urf · GYA5URF1 · 2011-01-01 00:00:00 — En näraliggande fråga är hur kontakterna mellan utskotten och RIK är organiserade och vilka möjligheter som finns att främja kontakterna för att det internationella arbetet ska kunna bedrivas så smidigt som möjligt. Utskottskanslierna har olika former att kontaktpunkter. fungerar kanslichefen på utskottet som kontaktperson i internationella frågor. I varje ärende fördelas sedan ansvaret internt för att följa upp en viss fråga. I åtminstone något fall finns en särskild handläggare på utskottet med ansvar för bl.a. kontakter i internationella frågor på ungefär samma sätt som det tidigare förekommit att utskott haft en viss ansvarig tjänsteman för EU-frågor. Det finns enligt utredningens mening sammantaget uppenbara fördelar med att varje utskottskansli skulle ha en särskild kontaktperson för internationella frågor. För det första skulle omgivningen i veta vart man kan vända sig med en förfrågan om t.ex. ett inkommande besök eller en utgående resa. Detta skulle kunna ge effektivitetsvinster i riksdagsförvaltningen och för berörda ledamöter när det gäller kontakterna med utskottets kansli. För det andra skulle den som är kontaktperson på utskottet kunna få en bättre bild av vad som pågår på det internationella området i , vilket skulle kunna bidra till att främja utskottets internationella arbete. Dels skulle RIK t.ex. regelbundet kunna förse utskottens kontaktpersoner med information om övriga internationella verksamhet, dels skulle utskottets kontaktperson efter hand lättare kunna söka och finna för utskottet värdefull information från övriga aktörer i och i omvärlden. Samma sak gäller enligt utredningens mening, utöver utskotten, även . På motsvarande sätt bör RIK ha en särskild kontaktperson gentemot utskotten och . Denna kontaktperson skulle kunna kalla samman utskottens kontaktpersoner till regelbundna möten, t.ex. en gång , för information och avstämning kring aktuella internationella frågor. På så sätt skulle man kunna göra informationsöverföringen i båda riktningar snabbare och skapa ett kontaktnät som fungerar mer systematiskt. Behoven av ömsesidigt stöd för den internationella verksamheten skulle också kunna identifieras och tillgodoses på ett mer ändamålsenligt sätt. Det kan t.ex. gälla information om bakgrunden till ett visst inkommande besök eller till en viss förfrågan om deltagande i en internationell ad hoc-konferens. Det kan också gälla de finansiella eller organisatoriska förutsättningarna för den aktuella aktiviteten. Enligt utredningens mening bör varje utskottskansli och utse en kontaktperson för internationella frågor. 2010/11:URF1 5 OBSERVATIONER OCH ÖVERVÄGANDEN De ökade internationella kontaktytorna förutsätter att den enskilda ledamoten, förutom en gedigen kompetens på sitt specifika sakområde, har ett stort intresse för och en kunskap om hur det internationella samarbetet fungerar. För att den enskilda ledamoten ska kunna delta i det internationella samspelet föreslår utredningen att kompetenshöjande insatser görs för berörda ledamöter. I det introduktionsprogram som genomförs efter varje val bör det även fortsättningsvis finnas ett särskilt avsnitt om internationella verksamhet. Det bör bl.a. inkludera information om interparlamentariska delegationer, men även om internationella kansliets och utskottens respektive roller. bör de ledamöter som valts till de parlamentariska delegationerna få möjlighet till fördjupning i gemensamma frågor, t.ex. om hur förhandlingar sker i multilateral kontext, men även delegationsspecifikt. Varje delegation bör således överväga vilka kompetenshöjande insatser som kan göras. Utredningen menar att internationella kansli bör vara den enhet inom riksdagsförvaltningen som ansvarar för genomförande av dessa utbildningsinsatser. För att ta del av språkutbildningar gäller andra kriterier och förutsättningar. främsta uppgift är att ge stöd till den parlamentariska processen. Det sker genom att ledamöterna får den hjälp de behöver