prop · GY03115 · 2011-03-22 00:00:00 — En operatör som har ett betydande inflytande på en viss marknad kan åläggas en eller flera av de skyldigheter som anges i 4 kap. 512 §§. Sådana skyldigheter kan bl.a. innebära att uppfylla rimliga krav på till- träde, att offentliggöra referenserbjudanden, att tillämpa icke- diskriminerande villkor i sin verksamhet eller särredovisa och rapportera specificerad verksamhet med anknytning till samtrafik och andra former av tillträde. Förpliktelserna ska syfta till att skapa effektiv konkurrens. Operatörer med betydande inflytande får också åläggas att organisa- toriskt separera förvaltning, drift och tillhandahållande av nät, s.k. funk- tionell separation. En operatör kan frivilligt åta sig en sådan förpliktelse. Åtagandet är då att likställa med en skyldighet. Operatörer med betydande inflytande får även i andra fall än som anges direkt i lagen enligt 4 kap. 4 § åläggas en skyldighet om tillträde, om det finns synnerliga skäl för det och åtgärden godkänns av Euro- peiska kommissionen. En förpliktelse som avser tillträde till ett allmänt telefonnät mellan en korskoppling eller likvärdig anslutningspunkt och abonnentens fasta nätanslutningspunkt ska, om nätet där består av en parkabel av metall, förenas med skyldighet att offentliggöra ett referenserbjudande. Efter ansökan av en annan operatör får enligt 4 kap. 14 § även andra operatörer än de som har betydande inflytande på en viss marknad i vissa fall förpliktas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla sökanden samlokalisering eller andra möjligheter till gemensamt utnyttjande av egendom eller annat. Tjänster till slutanvändare m.m. Lagen innehåller bestämmelser om vilka tjänster som ska finnas till- gängliga för alla, s.k. samhällsomfattande tjänster. I 5 kap. 1 § anges att om det behövs för att samhällsomfattande tjänster ska finnas tillgängliga får den som bedöms lämplig för det förpliktas att till överkomligt pris 1.uppfylla rimliga krav på anslutning till det allmänna telefonnätet eller på tillgång till allmänt tillgängliga telefonitjänster till en fast nät- anslutningspunkt i stadigvarande bostad eller fast verksamhetsställe åt var och en som begär det, 2.göra uppgifter om samtliga telefonabonnemang tillgängliga i en abonnentförteckning, 3. tillhandahålla en upplysningstjänst avseende telefonabonnemang, 4. tillhandahålla telefonautomater, eller 5. tillhandahålla funktionshindrade tillgång till tjänster. Tillgång till samhällsomfattande tjänster tillförsäkras i sista hand genom upphandling av staten, om det är särskilt påkallat med hänsyn till kostnaderna för tillhandahållande av tjänsten eller nätet. Den som ska tillhandahålla en samhällsomfattande tjänst får enligt 5 kap. 2 § åläggas skyldighet att nå särskilda prestandamål. till det allmänna telefonnätet ska vara utformad så att slutanvändare kan utföra och ta emot lokala, nationella och internationella samtal, telefax och datakommunikation med en viss angiven lägsta datahastighet som medger funktionell tillgång till Internet. Den som ska tillhandahålla en samhällsomfattande tjänst kan med stöd av 5 kap. 4 § åläggas en skyldighet att tillämpa gemensamma taxor för hela landet eller tillämpa ett visst högsta pris och göra det möjligt för konsumenter att på förhand betala för anslutning till det allmänna tele- fonnätet och för användning av allmänna telefonitjänster samt tillåta konsumenter att betala för anslutning till det allmänna telefonnätet genom betalningar som är fördelade över tiden. Den som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster ska enligt 5 kap. 6 a § se till att verksamheten uppfyller rimliga krav på god funktion och teknisk säkerhet samt på uthållighet och tillgänglighet vid extraordinära händelser i fredstid. Av 5 kap. 7 § framgår att den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst har ett antal allmänna