prop · GY03122 · 2011-03-29 00:00:00 — Regeringens förslag: Behörig utländsk järnvägssäkerhetsmyndighet och behörigt olycksutredande organ i annat land inom EES eller i ska ha rätt att på begäran få uppgifter ur intygsregister som förs av offentliga järnvägsföretag eller infrastrukturförvaltare när det gäller uppgifter som den mottagande myndigheten eller organet behöver för att fullgöra sitt uppdrag enligt bestämmelser som genomför lokförardirek- tivet. För intygsregister som förs av privata järnvägsföretag eller infrastruk- turförvaltare ska dessutom följande personer eller organ ha rätt att på begäran få ut uppgifter. 1.Den som är registrerad i registret såvitt gäller uppgifter om denne själv. 2.Tillsynsmyndigheten och olycksutredande organ i såvitt gäller uppgifter som behövs för att fullgöra sitt uppdrag enligt denna lag. Regeringens bedömning: Någon bestämmelse om sekretess för uppgift i intygsregister som förs av det offentliga bör inte införas. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Yttrar sig inte. Skälen för regeringens förslag och bedömning I artikel 22.2 b och c och 22.3 i lokförardirektivet samt i avsnitt 4 i bilaga II till kommissionens beslut (2010/17/EG) anges vem som ska ha rätt att få ut information ur intygsregister och på vilka grunder. Listan motsvarar i stort de personer som har rätt att få ut uppgifter ur ett förarbevisregister, jfr avsnitt 5.10.4, och anger också att samma orsaker för att få ut uppgifterna ska gälla. Dock har inte Europeiska järnvägsbyrån rätt att få ut uppgifter. Det anges inte heller i direktivet eller beslutet att andra järnvägsföretag eller infrastrukturförvaltare har rätt att få ut uppgifter ur andra intygsregister. Sekretessfrågor m.m. som rör offentliga järnvägsföretag och infra- Intygsregister ska föras av järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare. Dessa kan vara både privata och offentliga, exempel på det senare är Frågan om sekretess för uppgifter i intygsregister som förs av offentliga organ aktualiseras därmed på samma sätt som när det gäller förarbevisregistret, jfr avsnitt 5.10.4. I avsnitt 5.9.7.2 har redogjorts för att det enligt kommissionens beslut inte ska ingå några känsliga person- uppgifter som rör den registrerades hälsa i intygsregistren, även om direktivet tillåter detta. För det fall sådana uppgifter skulle komma att införas i registren med stöd av direktivet är uppgifterna av samma karaktär som de som registreras i förarbevisregistret, och kan antas i så fall ska registreras i samma form, dvs. antingen i kodad form eller genom ett enkelt angivande av om hälsokraven är uppfyllda eller inte. därför inte någon anledning att göra någon annan bedömning när det gäller behovet av sekretess för uppgifter i intygsregister som förs av offentliga organ än vad som har gjorts när det gäller förarbevisregistret. Det bör således inte heller för uppgifter i intygsregister som förs av offentliga organ införas någon bestämmelse om sekretess. Det kan vidare antas att det inte heller när det gäller uppgifter i intygs- register som förs av offentliga organ någon sekretess kan göras gällande enligt befintliga bestämmelser i . Av samma skäl som anges i avsnitt 5.10.4 bör således inte införas någon särskild bestämmelse i den nu före- slagna lagen om rätt för den registrerade själv att få ut uppgifter ur Däremot bör direktivets krav i övrigt införas i lagen, dvs. behöriga utländska järnvägssäkerhetsmyndigheter och behörigt olycks- utredande organ i annat land inom EES eller i ska ha rätt att på begäran få uppgifter ur intygsregister när det gäller uppgifter som den mottagande myndigheten eller organet behöver för att fullgöra sitt uppdrag enligt bestämmelser som genomför lokförardirektivet. Tillträde till uppgifter ur register som förs av privata företag Offentlighetsprincipen gäller endast för uppgifter i register som förs av Någon grundlagsfäst rätt att få ut uppgifter ur ett intygs- register som förs