rfr · GZ0WRFR4 · 2011-12-19 00:00:00 — Vi vill alltså inte utesluta, utan se till att svenska intressen har möjlighet att medverka. Vi lever ju mitt i det svenska. Samerna i , , och lever ofta i samhällen som domineras av statsmedborgare från respektive land. är en så oerhört bra utveckling, som riksdag borde studera och ta till sig för att få ett gott exempel i närområdet. Jag vill än en gång tacka för att jag har fått möjligheten att framföra några ord här. Jag vill precis som har gjort uppmana riksdag att ratificera nr 169. Det är en signal till de nordiska länderna, men det är också en signal till det globala världssamfundet att urfolken är en kraft att räkna med och att respekterar dem. Ordföranden: tackar , ordförande i . Jag lämnar nu ordet fritt för frågor. i (S): Tack för genomgången! Detta är en fråga som vi i har levt med i och som man känner har stannat upp nästan totalt. Jag är jätteglad att vi har kommit så här långt och att man åtminstone har tagit steget att en förhandling ska börja. En fråga som jag satt och funderade på gäller något som nämnde i början. Nyskapande av rättigheter gäller kanske mer konventionen för och än för . Mycket kanske har att göra med land- och markrättigheterna eftersom man har kommit lite längre i när det gäller dessa frågor. Jag undrar om Nordmalingsmålet kommer att påverka dessa frågor så att det kanske ändå blir lättare att lösa ut detta när domstolen har satt ned foten på området. Det handlar också om som förhandlingspart. Tinget har närmast en vetorätt, sade du. Konsultation har varit en diskussionspunkt där man har kommit längre i men som man har efterlyst i . Jag skulle vilja höra om du har några synpunkter på just dessa två frågor. 2011/12:RFR4 SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION : När jag sade att mitt intryck var att det som är nyskapade rättigheter i konventionsutkastet mer har effekt för och är detta min totalbedömning, också med den insikt som jag efterhand har fått om svenska och finska interna förhållanden. Då är det speciellt land- och vattenrättigheterna jag har haft för ögonen. När vi skrev konventionen hade där kommit väsentligt längre i riktning mot att acceptera samiska rättigheter, både i domstol och i lagstiftning. Mitt intryck är dock att nyare svensk rättspraxis, i alla fall en dom som jag är bekant med och har studerat ingående, går ett steg längre nej, jag törs inte här framföra någon tydlig uppfattning om domens prejudikatsvärde, men mitt intryck är att det rör på sig i svensk rättspraxis på denna punkt. Detta kommer förmodligen att underlätta arbetet i de vidare konventionsförhandlingarna. Konsultationsverksamheten är en punkt där man, delvis efter att konventionsutkastet kom till, har kommit längre än tidigare i i riktning mot att upprätta fasta regler för konsultationer mellan i och den norska regeringen. Genom kunglig resolution har man utarbetat regler som ger ganska vittgående möjligheter att kräva konsultationer. Det står självfallet inget om vilket resultat man kan kräva, men konsultationer in good faith kan i mycket stor utsträckning ställa krav på. Det ska gälla alla typer av saker som är av väsentlig betydelse för samefolket. Jag är inte så bekant med hur långt detta har kommit i de båda andra länderna. I det norska sammanhanget är det dock tydligt att denna generella konsultationsrätt, som man nu också arbetar på att lagfästa där är man dock bara i beredningsstadiet än så länge är något som kraftigt ökar reella politiska inflytande, även om den inte säger något om det rättsliga resultatet av konsultationerna. (M): Tack så mycket, , för en bra genomgång av samekonventionen och de spörsmål som hör till detta! Det ger anledning till ett antal frågor. Jag tangerar lite grann av det som sade. Men jag tänkte främst fråga dig, , lite grann om artikel 34 i samekonventionen den som tar upp traditionellt brukande av land och vatten. Detta är möjligen en okunskapsfråga av mig. Du tangerade lite grann hur det ser ut i de olika nordiska