i sak försökslagen men har setts över språkligt. 1 § I denna lag finns bestämmelser om medverkan i vissa tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Paragrafen motsvarar 1 § i försökslagen. I paragrafen presenteras det huvudsakliga innehållet i lagen. 2 § I en tvist mellan en konsument och en näringsidkare får Konsumentombuds- mannen besluta att biträda konsumenten som ombud vid allmän domstol och hos , om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsumentintresse av att tvisten prövas. Paragrafen motsvarar 2 § i försökslagen. I paragrafen finns den grundläggande bestämmelsen om Konsument- ombudsmannens medverkan i tvister. Enligt paragrafen tillämpas lagen vid en tvist mellan en konsument och en näringsidkare. Begreppen konsument och näringsidkare har samma innebörd som i annan konsumentlagstiftning, se t.ex. 1 a § konsument- tjänstlagen (1985:716) och 1 § konsumentköplagen (1990:932). Det är konsumenten som är part och huvudman medan Konsumentom- budsmannen företräder honom eller henne som ombud. Konsumentom- budsmannens medverkan är inte möjlig utan konsumentens samtycke; det krävs att konsumenten ger fullmakt och denna kan återkallas närsomhelst. Som ombud vid allmän domstol har de befogenheter och skyldigheter som anges i 12 kap. . Bestämmelserna där är i huvudsak också tillämpliga hos , se 2 kap. 6 § utsökningsbalken och 66 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Att medverkan sker som konsumentens ombud innebär att Konsument- ombudsmannen ska förbereda och utföra konsumentens talan och biträda konsumenten såväl före som efter en process. Konsumentombudsman- nens medverkan före processen kan t.ex. avse kontakt med näringsid- karen för att inhämta dennes inställning till konsumentens anspråk. Det kan också handla om att utreda sakomständigheterna och att vid behov göra en rättsutredning. medverkan efter en process kan t.ex. avse att förklara innebörden av en dom och att diskutera frågan om den ska överklagas eller inte. Det finns inte något som hindrar att på konsumentens uppdrag träffar förlik- ning med näringsidkaren. kan sätta någon annan i sitt ställe under samma förutsättningar som andra rättegångsombud kan, se 12 kap. 13 § . Det kan gälla såväl processförberedelserna som själva processandet. Det förutsätts dock att talan normalt utförs av en tjänste- man och att inte t.ex. en advokat anlitas. Om gör bedömningen att det finns skäl för det, kan han eller hon på samma sätt som andra ombud frånträda upp- draget, jfr 12 kap. 18 § andra stycket . En anledning till detta kan exempelvis vara att konsumenten har lämnat felaktiga uppgifter eller att , till skillnad från konsumenten, anser att det inte finns skäl att överklaga en dom till högre instans. medverkar sålunda i stort sett på samma sätt som andra ombud. I fråga om de närmare formerna för Konsument- ombudsmannens medverkan och ombudsmannens förhållande till konsu- menten och näringsidkaren samt till domstolen kan advokat- samfunds vägledande regler om god advokatsed vara till ledning. biträde enligt lagen kan avse allmän domstol och . Medverkan torde i praktiken bli aktuell i tvistemål vid domstol, men biträde kan lämnas redan när en an- sökan om betalningsföreläggande enligt lagen (1990:746) om betalnings- föreläggande och handräckning handläggs hos . Eftersom detta förfarande är avsett för otvistiga fall, torde det dock knap- past komma i fråga att ansöker om betal- ningsföreläggande för konsumentens räkning. Om näringsidkaren väntas gå med på konsumentens krav, saknas ju anledning för Konsumentom- budsmannen att engagera sig i tvisten. kan också t.ex. biträda en konsument inom ramen för det exekutiva förfaran- det hos och sedan myndighetens beslut över- klagats i ett domstolsärende vid allmän domstol. Konsumentombuds- mannen kan biträda konsumenten oavsett vilken partsställning denne har i domstolen eller hos . Som grundläggande förutsättning för att ska kunna biträda konsumenten gäller vidare att tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller att det annars finns ett allmänt konsument- intresse av att den prövas. De två villkoren gäller