prop · GY03110 · 2011-03-30 00:00:00 — kontrolleras av finansiella moderholdingbolag i EU. Skälen för regeringens bedömning: Begreppet samordnande tillsynsmyndighet motsvarar vad som i kreditinstitutdirektivets artikel 129.1 anges som den behöriga myndighet som ansvarar för den gruppbaserade tillsynen över moderkreditinstitut inom EU och kreditinstitut som kontrolleras av finansiella moderholdingföretag inom Artikel 129.1 har i genomförts genom 10 kap. 9 § kapitaltäckningslagen vari föreskrivs att i sin Prop. 2010/11:110 tillsynsverksamhet ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av kredit- institutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet och, 13 kap. 6 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse vari föreskrivs att i sin tillsynsverksamhet ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av medlemskap i . Den nya definitionen medför ingen förändring i sak och föranleder därför ingen lagstiftningsåtgärd. 6.3.3Den behöriga myndighetens uppgifter Regeringens bedömning: Det utökade samarbetet mellan behöriga myndigheter inom EES som följer av ändringar i kredit- institutsdirektivet kräver ingen lagstiftningsåtgärd. Den nya regeln i samma direktiv om att den behöriga myndigheten vid utövandet av dess allmänna uppgifter ska beakta effekten på det finansiella systemets stabilitet kräver ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet får artikel 49 första stycket led a i kreditinstitutsdirektivets ny lydelse. görs ett tillägg om att den information som lämnas ut till centralbanker inom det Europeiska centralbankssystemet eller andra organ med liknande uppgifter ska vara relevant för utövandet av deras respektive uppdrag föreskrivna i lag, inklusive bedrivandet av monetär politik och relaterade åtgärder för att tillföra likviditet, övervakning av systemen för betalningar, clearing och avveckling samt skydd av det finansiella Genom ändring av kreditinstitutsdirektivets artikel 129.1 a utökas uppgifterna för den behöriga myndigheten som ansvarar för den gruppbaserade tillsynen över moderkreditinstitut inom EU och kreditinstitut som kontrolleras av finansiella moderholdingföretag inom EU (den samordnande myndigheten). Det tidigare kravet på att den samordnade myndigheten i samarbete med andra berörda myndigheter ska planera och samordna tillsynen för den verksamhet som avses i artikel 123 utökas nu till att omfatta även de verksamheter som avses i kreditinstitutsdirektivets artiklar 124 och 136, dvs. för att utvärdera om det interna kapitalet är tillräckligt med hänsyn till dess risknivå, myndigheternas tillsyn över dessa samt myndigheternas möjlighet att besluta om att kreditinstitut ska vidta åtgärder för det fall de inte uppfyller kraven i kreditinstitutsdirektivet. Vidare införs i kreditinstitutsdirektivet, artikel 40.3, en regel som stadgar att en behörig myndighet i utövandet av sina allmänna uppgifter ska vara skyldig att ta hänsyn till effekten på den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater när den fattar beslut. Artikel 132 ändras genom att hänvisningarna i punkterna 1 d och 3 b till artikel 136 i stället görs till artikel 136.1. Skälen för regeringens bedömning: Vid genomförandet av Prop. 2010/11:110 kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet konstaterades att det inte är möjligt att i detalj föreskriva i vilka avseenden ska samarbeta med andra behöriga myndigheter. Av detta skäl infördes inte någon särskild regel avseende inspektionens ansvar för samordning och planering av tillsynen. Det ansågs dock nödvändigt att i kapital- täckningslagen (10 kap. 9 §) och lagen om bank- och finansieringsrörelse (13 kap. 6 a §) införa regler som ålägger att sam- arbeta med motsvarande utländska tillsynsmyndigheter, dvs. behöriga myndigheter, och de myndigheter som ansvarar för tillsynen av försäkringsbolag i den utsträckning som följer av kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet respektive medlemskap i . Vad gäller informationsutbyte och sekretess konstaterades att sekretesslagen (numera offentlighets- och sekretesslagen) inte hindrade Finansinspek- tionen att leva upp till de krav som direktiven ställer på både utlämnande av information till och mottagande av information från andra tillsynsmyndigheter inom EES (jfr prop. 2006/07:5 s. 348 ff). Vad gäller utökningen av de fall då inspektionen ska samarbeta med andra berörda myndigheter avseende planering och samordning av tillsyn bedöms ändringen rymmas inom befintlig lagstiftning. Samma bedömning görs vad gäller tillägget om när information får lämnas från en behörig myndighet till en centralbank inom det Europeiska centralbankssystemet eller till liknande organ. Införandet i kreditinstitutsdirektivet av artikel 40.3 ryms inom det uppdrag som har fått från regeringen. Av 5 § tredje stycket förordning (2009:93) med instruktion för framgår att inspektionen ska överväga om de åtgärder som myndigheten vidtar kan påverka stabiliteten i de finansiella systemen i andra länder inom det Europeiska samarbetsområdet. Regeringens förslag: Om en kritisk situation uppstår i som kan äventyra likviditeten på finansmarknaden eller stabiliteten i det finansiella systemet i någon annan stat inom EES, ska Finans- inspektionen i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information även med andra utländska myndigheter än behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet. Om får kännedom om att en sådan kritisk situation uppstått, ska banken underrätta berörda myndigheter inom EES. Regeringens bedömning: Det utökade informationsutbytet mellan behöriga myndigheter inom EES kräver ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att frågan om sekretess för och regeringen för uppgifter från andra tillsyns- myndigheter bör analyseras och att offentlighets- och sekretesslagen vid behov bör kompletteras med ytterligare sekretessbestämmelser som bedöms nödvändiga. Vidare anser att bestämmelsen i nya 7 a kap. som föreslås i lagen (1988:1385) om riksbank med fördel kan flyttas till 4 kap. Ändringsdirektivets innehåll: När en kritisk situation uppstår inträder ett skärpt krav på informationsutbyte och samarbete mellan berörda myndigheter. I den ändrade artikel 130.1 i kreditinstitutsdirektivet anges att om det inom en bankgrupp uppstår en kritisk situation som kan sätta stabiliteten hos det finansiella systemet i fara i någon av de medlemsstater där enheter ur gruppen har auktoriserats, ska den behöriga myndigheten som ansvarar för den gruppbaserade tillsynen möjligt underrätta berörda centralbanker. Den behöriga myndigheten ska också möjligt underrätta det organ inom den nationella förvaltningen som ansvarar för lagstiftning om tillsyn över kreditinstitut, finansiella institut, investeringstjänster och försäkringsbolag samt personer som företräder sådana organ. Underrättelseskyldigheten tillkommer alla behöriga myndigheter som utövar gruppbaserad tillsyn på någon nivå enligt artiklarna 125, 126 och 129.1 i kreditinstituts- direktivet. Det tidigare kravet på att i kritiska situationer underrätta bl.a. berörda centralbanker har genom ändringsdirektivet kompletterats med en skyldighet för de behöriga myndigheterna att i kritiska situationer förse dessa med all den information som är avgörande för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter. Vidare har definitionen av vad som bedöms utgöra en kritisk situation utvidgats till att inte bara omfatta situationer som kan sätta stabiliteten hos det finansiella systemet i fara, utan omfattar även en negativ utveckling på finansmarknaderna som kan äventyra likviditeten på marknaden. Dessutom ska det skärpta informationsutbytet och samarbetet inträda när en kritisk situation enligt ovan uppstår i någon av de medlemsstater där en betydande filial har inrättats. Även blir, i