länderna och hur långt vi har kommit. Men vad är de stora stötestenarna i det traditionella brukandet av vatten? Och vilka är det som sätter käppar i hjulet? Jag vet inte om det är eller möjligen från som har den bästa kunskapen om detta. Men precis som vi har sagt redan tidigare är Nordmalingsfallet en del i att man förhoppningsvis kan nå framgång i detta. Det är en fundering jag har om det här. Jag har också en fundering på det du sade om det samiska språket och samisk kultur. Jag funderar lite grann på hur vi ska implementera detta i hela skolan. Jag kommer från en landsdel, , där vi har en sameby. Jag har undervisat samiska barn i skolan på svenska. Reflexionen är naturligtvis: Varför har vi inte kommit längre? Och finns det ställen där man har kommit SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION 2011/12:RFR4 längre så att man även i vanliga skolor undervisar i samiska eller har samiska som någon form av hemspråk? Ordföranden: Då går ordet till , som är tidigare sameombudsman. : HD har, som företrädare nämnde, givit en dom . Där finns vissa punkter som är särskilt intressanta punkt 5, punkt 14 och punkt 3435. I punkt 14 säger att rätten till renskötsel är en civilrättslig rätt som tillkommer samebefolkningen som ett kollektiv. Men denna samebefolkning och detta kollektiv är inte organiserat. Om detta ska vara seriös lagstiftning måste detta samekollektiv och denna samebefolkning bli organiserade. Det måste ske genom en folkräkning. Den nuvarande valrätten till baserar sig på renskötsel eller på språkbakgrund. Då är det många samer, kanske särskilt de viktiga lärda samerna som kom bort 1928 genom en tokig lagstiftning, som är viktiga att få med. Dessutom har vi fått en ny grundlag i kraft . Den åberopas inte uttryckligen av HD 2011, men den ligger bakom domen. Den nämner samerna namneligen. Samerna är den enda av de fem minoriteterna som nämns särskilt. I motiven står det att samerna är ett urfolk. Då har man i realiteten i grundlagen erkänt konventionen 169 även om den inte är ratificerad. Vid en internationell prövning i eller torde 169 räknas som allmän folkrätt oavsett om vi har ratificerat den eller inte. Det är konstruerat som ett statligt ämbetsverk, och det går inte ihop med HD:s dom eller med grundlagen. Om säger ja till förslag till renbeteskonvention är det staten som säger ja till staten. Det måste alltså bli en omgörning av à la , och . Sameland är en av de i folkrätten behandlade four small nations of the North. Samerna måste också komma in i , vilket vi har tagit initiativ till här men utan att samerna är tillerkända medlemskap. Det kan kanske karakteriseras med hårda ord som jag inte vill komma med här. Före omgörandet av kan inte ingå i en nordisk samekonvention. Dessutom handlar det om en annan sak: Samerna är nu under ministerstyre i . Det är en lantbruksminister som har hand om samerna, och för honom överväger andra intressen framför de samiska intressena. Det råder stora motsättningar. Det måste bli ett ämbetsverk, lämpligen , som tar över detta. Enligt svensk grundlag ska det inte vara ministerstyre eller departementsstyre över särskilda frågor. Grundlagen kräver att det ska vara en särskild förvaltning, alltså ett ämbetsverk. Detta säger jag nu med fullmakt av ett antal tongivande renskötare och samer. De är bland andra författaren , som har skrivit en mycket intressant bok om samernas flyttningar till , till öarna och ud- 2011/12:RFR4 SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION darna, och målaren och renskötaren . . Walkeapää tillhör och . Jag företräder också och från Sörkaitum. Detta är alltså ett anförande som jag håller med fullmakt från tongivande samer. Ordföranden: så mycket, ! Det var trevligt att få höra från Sörkaitum i min tidigare hemkommun. : Jag heter och jobbar som jurist med samefrågor. Jag har en fråga till angående artikel 36 i konventionsförslaget. Finns det några förarbeten eller motsvarande som skulle hjälpa nordiska domstolar att tillämpa dessa