rir · GZB518 · 2011-05-17 09:00:08 — I hälften av utbildningstillfällena utgjorde skadestånd det huvudsakliga innehållet.73 Processen för att få brottsskadestånd utbetalt beskrivs som komplicerad av både brottsutsatta och advokater verksamma som målsägandebiträden. Polisens underlag till skadeståndsanspråk varierar i kvalitet och informationen till den brottsutsatta har brister. Åklagares och målsägandebiträdens insatser varierar. Åklagare har olika uppfattning om hur skadeståndet ska hanteras före och under huvudförhandlingen. Åklagarna saknar riktlinjer om hantering av skadestånd. Brottsofferjourerna kan ge hjälp och stöd till brottsutsatta, men jourernas resurser och kompetens varierar. Aktörernas information till den brottsutsatta varierar och den information som ges upplevs till viss del som svårbegriplig. Den brottsutsatta ska själv meddela då brottsskadeersättning utbetalats. Myndigheterna samverkar inte tillräckligt. 71Intervjuer med och . 72Här ingår inte utbildningsinsatser som föranletts av särskilda regeringsuppdrag. I detta kapitel går vi igenom regeringens styrning av de myndigheter som ansvarar för att hantera brottsskadestånd. En förutsättning för styrningen är hur regeringen ser på skadeståndsprocessen. I en intervju med berörda tjänstemän på framgår att de ser processen som bestående av olika aktörer och olika system. Aktörerna styrs helt av lagstiftningen. Utöver lagstiftningen är den centrala aktören med sitt breda informationsansvar. I intervjun sägs vidare att processen fungerar bra, även om det finns saker som kan göras bättre. 5.1Övergripande mål och resultat Den allra viktigaste insatsen för den som blivit utsatt för ett brott är, enligt regeringen, att rättsväsendet lyckas med sina huvuduppgifter: att utreda brott, gripa misstänkta och döma de skyldiga. Rättsväsendets myndigheter ska i sin verksamhet ha ett tydligt brottsofferperspektiv. Brottsutsatta ska få ett gott bemötande och adekvat information genom hela rättskedjan. God kunskap och återkommande utbildning om brottsutsattas reaktioner är en förutsättning liksom vikten av att ett bemötande av brottsutsatta anpassas till individuella förutsättningar. Det är även angeläget att myndigheterna kan samverka i gemensamma frågor och problem som berör brottsutsatta.74 Regeringens mål för att bedöma om skadeverkningarna av brott har minskat omfattar endast insatser Målet för verksamheten Stöd till brottsoffer, där verkar som enda myndighet, är att skadeverkningarna av brott ska minska. Målet har varit detsamma . Indikatorer för att bedöma måluppfyllelsen är antalet av handlagda 2007/08:1, prop. 2008/09:1, prop. 2009/10:1, prop. 2010/11:1. Skrivningarna har varit i princip desamma i de senaste fyra årens budgetpropositioner. brottsskadeansökningar samt tiden för handläggning och hur mycket som betalas ut i ersättning. Regeringens bedömning är att målet för verksamhetsområdet har uppnåtts. I analysen skriver regeringen att handläggningen av brottsskadeärenden är effektiv och att den genomsnittliga handläggningstiden är kort.75 Regeringen gör ingen uppföljning avseende handläggningstider tidigare i skadeståndsprocessen. Ingen utpekad samverkan med I budgetpropositionerna 20082011 lyfter regeringen vidare fram vikten av att samverkar med andra aktörer för att brottsutsatta ska kunna få information om brottsskadeersättning. Myndigheterna som räknas upp är polismyndigheterna, , och Däremot finns inte med bland utpekade samverkansaktörer. Regeringen gör inte någon analys av hur myndigheterna samverkar. Effekterna av informationsansvar följs inte upp Regeringens analys av arbete med att sprida information till brottsutsatta är att det fungerar väl. Denna bedömning görs utifrån att har genomfört stora informationssatsningar till berörda aktörer om vikten av att brottsutsatta får information om sina rättigheter och möjligheter till stöd och hjälp.76 Analysen har varit densamma . Däremot görs ingen beskrivning eller uppföljning av effekten av informationsinsatserna.77 har endast övergripande mål om verkställighet och indrivning huvuduppgift är att driva in skulder. Målet för budgetåren 2008 och 2009 var att verkställighet och indrivning ska ske förtroendeingivande, partsneutralt samt motverka skuldsättning. 