skyldigheter. samtal förmedlas avgiftsfritt för användaren och i den mån det är tekniskt genomförbart ska den som mottar nödsamtal tillhandahållas lokali- Vidare ska hänsyn tas till funktionshindrades behov av Det finns i 5 kap. 77 b §§ bestämmelser som syftar till att ge abonnenter möjlighet att kontrollera sina telefonikostnader och skydda sig mot obehöriga eller andra oönskade uppringningar. I 5 kap. 9 och 10 §§ finns bestämmelser som innebär att den som tillhandahåller allmänt tillgängliga telefonitjänster ska se till att telefon- nätet medger att en abonnent kan behålla sitt telefonnummer vid byte av tjänsteleverantör (nummerportabilitet), utom i vissa särskilt angivna fall. Ersättningen mellan operatörer för överlämnade av telefonnummer får bara grundas på driftskostnaden. Särskilda skyldigheter för företag med betydande inflytande på Den som har ett betydande inflytande på marknaden för tillhandahållande av anslutning till och användning av allmänna telefonnät till fast nät- anslutningspunkt ska enligt 5 kap. 12 § ge sina abonnenter tillgång till tjänster som erbjuds av andra som tillhandahåller allmänt tillgängliga telefonitjänster och som operatören bedriver samtrafik med genom ett Prop. 2010/11:115 förval av operatör för enstaka samtal (genom ett prefix) och ett förval med möjlighet för abonnenten att välja bort förvalet vid enstaka samtal. Av 5 kap. 13 § framgår vidare att den som har betydande inflytande på en marknad kan åläggas att tillämpa ett visst högsta eller lägsta pris eller vidta andra åtgärder för att tillgodose slutanvändarnas intresse och för att främja en effektiv konkurrens. Om det inte råder effektiv konkurrens på marknaden för tillhanda- hållandet av hela eller delar av det minimiutbud av hyrda förbindelser som fastställts i en förteckning över standarder i Europeiska unionens officiella tidning, får den som har ett betydande inflytande på den marknaden i hela eller delar av landet med stöd av 5 kap. 14 § förpliktas att på vissa villkor tillhandahålla ett minimiutbud av sådana förbindelser. Särskilda rättigheter för abonnenter m.m. Ett avtal mellan en slutanvändare och den som tillhandahåller elektro- niska kommunikationstjänster eller anslutning till ett allmänt telefonnät ska enligt 5 kap. 15 § innehålla uppgifter om bl.a. priser och taxor, villkoren för förlängning och upphörande av tjänsten samt uppsägning av avtalet. Om den som tillhandahåller abonnenter elektroniska kommunikations- tjänster vill ändra avtalet ska abonnenten enligt 5 kap. 16 § underrättas om ändringen. En abonnent som inte godtar de nya villkoren får säga upp avtalet utan att drabbas av någon kostnad, avgift eller annan förpliktelse. I underrättelsen ska abonnenten upplysas om sin rätt att säga upp avtalet. Det finns vidare i 5 kap. 17 § bestämmelser om att den som tillhanda- håller en allmänt tillgänglig telefonitjänst ska hålla information om gällande priser, taxor och allmänna villkor för tillgång till och använd- ning av telefonitjänsten allmänt tillgänglig. Den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster får också enligt 5 kap. 18 § förpliktas att för slutanvändarna offentliggöra jämförbar, adekvat och aktuell information om tjänsternas kvalitet. När det gäller behandling av personuppgifter vid tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikations- tjänster samt vid abonnentupplysning följer det av 6 kap. 2 § att person- uppgiftslagen (1998:204) gäller, om inte annat följer av LEK. I 6 kap. 3 § anges att det ska finnas ett grundskydd för behandling av uppgifter genom att den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att behandlade uppgifter skyddas. Den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att upprätthålla detta skydd i nätet. Åtgärderna ska vara ägnade att säker- ställa en säkerhetsnivå som, med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för