prop · GY0349 · 2011-01-17 00:00:00 — Regeringen instämmer därför i utredarens förslag att bosättningskommunen ska ansvara för de stöd- och hjälpinsatser som den enskilde behöver om den enskilde är bosatt i en annan kommun än vistelsekommunen. Bosättningskommunen ska ansvara för att utreda behovet av, besluta Prop. 2010/11:49 om, verkställa och finansiera de stöd och hjälpinsatser som den enskilde Detta oavsett om den enskilde vistas i bosättningskommunen eller i en annan kommun. Frågan om när en vistelse i en annan kommun än bosättningskommu- nen ska innebära att bosättningskommunen ändras, bör avgöras av vad den enskilde har för avsikter med vistelsen. Om han eller hon har för avsikt att återvända till sin bosättningskommun och har kvar sin bostad anser regeringen att bedömningen av vilken kommun som är bosätt- ningskommun som regel inte bör ändras. Regeringen anser dock, till skillnad från utredaren, att vistelsekommunen ska anses vara bosätt- ningskommun så snart den enskilde uppger att han eller hon inte ämnar återvända till ursprungskommunen. Regeringen vill med detta betona att det är viktigt att kommunerna är lyhörda och inte kräver att en person som inte avser att återvända till den tidigare hemkommunen ska åter- vända. Anger en person att han eller hon inte avser att återvända så måste kommunen respektera detta. I detta sammanhang bör också uppmärksammas att regeringens förslag innebär ett klargörande av att vistelsekommunen alltid ansvarar för stöd och hjälp till den enskilde så länge inte bosättningskommunen är klar- lagd. Vistelsekommunen kan således inte avsäga sig sitt ansvar för den enskilde genom att hänvisa till folkbokföringskommunen. Bosättningskommunen den kommun till vilken den enskilde har starkast anknytning I betänkandets lagförslag finns ingen allmän definition av vad som menas med bosättningskommun. Utredaren gör bedömningen att en bo- sättningskommun är den kommun där den enskilde är stadigvarande bo- satt och att man i flertalet fall kan utgå ifrån att en person är bosatt där han eller hon är folkbokförd. Utredaren föreslår en särskild reglering för hemlösa och anger en rad kriterier som ska ha betydelse vid bedömningen av var en hemlös ska anses ha sin starkaste anknytning. Dessa kriterier överensstämmer till stor del med de kriterier som anges i folkbokföringslagen (1991:481) för att avgöra var den enskilde ska vara folkbokförd. Flera remissinstanser har efterfrågat en definition av begreppet bosätt- ningskommun. Många har också påpekat att det inte finns någon priori- teringsordning i fråga om de kriterier som utredaren anger. Enligt regeringens förslag ska bosättningsbegreppet vara avgörande för vilken kommun som ansvarar för stöd- och hjälpinsatser. Därför är det av stor betydelse att reglerna för vad som är en bosättningskommun är tyd- liga. Regeringen anser att bosättningskommun ska vara den kommun som den enskilde har starkast anknytning till, och att detta bör framgå av lagtexten. Om en enskild har ett stadigvarande boende kan man utgå ifrån att han eller hon har starkast anknytning till den kommunen, och att detta är den kommun där den enskilde är folkbokförd. Om det i det enskilda fallet finns omständigheter som innebär att folkbokföringsuppgifterna inte överensstämmer med det stadigvarande boendet, t.ex. då någon ofta flyttar eller när uppgifterna av andra skäl inte är uppdaterade, bör den Prop. 2010/11:49 enskilde i stället anses ha starkast anknytning till den kommun där han eller hon borde vara folkbokförd enligt folkbokföringsreglerna (se bl.a. 12 § folkbokföringslagen (1991:481). En person som är kvarskriven är, i enlighet med folkbokföringslagen, folkbokförd på sin tidigare adress trots att det stadigvarande boendet finns i en annan kommun. Av den föreslagna lagtexten följer att bosättningskommunen ska anses vara den kommun där det stadigvarande boendet finns, och inte folkbokförings- kommunen. Om en enskild däremot inte har ett stadigvarande boende, vilket framförallt gäller