för att utföra sitt förtroendeuppdrag och att nivån på servicen till ledamöterna, kammaren, utskotten och partikanslierna är hög. I värdegrund finns bl.a. inskrivet att uppgiften för riksdagsförvaltningen är att skapa goda förutsättningar för att ska uppfylla sina konstitutionella och demokratiska uppgifter samt sina internationella åtaganden. Behovet av stöd kan variera avsevärt beroende på sammanhanget. En grundförutsättning för ett effektivt stöd till den politiska processen är dock att riksdagsförvaltningens olika delar kan samverka. Utöver vad som anförts om olika sätt att främja kontakterna mellan förvaltningens närmast berörda delar finns anledning att också något beröra de rent organisatoriska aspekterna på hur den internationella verksamheten bör bedrivas. Under utredningens gång har olika synpunkter framförts från politiskt håll på den rådande arbetsfördelningen mellan främst utskottens kanslier och internationella kansli och på tänkbara förändringar. Det har framförts tankar om att man borde knyta samman analysstödet på ett tydligare sätt i internationella frågor. Som det är kan t.ex. en delegation till en parlamentarisk församling i vissa fall få analysstöd av sekreteraren till delegationen, i normalfallet en handläggare på internationella kansli. Det kan också vara så att analysstöd kan fås från det närmast berörda utskottskansliet. Delvis hänger denna fråga samman med var kunnandet i den aktuella sakfrågan finns inom riksdagsförvaltningen, delvis med tillgängligheten på dessa analysresurser just i det operativa skede då underlaget ska ställas samman. En konkret tanke som utvecklats av politiska företrädare inom ramen för styrgruppens möten vore att definiera några nyckelområden inom vilka flera av de parlamentariska församlingarna återkommande bedriver verksamhet 5 OBSERVATIONER OCH ÖVERVÄGANDEN 2010/11:URF1 och med detta som utgångspunkt skapa bättre förutsättningar att tillgodose analysstödet just på dessa områden. Det framkom i styrgruppen att man tydligt kunde se tre områden som skulle kunna utgöra exempel på och typfall för ett stärkt analysstöd, nämligen frågor om demokrati och mänskliga rättigheter, säkerhetspolitiska frågor och miljöfrågor. Till exempel på dessa områden skulle det finnas inlagt i tjänstebeskrivningarna för de närmast berörda handläggarna på utskotten att det ingår i arbetet att vara delegationerna behjälpliga med analysstöd inför sessionerna och även ha beredskap för att delta i sessioner då behov föreligger. Det skulle inte vara fråga om några generella resursförstärkningar på utskottens kanslier, men det borde enligt förslaget kunna vara motiverat att en tredjedels tjänst på vart och ett av de tre områden fick öronmärkas för analysstöd till de interparlamentariska delegationerna. Totalt sett skulle i detta fall motsvarande en heltidstjänst dock behöva tillföras utskottens samlade kansliresurser. I övrigt borde utskottens ordinarie resurser enligt styrgruppens mening vara tillräckliga för att i övrigt kunna tillgodose behovet av analysstöd på olika sakområden, utöver det stöd som ges till delegationerna via internationella kansli. Det kan enligt utredningens mening naturligtvis vara ändamålsenligt att utnyttja specifik kompetens på utskottens kanslier för att bistå ledamöter, t.ex. i samband med deltagande i större tematiska internationella konferenser. Detta låter sig dock kanske inte alltid göras i det konkreta fallet, särskilt om det inte ligger inom ramen för utskottens verksamhetsplanering. Skulle man omstrukturera arbetet så att utskottskanslierna i väsentligt högre grad än skulle betjäna de internationella delegationerna, vilket i och för sig är en fullt möjlig utveckling, skulle sannolikt en icke obetydlig resursförstärkning behövas vid utskottskanslierna. måste man vara införstådd med att det sekretariatsstöd i form av kompetens på olika områden som tillhandahålls från internationella kansli i motsvarande grad skulle riskera att gröpas ur på sakkompetens. Utredningen