2007/08:1, prop. 2008/09:1, prop. 2009/10:1, prop. 2010/11:1. 76Exempel på informationssatsningar som redovisas är att har arrangerat flera större utbildningstillfällen, till exempel i samband med den inter-nationella Myndigheten deltar även i grund- och vidareutbildning för bland annat personal inom rättsväsendet. Målgruppen vid större utbildningstillfällen är oftast yrkesverksamma inom rättsväsendet, och organisationerna inom den ideella sektorn. Totalt nådde myndigheten via dessa utbildningsinsatser omkring 6 300 personer . Bedömningen av informationsinsatsernas genomslag görs även bland annat utifrån att tillhandahåller ett lättförståeligt material översatt till flera språk, som sprids genom ett samarbete med rättsväsendets myndigheter, ideella organisationer, socialtjänst samt hälso- och sjukvården och att myndigheten på sin hemsida har lättillgänglig och tydlig information för brottsoffer. 77I budgetpropositionen kopplas detta samman med nivån på antalet ansökningar om brottsskadeersättning. För budgetåren 2010 och 2011 har målformuleringen för verksamheten ändrats till att myndigheten i första hand ska se till att borgenären får betalt för sin fordran. Regeringen gör för perioden bedömningen att målet har uppnåtts.78 5.2Begränsad styrning och uppföljning av myndigheterna Regeringen följer inte upp myndigheternas hantering av brottsskadestånd specifikt. Däremot finns vissa andra återrapporteringskrav med koppling till myndigheternas arbete med brottsutsatta. Som framgår ovan är det verksamhet som står i centrum för regeringens styrning när det gäller brottsutsattas möjligheter att få sina skador ersatta. Regeringen följer upp myndighetens hantering av brottsskadeersättning när det gäller handläggningstider och utbetalade belopp. Polisen har inte haft återrapporteringskrav för brottsutsatta Polisen har i regleringsbreven för 20082010 inte haft några övergripande återrapporteringskrav om brottsutsatta, utöver ett särskilt uppdrag om sexualbrottsutsatta. Av regleringsbrevet framgår att regeringen vill ha en redovisning av åtgärder som har vidtagits för att vidareutveckla och följa upp brottsofferarbetet både inom polisorganisationen och i samverkan med andra myndigheter och organisationer. Polisen har på eget initiativ genomfört en nationell brottsofferundersökning samt en inspektionsrapport om brottsofferarbetet inom polisen (se kapitel 4). saknar också återrapporteringskrav avseende brottsutsatta har inte heller haft några återrapporteringskrav i regleringsbreven 20082010 om brottsutsatta. I regleringsbrevet fanns ett återrapporteringskrav avseende åtgärder för att vidareutveckla bland annat åklagarnas kompetens när det gäller brottsofferfrågor, särskilt bemötande. I regleringsbrevet återkommer krav på redovisning av vilka åtgärder som vidtagits för att vidareutveckla kompetensen inom när det gäller bemötande av brottsutsatta. 2007/08:1, prop. 2008/09:1, prop. 2009/10:1, prop. 2010/11:1. uppdrag har handlat om bemötandefrågor Regeringens styrning av domstolarna och har varit inriktad på bemötandefrågor. Ett genomgående uppdrag har också varit att, tillsammans med , verka för att vittnesstödsverksamhet bedrivs vid samtliga tingsrätter och hovrätter. Ett annat återrapporteringskrav som återkommer är vilka åtgärder som vidtagits när det gäller att öka samverkan mellan domstolar och andra berörda myndigheter. Det finns inga återrapporteringskrav i regleringsbrev när det gäller målsägandebiträden, utöver hur avgifterna ska hanteras. har egna mål om verkställighet och indrivning har satt upp egna mål för hur det ska ta innan en borgenär har fått betalt eller fått veta att det inte finns några utmätningsbara tillgångar. Målen gäller alla typer av borgenärer och uppnåddes . Regeringens krav på återrapportering avseende verkställighet och indrivning är mer allmänt hållen. Det finns ett återkommande återrapporteringskrav gällande genomförda insatser för att utveckla information och service. ska redovisa ärendehandläggningen för brottsskadeersättning och har ett brett informationsuppdrag instruktion föreskriver att myndigheten har ett omfattande uppdrag att främja brottsutsattas rättigheter, behov och intressen och att vara ett informations- och för brottsofferfrågor. ska verka för att berörda får kännedom om möjligheterna till brottsskadeersättning. Myndigheten ska även arbeta för att förbättra förutsättningarna för samverkan i brottsofferfrågor mellan olika samhällsaktörer.79 Det finns tre återrapporteringskrav i regleringsbrevet avseende hanteringen av brottsskadeärenden, vilka har varit desamma under de senaste åren.80 Myndigheten har dock inga återrapporteringskrav för hur många brottsskadeärenden som bygger på domar med skadestånd eller en nedlagd förundersökning. 791 och 2 §§ förordningen (2007:1171) med instruktion för . 80Brottsoffermyndigheten ska med hjälp av följande indikatorer redovisa vad som har gjorts för att nå målet och i vilken utsträckning detta har uppfyllts: Antalet inkomna och avgjorda personrespektive sakskadeärenden. Andelen bifall i förhållande till antalet avgjorda omprövningsärenden. ska redovisa antalet ärenden när storleken på utbetald brottsskadeersättning är lägre respektive högre än det som sakprövats av domstol.81 Myndigheten ska också redovisa antalet ärenden och storleken på utbetald brottsskadeersättning fördelat på olika brottstyper. Myndigheten har inga krav på sig att återrapportera om effekter av genomförda informationsinsatser; däremot ska den redovisa en bedömning av vilka resultat som uppnåtts inom ramen för dess uppgift att vara ett informations- och kunskapscentrum.82 Regeringen har tillsatt ett antal utredningar som har bäring på brottsskadestånd, varav två har redovisats. Enklare att betala skadestånd Regeringen gav 2008 en särskild utredare i uppdrag av att överväga förutsättningarna för att skapa ett särskilt system för frivillig betalning av skadestånd som dömts ut på grund av brott.83 I direktivet skriver regeringen att det är viktigt att en gärningsman som dömts att betala skadestånd också gör det. För framför allt unga skadeståndsskyldiga behövs bland annat enkla rutiner för att underlätta detta. Obetalda skadestånd kan vara en inkörsport till skuldsättning och innebär en ökad risk för fortsatt brottslighet. I betänkandet Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd (SOU 2010:1) som presenterades föreslår utredningen att den skadeståndsskyldiga ska ha möjligheten att betala målsäganden via ett betalningsförmedlande organ, vilket föreslås bli Utredningen föreslår att information om betalningen och inbetalningskort ska skickas ut till den skadeståndsskyldiga tillsammans med domen via domstolen. Utredningen har inte beräknat kostnaderna för utveckling av verksamhetsstöd, även om utredningen nämner att förslaget skulle ge upphov till relativt ansenliga kostnader i utvecklingsskedet. 81Av totalt 4 240 sådana ärenden blev den utbetalda brottsskadeersättningen lägre i 994 () ärenden samt högre i 99 ärenden () 2010. redovisar en rad orsaker till att beloppet ändras. Exempel på orsaker är att brottsskadeersättningen har minskats med ett belopp som utgått från skadevållaren eller ett försäkringsbolag, att brottsskadeersättningen har jämkats, att sökandens yrkanden om brottsskadeersättning har förändrats i förhållande till dem i domstolen och att domstolens bedömning utan bärande motivering har avvikit markant från skadeståndsrättslig praxis. (årsredovisning 2010). Utredningen har remissbehandlats och flera remissinstanser har invändningar mot förslaget att inbetalningskort ska medfölja domen, framför allt för att det kan strida mot domstolarnas oberoende. Det är också oklart vilka kostnader och arbetsinsatser som skulle krävas för att