av ett privat järnvägsföretag eller en privat infrastruk- turförvaltare finns således inte. Det betyder att frågor om sekretess m.m. Direktivets samtliga krav på vilka som ska ha tillträde till uppgifter ur sådana intygsregister bör därför också föras in i lagen. Tillsyn och annan kontroll Regeringens förslag: Tillsyn ska utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. ska ha rätt att på begäran få sådana upplysningar och ta del av sådana handlingar som behövs för till- synen. ska också ha rätt att på begäran få tillträde till de lokaler, anläggningar och fordon som tillsynen gäller. ska få meddela de förelägganden som behövs för tillsynen. Ett beslut om föreläggande ska få förenas med vite. Om tillsynsmyndigheten anser att en förare utgör ett allvarligt och akut hot mot järnvägssäkerheten ska myndigheten vidta nödvändiga åtgärder för att säkerhetsnivån i järnvägssystemet ska upprätthållas. ska få stoppa tåg och förbjuda förare att fortsätta köra. En infrastrukturförvaltare ska vara skyldig att på begäran av tillsynsmyndigheten se till att ett tåg stoppas. Förarbevis och tillstånd ska få återkallas. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundvall anser att det bör preciseras och förtydligas under vilka förutsättningar de särskilda åtgärderna mot förare, t.ex. förelägganden och återkallelser, kan bli aktuella. Kammarrätten anser också att det bör anges vissa generella gränser för hur långa återkallelsetider som kan bli aktuella. Fackför- bundet ST och TCO efterfrågar förtydliganden om problematiken när det gäller t.ex. återkallelse av intyg relaterat till arbetsgivarens ansvar för t.ex. rehabilitering och omplacering. Skälen för regeringens förslag I artikel 19 och 29 i lokförardirektivet räknas ett antal uppgifter upp som ska handhas av den behöriga myndigheten. Uppgifterna innefattar framför allt vad som kan sammanfattas som tillsynsåtgärder, dvs. prövningar av ansökningar och kontroller av att bestämmelserna efter- levs, men även en rad andra uppgifter. Även den s.k. oberoende utvärde- ring som enligt artikel 27 ska göras är en slags tillsyns- åtgärd. Enligt artikel 3 a definieras den behöriga myndigheten som den säkerhetsmyndighet som avses i artikel 16 i 2004/49/EG (det s.k. järn- vägssäkerhetsdirektivet). Transportstyrelsen är behörig myndighet enligt det direktivet. Även om det således kan förutses att Transportstyrelsen ska vara tillsynsmyndighet, bör denna fråga lämnas till regeringen att avgöra. Den närmare regleringen av tillsynsverksamheten kan regeringen meddela verkställighetsföreskrifter om. En grundläggande förutsättning för en fungerande tillsyn är att initiativ och beslut är väl underbyggda. För detta krävs att tillsynsmyndigheten kan få upplysningar och ta del av handlingar som behövs för tillsynen. Myndigheten kan också behöva få tillgång till lokaler, anläggningar och fordon som har anknytning till den verksamhet som ska kontrolleras. bör således anges i lagen att tillsynsmyndigheten rätt att på begäran dels få sådana upplysningar och ta del av sådana handlingar, dels få tillträde till de lokaler, anläggningar och fordon som tillsynen gäller, allt under förutsättning att detta behövs för tillsynen. tillsynsmyndigheten finns t.ex. även i 8 kap. 3 § järnvägslagen (2004:519). För att tillsynsverksamheten ska vara effektiv krävs att myndigheten får besluta om förelägganden, t.ex. förbud, för att upprätthålla efterlevnaden får göra en bedömning av vilken tillsyns- åtgärd som kan anses lämpligast och mest effektiv i det enskilda fallet. Ett föreläggande kan t.ex. användas om en brist inte är av sådan allvarlig karaktär att ett förarbevis ska återkallas enligt de särskilda bestämmelser som gäller om detta, men någon åtgärd ändå behövs för att lagen ska Dessa åtgärder får också utnyttjas om det föreligger brister som rör det kompletterande intyget, jfr artikel 29.4 c i lokförardirektivet. Förelägganden bör kunna förenas med vite. har efterlyst