hemlösa, men även de som flyttar mellan till- fälliga boenden, ska den kommun till vilken den enskilde i övrigt har starkast anknytning anses vara bosättningskommun. Detta kan också gälla ett barn som bor växelvis hos vårdnadshavare som bor i olika kommuner. Även vid denna bedömning kan ledning hämtas från praxis i anslutning till 12 § folkbokföringslagen. Omständigheter som bör vara betydelsefulla vid bedömningen i dessa fall är t.ex. den enskildes sociala nätverk och den enskildes egen uppfattning om till vilken kommun han eller hon har sin starkaste anknytning. För att underlätta bedömningen av vilken kommun som är bosättnings- kommun avser regeringen att ge i uppdrag att ta fram vägledning som stöd till kommunerna för bedömningen av till vilken kommun en enskild ska anses ha starkast anknytning. 5.2.2Personer som är hemlösa Hemlösa ska anses bosatta i den kommun till vilken de har starkast anknytning Hemlösa personer befinner sig i en utsatt situation och är i stort behov av socialtjänstinsatser. Det har enligt utredaren vuxit fram en praxis i kommunerna att fästa alltför stor vikt vid den enskildes folkbok- föring. Detta medför bl.a. att hemlösa personer kan hänvisas till en kom- mun som de inte längre har någon direkt anknytning till. Det förekommer även enligt utredaren att dessa personer helt vägras bistånd med hän- visning till att de inte är folkbokförda i kommunen. Regeringen anser inte att det är rimligt att en person hänvisas fram och tillbaka mellan olika kommuner och att ingen tar ansvar för personens behov av stöd och hjälp. Det är därför viktigt att det i lagen tydliggörs vad som ska gälla för de som är hemlösa eller på annat sätt saknar stadigvarande bostad. Om den enskilde saknar stadigvarande bostad ska den kommun till vilken han eller hon har sin starkaste anknytning vara bosättningskommun (se föreslagna 2 a kap. 3 § 3). Den enskildes egen uppfattning om vilken kommun som är bosättningskommun bör vara av betydelse vid bedömningen i dessa fall (se närmare avsnitt 5.2.1). Regeringen delar utredarens uppfattning att en kommun som beslutat om att placera en hemlös person i en tillfällig boendeform ska behålla ansvaret för de stöd- och hjälpinsatser som han eller hon kan behöva (se avsnitt 5.3). Personer som utsätts för våld eller andra övergrepp Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon särskild regle- ring om ansvar för personer som utsätts för våld eller andra övergrepp och som bor i tillfälligt boende i en annan kommun. Utredarens förslag: Den kommun som har beslutat om ett tillfälligt boende i en annan kommun för en person som utsatts för våld, hot eller andra trakasserier, ska behålla ansvaret för de stöd- och hjälpinsatser som den enskilde kan behöva under den tillfälliga vistelsen. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig är i princip positiva till förslaget. i län anser att bosättnings- kommunen även bör ha ansvaret när någon måste ta sig till annan ort innan hinner fatta ett biståndsbeslut. Skälen för regeringens bedömning Allmänt om personer som utsätts för våld eller andra övergrepp Personer som utsätts för våld eller andra övergrepp är en utsatt grupp som i vissa fall kan tvingas flytta mellan olika kommuner, antingen till- fälligt eller permanent. drabbas hela familjen av situatio- nen då de kan tvingas flytta innan de hittar en stadig- varande lösning eller hotet upphör. I vissa fall kan den enskilde åter- vända till sin gamla bostadsort , även om det inte alltid är till den tidigare bostaden. En person som utsätts för våld eller andra övergrepp och dennes anhö- riga kan få sina personuppgifter skyddade genom olika åtgärder, t.ex. sekretessmarkering eller kvarskrivning. I de allra flesta fall är även poli- sen involverad i denna typ av ärenden och ansvarar för att den enskilde och dess anhöriga får det skydd som krävs. Alla händelser polisanmäls dock inte utan den hotade kan vända sig direkt till en ideell organisation eller . Polisens och bedömningar kan också se