att genomföra åtgärderna, är anpassad till risken för integritetsintrång. är skyldig att avhjälpa ska 6 kap. 4 § informeras om detta och om hur samt till vilken kostnad risken kan avhjälpas. I 6 kap. 5 och 6 §§ finns bestämmelser om behandling av trafikupp- gifter. Bestämmelser om behandling av lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter finns i 6 kap. 9 §. Av 6 kap. 11 § framgår att den som tillhandahåller en allmänt tillgäng- lig elektronisk kommunikationstjänst är skyldig att tillhandahålla en abonnent som begär det en ospecificerad räkning. I 6 kap. 12 och 13 §§ finns bestämmelser om nummerpresentation. Bestämmelser om abonnentförteckningar finns i 6 kap. 15 och 16 §§. En abonnent som är en fysisk person ska kostnadsfritt få information om ändamålen med en allmänt tillgänglig abonnentförteckning eller en för- teckning ur vilken uppgifter kan erhållas genom abonnentupplysning, innan personuppgifter om abonnenten tas in i den och om de sökfunk- tioner som finns. Abonnenten ska ha möjlighet att utan kostnad kon- trollera uppgifterna och få felaktiga uppgifter rättade samt få uppgifter borttagna ur förteckningen så snart det är möjligt. I 6 kap. finns även bestämmelser om förbud mot avlyssning, hemlig teleavlyssning och tystnadsplikt m.m. har enligt 7 kap. 1 § tillsyn över efterlevnaden av lagen och de beslut om skyldigheter eller villkor samt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Med stöd av 7 kap. 2 § har tillsyns- myndigheten rätt att för tillsynen få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder, där det bedrivs verksamhet som omfattas av lagen. får med stöd av 7 kap. 3 § förelägga den som bedriver verksamhet som omfattas av lagen att tillhandahålla myndig- heten upplysningar och handlingar som behövs för kontroll av betalning av avgift, efterlevnaden av de allmänna skyldigheter som gäller enligt lagen och efterlevnaden av villkor och skyldigheter som meddelats med stöd av denna. I 7 kap. 49 §§ finns ytterligare bestämmelser om förelägganden, förbud, återkallelse av tillstånd och ändring av tillståndsvillkor eller frekvenstilldelning m.m. Uppkommer det en tvist mellan dem som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster eller tillhörande tjänster och tvisten har samband med skyldigheter som följer av lagen eller av föreskrifter, tillståndsvillkor eller beslut om förpliktelser som meddelats med stöd av lagen eller som följer av och rådets förordning (EG) nr 717/2007, får en part enligt 7 kap. 10 § hänskjuta tvisten för avgörande av tillsynsmyndigheten. Myndigheten ska besluta i de frågor som tvisten gäller. Om tillsynsmyndigheten bedömer att det är lämpligare att den frågeställning som tvisten aktualiserat avgörs genom en åtgärd inom ramen för den allmänna tillsynen får den enligt 7 kap. 10 b § besluta att inte ta upp Prop. 2010/11:115 tvisten för avgörande. kan också med stöd av 7 kap. 11 § i stället för att ta upp en tvist till prövning eller vidta en åtgärd inom ramen för den allmänna tillsynen, hänskjuta tvisten för medling. I 7 kap. 13 a § finns bestämmelser om skadeståndsskyldighet för ett företag med betydande inflytande som inte följer beslut om särskilda skyldigheter. Prövning av ärenden m.m. Med stöd av 8 kap. 1 § kan myndigheter kräva att den som bedriver verksamhet som omfattas av lagen på begäran tillhandahåller upp- lysningar och handlingar som behövs för i bestämmelsen uppräknade ändamål, bl.a. marknadsanalyser eller beslut om skyldigheter. I 8 kap. 2 och 3 §§ finns bestämmelser om särskilda handläggnings- tider för ärenden om tillstånd att använda radiosändare eller nummer. Bestämmelser om hur tillsynsmyndigheten ska gå till väga vid mark- nadsanalyser och när myndigheten fastställer vilka företag som har betydande inflytande på en marknad finns i 8 kap. 57 §§. Därvid ska Europeiska kommissionens riktlinjer för marknadsanalys och bedömning