förtydliganden av under vilka förutsättningar förelägganden Det är dock enligt regeringen inte möjligt att i lagen reglera alla de situationer som skulle kunna föranleda ett föreläggande. lagtexten bör således endast anges, så som föreslås i promemorian, att föreläggandena ska krävas för att upprätthålla efterlevnaden av lagen. Den närmare tillämpningen måste lämnas till tillsynsmyndigheten. I artikel 29.4 andra stycket anges att om den behöriga myndigheten anser att en viss förare utgör ett allvarligt hot mot järnvägssäkerheten ska den under alla förhållanden vidta nödvändiga åtgärder, till exempel anmoda infrastrukturförvaltaren att stoppa tåget och förbjuda föraren att arbeta inom dess behörighetsområde som krävs. Eftersom Transportstyrelsen har tillsynsansvaret för säkerheten inom järnvägssystemet skulle i och för sig ett sådant beslut kunna fattas redan i dag med stöd av bestämmelserna i 8 kap. järnvägslagen. Även den i detta avsnitt föreslagna rätten för tillsynsmyndigheten att besluta om före- lägganden skulle kunna användas för att genomföra kraven i nämnda bestämmelse i direktivet. Med tanke på åtgärdens ingripande karaktär för den enskilde samt det faktum att direktivet särskilt omnämner denna åtgärd är det dock lämpligt att en särskild reglering om detta införs i lagen. Detta innebär också ett tydligare genomförande av direktivet. Enligt artikel 29.4 ska tillsynsmyndigheten återkalla ett förarbevis om föraren inte längre uppfyller de nödvändiga villkoren för förarbevis. En bestämmelse om rätt för tillsynsmyndigheten att återkalla förarbevis på denna grund bör således föras in i lagen. Detta innebär att om föraren t.ex. inte uppfyller hälsokraven för att inneha ett förarbevis kan detta återkallas. Detta gäller oavsett när tillsynsmyndigheten upptäcker bristen. behöver således inte avvakta en föreskriven regel- bunden kontroll. Det bör anges i lagen att en återkallelse kan ske om föraren inte uppfyller sina skyldigheter i övrigt i lagen eller i föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Om t.ex. föraren vägrar att under- kasta sig en regelbunden kontroll eller en alkohol- och drogtest kan således återkallelse av förarbeviset vara möjlig. Även tillstånd att bedriva utbildning eller fullgöra uppgift som exami- nator, läkare eller psykolog bör kunna återkallas om villkoren för tillståndet är uppfyllda eller om i övrigt föreskrivna krav inte efterlevs. Direktivet anger inte uttryckligen att återkallelse ska kunna ske av dessa tillstånd, men kräver å andra sidan att alla berörda aktörer ska kontrolleras (artikel 29.3) och att sanktioner ska införas för överträdelser (artikel 30). En sådan sanktion kan vara återkallelse. På motsvarande sätt som gäller för andra tillstånd på järnvägsområdet bör dessa tillstånd kunna återkallas om förutsättningarna för beviljandet är upp- fyllda eller om tillståndshavaren inte följer de föreskrifter som gäller för verksamheten enligt den föreslagna lagen eller andra föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Det finns inget som hindrar att tillsyns- myndigheten om bristerna inte bedöms alltför allvarliga inleder med att förelägga tillståndshavaren att åtgärda dessa, och först därefter om rättelse inte sker fattar ett beslut om återkallelse. Enligt artikel 14.5 och 16.1 är ett förarbevis giltigt endast om föraren genomgår föreskrivna återkommande hälsokontroller. Direktivets orda- lydelse är att förarbeviset inte är giltigt om inte hälsokontrollerna genomgås. Detta innebär i praktiken att beviset automatiskt är gällande om föraren inte genomgår en hälsokontroll, eller en sådan inte visar godkänt resultat. En sådan automatiskt ogiltighetsbestämmelse bör dock inte införas i lagen. En sådan ordning skulle kunna få både orimliga och opraktiska följder, då det mycket väl kan hända att en hälsokontroll inte kan genomföras, utan att orsaken till detta beror på föraren. T.ex. kan en hälsokontroll behövas skjutas upp då