har inte funnit att det skulle gå att med några enkla åtgärder lyfta ut viss internationell verksamhet, t.ex. delegationssekreterarfunktionen, ur det internationella kansliet. På motsvarande sätt menar utredningen att det inte heller går att enkelt lyfta ut sakkompetens ur utskotten för några mer stadigvarande eller återkommande sysslor på den internationella arenan. Kontinuiteten i stödet i de internationella sammanhangen är enligt utredningens mening av stor betydelse. Stödet behöver därför en entydig och permanent organisatorisk bas. Utredningen menar att man i stället bör söka stimulera en nära samverkan mellan de berörda utskottskanslierna och det internationella kansliet. Det kan t.ex. gälla att ha stor öppenhet för arbetshjälp mellan dessa organ vid arbetstoppar. Det kan också handla om att skapa ett gemensamt synsätt på värdet av nära samverkan och samarbete i syfte att mera konsekvent koppla samman de internationella aspekterna på olika sakfrågor med de nationella aspekterna. Hur detta ska ske i praktiken kan var svårt att säga generellt, men det finns enligt utredningens mening skäl att pröva olika möjligheter till samverkan och 2010/11:URF1 5 OBSERVATIONER OCH ÖVERVÄGANDEN arbetshjälp i olika riktningar för att inom ramen för den nuvarande organisatoriska strukturen ytterligare förbättra stödet till ledamöterna i deras internationella verksamhet. Utredningen menar att man bör stärka utredningskapaciteten för viktiga internationella frågor, inledningsvis demokrati och mänskliga rättigheter, säkerhetspolitik samt miljöfrågor, i närmast berörda utskott, nämligen utrikesutskottet samt (sannolikt) miljö- och jordbruksutskottet. Kapacitetsökningen bör motsvara sammanlagt en heltidstjänst. 5.13 internationella demokratifrämjande verksamhet Enligt utredningens mening bör det politiska inflytandet i den demokratifrämjande verksamheten stärkas. Detta kan ske genom att det föreslagna för internationella frågor får en styrande roll. och riksdagsförvaltningen har under en följd av år som ett komplement till andra former av parlamentarisk samverkan engagerat sig i att stödja den parlamentariska och demokratiska utvecklingen i ett antal länder runt om i världen genom aktiva insatser, både genom att arrangera konferenser och seminarier och att ta emot studiebesök i och genom att delta i aktiviteter i andra länders parlament. Dessa former av kunskapsöverföring och erfarenhetsutbyte har vanligen skett med finansiellt stöd av Sida och genomförts med stöd av internationella kansli. Aktiviteterna har inbegripit ett stort antal tjänstemän i och i icke obetydlig omfattning även riksdagsledamöter. Även f.d. riksdagsledamöter och f.d. riksdagstjänstemän har engagerats i demokratiseminarierna. genomfördes i riksdagsförvaltningens regi och som ett led i parlamentariska utvecklingssamarbete sammanlagt nio Sidafinansierade regionala demokratiseminarier, varav åtta i och ett utomlands. Närmare 200 ledamöter och tjänstemän från sammanlagt 40 länder i skilda delar av världen har deltagit i seminarierna tillsammans med en rad svenska ledamöter och tjänstemän. De regionala seminarierna har inneburit möjligheter för att vid ett och samma tillfälle skapa närmare kontakter med parlamentariker från flera olika parlament i en region. Seminarierna har också varit ett rationellt sätt att möta efterfrågan från ett antal länders parlament på att få ta del av erfarenheter när det gäller konstitutionella roll och dess arbetsformer. har seminarierna medfört möjligheter till direkt erfarenhetsutbyte och närmare parlamentariska kontakter mellan parlamentariker inom respektive region. Bland övriga större demokratifrämjande satsningar som gjort kan nämnas 19982007 och 20042006. 