rfr · GY0WRFR6 · 2011-09-01 00:00:00 — Men det är faktiskt med sorg i hjärtat som vi avslutar de här tre åren tillsammans. Vi kommer att fortsätta att ha kontakt med de barn som önskar det. Vi vill gärna göra en cd-inspelning, så vi kommer att kontakta dem för det och ha med dem i våra liv på också fortsättningsvis. (MP): Tack så jättemycket för de olika presentationerna! Jag har suttit här och svalt . Det surrar en massa frågor, men man ska lyckas formulera någon också. Däremot känner jag inte jättefrustration, vilket man gör ibland, utan jag känner att det här är intressant. Här händer det . Men den fråga som jag ändå har fastnat för gäller lite grann det som presenterades om hur unga flickor i förhållande till unga pojkar har olika drömmar. Pojkar drömmer kanske inte lika mycket, men sedan förverkligar de det som de har drömt om i högre grad än flickor som har en dröm. För dem slutar drömmen, och de går kanske in i något slags tråkig verklighet. Man kan kanske tycka att det beror på vad samhället satsar för resurser. Men är det så enkelt? Eller finns det någon forskning om varför man faktiskt gör så, varför man bryter så? Det skulle vara lite intressant att höra. , : Jag ska försöka svara på frågan. Som jag sade ser vi jättestora skillnader. Vi har inte haft möjlighet att ställa frågan till de enskilda unga människor som kommer till tals här om varför. Men det finns några saker som vi lyfter som möjliga. Vad finns det för arenor för killar respektive tjejer? Finns det positiva förebilder? Vad finns det för tilltro till att detta är möjligt, för killar respektive tjejer? Vad får man för uppmuntran? De sakerna tror vi är oerhört viktiga. kan man säga att det inte bara är inom kulturens område som vi ser den här ändringen. Om vi tittar på idrotten kan vi se samma sak. Tjejerna slutar att tävlingsidrotta mycket tidigare än killarna. Det är väldigt stora skillnader. Det här är alltså en fråga som egentligen är större än bara kulturområdet. Det handlar väl bland annat om att killar och tjejer utvecklas olika i den här fasen i livet, med pubertet som inträder vid olika tillfällen. Det finns sådana förklaringar också. Men jag tror att mycket av det handlar om vilka möjligheter som killar och tjejer ges och får. De offentliga insatser som görs och de olika projekt som görs handlar väldigt mycket, har vi sett, om att få OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR 2010/11:RFR6 tjejer att göra mer av det killar gör. Är det ett problem att det bara är killar som spelar i rockband får fler tjejer spela i rockband. Det är jättepositivt, men tjejerna kanske vill göra någonting annat också. För att man ska komma till rätta med det här tror vi att det handlar om att i större utsträckning utgå från vad tjejerna har för egna behov. försöker vi få tjejerna att agera på samma arena som killarna är på. Mer analys och att man utgår från tjejernas egna behov är väl det som behövs. Men mig veterligen finns det ingen som har tittat på det här på djupet för att verkligen hitta orsakerna och möjliga insatser. Det vi har hittat är ungefär det vi har tagit upp. Britten , : Folkbildningsverksamheten har nämnts här i ett speciellt sammanhang. Det var Sensus. Och det kändes väldigt stimulerande att man fanns med i ett sammanhang där institutionell verksamhet och folkbildning kunde samarbeta på ett fruktbart sätt. Det vi pratar om nu är en verksamhet som sker i studieförbunden men också på folkhögskolorna. Jag tittar lite här och konstaterar att det trots allt är 250 000 ungdomar mellan som deltar i studieförbundens verksamhet. Det vi exkluderade då och har med i studie är de delar som är direkt relaterade till kulturbegreppet. Men tittar man på studiecirkelverksamhet som helhet ser man att det av de 250 000 är en majoritet flickor. Och vi får vara klara över att det är så ända . När det gäller folkbildnings- eller studieförbundsintresset är det inte så att det avtar för flickornas del. De slutar inte med det. Det är de som stannar kvar, och