mot · GZ02MJ407 · 2011-09-30 00:00:00 — Dessutom uppmärksammas att IPCC:s klimatmodeller för havshöjning inte inbegriper isavsmältningen eller metanutsläppen från en tinande tundra. identifierar 350 ppm som ett vetenskapligt utsläppsmål och får även stöd i detta genom en annan studie av professor vid () som klassificerar det som ett planetärt gränsvärde. I samband med de vetenskapliga rönen för att stabilisera koldioxidkoncentrationen på 350 ppm (jämfört med dagens 392 ppm) och en global uppvärmning på högst startades en global opinion för denna målsättning. Bakom kravet står ett hundratal utvecklingsländer och önationer som drabbas hårdast av klimatförändringarna. överlämnade rapporten av den vetenskapliga grunden för klimatarbetet (, ) till regeringen om vad som hänt inom den senaste forskningen sedan IPCC:s sammanställning 2007. Även denna rapport visar att forskningen nu ser större och värre konsekvenser än 2007. Havsnivåhöjningen bedöms bli än större detta århundrade och våra ekosystem, inte minst de , är under ett större hot än vad som befarades . har studerat ett antal simuleringar för att se vilka utsläppsmål som krävs för att nå olika temperaturmål. För att med en sannolikhet på nå ett globalt 1,5-graders mål krävs sannolikt globala nollutsläpp redan runt 2050. Det vetenskapliga underlaget har stärkt bilden av att klimatförändringarna är mer omfattande och sker i en snabbare takt än beräknat. Att hålla fast vid ett mål om högst två graders global uppvärmning innebär stor osäkerhet och ökar riskerna för en katastrofal klimatförändring. Förhandlingarna på i , COP 16, resulterade i att man ska tillsätta en utredning om att skärpa gränser för temperaturökningen till . Problemet med en sådan inriktning är att det ytterligare fördröjer antagandet av ett globalt klimatmål som minimerar riskerna på en acceptabel nivå. Vetenskaplig solid grund finns redan för målsättning om att begränsa temperaturhöjningen till maximalt och att stabilisera koldioxidhalten vid 350 ppm. bör inför förhandlingarna på , COP 17 i , , ansluta sig till de forskare, nationer och organisationer som kräver detta klimatmål. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I likhet med andra industrialiserade länder har ett stort historiskt ansvar för sina utsläpp som starkt bidragit till klimatkrisen. I-länderna har fyllt en mycket stor del av det totala utsläppsutrymmet och därmed begränsat andra länders utveckling. Man kan därför på goda grunder hävda att har en klimatskuld. I en strävan efter att utsläppen per capita ska jämnas ut mellan länder är det därför rimligt att även hänsyn tas till det historiska ansvaret. I metoden Greenhouse Development Rights (GDR) etableras en global utsläppsbudget och krav på utsläppsminskning och finansiering fördelas mellan länder efter historiskt ansvar och ekonomisk förmåga. bör inför förhandlingarna på , COP 17 i , verka för att metoden får genomslag i kommande avtal. Detta bör ge regeringen till känna. För att uppnå ett globalt 1,5-gradersmål anser att måste skärpa sina nationella utsläppsminskningsmål och 2050. ska de totala utsläppen i minska med (jämfört med ) genom åtgärder inom landet. Dessutom ska hjälpa andra länder att kraftigt minska sina utsläpp genom klimatbistånd och ny klimatfinansiering inom främst FN:s regi. Detta bör ge regeringen till känna. ska de totala utsläppen i minska , d.v.s. vara noll. Detta bör ge regeringen till känna. 5.3Sverige måste ta eget ansvar vill att ska tillhöra de ledande länderna i världen i klimatomställningen. gör vi inte det. Många av de progressiva förslagen om att skärpa utsläppsmålen, öka klimatfinansieringen och ta ett större ansvar på hemmaplan kommer från andra länder. tycker därför att det är dags att ställa om på allvar samt att intar tätpositionen för klimatet och planetens överlevnad. Mer än en tredjedel av regeringens klimatåtgärder görs genom uppköp av billiga utsläppskrediter i andra länder. Dessutom har den borgerliga regeringen drivit denna politik på EU-nivå och har underminerat EU:s klimat- och energipaket till att tillåta stora uppköp av utsläppskrediter istället för investeringar på hemmaplan. Mekanismen för ren utveckling (Clean Development Mechanism, CDM) är en av