olika ut i det enskilda fallet. ändrades 5 kap. 11 § socialtjänstlagen för att tydliggöra socialnämndens skyldighet att särskilt beakta brottsoffers behov av stöd och hjälp, framför allt när det gäller kvinnor och barn som bevittnat våld. ansvarar för att bistå med stöd och hjälp oavsett om poli- sen i det enskilda fallet gör en annan bedömning eller inte är inkopplad. presenterade allmänna råd (SOSFS 2009:22) om socialnämndens arbete med våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld för att stödja kommunerna i sitt arbete. Det är inte acceptabelt att den enskilde nekas stöd och hjälp med hänvis- ning till att en annan kommun har ansvaret. Ett uteblivit stöd för denna grupp av personer, t.ex. de med skyddat boende, kan få mycket allvarliga konsekvenser både för den hotade personen och för hans eller hennes anhöriga. Till skillnad från utredaren anser regeringen att det inte behövs någon Prop. 2010/11:49 särskild reglering för dessa fall. Av den föreslagna formuleringen i 2 a kap. 2 och 3 §§ SoL (se avsnitt 5.2) framgår att bosättningskommu- nen ska ha kvar ansvaret för en enskild även när denne vistas tillfälligt i en annan kommun. Om en person som utsätts för våld eller andra över- grepp tillfälligt måste flytta för att undvika att utsättas för brott, följer det således av nämnda paragraf att bosättningskommunen behåller ansvaret. En person som utsätts för våld eller andra övergrepp måste ibland ge sig av snabbt och hinner inte få, eller behöver inte, stöd för att ta sig bort från hemmet. Om den hotade på eget initiativ akut beger sig till en annan kommun och under vistelsen där söker stöd och hjälp gäller vistelsekommunens yttersta ansvar i den akuta situationen. Enligt förslagen i denna proposition har bosättningskommunen det huvudsakliga ansvaret för den enskilde även om han eller hon vistas i en Vistelsekommunen är dock enligt regeringens förslag alltid skyldig att genomföra de insatser som den akuta situationen kräver, t.ex. skyddat boende och ekonomiskt bistånd, i avvaktan på att bosätt- ningskommunen erbjuder behövliga insatser. Vid bedömningen av när en vistelsekommun övergår till att vara bosättningskommun, kan det finnas anledning att ta särskild hänsyn till denna grupps speciella situation och därmed tillåta den enskilde att vistas tillfälligt i en kommun under längre tid utan att den gamla bosättningskommunens ansvar upphör och övergår till vistelsekommunen i egenskap av ny bosättningskommun. självfallet under förutsättning att den enskilde inte uppger sig vilja byta Regeringen vill understryka vikten av att kommunerna hanterar ären- den som rör personer med skyddade personuppgifter med stor försiktig- Dessa personer lever under stor press och upplever ofta rädsla för att deras personuppgifter ska röjas vilket kan vara för- Ett röjande skulle exempelvis kunna leda till att den enskilde och dennes familj tvingas flytta igen. Enligt utredaren förekommer det tvister om ansvarsför- delningen mellan kommunerna när en hotad person måste byta bostadsort Regeringen föreslår i likhet med utredaren att socialtjänst- lagen ska kompletteras med en bestämmelse som ger den enskilde rätt att i förväg ansöka om stöd- och hjälpinsatser hos den kommun som han eller hon vill flytta till (se avsnitt 9.1). och hans familj har utsatts för hot om våld i kommun X där de bor. i X kommun gör bedömningen att och hans familj i vart fall bör bo i en annan kom- mun och beslutar om ett tillfälligt skyddat boende i kommun Y. Kom- mun X som är bosättningskommun har kvar ansvaret för familjens stöd- och hjälpbehov, t.ex. det skyddade boendet. sig att och hans familj under inga omständigheter vill återvända till kommun X utan vill fortsätta bo permanent i kommun Y. 2010/11:49 familj inte längre har för avsikt att återvända, är vistelsen i kommun Y inte längre tillfällig. Kommun Y har därmed övergått till att vara famil- jens bosättningskommun med hela ansvaret för familjens stöd- och hjälpbehov. Kommun X som har ett pågående ärende