oberoende av varandra, men sammanfaller i praktiken ofta. Att tvisten är av betydelse för rättstillämpningen innebär att avgörandet kan bli vägledande för kommande fall. Tvisten kan ha sådan betydelse när det saknas ett domstolsavgörande om frågan eller när det finns avgöranden med olika utgång. Avgöranden från högsta instans är natur- ligtvis mest värdefulla som prejudikat, men även underrättsavgöranden kan vara till viss ledning för rättstillämpningen. Även om det finns en tydlig praxis från , utesluter inte detta att tvisten ändå kan vara av betydelse för rättstillämpningen och motivera att biträder konsumenten. Det kan finnas sär- skild anledning för att överväga ett biträde när det rör sig om ett område där det inte finns någon specifik konsu- mentskyddande lagstiftning för att på så sätt få fram vägledning om hur annan lagstiftning och allmänna kontraktsrättsliga principer ska tillämpas i konsumentfallen, t.ex. om 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område är tillämplig på ett omtvistat standardvillkor. Ett allmänt konsumentintresse föreligger när det är av betydelse för en större grupp konsumenter att tvisten prövas. Så kan vara fallet när en när- ingsidkares handlande har drabbat många konsumenter på likartat sätt. Av formuleringen att får besluta att bi- träda konsumenten som ombud följer att har rätt men inte skyldighet att lämna sitt biträde till en enskild konsument som önskar det. kan efter en lämplighets- bedömning avstå från att lämna sitt biträde även när de förutsättningar som anges i paragrafen är uppfyllda. Vid bedömningen av om biträde ska lämnas kan beakta exempelvis risken för att konsumenten och näringsidkaren förliks (med följden att det eftersträva- de vägledande avgörandet inte kommer till stånd). Konsumentombuds- mannen kan också behöva ta hänsyn till de resurser som står till förfog- ande när det gäller t.ex. personal och medel för att betala näringsidkarens rättegångskostnader i händelse av förlust. Naturligtvis måste också konsumentens förmåga och vilja att själv driva sin sak beaktas. Det är inte meningen att ska ta sig an en tvist enbart av det skälet att den enskilde av någon anledning befinner sig i en pressande situation i ekonomiskt eller personligt hänseende. En annan omständighet som inte har någon självständig betydelse för frågan om ska medverka är att tvisten är av stor ekonomisk betydelse för konsumenten. Att det omtvistade beloppet är litet hindrar inte att lämnar sitt biträde om bedömningen görs att det behövs ett vägledande avgörande; tvärtom kan medverkan då vara särskilt betydelsefull eftersom processkostnaderna annars kan avskräcka konsumenten från att driva sin tvist i domstol. När tvisteföremålets värde uppenbart inte över- stiger hälften av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäk- ringsbalken gäller särskilda regler om rättegångskostnader, som bl.a. innebär att den som vinner målet inte får sina ombudskostnader ersatta av motparten, se 18 kap. 8 a § . Som huvudregel är det då inte heller möjligt att få rättshjälp, se 11 § 4 rättshjälpslagen (1996:1619). På motsvarande sätt behöver det inte vara mer motiverat att Konsument- ombudsmannen deltar bara för att tvisten rör ett stort belopp. Avgörande är alltid om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsumentintresse av att den prövas. Den nya lagen och lagen (2002:599) om grupprättegång kompletterar varandra. får välja den väg som bedöms mest effektiv och lämplig i det enskilda fallet. Det är som beslutar om medverkan enligt lagen. prövar således ensam om förutsätt- ningarna för biträde är uppfyllda. beslut får inte överklagas, se 7 §. 