regler, framför allt när det gäller hur begreppen allvarligt försvåra eller områdena i fråga ska tillämpas eller tolkas? Som jag ser det är problemet med den svenska lagstiftningen inte reglerna som sådana utan hur de tillämpas. : Det utkast till nordisk samekonvention som föreligger har ganska omfattande förarbeten. Det är en ganska tjock bok. Mitt svar är alltså jakande där. I den mån dessa frågor kommer upp på nationell basis, antingen i domstolar eller i förvaltningen, så finns det förarbeten. Ordföranden: måste väl i och för sig påminna om att om den nordiska samekonventionen blir en realitet är det detta framförhandlade förslag och den text som kopplas till det som är den primära urkunden. : Det håller jag självfallet helt med om. Men jag håller fast vid att i den mån sådana frågor som behandlas i konventionen reser sig som aktuella problem finns det åtskilliga synpunkter i förarbetena som kan vara av intresse. Ordföranden: Då tror jag att vi tar en liten paus , då vi fortsätter diskussionerna. Då kommer att tala först. Efter de talare som följer har vi återigen en möjlighet att diskutera och begära ordet från golvet. : Meningen är att jag ska säga några ord som belyser samernas rättsställning i och framför allt den mycket speciella rätten till mark och vatten man har, renskötselrätt, som är grundad på lag och inte på avtal och som ger rätt till renbete, jakt och fiske på stora områden i . SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION 2011/12:RFR4 För att man ska förstå rättsläget är det bra att hålla en sak i minnet. Det är stor skillnad på hur jurister bedömer rättsfrågor som rör samerna och hur politikerna, särskilt i , ser på dessa frågor. Den skillnaden framträder på åtskilliga sätt i lagstiftningen, och man kan säga att lagstiftaren, bland annat av den orsaken, har gått minst sagt försiktigt fram när det gäller samernas rättigheter. En utgångspunkt när det är fråga om samernas rättigheter är det välkända Skattefjällsmålet som dömde . Det gällde i första hand äganderätten till vissa fjällmarker i norra , men HD fick komma in på en rad andra rättsfrågor som rörde samerna. Vad som särskilt bör framhållas är att målet, i motsats till vad massmedierna och många andra menade, inte blev en fullständig motgång för samerna. Bland annat menade HD att samernas rätt kunde växla i olika delar av fjällmarken och att det inte var uteslutet att de på historisk grund kunde ha äganderätt till vissa områden i allra nordligaste . HD hade dock inte att ta ställning till detta, för målet rörde bara . HD framhöll också, vilket är av intresse i sammanhanget, att samernas renskötselrätt var grundlagsskyddad på samma sätt som äganderätt, alltså hade samma skydd som annan rätt till egendom enligt grundlagen. Dessa uttalanden i domstolen var trots allt en framgång för samerna. Man kan dock inte säga att de särskilt har påverkat lagstiftarens inställning i fortsättningen även om de ledde till vissa ändringar i rennäringslagen 1993. Samerna har en historisk rätt, en sorts nyttjanderätt till fjällmarkerna. Där får de driva renskötsel året runt. Den rätten vilar på vad man kallar för urminnes hävd, ett gammalt svenskt rättsinstitut. Dessutom har de rätt till vinterbete i större delen av där de av ålder bedrivit renbete. Nyttjanderätten, som alltså egentligen skulle vara jämställd med äganderätten i fråga om skydd, har i själva verket dåligt skydd av lagstiftaren. Enligt rennäringslagen får markägaren när denne använder åretruntmarker inte vidta åtgärder som medför avsevärd olägenhet för samerna. Däremot får ägaren vidta åtgärder som bara innebär lite lagom olägenhet för dem. Man kan jämföra med att det skulle stå i lagen att en jordägare vid arrende eller en hyresvärd vid uthyrning skulle vara tillåten att ställa till lite olägenheter för nyttjanderättshavaren bara de inte blir för allvarliga. Det är knappast tänkbart med en sådan regel. Det är klart att renskötselrätten är en speciell rätt, men förhållandet är ändå påfallande. I fråga om vinterbetesrätten finns det, enligt rennäringslagen i varje fall, inga restriktioner alls för vad markägaren kan göra för att försvåra samernas nyttjanderätt. När nu markägaren enligt lagen har rätt att inskränka samernas möjlighet till renbete, jakt och fiske borde det vara naturligt att samerna skulle vara berättigade till ersättning för att de tillfogas dessa olägenheter som lagen talar om. Det står i lagmotiven att de har rätt till ersättning, men det konstiga är att lagstiftaren inte har velat skriva ut rätten till ersättning i lagen. 