av ett företags betydande inflytande på marknaden beaktas. En myndighet ska ge berörda parter möjlighet att inom en skälig tids- frist yttra sig över ett förslag till beslut om en åtgärd, om åtgärden har betydande inverkan på en fastställd marknad. I särskilt angivna fall ska förslaget till beslut även göras tillgängligt för Europeiska kommissionen och de nationella regleringsmyndigheterna i andra medlemsstater. Närmare bestämmelser om när samråd ska ske och på vilket sätt samrådet ska genomföras finns i 8 kap. 814 a §§. I 8 kap. 1922 §§ finns bestämmelser om överklagande av myndighets beslut enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Besluten får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten, vars avgöranden i sin tur inte får överklagas. I 8 kap. 2328 §§ finns särskilda bestämmelser om handläggning i domstol och om domstolarnas sammansättning m.m. i vissa mål enligt lagen. Till dess mål hör bl.a. beslut om skyldighet att uppfylla rimliga krav på tillträde, att offentliggöra referenserbjudanden, att tillämpa icke- diskriminerande villkor i sin verksamhet eller att särredovisa och rappor- tera specificerad verksamhet med anknytning till samtrafik och andra former av tillträde eller beslut om identifiering av företag med betydande inflytande på en marknad. Marknadsföringslagen (2008:486) innehåller den grundläggande regle- ringen av reklam och annan marknadsföring i svensk rätt. Marknads- föringslagen har generell räckvidd och är tillämplig på alla former av kommersiell marknadsföring av alla slags varor, tjänster och andra Lagen gäller även för alla former av medier, inklusive tv, radio och Internet. Svensk marknadsföringslagstiftning är tillämplig på marknadsföring som har effekt på eller, med andra ord, helt eller delvis riktar sig mot den svenska marknaden, även om marknadsföringen härrör från utlandet. Marknadsföringslagen har enligt 1 § till syfte att främja konsumen- ternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig gentemot konsumenter och näringsidkare. Lagen bygger på en vitessanktionerad allmän generalklausul som föreskriver att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed (5 §). Begreppet god marknads- föringssed definieras i lagen som god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring. Marknadsföring som strider mot lag är normalt sett alltid otillbörlig. I kravet på god marknadsföringssed ligger också ett allmänt krav på vederhäftighet. Därutöver finns specifika förbud mot aggressiv respektive vilseledande marknadsföring (711 §§). Dessa förbud kompletteras med ett antal regler rörande specifika marknadsföringsåtgärder (1217 §§). I lagen hänvisas också till en s.k. svart lista med ett trettiotal förbjudna åtgärder. Obeställd reklam får användas vid marknadsföring under de förutsätt- ningar som anges i 1921 §§. Med obeställd reklam avses reklam eller annan marknadsföring som förs vidare till mottagaren, exempelvis via telefon, e-post eller telefax, utan att denne varit aktiv för att få reklamen eller utan att genom sitt tidigare uppträdande anses ha visat intresse för att få reklamen. En näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig får enligt 23 § förbjudas att fortsätta med denna eller en liknande åtgärd. Om närings- idkaren låter bli att lämna information av väsentlig betydelse för konsu- menter får denne åläggas att lämna sådan information (24 §). Ett sådant förbud eller åläggande får förenas med vite. En näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vissa bestämmelser i lagen, bl.a. förbuden mot aggressiv och vilseledande marknadsföring, kravet på reklamidentifiering samt katalogreglerna i 12 17 §§, kan åläggas att betala en marknadsstörningsavgift. Näringsidkaren kan också bli skyldig att betala skadestånd till konsumenter och närings- idkare som lider ekonomisk skada med anledning av otillbörlig mark- nadsföring (37 §). Talan om förbud eller åläggande väcks vid . Tale- rätt har , en näringsidkare som berörs av marknadsföringen och en sammanslutning av konsumenter, närings- idkare eller löntagare. Talan om marknadsstörningsavgift förs i . Talan om utdömande av vite väcks vid den tingsrätt som enligt forumreglerna i 10 kap. är behörig domstol. Skadeståndskrav prövas vid antingen eller den dom- stol som är behörig enligt . Tingsrätternas domar och beslut enligt marknadsföringslagen överklagas hos , vars avgöranden inte får överklagas. 