killarna slutar. Det är liksom ett omvänt förhållande. Och det kanske är viktigt just när vi speglar de här sakerna att vi inte blir för fokuserade på just det område som vi själva handhar utan att vi kan se till helheten och se att vissa studier handlar om mer kulturinstitutionell verksamhet och vissa handlar om ideell verksamhet. De kan ju också komplettera varandra. Vi ser att samarbetet mellan studieförbunden och professionella kulturarbetare är väldigt omfattande. Det är otroligt många professionella som finns med. De är kopplade till kulturverksamheten framför allt. Men det är alltså 500 000 som finns med i de verksamheterna, i kulturprogramsverksamhet, studiecirklar eller folkhögskolekurser. Det är ett stort samarbete mellan det professionella och det frivilliga. Jag kan inte låta bli att också säga en annan sak. Om vi ska ha en infrastruktur som innebär att det inte bara är Stockholmsboende, Malmöboende eller Göteborgsboende som ska kunna delta i den här verksamheten måste vi skapa incitament som gör att alla kommuner erbjuder verksamhet för unga. Det ska naturligtvis helst vara gratis för unga, eller en rimlig kostnad. Då kanske det är bra att upprepa att kommunerna har abdikerat när det gäller stöd till folkbildningen. svarar man för av samhällsfinansieringen, så det är väldigt lite. Staten svarar för av det. Om vi pratar om fattigdomssituationen kan jag säga att det är klart att det för en familj med flera barn och med små resurser inte finns så stora möjligheter, helt enkelt, att 2010/11:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR betala för verksamheten. Det är ändå så att deltagaren står för av studiecirkelverksamhetens kostnader. (FP): Jag tycker också att det var väldigt vänligt av er att komma hit och berätta och lära ut, som ni nu har gjort. En sak som jag tyckte var väldigt intressant som jag inte har hört om förut var det här med och Youtube som blev ett kombinationsskapande, som berättade om. Då började jag tänka så här: Det är inte något nytt att bild inspirerar till musik och att musik kan inspirera till bild. Men tror du att trenden i skolan är att det är mer legitimt att barn och ungdomar måste få ut sin konst och sitt skapande i de olika medier som finns? Är det en trend nu? Och i så fall undrar jag: Ska man anamma det i skolan? Tycker du att man ska utnyttja det, att konsten blir mer intressant för barn och ungdomar om man får göra de här sakerna på ett annat sätt? Förstår du frågan? , : Jag förstår frågan. Det är svårt, för jag upplever själv att det är en generationsfråga. Jag kan bli otroligt irriterad på folk som berättar på Twitter eller Facebook att de nu sitter och spelar ett spel eller att de nu har varit och handlat mjölk. Det behöver man väl inte berätta på nätet eller i sådana medier. Sedan tänker jag: Men tänk tvärtom! Det här är liksom social lågintensiv kommunikation. Det är small talk. Det är sådant jag håller på med. Det är bara det att arenan har vidgats. Det finns också på ett annat ställe än rent fysiskt närvarande. Det kanske inte är så märkvärdigt. Vi kanske måste börja fundera på vad det är vi gör på de här näten och i de här medierna. Men sedan kan man vända på det. Vi har infört begreppet erkännandekultur. Vad är det som i ett visst sammanhang känns igen och erkänns som kunskap? Det är då det blir lite besvärligt. Vi kan säga att det är en politisk och ideologisk fråga. Det är en institutionell och professionell fråga. Vad är det som i skolans värld erkänns som kunskap jämfört med utanför skolan? Men det är också en livsstils- och intressefråga. Vad är det som jag i min grupp känner igen som något viktigt? Det ligger alltså på många plan. Men om vi går till skolan är det väl så att skolan har byggt upp ett sätt att se på kunskap som har blivit i en mening mer och mer isolerad skolkunskap. Vem av oss hade inte en klasskamrat som var den enda i klassen som talade tyska eller engelska, eller vad det nu var, men som aldrig fick högsta betyg? Han eller hon hade nämligen