2011/12:RFR4 SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION åberopade var att det var oklart hur rätten skulle formuleras. Det är ett mycket ovanligt grepp av lagstiftaren att i en utförlig lag på mer än 90 paragrafer inte vilja skriva ut att en part är berättigad till ersättning i en av de allra viktigaste punkterna i lagen. Så är det i alla fall, och också det visar att samerna har något av en särställning i svensk rätt. Ett annat speciellt drag är lagstiftarens behandling av samernas jakt- och fiskerätt som ingår i renskötselrätten. Historiskt sett hade samerna ensamrätt till jakt och fiske i fjällområdet, i varje fall på statens mark. förekom en mängd statliga utredningar som utgick från samisk ensamrätt. Till och med i Skattefjällsmålet sade staten att samerna hade ensamrätt till jakt och fiske på fjället. Visserligen fick inte samerna själva upplåta jakt- och fiskerätten jag återkommer till det men avgifterna för upplåtelserna gick till samerna. När jaktlag kom ändrades dock statsmakternas ståndpunkt. Man förklarade att samerna inte hade någon riktig jakträtt. Den egentliga jakträtten på statens mark hade staten. Samerna hade rätt att jaga men ingen jakträtt. Samma inställning hade statsmakterna när det blev en ny fiskelag på 1990- talet. Samerna hade rätt att fiska men ingen fiskerätt. Resultatet av denna inställning blev 1993 en väl känd och kontroversiell lagstiftning om småviltsjakten och fisket på fjället. Staten bestämde att jakten och fisket skulle upplåtas i stor omfattning på fjällmarkerna vad än samerna sade, för egentligen var det ju statens jakt- och fiskerätt. Samerna skulle alltjämt få uppbära avgifterna. De fick dock inte bestämma över upplåtelserna, för enligt rennäringslagen är det som bestämmer om upplåtelserna. Att en viss grupp personer inte får bestämma över sin jakt- och fiskerätt är något mycket säreget i svensk rätt utan annan motsvarighet. Samerna har av urminnes hävd jakten och fisket, och tidigare erkände staten som sagt att det var en ensamrätt som gällde för de allra flesta fjällmarker. Samerna ska dock inte få bestämma över jakten och fisket själva. Statsmakterna har framhållit att det då är risk att det inte blir så många upplåtelser som man önskar, och därför är det säkrast att staten sköter upplåtelserna. Detta är en sorts förmyndarskap över samerna, och det har ofta ansetts diskriminerande. Detta saknar motsvarighet i någon annan grupp personer i svensk rätt att någon av urminnes hävd har jakt- och fiskerätt men inte själv få bestämma över den. Över huvud taget har samerna en begränsad rätt att bestämma över sina områden och begränsade möjligheter att motsätta sig ingrepp från statens sida. Hur diskriminerande detta är beror på hur man ser på samernas historiska rätt. Jag ska inte gå in på detaljer men nämna att detta särskilt gäller de så kallade skogssamerna som inte är särskilt välbehandlade av lagstiftaren. Domstolarna har haft en mer positiv syn på samernas rättigheter än politikerna. Som vi var inne på har samerna vunnit en process i HD. Det var det så kallade Nordmalingsmålet som gällde rätten till vinterbete i kommun. Det var en framgång för samerna, och det var en bra och elegant dom av HD. Dessvärre löste den inte alla problem ens beträffande SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION 2011/12:RFR4 vinterbete, så den förhoppning många hade på att saken nu skulle vara klar får begränsas till just de frågor som målet