bygga upp och driva systemet.84 Betänkandet bereds fortfarande i . Målsägandebiträdet ett aktivt stöd i rättsprocessen tillsattes en utredning med uppdrag att se över tillämpningsområdet för lagen (1988:609) om målsägandebiträde och studera hur lagen används i förhållande till dess intentioner.85 Utredningen föreslog i betänkandet Målsägandebiträdet ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) flera olika åtgärder, bland annat om information till målsägande, förbättrade möjligheter att få målsägandebiträde och att målsägandebiträdet kan komma in tidigare Utredningen föreslog även att det av lag bör framgå att målsägandebiträdet ska vara en erfaren och kvalificerad jurist, och i huvudregel en advokat. Vidare föreslog utredningen att det bör vara möjligt för målsägandebiträdet att i skälig omfattning bistå målsäganden med de inledande åtgärder som är nödvändiga för att få ut ett tilldömt skadestånd, eftersom de flesta målsägande direkt efter domen behöver ledning för att få ut sitt skadestånd. Utredningen föreslog också att målsägandebiträdets ersättningsanspråk ska bedömas inom ramen för det som brukar benämnas avslutande åtgärder. För att komplettera betänkandet gav regeringen i uppdrag till att studera hur lagstiftningen används och hur ofta och vid vilka typer av brott målsägandebiträden utses.86 Rapporten redovisades för regeringen . Enligt bereds frågan fortfarande. beslutade regeringen att en särskild utredare skulle göra en översyn av brottmålsprocessen i syfte att överväga åtgärder för att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande.87 Utredningen ska bland annat överväga hur stödpersoners och åklagares roll och funktion i förhållande till målsägandens behov av stöd kan utvecklas, till exempel när det gäller att föra 84Ju 2010/353/. 86Brottsförebyggande rådet: Målsägandebiträde En beskrivning av lagens tillämpning, rapport 2009:4. talan om enskilt anspråk. Utredaren ska också överväga hur åklagarens roll och uppgifter i förhållande till målsäganden, med beaktande av åklagarens objektivitetsplikt, ytterligare kan tydliggöras. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . beslutade regeringen om direktiv till en översyn av brottsskadelagen.88 En sådan översyn har inte gjorts sedan lagens tillkomst 1978. Utöver att bland annat överväga om möjligheter att göra självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar bör begränsas, ska utredningen också se över det nuvarande kravet på att en brottsutsatt på egen hand måste kräva betalning av den skadeståndsskyldiga. Regeringen skriver att ett alternativ kan vara att staten ska vara skyldig att betala ut brottsskadeersättning när domen vunnit laga kraft, vilket skulle innebära en form av förskott på skadeståndet. Ansvaret för att kräva in utdömda brottsskadestånd skulle i så fall flyttas från den enskilda till staten, vilket enligt direktivet motsvarar vad som verkar vara fallet i vissa andra nordiska Utredningen ska när det gäller denna fråga ta hänsyn till ett eventuellt genomförande av de förslag som lämnades i betänkandet om förmedling av brottsskadestånd (se ovan). Uppdraget ska redovisas . Regeringens styrning och uppföljning av myndigheterna är begränsad när det gäller hanteringen av brottsskadestånd. Det är enbart insatser som ligger till grund för regeringens bedömning av om skadeverkningar av brott har minskat. Regeringen har inte pekat ut som en av de myndigheter bör samverka med när det gäller information till brottsutsatta. Effekterna av Brottsoffermyndigheternas informationsansvar följs inte upp. Regeringen har tillsatt utredningar på området. Några konkreta åtgärder med anledning av detta har ännu inte vidtagits. 