egenskap av centralbank i det Europeiska centralbankssystemet, skyldig att agera vid en kritisk situation. Enligt den nya lydelsen av artikel 130.1 andra stycket i kreditinstitutsdirektivet ska en sådan centralbank så snart den blir medveten om en kritisk situation underrätta de behöriga myndigheter som avses i artiklarna 125 och 126, dvs. myndigheterna med ansvar för den gruppvisa tillsynen. Vidare införs ett nytt stycke i artikel 49. Det nya stycket innebär att de behöriga myndigheterna, vid en kritisk situation enligt artikel 130.1, ska medges att lämna information till centralbanker i Europeiska centralbankssystemet om den informationen är relevant för utövandet av deras uppgifter. Även i artikel 50 läggs det till ett stycke som innebär att de behöriga myndigheterna, när det föreligger en kritisk situation enligt artikel 130.1, ska medges att lämna relevant information till det organ som inom den nationella förvaltningen ansvarar för lagstiftning om tillsyn över kreditinstitut, finansiella institut, investeringstjänster och försäkringsbolag. I artikel 129.1 införs en ny punkt c av vilken framgår att den sam- ordnade tillsynsmyndigheten ska planera och samordna tillsyns- verksamheten i samarbetet med behöriga myndigheter och vid behov även centralbanker som en förberedelse inför och under kritiska Prop. 2010/11:110 situationer. Skälen för regeringens förslag och bedömning: När det gäller den utökade skyldigheten att utbyta information mellan behöriga myndigheter görs på de skäl som anges i avsnitt 6.3.3 bedömningen att nuvarande reglering i 10 kap. 9 § kapitaltäckningslagen och 13 kap. 6 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse uppfyller direktivets krav. Även vad som i avsnitt 6.3.3 anges beträffande sekretessen gäller i detta sammanhang. I fråga om den utökade underrättelseskyldigheten vid kritiska situationer bedöms det dock, på samma sätt som för den redan existerande skyldigheten att samarbeta med övriga behöriga myndigheter, motiverat att i lag slå fast särskilda regler som inbegriper även skyldigheten för i förhållande till centralbanker i det Europeiska centralbankssystemet samt sådana organ i den nationella förvaltningen i andra medlemsstater som ansvarar för lagstiftning om finansiell tillsyn. har efterfrågat att frågan om sekretess hos och regeringen för sådan uppgifter som lämnas till dessa från andra myndigheter ytterligare utreds. Vad gäller sekretess för uppgifter som lämnas till och regeringen i en kritisk situation kan nuvarande reglering behöva ses över. Det har dock inte varit möjligt inom ramen för detta lagstiftingsprojekt. Regeringen avser återkomma i denna fråga . I lagen (1988:1385) om riksbank bör det tas in en bestämmelse av vilken det ska framgå att också har en underrättelseskyldighet i förhållande till andra berörda tillsyns- myndigheter inom EES. 6.3.5Beslut på gruppnivå om kapitalbasen Regeringens förslag: Bestämmelser tas in i kapitaltäckningslagen som klargör under vilka förutsättningar och i vilken form ett beslut fattas om institutens metoder för att utvärdera om det interna kapitalet är tillräckligt med hänsyn till dess risknivå, myndigheternas tillsyn över dessa samt myndigheternas möjlighet att besluta om förhöjda kapitalkrav. Promemorians förslag överensstämmer väsentligen med regeringens Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att förslaget till 10 kap. 6 a § kapitaltäckningslagen inte är helt i linje med CRD II och behöver justeras för att överensstämma med direktivet. inspektionen att det blir svårt att fatta beslut om de enskilda institutens och gruppens kapitalbas tillsammans med andra länders tillsyns- myndigheter, om det inte fattas ett formellt beslut om nivån på kapitalbasen för enskilda institut. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet införs artikel 129.3 i kreditinstitutsdirektivet som föreskriver att den samordnande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna med ansvar för tillsynen av dotterföretag till ett moderkreditinstitut inom EU eller till ett finansiellt moderholdingbolag i en medlemsstat med tillämpning av artiklarna 123 och 124 gemensamt ska avgöra huruvida den konsoliderade nivån på bankgruppens kapitalbas är tillräcklig. Avgörandet ska göras med hänsyn till gruppens finansiella situation och riskprofil och den nivå på kapitalbasen som krävs för att tillämpa artikel 136.2 om förhöjt kapitalkrav i kreditinstitutsdirektivet på var och en av enheterna inom bankgruppen och på en konsoliderad grund. Ett sådant gemensamt beslut ska enligt andra stycket fattas senast efter det att den samordnande tillsynsmyndigheten har lämnat en rapport som innehåller en riskvärdering av gruppen i enlighet med artiklarna 123 och 124 till övriga berörda behöriga myndigheter. Om ett gemensamt beslut inte kan fattas ska den samordnande tillsyns- myndigheten, på begäran av någon av de övriga behöriga myndigheterna, eller på eget initiativ samråda med CEBS (numera ). Om de behöriga myndigheterna inte har fattat ett gemensamt beslut ska ett beslut på gruppbasis fattas av den samordnande tillsynsmyndigheten, med vederbörligt beaktande av relevanta behöriga myndigheters bedömning av risken hos dotterföretag. I bestämmelsens femte stycke anges att ett motsvarande beslut på individuell nivå eller på undergruppsbasis ska fattas av de behöriga myndigheter som har ansvar för tillsynen av dotterföretag till ett moderkreditinstitut inom EU eller till ett finansiellt moderholdingbolag inom EU. Vid dessa beslut ska synpunkter som framförts av den samordnande tillsynsmyndigheten beaktas. Om CEBS (numera ) har tillfrågats ska alla behöriga myndigheter beakta dess råd och förklara alla eventuella betydande avvikelser från dessa råd. Ett gemensamt beslut och varje beslut som fattas av berörda myndigheter i avsaknad av ett sådant beslut ska betraktas som slutligt och tillämpas av de behöriga myndigheterna i den berörda medlems- staten. Ett gemensamt beslut och varje beslut som fattas i avsaknad av ett gemensamt beslut ska uppdateras . I undantagsfall kan beslutet om tillämpning av artikel 136.2 uppdateras efter att en framställan därom gjorts av en behörig myndighet som har ansvar för tillsynen av dotterföretag till ett moderkreditinstitut inom EU eller ett finansiellt moderholdingbolag inom EU om uppdatering gjorts till den samordnande myndigheten. Skälen för regeringens förslag: Det utökade informationsutbytet och samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna som initieras genom ändringsdirektivet har kompletterats med en bestämmelse som möjliggör för berörda behöriga myndigheter att komma överens om vilket beslut som bör fattas när det gäller tillämpningen av artikel 123, 124 och 136.2 i kreditinstitutsdirektivet, dvs. om institutens metoder för att utvärdera om det interna kapitalet är tillräckligt med hänsyn till dess risknivå, myndigheternas tillsyn över dessa samt myndigheternas möjlighet att besluta om förhöjda kapitalkrav. Den nya bestämmelsen bör dock i praktiken knappast påverka ansvarsfördelningen mellan de behöriga tillsynsmyndigheterna på gruppnivå, undergruppnivå och individuellt eftersom det beslut som den Prop. 2010/11:110 samordnande tillsynsmyndigheten fattar i avsaknad av överenskommelse mellan berörda myndigheter inte utesluter att ett beslut om tillämpningen av artiklarna 123, 124 och 136.2 i kreditinstitutsdirektivet fattas av behörig myndighet på individuell eller undergruppsnivå. Denna ordning med institut under såväl gruppbaserad som individuell tillsyn är huvudregeln i kreditinstitutsdirektivet. anser att det blir svårt att fatta beslut om de enskilda institutens och gruppens kapitalbas tillsammans med andra länders tillsynsmyndigheter om det inte fattas ett formellt beslut om nivån på kapitalbasen för enskilda institut. Regeringen anser