inte förstått koden som betygen var uppbyggda på. Men det var den enda i klassen som kunde prata med läraren under pauserna eller rasterna. Vi kan börja tänka så. Vad är det som man får använda för att bearbeta kunskap och presentera kunskap? Handlar det om att skriva? Handlar det om att använda filmmediet? Handlar det om att använda andra medier? Vad är det vi erkänner som att kunna någonting om något? Om vi börjar i den ändan är det inte mediet i sig som är problemet utan på vilket sätt det kan tas in, med tanke på att det finns en stor generation där ute som börjar OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR 2010/11:RFR6 använda det i vardagssammanhang. Att inte förstå att använda det i skolan blir jättekonstigt. Jag skulle vilja se det mer från det hållet. , : Vi som jobbar med relation till kulturarvet det är nämligen vårt uppdrag; det är inte i första hand att måla taken, utan att få någon annan att vilja måla taken är så lyckligt lottade att vi har många digitala källor. För att underlätta för människor att hitta information och det finns naturligtvis ett historieämne om platser, hus, historia och sin egen hembygd försöker vi lägga så mycket som möjligt digitalt. Då har vi sett vad som händer. Det är jätteroligt. Man tittar inte bara på de här bilderna när man är ung det gäller även lite äldre utan man börjar meka med dem och klippa i dem. Man tar nya bilder och ställer de nya bilderna mot de gamla bilderna och ändrar runt. Vi har haft problem med ett tidigare sätt att tänka, att man inte får göra vad som helst med bilder. Vad vi försöker göra som erbjudande är att göra dem så fria och så tillgängliga som möjligt för att kunna ta skapandet ett steg vidare. Det handlar inte bara om att hämta information utan också om att göra sina egna berättelser, sina egna historier. Jag blev så glad när jag läste . Man gör detta hemma. Man gör det på nätet. Man gör det . Det är som gör det. Man måste inte prata alla språken flytande, utan det går att ta till sig bilderna ändå. Det är en otrolig efterfrågan på bilder, på rörliga bilder och på att kunna lägga ut det igen på Youtube eller Facebook eller det som kommer som säkert heter något helt annat, som vi inte vet. Vi ser en otrolig möjlighet att vara närvarande över hela landet för kulturarv finns precis överallt och erbjuda det här till dem som vill klippa och klistra och ändra och fixa och dona och skapa sin egen historia, sin egen berättelse. Det är också en del av den skapande kulturen. , : Jo, den fråga som du tog upp har skolan själv identifierat. Det är spännande att titta på kvalitetsgranskningen av musikämnet, för det är där Skolinspektionen har identifierat precis den här problematiken, att barnen har en väldig kompetens och skapar själva med sina telefoner och sina datorer men att skolan inte svarar upp mot den potential som finns hos de unga. Det är rätt intressant att läsa. Vi får se hur det kommer att omsättas. (C): Jag instämmer i hyllningskören. Det har varit jätteintressant att lyssna på er och också på diskussionen här. tog i och för sig upp en del av det jag hade tänkt lyfta. Delvis fick jag ett svar. Jag undrar bland annat hur mycket av det här som är just i studieförbundens regi. Kan vi då se en skillnad? Från regeringens sida och från sida har folkbildningsanslaget egentligen ökat. Men anslagen skiljer sig åt i kommunerna. Det finns 19 kommuner eller något sådant som inte har något anslag alls. Kan man se att verksamheter bland barn och unga är drabbade negativt på de orter där man har ett lågt kommunalt engagemang i folkbildning? 