den aktuella läkaren får förhinder genom ett akut ärende, eller själv blir sjuk. För att inte en missad hälsokontroll per automatik ska få konsekvensen att förarbeviset blir ogiltigt, bör i stället återkallelseinstitutet kunna användas. Därmed kan tillsynsmyndigheten ta ställning till om det i det enskilda fallet har funnits orsaker utom förarens kontroll som gör att någon återkallelse inte bör ske. Det ska dock påpekas att återkallelse ska vara huvudregeln om hälsokontroller inte visar godkänt resultat, eller om föraren inte kan visa att orsaken till den missade kontrollen inte har legat på förarens sida. genomförande av artikel 14.5 på det nämnda sättet bör kunna anses godtagbart eftersom det avsedda syftet ändå uppnås, med ett rimligare skydd för den enskildes rättigheter. Grunderna för återkallelse bör inte förtydligas En återkallelsegrund som förekommer inom andra transportslag är att föraren visat sig opålitlig i nykterhetshänseende eller har gjort sig skyldig till onykterhetsbrott. Det gäller exempelvis för körkort (jfr 5 kap. 3 § 1 och 5 körkortslagen [1998:488]). I lokförardirektivet anges inte detta specifikt och uttryckligt som en grund för återkallelse, och i prome- har inte heller föreslagits någon sådan särskild grund. I de grundläggande förutsättningarna för att ha ett förarbevis ligger dock bl.a. att vissa hälsokrav ska vara uppfyllda, jfr avsnitt 1.1 i bilaga II till direk- tivet som anger att föraren inte får ha hälsoproblem eller ta medicin, droger eller ämnen som kan orsaka bl.a. nedsatt uppmärksamhet eller koncentration. Det har i detta avsnitt föreslagits att en återkallelse ska kunna ske om förutsättningarna för att inneha ett förarbevis inte är uppfyllda. Ett icke godkänt resultat på t.ex. ett alkoholtest kan således i princip ligga till grund för en återkallelse om testresultatet visar att förut- sättningarna enligt den nämnda regleringen i bilagan inte är uppfyllda. I övrigt saknas beredningsunderlag att införa en särskild återkallelsegrund för t.ex. nykterhetsbrott. Det ska dock erinras om att tillsynsmyndigheten har möjlighet att vidta andra åtgärder, t.ex. förelägganden och säkerhets- åtgärder (se ovan) om säkerheten hotas. Även järnvägslagen ger möjlig- heter att vidta åtgärder. Det har dessutom i avsnitt 5.5.7 föreslagits att järnvägsföretag och infrastrukturförvaltare ska göra nykterhets- och drogtester av sina förare. Det förekommer att järnvägsföretag inför alkolås eller motsvarande, vilket innebär att föraren måste göra ett alkoholutandningstest innan denne tillträder sin tjänstgöring. Kammarrätten i har efterlyst ytterligare förtydliganden av vilka omständigheter som ska kunna föranleda återkallelse. Av samma anledning som har redogjorts för när det gäller grunderna för föreläggan- den bör dock enligt regeringen inte heller återkallelsegrunderna anges närmare. måste dock kunna visa vilken brist i förut- sättningarna för att inneha förarbeviset som föreligger, eller vilken skyldighet som föraren inte har uppfyllt. Eftersom det är en mängd krav som ligger till grund för de olika förutsättningarna är det inte praktiskt görligt att räkna upp alla de situationer som kan föranleda återkallelse i lagen. Även när det gäller återkallelse av förarbevis och tillstånd måste det lämnas till tillsynsmyndigheten att avgöra om förutsättningarna är sådana att återkallelse ska ske eller om någon annan åtgärd är mer lämplig. Återkallelsens beskaffenhet och omfattning i tiden bör dock i första hand vara hänförlig till den fara för järnvägssäkerheten som bristerna hos föraren ger upphov till. Den direkta kopplingen mellan ett brott, t.ex. ett onykterhetsbrott och återkallelse av behörigheten som gäller för vanliga körkort på väg enligt 5 kap. 3 § körkortslagen (1998:488) finns inte i lokförardirektivet och det saknas som redan nämnts dessutom bered- ningsunderlag för att införa andra återkallelsegrunder i lagen. Regeringen avser dock att följa frågan. Återkallelsen