att ett formellt beslut om det enskilda institutets kapitalbas inte är avgörande för att ett beslut om nivå på gruppens kapitalbas ska kunna fattas. En ny bestämmelse som innebär att ska komma överens med övriga behöriga myndigheter om vilket beslut som bör fattas om institutens metoder för att utvärdera om det interna kapitalet är tillräckligt med hänsyn till dess risknivå, myndigheternas tillsyn över dessa samt myndigheternas möjlighet att besluta om förhöjda kapitalkrav bör således tas in i kapitaltäckningslagen. Det bör också tas in en bestämmelse som klargör under vilka förutsättningar och i vilken form ett beslut fattas. Vidare bör en bestämmelse tas in som innebär att sådana beslut som fattas av en utländsk behörig myndighet ska gälla i . Sistnämnda bestämmelse aktualiserar en tillämpning av 10 kap. 8 § regeringsformen (jfr prop. 2006/07:5 s. 338). Regeringens bedömning: Införandet i kreditinstitutsdirektivet av bestämmelser om betydande filial ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet införs artikel 42 a i kreditinstitutsdirektivet. Enligt den nya artikeln kan den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten göra en framställan till den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten om att en filial till ett kreditinstitut ska betraktas som betydande. I de fall tillsynen bedrivs gruppvis kan framställan från den behöriga myndigheten i värdlandet göras till den samordnande tillsynsmyndigheten. innehålla skäl till varför filialen ska betraktas som betydande och särskilt beakta om insättningarna i filialen motsvarar en marknadsandel som överskrider i värdmedlemsstaten, den troliga effekten av ett inställande av kreditinstitutets verksamhet på marknadslikviditeten samt på betalnings-, clearing- och avvecklingssystemen i värdmedlemsstaten och filialens storlek och betydelse vad gäller antalet kunder inom ramen för värdmedlemsstatens bank- eller finanssystem. Enligt artikel 42a.1 tredje stycket ska de behöriga myndigheterna i hem- och värdmedlemsstat, och den samordnande tillsynsmyndigheten i de fall en sådan finns inrättad, göra allt som står i deras makt för att komma fram till ett gemensamt beslut om att betrakta en filial som betydande. Om inget gemensamt beslut fattas , ska värdlandsmyndigheten själv fatta beslut i frågan. Vid ensidigt beslut av värdlandsmyndigheten ska hänsyn tas till alla synpunkter och invändningar från den samordnande tillsynsmyndigheten och den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten. Av artikel 42a.2 följer att om ett beslut om att betrakta en filial som betydande har fattats, ska hemlandsmyndigheten informera värdlands- myndigheten vid en negativ utveckling i kreditinstitutet, eller andra enheter inom en företagsgrupp, som kan få allvarliga följder för kreditinstitutet samt om betydande sanktioner och extraordinära åtgärder som de behöriga myndigheterna i enlighet med kreditinstitutsdirektivet meddelat kreditinstitutet. Vidare ska hemlandsmyndigheten tillsammans med värdlandsmyndigheten planera och samordna tillsynsverksamheten, som en förberedelse inför och under kritiska situationer. I artikel 42a.3 i kreditinstitutsdirektivet anges att, för det fall en skyldighet att inrätta tillsynskollegier inte föreligger enligt artikel 131a, ska den behöriga myndigheten med tillsyn över ett kreditinstitut med en betydande filial i en annan medlemsstat ändå inrätta och leda ett tillsynskollegium för att underlätta det samarbete som ska ske mellan myndigheterna enligt artikel 42 och 42a.2. Skälen för regeringens bedömning: Följden av att en filial definieras som betydande är att tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där filialen är etablerad får rätt att från tillsynsmyndigheten i det land där institutet är etablerat erhålla utförligare information om tillståndet i institutet samt i filialen. Om den betydande filialen utgör del av ett institut