2010/11:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR Den andra delen handlar om den fantastiska verksamhet som bedrivs. Jag har varit på museer här i . Operan är helt underbar att lyssna på. Jag måste få se en sådan där föreställning, även om ni nu har avbrutit just det här projektet. Man blir lyrisk när man lyssnar. Det finns då något som möjligtvis också framskymtar: Hur når man ut? Drömmarnas Hus i är ett exempel. Kan man på andra sätt nå ut från de statliga institutionerna, som bedriver en fantastisk verksamhet, men den är väldigt knuten just till . Det är kanonbra på sitt sätt. Men kan vi se en regional skillnad i detta? Det är kanske en fråga som möjligtvis kan svara på både den ena och den andra? Eller är det kanske ? , : Jag tror att det är bäst att Britten tar folkbildningsfrågan. Britten , : Det vi direkt kan se är att studieförbundens organisation ser annorlunda ut . Man har inte samma möjligheter att upprätthålla lokal infrastruktur. En gång i tiden garanterade kommunerna att det skulle finnas, kan man säga, lokala kontor för de olika studieförbunden. Det vi också kan se när vi ger de nationella bilderna är att det blir färre alternativ. finns i samtliga kommuner i , men alla finns inte i alla kommuner i . Det finns alltså färre studieförbund. Det innebär att urvalet, när det gäller att välja ideologiskt präglad verksamhet, och också utbudet minskar. Det man kan säga är alternativet till det är att det blir väldigt mycket fokus på att ha ett distansutbud. Sedan kan vi ännu inte uttala oss om huruvida en distansstudiecirkel innehåller samma värden, som vi nu pratar om. Det handlar om att umgås med dem som finns i ens närhet, där man bor, kanske arbetskamrater, lekkamrater och så vidare. Det kanske man inte uppnår med distansstudier. Däremot kan man binda samman personer med liknande intresse. Man kan tillgodose det över landet. Men vi ser att det man riskerar är infrastrukturen, alltså samma möjligheter för alla oavsett var man bor i landet. Det ser man med kommunernas neddragning. Sedan vill jag säga att de här 19 kommunerna företrädesvis är kranskommuner och andra storstäders kranskommuner. Jag tror att de kommuner som inte har dragit ned lika mycket på bidraget får stå för studiecirkelverksamheten också för grannkommunernas invånare. Det är ingenting som vi per automatik följer upp, men vi vet att det är så verksamheten bedrivs. Det är klart att det går an så länge man är lojal kommunerna emellan, men är det stora geografiska avstånd finns inte möjligheten. Då finns man inte, helt enkelt. , : Jag tänkte bara säga att har ett drygt tjugotal statliga myndigheter under fått i uppdrag att skriva en barn- och ungdomskulturstrategi som ska lämnas in till regeringen . , , Riksutställningar och OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR 2010/11:RFR6 samlade alla de här myndigheterna på ett möte på för sedan, för vi kände att det är viktigt att de statliga kulturmyndigheterna diskuterar den här frågan tillsammans. Man kan väl säga att det är starten på någonting som vi inte riktigt har sett slutet på . Men det finns mycket att göra, inte minst genom erfarenhetsutbyte, tror jag, mellan de statliga kulturmyndigheterna. De flesta av dem är ju kulturinstitutioner. Alla de statliga museerna ingår här och Operan, och så vidare. Det exempel som Arbetets museum gav här är ett väldigt bra exempel på hur man kan nå ut med ett statligt museum även utanför sin egen plats. Jag tror att det handlar om att man sätter sig ned och skriver en strategi och funderar ordentligt på de här frågorna men också om att man byter goda idéer och erfarenheter med varandra, så att man synliggör de här frågorna. Vi på kan bidra till de andra statliga kulturinstitutionerna med den kunskap som vi har, som vi får till exempel genom arbetet med kultursamverkansmodellen. När hela det pusslet är lagt kommer vi att ha en väldigt god bild av hur det ser ut i hela landet. Vi har en god bild , men vi får en ännu bättre bild i den här dialogen. Det handlar just om att se vad det finns för vita fläckar. Det pågår en väldigt positiv utveckling mellan de statliga kulturmyndigheterna , när vi börjar lägga våra kartor av bredvid varandra, att man kan sätta sig med och säga: Vilka kommuner får stöd för film i skolan? Vilka har Skapande skola? Vilka får stöd från med de här sakerna? Det är först när vi lägger de här kartorna bredvid varandra som vi ser om det