5.1Tillstånd att använda radiosändare Regeringens förslag: Kravet på att ett tillstånd att använda radio- sändare ska avse en viss radioanvändning tas bort. att förena ett tillstånd som avser digital utsändning till allmänheten av program i ljudradio med rätt att använda radiosändaren för annan användning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaci- teten i frekvensutrymmet, tas bort. Regeringens bedömning: Tillstånd att använda radiosändare bör som huvudregel vara teknik- och tjänsteneutrala. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller läm- nar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag och bedömning En huvudregel om teknik- och tjänsteneutralitet I artikel 9.3 i och rådets direktiv /21/EG av den om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunika- tionsnät och kommunikationstjänster (ramdirektivet) slås det fast att prin- cipen ska vara att alla former av teknik som används för elektroniska kommunikationstjänster ska kunna användas i de frekvensband som för- klarats vara tillgängliga för elektroniska kommunikationstjänster, i enlig- het med de nationella frekvensplaner som upprättats i enlighet med Skälet till detta är att utpekandet av en särskild teknik som regel innebär en inlåsning och begränsning som hindrar en effektiv radiofrekvensanvändning och utvecklingen av tjänster inom sektorn som helhet. Användare av radiofrekvenser ska i hög grad själva bestämma formerna för sin användning utifrån den tekniska utvecklingen och marknadssituationen. Därmed flyttas tyngdpunkten från staten till användarna av radiofrekvenser, dvs. av trådlösa tjänster. Det kan dock finnas skäl till undantag från denna huvudprincip om Enligt direktivet får det fastställas proportionella och icke-diskriminerande begränsningar när det är nödvändigt för att undvika skadlig störning, skydda folkhälsan, säkerställa tjänsternas tekniska kvalitet, säkerställa maximalt gemensamt utnyttjande av radiofrekvenser, garantera en effektiv radiospektrumanvändning eller säkerställa ett mål av allmänt intresse. I artikel 9.4 i ramdirektivet anges principen om tjänsteneutralitet. innebär att alla typer av elektroniska kommunikationstjänster ska kunna tillhandahållas i de frekvensband som förklarats vara tillgängliga för elektroniska kommunikationstjänster i enlighet med de nationella frekvensplaner som upprättas i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Anledningen till det är att man i stor utsträckning, i likhet med vad som gäller för användningen av olika tekniker, vill överlåta till marknadens efterfrågan att avgöra vilka tjänster som ska tillhandahållas. En hög grad av teknik- och tjänsteneutrala inslag i tillstånd skapar en mer flexibel marknadssituation, underlättar handel med tillstånd samt innebär ett minimum av administrativa kostnader. Att införa teknik- och tjänsteneutralitet som huvudregel är även en naturlig följd av den konvergens som äger rum. Det krävs inte längre ett speciellt nät eller en viss teknik för att leverera en viss typ av tjänster. Snarare är det så att det blir mindre och mindre skillnad mellan olika tekniska plattformar när det gäller vilka tjänster som stöds. Trenden går också mot allt mer komplexa terminaler. innehåller de flesta terminaler ett flertal radioaccesstekniker såsom GSM, UMTS, Bluetooth, RLAN och snart också LTE. Dessutom