3 § som är ombud enligt denna lag ska konsumenten få de förmåner som avses i 1620 §§ rättshjälpslagen (1996:1619). Kostnaderna för förmånerna ska stanna på staten. beslutar i fråga om en sådan utredning som avses i 17 § rättshjälpslagen samt om ersättning till den som medverkat vid utredningen. Paragrafen motsvarar 3 § i försökslagen. Enligt första stycket får konsumenten som biträde lämnas av förmåner som motsvarar dem som enligt 1620 §§ rättshjälpslagen tillkommer den som har beviljats rättshjälp. Det gäller bl.a. kostnader för bevisning vid allmän domstol, utrednings- kostnader samt ansökningsavgifter. Ersättning för bevisning betalas som regel ut enligt förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. Konsumenten är inte heller skyldig att ställa säkerhet för att få till stånd kvarstad eller någon annan liknande åtgärd, om detta skulle vara aktuellt. Kostnaderna för förmånerna ska stanna på staten. Detta stämmer över- ens med vad som gäller enligt rättshjälpslagen. Kostnaden för konsumentens resa och uppehälle ersätts inte enligt den- na bestämmelse. Dessa kostnader kan ersättas av allmänna medel enligt 11 kap. 6 § rättgångsbalken om det är skäligt med hänsyn till konsumen- tens ekonomiska förhållanden, de kostnader som kan uppstå i samband med inställelsen och omständigheterna i övrigt. biträde till konsumenten är kostnadsfritt för konsumenten. Detta gäller såväl egna kostnader som kostnaden för ett eventuellt ombud som Konsumentom- budsmannen har anlitat med stöd av fullmakten. Konsumentens rätt till ersättning enligt denna paragraf gäller endast kostnader som har uppkommit efter det att har blivit ombud. Om konsumenten har haft kostnader som hänför sig till tiden , får han eller hon själv svara för dem om de inte om- fattas av rättshjälp. För sådana kostnader kan konsumenten få ersättning av näringsidkaren enligt 18 kap. under de förutsätt- ningar som gäller för det. Om beslutar att inte längre företräda kon- sumenten eller om konsumenten anmäler att han eller hon vill föra sin talan själv eller genom någon annan, får konsumenten själv stå för kost- nader som uppkommer därefter. Enligt 35 § rättshjälpslagen kan den vars rättshjälp upphör bli skyldig att själv bära kostnaderna för denna, vilket kan innebära att de förmåner han eller hon erhållit ska återbetalas. Någon motsvarande återbetalningsskyldighet har inte ansetts motiverad i de fall då biträde enligt denna lag har upphört. Enligt andra stycket är det som beslutar i fråga om sådan utredning som avses i 17 § rättshjälpslagen och om er- sättning enligt samma paragraf. Konsumenten kan alltså inte själv besluta att hämta in sådan utredning. överklagbart, se 7 §. 4 § Om enligt denna lag biträder en konsument vid talan i allmän domstol, ska bestämmelserna om tvistemål om mindre värden i 1 kap. 3 d §, 10 kap. 8 a § och 18 kap. 8 a § inte tillämpas. Paragrafen motsvarar 4 § i försökslagen. Enligt paragrafen ska de särskilda reglerna om s.k. förenklade tviste- mål inte tillämpas i fråga om rättens sammansättning, rättegångskost- nader och forum i konsumentmål när biträder Detta innebär att rätten kan bestå av tre domare och att rättegångskostnaderna kan ersättas fullt ut enligt 18 kap. 8 § rättegångs- Bestämmelsen innebär också att den särskilda forumregeln i 10 kap. 8 a § om att en konsument kan väcka talan vid rätten i den ort där konsumenten har sitt hemvist inte ska tillämpas. Enligt 10 kap. 15 § är en ändring som har inträtt i ett förhållande som gjort domstolen behörig utan verkan sedan svaranden har delgetts stämningen. Om konsumenten har väckt talan innan Konsu- mentombudsmannen har beslutat att medverka enligt lagen och närings- idkaren har hunnit delges stämningen, är därför rätten i orten där konsu- menten har sitt hemvist behörig trots förevarande paragraf. Om inträder i en tvist först efter det att må- let har börjat handläggas enligt det särskilda förfarandet för förenklade tvistemål, ska målet till följd av denna paragraf överföras till ordinär Skulle därefter besluta att av- träda som ombud, torde målet däremot inte kunna om för att åter- igen handläggas enligt reglerna om förenklade tvistemål (jfr prop. 1973:87 s. 175 och rättsfallet NJA 1982 s. 723). 5 § Om konsumenten enligt 18 kap. är skyldig att ersätta när- ingsidkaren för dennes rättegångskostnader, ska staten i stället för konsumenten förpliktas att betala dessa kostnader. Staten svarar dock inte för näringsidkarens kostnader om dessa uppstått efter det att upphört att vara ombud och näringsidkaren underrättats om detta. Om näringsidkaren genom handlande som avses i 18 kap. 6 §