som omfattas av gruppvis tillsyn, ska värdlandsmyndigheten ges möjlighet att delta i det tillsynskollegium som ska ha inrättats (se artikel 131a i kreditinstitutsdirektivet). Om något tillsynskollegium inte behöver inrättats, blir hemlandsmyndigheten vid ett beslut att betrakta filialen som betydande ändå skyldig att inrätta ett kollegium i syfte att underlätta samarbetet med värdlandsmyndigheten. Genom det formaliserade samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna ska värdlandsmyndigheten få utökad tillgång till relevant information om institutet och den finansiella företagsgruppen. För institutet vars filial blir klassad som betydande i en medlemsstat påverkas dock inte rapporteringsskyldigheten. Inte heller i andra avseenden påverkas institutet av ett beslut att klassa en filial som betydande. Mot bakgrund av detta framstår det inte som motiverat att i lag eller förordning föra in bestämmelser rörande betydande filialer. De nya skyldigheter och rättigheter för som följer av de nya reglerna bedöms rymmas inom befintliga bestämmelser. Dessa utgörs av 10 kap. 9 § kapitaltäckningslagen, vari föreskrivs att Finans- inspektionen i sin tillsynsverksamhet ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av kreditinstitutsdirektivet och kapitalkravsdirektivet samt 13 kap. 6 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse vari föreskrivs att i sin tillsynsverksamhet ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av medlemskap i . Lagrådet har påpekat att det i det fortsatta beredningsarbetet ytterligare Prop. 2010/11:110 bör övervägas om de nya bestämmelserna ryms inom befintlig lagreglering eftersom bestämmelserna kan komma att medföra en skyldighet för att, med iakttagande av särskilt förfarande, ta ställning till en framställning att en filial ska betraktas som betydande. Regeringen är inte nu beredd att ta initiativ till en kompletterande reglering i denna fråga men kommer att följa utvecklingen. Skulle det visa sig att de befintliga reglerna inte är tillräckliga får regeringen ta upp frågan på nytt. I det sammanhanget bör övervägas om regleringen kan ske på annat sätt än i lagform. Regeringens bedömning: Den nya bestämmelsen om tillsyns- kollegier i kreditinstitutsdirektivet ryms inom befintlig lagreglering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Ändringsdirektivets innehåll: Genom ändringsdirektivet införs artikel 131a i kreditinstitutsdirektivet. Enligt artikel 131a.1 ska den samordnande tillsynsmyndigheten inrätta tillsynskollegier för att underlätta informationsutbyte och tillsynsplanering samt för att underlätta utförandet av direktivets krav på agerande när en kritisk Vidare ska eventuell samordning och samarbete med berörda myndigheter i tredje land ske inom tillsynskollegiet när det är Tillsynskollegierna syftar till att ge de berörda myndigheterna ett ramverk för utbyte av information, enande om en frivillig fördelning av uppgifter och delegering av ansvarsområden, fastställande av program för tillsynsgranskning, ökad effektivitet i tillsynen, konsekvent tillämpande av tillsynskraven och planering och samordning av tillsynsverksamhet inför och under kritiska situationer. I ändringsdirektivet anges att de behöriga myndigheter som deltar i tillsynskollegierna ska ha ett nära samarbete och att direktivets krav på konfidentialitet inte får påverka att de utbyter konfidentiell information Tillsynskollegiernas inrättande och funktion får inte påverka de behöriga myndigheternas rättigheter och skyldigheter I artikel 131a.2 anges bl.a. vilka myndigheter som kan delta i I samma bestämmelse anges att det är den samordnande tillsynsmyndigheten som ska leda kollegiets sammanträden och besluta vilka behöriga myndigheter som får delta i ett visst kollegiesammanträde eller en viss aktivitet. Det åvilar den samordnande tillsynsmyndigheten att ge alla kollegieledamöter full information om de