om skyddat bo- ende, får ansöka skriftligt om att detta ärende flyttas över till kommun Y. Om familjen har en stadigvarande bostad kvar i kommun X och det inte står klart att familjen faktiskt bytt bosättningskommun, har familjen ändå möjlighet att ansöka om insatser i kommun Y enligt de föreslagna reg- lerna i 2 a kap. 8 § 2. bor i kommun A. Hon hotas och flyr akut tillsammans med sin son till en annan kommun (B) där hon ansöker om hjälp. Vistelsekom- munen (B) beviljar i den akuta situationen stöd till skyddat boende. Hon beviljas även ekonomiskt bistånd eftersom hon inte fick med sig någon- ting vid sin flykt. Vistelsekommunen (B) hänvisar dock till kom- mun A för mer långsiktiga insatser, eftersom kommun A är den bosättningskommun som hon tänker återvända till. Kommun A är enligt de föreslagna bestämmelserna i 2 a kap. 3 § skyldig att ansvara för stöd- och hjälpbehov även om hon tillfälligt befinner sig i en annan kommun. Om kommun B fattat ett beslut som löper får kommun B ansöka skriftligt om överflyttning av ärendet till kom- mun A. Om inte vill kontakta sin bosättningskommun (A), är vistelsekommunen B, så länge har för avsikt att återvända till kommun A, skyldig att vidta alla de insatser som krävs i den akuta situa- tionen (föreslagna 2 a kap. 2 § socialtjänstlagen). Även bor i kommun A och lever under ständiga hot och trakasse- rier. Hennes situation är dock inte lika akut som . Kommun A erbjuder henne insatser i kommunen, men hon inser att situationen är ohållbar i längden och att hon därför måste flytta till en annan kommun. Innan hon flyttar vill hon dock förvissa sig om att hon kan få hjälp med skyddat boende i den nya kommunen. Hon ansöker därför i förväg om insatser i kommun B enligt den föreslagna 2 a kap. 8 § 2 socialtjänst- lagen. 5.2.4Ansvarig kommun vid semester och andra tillfälliga vistelser Regeringens bedömning: Det bör inte finnas undantag från bosättnings- kommunens ansvar vid en enskilds tillfälliga vistelse i annan kommun, t.ex. vid semester eller kortare studieperioder. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanser: Det övervägande antalet remissinstanser instämmer Sex remissinstanser, , kommun, , kommun, kommun samt , avstyrker eller är tveksamma till bedömningen och förordar i stället att vistelsekommunen ska ha ansvaret vid tillfälliga avstyrker eftersom man anser att den föreslagna lösningen skulle begränsa den enskildes rörelsefrihet och möjlighet att välja var han eller hon i tillfälliga perioder önskar få sitt behov av insat- Förslaget skulle innebära att en enskild som önskar resa någonstans, först måste få ett besked av hemkommunen om resan kan genomföras. kommun anser att begreppet begränsad tid kom- mer att orsaka svårigheter och påpekar att det kan bli fråga om mycket annat än semestervistelser och att vistelsetiderna kan variera kraftigt. anser att kommuner med många sommarboende genom förändringarna i fastighetsskatten har fått en kompensation för ökade kostnader medan som har förhållandevis få sommar- boende riskerar att drabbas ekonomiskt både av den mellankommunala regleringen av fastighetsskatten och av detta förslag. kom- mun anser att den kommun som utför tjänsterna ska svara för kostna- derna och att det innebär onödigt krångel med fakturering. kommun anser att det är angeläget att se över gränsdragningen och övergången mellan tillfällig vistelse, planerad längre tids vistelse och permanent boende. Specialpedagogiska skolmyndigheten efterfrågar en förklaring av vad som menas med kortare tids studier på annan ort och betonar vik- ten av att studerande med funktionsnedsättning ska kunna fullfölja års- långa studier på folkhögskola med stöd från hemkommunen, vilket även i anser att det bör tydliggöras vem som har ansvaret i de fall då den enskilde inte har behov av bistånd i bosättningskommunen utan endast i semester- kommunen. menar att fördelarna med bosättningskommunens ansvar överväger nackdelarna. () ser med stor tillfredsställelse att förslaget underlättar