finns platser där det verkligen ser hemskt tomt ut, för det finns nog tyvärr sådana platser. Men vi behöver ökad kunskap om det, och där är samarbete nyckeln. (SD): Med risk för att låta som en av poängpresentatörerna i vill jag också börja med att tacka för ett bra arrangemang och intressanta föredragningar. Temat för dagen är barns och ungas rätt till kultur. Ett av de största hoten mot denna rätt är, såsom jag ser det, det hedersrelaterade förtrycket, som stänger in och begränsar barns och ungdomars liv i frihet och kreativitet. har man på olika håll i landet försökt använda kulturen i form av till exempel dans, film och teater som ett verktyg i arbetet med att förändra och förbättra attityderna kring hedersrelaterat våld och förtryck. I stort handlar min fråga egentligen om vilken utvecklingspotential det finns för kulturen som ett socialpolitiskt verktyg att bekämpa problem som barn och unga möter i sin vardag. Men mer specifikt vill jag rikta mig till från Drömmarnas Hus, som har som utgångspunkt att förändra världen genom kultur, och fråga om ni har någon erfarenhet av att använda kulturen som ett verktyg i arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck, vilka erfarenheter ni i så fall har dragit av det och vilket gensvar ni i så fall har fått. 2010/11:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR , Drömmarnas Hus i : Vad man kan säga är att vi ständigt arbetar för att människor ska kunna mötas och utvecklas med barn och unga. Det i sin tur genererar en mängd effekter. Vi satte till exempel upp en föreställning som hette brinner 2004. Det byggde på att i blev en ungdomsledare mördad av ungdomar, man kastade sten på brandmän och bussar slutade gå. Vi började fundera på vad det egentligen är som händer och vad det är för samhälle vi kan se. Då började vi samverka med bland annat . Vi började jobba tillsammans med polisen och tillsammans med ungdomar. Det landade i en föreställning som hette just brinner. Vi spelade den på där ungdomar från hela var med, så det var inte ett Rosengårdsprojekt. Det innebar till exempel sådana saker som att i parken utanför som var igengrodd iscensatte man belysning från . Det skedde en mängd förändringar. i sin tur började arbeta med att vara mer på plats i området. Man kan säga att det är effekter som det kan ge. Men sedan hade vi inte som mål att förändra, ett socialt verktyg, utan saker uppstår, och i de situationerna finns det barn och unga runt omkring. Och vi är där. Det är klart att man måste ta tag i det och börja jobba med det. Det kan man säga är ett svar. , : På har vi flera uppdrag som handlar om att just arbeta mot olika konsekvenser av det hedersrelaterade förtrycket, så därför känner jag att det finns anledning för oss att kommentera det här. När det gäller den utredning som vi har pratat mycket om har vi inte kunnat hitta några statistiskt belagda skillnader mellan olika grupper av unga. Det handlar egentligen om att urvalet är för litet. Men sannolikt är det så, även om jag inte statistiskt kan belägga det, att vi kan se att det är stora skillnader i fråga om vilka unga i som får tillgång till kultur. Om vi nu pratar om skillnader mellan killar och tjejer är det, precis som inom andra områden, sannolikt så att framför allt vissa grupper av tjejer inte har möjlighet att delta. Det är faktum. Det är ett problem, och det är en utmaning. hade ett annat regeringsuppdrag tidigare där vi skulle kartlägga vilka metoder som fanns för att arbeta mot hedersrelaterat våld och förtryck och framför allt för att förhindra att unga blir gifta mot sin vilja. Då gjorde vi en skanning där vi tittade på vad det finns för olika aktörer och vad de gör. Där kunde vi se att det finns väldigt mycket olika verksamheter, både i offentlig och i ideell regi, som jobbar just med den här frågan. Och kultur är ett jätteviktigt verktyg för många av dem. Därför skulle jag säga att kulturen blir särskilt viktig inom just detta fält också, genom att i skolan men också kunna arbeta med