berörde. Det visar dock på det jag talade om inledningsvis, nämligen att juristerna ser på dessa frågor på ett annat vis än politikerna. har det förekommit en rad utredningar som på olika sätt har försökt att förbättra eller precisera samernas rättigheter. Ofta har de inspirerats av internationella konventioner, som till exempel ILO- konventionen om ursprungsfolk. Det ena betänkandet efter det andra har lagts fram, och förslagen har vanligen understötts av juridiska remissinstanser. När de har kommit till departementet har dock politikerna blivit bekymrade. har man direkt talat om risken för hur lokalbefolkningen skulle reagera om samernas rätt vad gäller till exempel jakt och fiske skulle förstärkas på historisk grund. Också markägarorganisationer och jägarorganisationer har motsatt sig lagändringarna. Resultatet har blivit att alla förslag har lagts på hyllan. Det är inte så konstigt mot bakgrund av att det är kontroversiellt. Det är dock ovanligt att man tagit det ena initiativet efter det andra för att precisera en folkgrupps intressen och lagt fram förslag som innebär det man tänkt men sedan blivit så rädd på politiskt håll att man lagt det ena förslaget efter det andra på hyllan. Det är tydligt att det möter stora bekymmer att förbättra rättigheterna för denna minoritetsgrupp. Det finns åtskilligt fler bristfälligheter i lagstiftningen att tala om, men detta kan i alla fall i någon mån illustrera de problem som finns med att göra gällande samernas rättigheter i . : Ärade deltagare! Jag har under arbetat bland och studerat renskötande folk över hela världen och mycket här i . De samiska levnadssätten är i alla avseenden påverkade av svensk lagstiftning. Den moderna renskötselindustrin är organiserad, ledd och beskattad som ett svenskt företag. Samebyns ordförande måste fungera som en arbetsledare som i effektivitetens namn fördelar lönearbete till de övriga renskötarna så att de presterar för det gemensamma kollektivets bästa. Det gradvisa införandet av lönesystem i samebyarna har lett till ökad effektivitet, men det har också påverkat bosättningsmönster och ibland lett till förändrade relationer mellan renskötare och renar, förminskat kunnande och negativ påverkan på samebyarnas inbördes sammanhållning. Varje renägande familjegrupp som ekonomisk enhet inom samebyns kollektiva affärsföretag är en röstande enhet, vilket innebär ett återupplivande av det gamla husbondebegreppet på så sätt att en kvinnas egendom och rösträttsstyrka baserad på antalet renar liksom aktier i ett bolag ingår i hennes husbondes, det vill säga hennes fars eller makes. Samernas traditionella jämlikhet mellan könen blir därigenom satt ur spel. Eftersom betesmarkerna som är tillgängliga för en ekonomiskt hållbar renskötsel rent ekologiskt är begränsade kan den statliga administrationen tillgripa tvångsslakt av ägda renar om antalet blir för stort. Man har också funnit 2011/12:RFR4 SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION vägar att begränsa antalet renägare i de olika samebyarna. Enligt lag beslutas medlemskap i en sameby av dess medlemmar. Eftersom antalet renar för varje sameby är begränsat och ett ständigt ökat antal renar krävs för att upprätthålla en med liknande yrkesgrupper jämförbar levnadsstandard innebär varje ny medlem ett hot mot tidigare medlemmars uppehälle. Det är sällsynt att en ny samisk renskötare släpps in i en sameby. Barn och anhöriga till tidigare medlemmar fyller på leden. Till följd av detta, en av de mest ödesdigra aspekterna av svensk samepolitik, har en klyfta uppstått inom det samiska folket mellan samer som kan och får bedriva renskötsel och de som inte får. Det ska noteras att alla återstående samiska rättigheter till naturtillgångar, innefattande också jakt och fiske, enligt svensk lag har reserverats för de samer som är medlemmar i en sameby. Trots att alla samer har rätt att bedriva renskötsel är det alltså bara de som upptagits som medlemmar i en sameby, av samer, som har rätt att utöva denna rättighet. Med