för äldre att åtnjuta hjälp även när de önskar befinna sig tillfälligt i annan kommun. SPF uppfattar också förslaget som en praktisk tillämpning av de införda stadgandena rörande individuellt värdighetsmål i . Skälen för regeringens bedömning föreslår i betänkandet Ingen får vara (SOU 2009:38) att vistelsekommunen ska ansvara för stöd- och hjälp- insatser till en person som avser att vistas i kommunen för en begränsad tid och till följd av hög ålder, funktionsnedsättning eller allvarlig sjuk- dom har behov av sådana insatser för att kunna genomföra vistelsen. Utredarens förslag innebär ett undantag från principen om att vistelse- kommunen endast ska ansvara för akuta insatser när en annan kommun har huvudansvaret. I promemorian Ansvarsfördelning mellan kommuner i vissa fall (Ds 2010:21) har det föreslagits att bosättningskommunen ska behålla det huvudsakliga ansvaret för enskilda i så stor utsträckning som möjligt. Ett sådant system är praktiskt för den enskilde och underlättar för honom eller henne att röra sig mellan olika kommuner. Personen behöver inte på nytt ansöka om insatser varje gång han eller hon tillfälligt önskar vistas i en annan kommun . Han eller hon behöver bara vända sig till sin ordinarie biståndsbedömare i bosättningskommunen. För personen blir det enklare att planera en eventuell semestervistelse med sin ordinarie biståndshandläggare. Handläggaren känner personen och hans eller hennes behov. Det blir istället biståndsbedömaren i bosätt- ningskommunen som får stå för samordning och kontakterna med vistel- sekommunens hemtjänst för att diskutera de praktiska detaljerna kring individens hjälpbehov. Regeringen delar den bedömning som redovisas i promemorian. befarar att bestämmelsen skulle begränsa den enskildes rörelsefrihet. Regeringens avsikt är dock den motsatta, d.v.s. att underlätta och förenkla för den enskilde att röra sig mellan olika kommuner. Bosättningskommunen ska således ansvara för den enskilde personen så länge han eller hon inte bosätter sig i en annan kommun eller får star- kare anknytning till den andra kommunen. Detta gäller också om den enskilde tillfälligt vistas i en annan kommun, oavsett hur länge vistelsen pågår. Det kan handla om en längre tids studier eller arbete på annan ort, men också en semestervistelse i sommarhuset, en kurs på annan ort eller ett kortare besök med ledsagning för att gå på teater. Ansvaret ska gälla så länge inte bedömningen av vilken kommun som är bosättningskommun förändras på grund av att vistelsen och an- knytningen till den andra kommunen blir så stark att den ska betraktas som bosättningskommun. Skulle det under en tillfällig vistelse uppkomma helt nya behov, t.ex. på grund av att den enskildes hälsa försämras, är det vistelsekommunens ansvar att besluta om nödvändiga insatser i den akuta situationen. Det handlar främst om behov som inte är kända utan uppstår oförutsett under vistelsen (se avsnitt 5.1). Regeringen delar inte den uppfattning som framförts av några remiss- instanser att behovet av bistånd ska begränsas till vissa insatser. Behovet av bistånd enligt socialtjänstlagen ska prövas på sedvanligt sätt utifrån vad som är skälig levnadsnivå, och kan omfatta flera olika åtgärder bero- ende på omständigheterna i den enskilda fallet. Avsikten är inte att be- dömningen av vad som utgör skälig levnadsnivå ska ändras. i anser att det bör tydliggöras vem som har ansvaret i de fall då den enskilde inte har behov av bistånd i bosättningskommunen utan endast i semesterkommunen. Enligt försla- gen så ska bosättningskommunen pröva ansökningen i detta fall. Om däremot behovet skulle uppstå akut under det att personen vistas i som- marbostaden är det enligt här föreslagna regler vistelsekommunens ansvar. För att underlätta för vissa persongrupper att genomföra kortare vistel- ser i andra kommuner föreslås särskilda skyldigheter för vistelsekommu- nerna i dessa fall, se avsnitt 6. Ansvar hos kommun som beslutat om boende i annan Prop. Regeringens förslag: Placeringskommunens ansvar för insatser ska inte vara begränsat utan omfatta alla stöd- och hjälpinsatser enligt socialtjänstlagen. En kommun ska också behålla ansvaret för stöd- och hjälpinsatser om en enskild till följd av ett beslut vistas i en annan kommun i annat boende, om det inte är klarlagt vilken kommun som är den enskildes bosättningskommun. Utredarens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av de remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiva. kommun anser att det är oklart hur länge ansvaret ska kvarstå samt hur omfattade ansvaret ska vara. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt ska placerings- kommunen ansvara för bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen, indivi- duellt behovsprövat stöd och individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § och 5 kap. 1 och 9 §§ socialtjänstlagen som den enskilde kan behöva när han eller hon efter beslut av en kommun vistas i en annan kommun i familjehem, hem för vård eller boende eller sådan boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket, 5 kap. 7 § tredje stycket och 7 kap. 1 § första stycket 2. Placeringskommunens ansvar upphör om ärendet överflyttas enligt 16 kap. 1 §. Enligt utredarens lagförslag ska placeringskommunen ansvara för samtliga stöd- och hjälpinsatser i dessa fall. Regeringen delar utredarens uppfattning och vill därmed främja enhetlighet och ett sammanhållet vårdansvar för den enskilde. Utredaren föreslår också att en kommun som beslutat om att placera en person i en tillfällig boendeform ska behålla ansvaret för de stöd- och hjälpinsatser som han eller hon kan behöva. Regeringen stödjer utreda- rens förslag. Regeringen föreslår att den kommun som beslutat om bo- ende i en annan kommun behåller ansvaret för stöd- och hjälpinsatser, om det inte är klarlagt vilken kommun som är den enskildes bosättnings- kommun. Det avser framförallt olika grupper av personer som är hem- lösa, t.ex. enskilda för vilka bosättningskommunen inte är klarlagd eller när en hotad person som beviljats skyddat boende inte har någon klar bosättningskommun. Så snart bosättningskommunen är klarlagd kan kommunen ansöka om att ärendet överflyttas dit. Denna bestämmelse omfattar samtliga insatser som den enskilde kan ha behov av, inte bara de som har samband med det ursprungliga hjälpbehovet. Den kommun som beslutat om boende i en annan kommun enligt LSS ska enligt regeringens bedömning också behålla ansvaret för insatser enligt socialtjänstlagen (se vidare avsnitt 10 om förslag om ett samman- hållet ansvar). Folkbokföringskommunens ansvar vid vistelse på kriminalvårdsanstalt eller på sjukhus Regeringens förslag: Den kommun där den enskilde är folkbokförd ska ansvara för samtliga stöd- och hjälpinsatser enligt socialtjänst- lagen under kriminalvård i anstalt och vård på sjukhus samt inför av- slutningen av sådan vård. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kriminalvården efterfrågar ett förtydligande av att folkbokföringskommunens ansvar under kriminalvård i anstalt även ska avse tiden under pågående utslussningsaktiviteter, till exempel vid en vistelse på behandlingshem i annan kommun än hemkommunen. Social- styrelsen påpekar att flera kommuner kan komma att bli ansvariga i ett och samma ärende, t.ex. bosättningskommun, folkbokföringskommun samt vistelsekommun. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt ska folkbok- föringskommunen ansvara för bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen, individuellt behovsprövat stöd och individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § och 5 kap. 1 och 9 §§ socialtjänstlagen när en enskild vistas i kriminalvårdsanstalt eller på sjukhus, samt vid avslutande av sådan vård. Enligt utredarens lagförslag ska folkbokföringskommunen ansvara för samtliga stöd- och hjälpinsatser i dessa fall. Regeringen, som med de lagändringar som föreslås, vill främja enhetlighet och ett sam- manhållet ansvar för den enskilde, delar utredarens uppfattning.