teater, som vi hörde innan. Det är många som gör det, som jobbar på olika sätt med att dramatisera situationer. Kulturen som verktyg gör att man kan jobba med många väldigt svåra frågor utan att det blir för konfrontatoriskt. Ska man förändras i tiden handlar det någonstans om att mötas i en dialog och komma OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR 2010/11:RFR6 överens om vad som behöver förändras. Väldigt många av de framgångsrika projekt som finns just när det handlar om att arbeta mot hedersrelaterat förtryck har jobbat med samtalsmetodik och med olika typer av kulturaktiviteter, så jag skulle säga att det är jätteviktigt, framför allt för de unga som är drabbade av hedersrelaterat förtryck. (V): Mycket tänkvärt har sagts, och många vackra tankar har presenterats. Jag tror att det var som sade att barn inte är unga vuxna. Men man kanske kan säga att barn är unga forskare. De utforskar livet, sitt eget samhälle och sin egen värld. Då får de givetvis väldigt olika bilder av denna värld och även sina egna liv. Jag tänker lite grann på ett ord som inte används så mycket , och det är klassperspektiv. Det finns olika vinklar man kan utgå från när man betraktar tillvaron. Vi går in , och jag tror att sommarlovet för väldigt många utsatta barn är ett enda stort trauma. Under terminerna har man skolan och någon typ av gemenskap där, men riskerar man att hamna på verklighetens kalla yta. Det finns en bra författare från som heter som har beskrivit sommarlovets fasa i en roman som heter . Jag har inte tänkt på det tidigare, men jag skulle vilja fråga dig, . Du sade tidigare att ni också jobbar med vardagen och kanske också sommaren. Har du någon kulturell beredskap för de mest utsatta? , Drömmarnas Hus i : Jag hann inte säga det tidigare, för jag var lite stressad och nervös, med tekniken och så. All vår verksamhet är gratis, och all vår verksamhet är öppen också på alla lov. Det gäller precis det som du tar upp, att för många barn är loven just en fasa av olika anledningar. Därför är det jätteviktigt att ha i gång kulturverksamhet så att många av dem får möjlighet att uttrycka sig, vara med och gestalta och så vidare. Jag berättade tidigare att vi ska spela in en fantasyserie, och den kommer att pågå . Det är bara ett exempel. Barnen får där möjlighet att möta skådespelare, filmare och professionella klippare. De är med och filmar och gör det här. Man får en identitet. Man har någonting att komma till . Dessutom lär man sig en mängd nya saker och får nya vänner och kompisar. För oss är det jätteviktigt att det inte bara ges möjlighet till aktiviteter som att åka och bada, utan att producera och göra saker inom kultursektorn. Det är jätteviktigt. Många barn ser det också kan jag säga med erfarenhet som inte har någon annanstans att vara just på sommarloven, och de är där långt innan vi öppnar och är kvar långt efter att vi stänger. Det är jätteviktigt. (KD): Jag vill också tacka för fina föredragningar. Jag är mycket intresserad av just kulturens betydelse för barnens lärande och utveckling, som vi hörde professor tala om. Exemplet med de kreativa lärmiljöerna är väldigt inspirerande. 2010/11:RFR6 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM BARNS OCH UNGAS RÄTT TILL KULTUR Jag skulle önska att någon kunde ge ännu fler konkreta exempel på hur just kulturutövning i skolan underlättar inlärningen, förutom det exempel vi hörde om drama. Kan man till exempel bevisa att inlärningen i matematik underlättas om man ägnar sig åt någon av de här kulturyttringarna i undervisningen? En följdfråga är i vilken mån det krävs samarbete mellan musikskola och kulturskola för att få plats för de här kulturyttringarna i . , Riksutställningar: Det finns en nationalekonom och socionom, , som tydligast visar på kulturens kraft och ett samhälles utveckling de facto i pengar också kopplat mot skolan. Han hyllar dessutom i världen. Jag ska också göra reflexionen att jag snart har jobbat i kulturvärlden och professionellt i institutioner.