88 Dir. 2010:84. Berättelse ur verkligheten 3: jobbade vid tiden för brottet inom som boendestödjare. Arbetsuppgifterna bestod i att gå hem till människor som är psykiskt sjuka och hjälpa dem med praktiska göromål. Händelsen är i koncentrat följande. blev av sin chef beordrad att ensam besöka en patient, som hade arbetat med tidigare och därför bedömt som riskabel att hantera. Trots att sade till sin chef att de borde vara två som gick fick han gå själv. Hembesöket slutade med att patienten gav ett kraftigt slag i nacken. Misshandeln gav skador, och har värk än . kunde direkt efter misshandeln ta sig ut ur patientens bostad och relativt snabbt bege sig till kontor och underrätta sin chef om vad som hänt. Chefen hjälpte att komma till sjukhus för den vård han behövde. Arbetsgivaren anmälde misshandeln för polisen. Eftersom den patient som misshandlat även var misstänkt för våldtäkt av två yngre kvinnor kom alla brottsmisstankarna att samordnas till ett enda åtal. blev aldrig förhörd av polisen under förundersökningen, men innan rättegången blev uppringd av en polis som informerade om att det skulle bli en rättegång och att det vore bra om var med. tvekade eftersom han ville lägga det hela bakom sig, men när han fick höra om våldtäkterna förstod han att han borde ställa upp. informerade polisen om att kunde ha rätt till skadestånd för sveda och värk samt kränkning, och att det i fall enligt gällande praxis skulle röra sig om . För och de två kvinnorna utsågs ett gemensamt målsägandebiträde. Biträdet ringde upp innan rättegången skulle hållas, men tog då inte upp frågan om skadestånd. Under rättegången stöttade målsägandebiträdet för att underlätta när han skulle svara på frågor. minns inte någonting om att skadeståndet skulle ha avhandlats i rättegången, men förstår att så måste ha skett. Domen från tingsrätten gav också rätt till i skadestånd. Målsägandebiträdet nämnde aldrig någonting om skadeståndet efter rättegången och hur skulle gå till väga för att få det utbetalt. Däremot informerade målsägandebiträdet om att domen skulle överklagas. Så skedde, men slapp medverka i hovrätten eftersom tingsrättsförhandlingen spelades upp på video. Domen överklagades sedan även till , som ogillade åtalet i våldtäktsdelen på grund av bristande bevisning men fastställde domen avseende misshandel av . Kronofogdens tillgångsutredning visade att den dömda saknade utmätningsbara tillgångar. kontaktade därför den lokala brottsofferjouren. Han hade läst någon artikel eller hört om detta av någon bekant. På jouren fick han träffa en brottsofferassistent, som förklarade hur han skulle göra för att få ut skadeståndet. I övrigt hade tagit del av och information på nätet, som han tyckte var tydlig och bra. började med att höra efter om någon försäkring kunde täcka skadeståndet. Hans egen hemförsäkring visade sig inte gälla i detta fall, eftersom brottet ägt rum i tjänsten. Arbetsgivarens försäkring visade sig täcka ersättning för sveda och värk, men inte mer. ansökte därefter om brottsskadeersättning hos . Blanketten han skulle fylla i var inte lätt att förstå i alla delar, och det förekom svåra ord som till exempel skadevållaren. började ändå fylla i blanketten, som består av fyra A4-sidor, men fick ge upp . Han kontaktade i stället en vän, som hjälpte honom att fylla i alla uppgifter korrekt. beviljade honom för kränkning. Pengarna, efter sedvanligt avdrag för självrisk, kom till handa . För del kvarstår därmed ersättning för sveda och värk () från arbetsgivaren som han åter måste ta kontakt med. måste också själv informera om att betalats ut i brottsskadeersättning. Fordran på gärningsmannen ska därmed minskas med detta belopp. samlade bedömning av det som hände är att den långa tid han fick vänta var värst. Det krävdes envishet för att inte ge upp. Brottsofferjouren var ett utmärkt stöd en pärla. 