hänsyn till att betesmarkerna är begränsade och aldrig varaktigt kan räcka till för alla samers aspiration på renskötsel kanske denna svåra situation måste accepteras. Men vad som borde vara viktigt är att inte på ett nedlåtande sätt se på nödvändigheten av att indela i renskötande och icke renskötande samer, utan tänka igenom hur skiljelinjerna ska dras och av vem. Det finns ingen lag som hindrar en svensk från att öppna en restaurang, men det finns inte heller någon garanti för att restaurangföretaget ska lyckas. Antalet restauranger är självreglerande. Om en same lämnar rennäringen innebär den svenska samepolitiken att han eller hon berövas sina samiska rättigheter. I gällande renskötsellag finns en museal tendens att vilja frysa den samiska kulturen. Enligt lag får samebyarna inte bedriva annan ekonomisk verksamhet än renskötsel. Vidare skapar svensk lag en stängd marknad för samerna. Det finns ingen fri etableringsrätt när det gäller renskötsel. Eftersom denna näring är så intimt förknippad med den samiska kulturens begreppsvärld och dess fortsatta liv har den svenska statens förmyndarattityd gett upphov till internationell kritik. Att samer som ännu bebor sina fäders land blir uteslutna från medlemskap i samebyar i sitt eget område skapar djupa sår hos det samiska folket. Kulturell kontinuitet uppnås inte genom att bevara de yttre formerna genom yttre tvång utan kan ske undan för undan genom självbestämmande. Som ett steg i den riktningen har den svenska staten inrättat ett sameting. Men kritiker påpekar att har konstruerats som en statlig myndighet, i slutändan lydande under regeringen och inte behörigt att väcka talan mot regeringen inför en domstol. Uppskattningar av antalet samer i rör sig från 17 000 till 40 000 individer. Det finns ingen folkräkning. Samiska intressen och i slutändan samiska rättigheter ligger enligt demokratiska regler i händerna på den omgivande icke-samiska befolkningen. Följaktligen är moraliska ställningstaganden avgörande för samernas intressen. Det är en oundviklig situation för många urbefolkningar världen runt. Olyckligtvis har majoriteten svenskar SEMINARIUM OM EN NORDISK SAMEKONVENTION 2011/12:RFR4 inga eller dåliga kunskaper om samisk verklighet, ställning och problem, regleringen av renskötseln eller den samlade effekten av olika svenska lagar. Rättigheter grundade på samisk etnicitet kom inte till formellt uttryck förrän tillkomst 1993 då ställdes inför frågan hur sådan etnicitet skulle definieras. Dock hade i Skattefjällsdomen preciserat att samernas rättsförhållanden är uttömmande reglerade i rennäringslagen. Det är ett yttrande som förkväver varje tanke på allmänna samiska rättigheter och begränsar sådana rättigheter endast till sådana som avser uppehälle genom renskötsel. Samerna är och har alltid varit ett folk med eget språk, kultur, landområde och historia innefattande många fler människor än dem som bedriver renskötsel. Deras rätt som ett folk har erkänts av det internationella samfundet inklusive . Ändå och trots detta erkännande är det inte mycket som ändrats i svensk lag och politik, förutom mindre första-hjälpen-reformer i linje med den allmänna utvecklingen av minoritetsrätterna. har antagit ändringar i regeringsformen som innebär en liten markering av samerna som en speciell minoritet i . Trots detta och trots oräkneliga offentliga utredningar om samernas villkor vidmakthåller regeringen en i grunden kolonial samepolitik utstofferad med modern välfärdsideologi. Diskrepansen mellan inhemsk samepolitik och internationella människorättsideal omhuldade av leder till omskakande rättstvister mellan samer och enskilda markägare. Trots det nya erkännandet i regeringsformen förblir samerna föremål för regeringens ministerstyre. En förutsättning för en internationellt godtagbar förändring av svensk samepolitik och för ratificering av den nordiska samekonventionen är att man rekonstruerar till en stark och oberoende enhet. Det borde inte längre fungera som ett svenskt ämbetsverk.