5 OBSERVATIONER OCH ÖVERVÄGANDEN 2010/11:URF1 Den ökande internationaliseringen har ställt stora krav på och dess ledning samt på olika delar av administrationen, liksom på ett stort antal riksdagsledamöter samt på partigruppernas kanslier. För att bättre kunna överblicka och hantera det ökande antalet ärenden inom området parlamentariskt samarbete bildades en mindre referensgrupp för parlamentariskt samarbete, som övergick till att bli en fast ledningsgrupp för det parlamentariska samarbetet med riksdagsdirektören som ordförande. Genom ledningsgruppen, som sammanträdde regelbundet då de nämnda projekten bedrevs, skapades möjligheter att överblicka och styra verksamheten på ett ändamålsenligt sätt, en verksamhet som benämndes parlamentariska utvecklingsprogram (RPU). har det demokratifrämjande arbetet inte varit knutet till så stora projekt som tidigare, och det nämnda planeringsorganet har inte varit i verksamhet. Det får dock anses troligt att i sina internationella strävanden även i fortsättningen i varierande grad kommer att bedriva demokratifrämjande verksamhet gentemot andra parlament. Enligt utredningens mening bör det politiska inflytandet i verksamheten stärkas. Detta kan ske genom att det politiska råd för internationella frågor som föreslås i avsnitt 5.7 får en styrande roll. I detta sammanhang bör nämnas att förre ambassadören på riksdagsstyrelsens uppdrag gjorde dels en förstudie (), dels en uppföljande studie () om huvudmannaskapet för stöd genom svenska partianknutna organisationer till demokratiuppbyggnad i utvecklingsländer och länder i . konstaterade i sin studie () bl.a. att det under utredningens gång påpekats att det är önskvärt med en klarare länk mellan det partianknutna stödet å ena sidan och olika aspekter av det parlamentariska arbetet å den andra. riksdag har ju redan, med medel från Sida, ett samarbete med parlament i nya demokratier. Detta har enligt mening förutsättningar att utvecklas mer. Utredningen menar att synpunkter bör vägas in i den politiska diskussion som är avsedd att följa på denna utredning. Översyn av arbete med vissa internationella frågor har olika aspekter på internationella engagemang utretts bl.a. i Rapport om internationella delegationer (utredningsrapport /03:DelUt) och i i en ny tid, Huvudbetänkande av riksdagskommitté (framst. 2005/06:RS3). I den senare utredningen framhålls det angelägna i att och dess organisation återkommande låter genomlysa den internationella verksamheten och se över vilka prioriteringar som görs. Erfarenheter har vunnits av de reformer som genomfördes till följd av nämnda utredningar. har förändringarna på det internationella området varit fortsatt snabba, varför det som föreföll ändamålsenligt nu kan ha blivit förbisprunget av utvecklingen. Ett underlag för fortsatta diskussioner och beslut på politisk nivå bör därför tas fram. Mot bakgrund av omvärldsutvecklingen och erfarenheterna från ska den internationella verksamheten genomlysas i enlighet med intentioner. Utredningen ska göra överväganden om vilka förändringar som bör vidtagas. Utgångspunkten bör vara utrikespolitiska och internationella roll samt behovet av politisk koordinering och stöd till de politiska processerna. I uppdraget ingår att fokusera på förhållanden av betydelse för utskotten och för de internationella delegationerna, inklusive delegater med särskilda uppdrag. Det ingår också att överväga hur de administrativa resurserna kan användas och eventuellt omfördelas för att på bästa sätt stödja de politiska processerna inom det internationella området. Även andra frågor och förslag som är av betydelse för internationella verksamhet får tas upp. Utredningen ska beakta det arbete rörande EU-frågor som bedrivs av EU- . ÖVERSYN AV ARBETE MED VISSA INTERNATIONELLA FRÅGOR 2010/11:URF1 Översynen genomförs som en utredning på uppdrag av riksdagsdirektören. Översynen leds av en tjänstemannautredare på heltid. Till utredningen knyts sekreterarresurser. Utredaren har tillgång till en referensgrupp under ledning av riksdagsdirektören. Referensgruppen utses i samråd med utredaren. Lö- pande avstämning bör ske även i PS-gruppen och i kanslichefskretsen. Arbetet inleds och bör vara avslutat med sikte på tillämpning av eventuella nya förslag senast efter valet .