kan enligt artikel 29.4 a i direktivet vara tidsbegränsad eller slutgiltig beroende på omfattningen av den fara för järnvägssäkerheten som föraren gett upphov till. Vad som avses med begreppet slutgiltig i direktivet är oklart. Även om ett förarbevis återkallas slutgiltigt finns enligt svenska allmänna förvaltningsrättsliga principer inga hinder att ansöka på nytt. Däremot bör, som föreslås i promemorian, återkallelse kunna ske antingen tills vidare eller . Det normala bör dock vara att återkallelsen gäller tills vidare. Detta stöds också av direktivets krav på att det är faran för järnvägssäkerheten som ska vara styrande. När föraren har visat att de bristande förutsättningarna inte längre föreligger ska således återkallelsen upphävas. Det kan exempelvis ske genom uppvisande av godkänt resultat på ett praktiskt eller teoretiskt prov eller ett läkarutlåtande som visar godkänt resultat vid en läkarundersökning. Det bör dock finnas en möjlighet att tidsbegränsa återkallelsen för det fall tillsynsmyndigheten anser att detta är en mer lämplig åtgärd. Kammarrätten i har ansett att det ska anges vissa generella tider för hur långa återkallelsetider som kan bli aktuella. Eftersom en återkallelse inte handlar om en påföljd utan endast indikerar att en eller flera förutsättningar för beviljande av förarbevis är för handen, handlar det enbart om en bedömning i det enskilda fallet av när dessa brister kan komma att vara avhjälpta. Föraren måste dock alltid innan behörigheten återfås visa att bristen är läkt. ska genast underrätta berörd förare och dennes arbetsgivare om en åter- kallelse genom att ett motiverat beslut tillställs dem. Tillsynsmyndig- heten ska i samband härmed också ange vilket förfarande som ska tillämpas för att föraren ska kunna återfå förarbeviset. Vad som ska krävas för att återfå förarbeviset blir beroende av på vilken grund förar- beviset återkallats. Om det exempelvis beror på bristande medicinska eller fysiska förutsättningar kan det antas att det kommer att krävas att föraren själv eller dennes arbetsgivare uppvisar ett läkarutlåtande som visar att den bristande förutsättningen är för handen. Något om förhållandet mellan tillsynsåtgärder och arbetsrättsliga åtgärder Med anledning av vad och har anfört ska något sägas om förhållandet mellan de åtgärder som kan vidtas vid tillsyn, och arbetsrättsliga åtgärder. Det gäller framför allt vad en återkallelse av ett förarbevis eller ett kompletterande intyg har för betydelse i arbetsrättsliga förhållanden. Det bör därvid inledningsvis klargöras att det förhållandet att ett förarbevis eller ett kompletterande intyg återkallas inte påverkar anställningsförhållandet. Ett återkallande innebär inte med automatik att en förare kan sägas upp eftersom ett återkallande kan vara aktuellt i situationer som inte skulle motivera arbetsrättsliga åtgärder. En åter- kallelse utesluter dock inte heller att arbetsgivaren kan se sig föranledd att vidta arbetsrättsliga åtgärder och exempelvis se över möjligheten till omplacering eller i vissa fall uppsägning. vidta sådana åtgärder som normalt följer av arbetsgivaransvaret såsom Prop. 2010/11:122 t.ex. rehabiliteringsåtgärder och åtgärder enligt arbetsmiljölagen. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn och ärendehandläggning. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: TCO och uppger att vissa uppgifter inte bör avgiftsbeläggas. Skälen för regeringens förslag: Genom förslagen i denna proposition kommer tillsynsmyndigheten att få i uppgift att utfärda förarbevis och andra tillstånd, pröva dispensansökningar och utföra tillsyn. Dessa uppgifter bör finansieras genom avgifter som får tas ut av de personer som ansöker om dessa tillstånd etc. samt är föremål för tillsyn. En motsvarande ordning gäller för sådan s.k. ärendehandläggning och tillsyn inom samtliga transportslag, jfr prop. 2010/11:30 s. 49, bet. 2010/11:TU6, rskr. 2010/11:59. Med anledning av vad som har framförts av TCO och ska förtydligas att avgifter inte föreslås få tas ut för den föreslagna uppgiften att lösa tvister som hänskjuts till tillsynsmyndigheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ges rätt att meddela föreskrifter om avgifterna. Regeringens förslag: Den som har tillstånd att bedriva utbildning ska säkerställa att kvaliteten i verksamheten upprätthålls. Den som har ett säkerhetsstyrningssystem ska i stället tillämpa detta. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att även vissa andra personer och organ ska ha ett system med kvalitetsnormer. Remissinstanserna: Yttrar sig inte. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 26 i lokförardirektivet ska den behöriga myndigheten försäkra sig om att all verksamhet i samband med utbildning, bedömning av kvalifikationer, uppdatering av förarbevis och kompletterande intyg övervakas löpande inom ramen för ett system med kvalitetsnormer. Detta ska dock inte gälla för företag som redan omfattas av krav på säkerhetsstyrningssystem, dvs. och infrastrukturförvaltare som omfattas av detta krav enligt 2 kap. 5 § Bestämmelsen i artikeln är något oklar, både när det gäller vilka som avses vara skyldiga att ha sådana system som anges, och när det gäller vad systemen ska innehålla. Vad som framstår som klart är att utbild- ningsanordnare ska ha ett sådant system. Vad som däremot avses med bedömning av kvalifikationer i artikeln är mer oklart. artikelns krav enligt ordalydelsen införts i lagen, utan någon närmare Prop. 2010/11:122 förklaring med vem eller vilka som avses göra dessa bedömningar. ligger dock enligt regeringen närmast till hands att tolka bestämmelsen som att det är tillsynsmyndigheten samt järnvägsföretagen respektive infrastrukturförvaltarna som avses, eftersom det enligt förslagen i denna proposition är dessa organ som kommer att göra bedömningar av sökandenas kvalifikationer för att erhålla förarbevis och intyg. Krav på tillsynsmyndigheten behöver dock inte regleras i lag. Samtliga järnvägs- företag och infrastrukturförvaltare omfattas av krav på säkerhets- styrningssystem enligt 2 kap. 5 § järnvägslagen, varför även dessa är undantagna från kravet enligt artikeln i direktivet. I lagen bör krav således endast införas för den som har tillstånd att anordna utbildning. När det gäller systemet vad själva systemet innebär kan i alla fall den slutsatsen dras att det förmodligen är ett slags egenkontrollsystem som avses. Detta eftersom företag som omfattas av krav på ett säkerhets- styrningssystem undantas från kravet och sådana system i stor utsträck- ning bygger på egenkontroll. Några detaljer om vad ett system för kvali- tetsnormer ska innehålla finns inte i direktivet. Bestämmelsen i direktivet bör dock föras in i lagen men formuleras som en skyldighet att säker- ställa kvaliteten, utan någon närmare angivelse om vilket typ av system som avses. Regeringen kan genom verkställighetsföreskrifter närmare reglera hur kraven ska uppfyllas, t.ex. genom vilka olika egenkontroll- system som kan användas. Regeringens förslag: Till böter eller fängelse i högst ska den dömas som av uppsåt eller grov oaktsamhet i sin verksamhet anlitar en förare som inte har ett giltigt förarbevis eller ett kompletterande intyg om detta krävs enligt lagen. Till ansvar ska inte dömas i ringa fall. Den som inte har rättat sig efter ett vitesföreläggande eller som överträtt ett vitesförbud ska inte dömas till ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Till ansvar ska inte heller dömas om gärningen är belagd med straff i eller om ansvar kan dömas ut med stöd av 10 kap. 1 § 2 järnvägslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag. Promemorians förslag innehåller dock ingen bestämmelse om subsidiaritet i förhållande till straffansvaret i järnvägslagen. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anser att det även i denna lag bör införas en straffbestämmelse om förares drog- och alkoholpåverkan.