anpassas terminalerna till ett antal olika frekvensband för respektive radioaccessteknik. Trenden går också alltmer mot s.k. Software Defined Radio, dvs. terminaler som mjukvarumässigt anpassar sig till de radiostandarder och frekvensband som är tillgängliga och mest lämpliga för stunden. Den tekniska utveck- lingen är en av anledningarna till att en mer liberal och flexibel frekvens- användning fått genomslag. När det är nödvändigt får det dock införas proportionella och icke- diskriminerande begränsningar. Det anges uttryckligen i direktivet att detta inbegriper åtgärder för att följa det internationella radioreglementet. Dessutom anges att undantag från huvudregeln om tjänsteneutralitet kan anges för att säkerställa att mål av allmänt intresse uppfylls. Som exempel på mål av allmänt intresse anges i direktivet säkerhet för männi- skors liv, främjande av social, regional eller geografisk sammanhållning, undvikande av ineffektivt utnyttjande av radiofrekvenser eller främjande av kulturell och språklig mångfald och mediemångfald, exempelvis genom tillhandahållande av ljudradio- och tv-tjänster. Slutligen anges i direktivsbestämmelsen att förbud mot all annan användning än en viss elektronisk kommunikationstjänst i ett specifikt frekvensband, får införas endast när det är motiverat för att skydda människors liv. Medlemsstaterna får i undantagsfall också införa sådana förbud i syfte att uppfylla andra mål av allmänt intresse. Om tillstånd att använda radiosändare fördelas teknik- och tjänstene- utralt kommer marknadens efterfrågan ytterst att styra hur frekvenserna används. Tillståndshavarna kan då anpassa sina teknikval och sitt tjänste- utbud efter vad som ger dem störst kommersiellt utbyte, vilket torde spegla det som användarna av tjänster efterfrågar. Detta för att radiofrekvenser används effektivt. Det blir också en mer hållbar ordning . Det finns därför goda skäl att så långt som möjligt sträva efter en ordning där tillstånd enligt LEK i största möjliga utsträckning fördelas enligt dessa principer. I 3 kap. 9 § LEK anges att tillstånd att använda radiosändare ska avse en viss radioanvändning. Det är alltså endast den angivna användningen som får förekomma. Bestämmelsen gäller såväl tillstånd att använda radiosändare inom ett visst frekvensutrymme som tillstånd att använda en Prop. 2010/11:115 viss radiosändare. I förarbetena till bestämmelsen angavs att det är av avgörande betydelse för tillståndsprövningen att veta under vilka förut- sättningar som radioanvändningen är avsedd att ske, bl.a. för att undvika störningar på tjänster i närliggande radiofrekvenser (prop. 2002/03:110 s. 144). Även om sådana uppgifter kan behöva lämnas i ett ärende om tillstånd att använda radiosändare är det inte nödvändigt att ange i tillståndet vilken radioanvändning som detta avser. De nya huvudprinciperna om teknik- och tjänsteneutralitet innebär att det är vare sig lämpligt eller nödvändigt att ha ett generellt krav på att ett tillstånd ska avse en viss radioanvändning. Det är tillräckligt att de åtgärder som behövs för att t.ex. skydda annan användning meddelas i tillståndsvillkor enligt 3 kap. 11 och 11 a §§ LEK. Bestämmelsen om att tillstånd att använda radiosändare ska avse en viss radioanvändning bör därför upp- hävas. I de fall tillstånd måste förenas med krav på en viss radioanvänd- ning, så kan detta ske genom tillståndsvillkor. Denna fråga behandlas vidare i nästa avsnitt. Av 3 kap. 10 § LEK framgår att ett tillstånd som avser digital utsänd- ning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL får förenas med rätt att använda radio- sändaren för annan användning motsvarande högst av kapa- citeten i det aktuella frekvensutrymmet. Eftersom tillstånd att använda radiosändare som huvudregel inte längre ska vara knutna till en viss radioanvändning finns det inte heller något behov av denna bestämmelse.