6 Slutsatser och rekommendationer I detta kapitel redovisas de slutsatser drar av granskningen. Sist i kapitlet lämnar rekommendationer till regeringen och de ansvariga myndigheterna. har granskat hur , Domstolar, och hanterar Polisens och målsägandebiträdenas insatser berörs till vissa delar i granskningen. har även granskat hur regeringen styr detta område. har gjort uttalanden om vikten av att rättsväsendets myndigheter ska ha ett tydligt brottsofferperspektiv och att brottsutsattas behov av stöd och hjälp tillgodoses. Möjligheten till ekonomisk kompensation är en viktig del i detta. bedömer dock att intentioner inte uppfylls fullt ut. Flera av de problem som finns beträffande brottutsattas möjlighet till ekonomisk ersättning är redan tidigare uppmärksammade. Brottsutsatta uppfattar att processen är komplicerad, att den tar och att informationen inte är tillräcklig. Regeringen har också tillsatt olika utredningar. Några konkreta åtgärder med anledning av detta har ännu inte vidtagits. samlade slutsats är att det finns brister i hanteringen av brottsskadestånd. Riksdag och regering har skapat ett system för att stödja brottsutsatta, så att de kan få ekonomisk kompensation på grund av brottet. Till följd av bland annat bristande uppföljning saknas en helhetssyn på hur detta system fungerar, vilket i sin tur innebär att det saknas tillräckligt underlag för styrning och förbättringar av systemet. Trots att har framfört att stöd och hjälp till brottsutsatta är ett prioriterat område anser att regeringen och de ansvariga myndigheterna inte gjort tillräckligt för att säkerställa en effektiv hantering av brottsskadestånd. Den information och det stöd som ges till brottsutsatta är inte tillräckligt. De brister som finns riskerar leda till att skadeståndet inte får den kompenserande effekt Det finns också en risk för att kravet på likabehandling inte uppfylls. granskning har visat att de ansvariga myndigheternas hantering av brottsskadestånd inte är effektiv i alla delar processen för att få ut utdömda skadestånd inte är ändamålsenlig ur ett brottsofferperspektiv regeringen inte styrt myndigheterna tillräckligt och inte redovisat en fullständig bild av verksamheten. Skälen för detta är flera. Den brottsutsatta får inte tillräckligt med information, stöd och hjälp under processens gång samt blir olika behandlade av polis och åklagare. Dessutom samverkar de ansvariga myndigheterna med varandra i för liten utsträckning för att förbättra och utveckla verksamheten. Slutligen saknar regeringen en helhetssyn på processen för att hantera ekonomisk kompensation till brottsutsatta. Den brottsutsatta får inte tillräckligt med information granskning visar att den information och det stöd den brottsutsatta kan få varierar i både omfattning och innehåll och ofta inte är tillräckligt. Brottsutsatta behöver både muntlig och skriftlig information, och det behövs vid flera moment i den kedja av händelser som löper från polis till . kan konstatera att information om ekonomisk kompensation är ett av de svagaste områdena inom polisen, vilket också framgår av polisens egen brottsofferundersökning. ser positivt på att har genomfört denna undersökning. Det är dock viktigt att de konstaterade bristerna åtgärdas när går vidare i sitt arbete med att förbättra informationen för brottsutsatta. Åklagarna har olika syn på i vilken utsträckning information om skadeståndsnivåer kan ges till målsäganden. granskning visar att det förekommer olika typer av information som skickas med domen hem till den brottsutsatta respektive den tilltalade. Granskningen visar också att inte skickar med någon information om möjligheten att vända sig till försäkringsbolag eller till i samband med att utredningsrapporten skickas till den brottsutsatta. En indikation på att informationen inte fungerat tillfredsställande tidigare i kedjan är att , cirka 330 ärenden, fick avslag på sina ansökningar om brottsskadeersättning eftersom de inte gått vägen via och försäkringsbolag. Regeringen har ställt krav på att samverka med andra myndigheter inom rättskedjan för att bidra till att brottsutsatta får information om brottsskadeersättning. Det är dock otydligt hur långt och övriga myndigheters ansvar sträcker sig. Regeringen förlitar sig i praktiken till viss del på att frivilliga aktörer stöder och hjälper de brottsutsatta, till exempel genom brottsofferjourerna. Det är dock inte möjligt för regeringen att direkt styra denna verksamhet.