Kyotoprotokollets två projektbaserade mekanismer. Dess uttalade mål är att bidra till en hållbar utveckling i utvecklingsländer och hjälpa industriländer att nå sina klimatmål. CDM tillkom emellertid inte för att i första hand öka takten i utsläppsminskningarna utan istället för att flytta genomförandet av redan beslutade åtgärder från industriländerna till platser där de är billigare att genomföra. Det innebär att rika länder genom investeringar i CDM-projekt kan köpa utsläppskrediter från fattiga länder och sedan tillgodoräkna sig dessa som sina egna utsläppsminskningar. I sin argumentation brukar den borgerliga regeringen hävda att dess köp av utsläppskrediter är stöd till utvecklingsländer, vilket är missvisande då syftet inte är att stödja utvecklingsländer utan att köpa sig fri från att vidta klimatåtgärder på hemmaplan. anser att det är mycket anmärkningsvärt att den borgerliga regeringen gjort köp av utsläppskrediter till en bärande del av regeringens klimatpolitik. Metoden är ny och har uppenbarligen allvarliga brister. CDM innebär att nödvändiga investeringar på hemmaplan uteblir och risken är stor att klimatmål inte nås. har granskat den svenska stora användningen av CDM och fört fram befogad kritik i rapporten utomlands statens köp av utsläppskrediter, RiR 2011:8 (har motionerat på regeringens skrivelse om detta). Det är bra, men en större granskning krävs. Vi menar att internationella klimatinvesteringar är nödvändiga men dessa bör inte användas för att nå det nationella klimatmålet. Istället för köp av utsläppskrediter med tveksam miljöeffekt vill driva en politik för kraftfulla klimatinvesteringar i utvecklingsländerna. Det ska vara investeringar som bidrar till nya minskningar av utsläppen och som inte ska användas för att nå vårt nationella klimatmål. Mot bakgrund av det anförda anser att köp av utsläppskrediter via CDM för att uppnå det nationella klimatmålet ska upphöra. Detta bör ge regeringen till känna. 5.4EU måste höja klimatmålet EU:s målsättning är att minska utsläppen till 2020, men att detta kan höjas till om andra länder höjer sina åtaganden. menar att detta defensiva ställningstagande bygger på en felaktig föreställning om att det är samhällsekonomiskt olönsamt att gå före i en nödvändig omställning. Dessutom har EU på Balitoppmötet anslutit sig till IPCC:s forskningsrapport som kräver minskningar på i den utvecklade världen till . Ska den rika världen nå detta mål måste och EU gå före. Detta görs bäst genom att vi själva tar ansvar och gör de kraftigaste minskningarna bland i-länderna. anser därför att EU till 2020 bör ha som mål att minska utsläppen med . Ett antal länder i EU, dock ej , har verkat för att EU bör höja sin målsättning till . För att inte ytterligare förstärka låsningar och visa fördelen med att gå före i omställningen bör inför klimattoppmötet i driva kravet att EU höjer sitt klimatmål till till 2020. Detta bör ge regeringen till känna. 5.5Bindande och rättvisa klimatavtal Kyotoprotokollet är det internationellt bindande avtal som finns och löper ut . Det har bristande ambitioner men en rättvis ansvarsfördelning mellan industri- och utvecklingsländer. Kyotoprotokollet bör kompletteras med andra avtal för att få med fler stora utsläppsländer. Att skapa ett enda nytt avtal för alla länder, som EU vill, riskerar att leda till ännu svagare juridisk bindning. ska verka för att internationella klimatavtal som sluts efter Kyotoprotokollet ska vara legalt bindande. Detta bör ge regeringen till känna. I en forskningsrapport från norska klimatforskningsinstitutet 2011 konstateras att inte av de globala koldioxidutsläppen kommer från produktion av varor som konsumeras i ett annat land. Flödet av varor från till konsumenter i rika länder tenderar att bli allt större. Totalt har de fattiga ländernas utsläpp från varor som skickas till i-länderna fyrdubblats . Den totala mängden är större än vad i-länderna har lyckats minska sina utsläpp med genom Kyotoprotokollet. Ett flertal andra internationella studier pekar även de på att en stor andel av den utsläppsökning som skett globalt beror på den rika världens ökande konsumtion. För att uppnå rättvisa klimatavtal måste hänsyn tas till den rika världens ökade konsumtion. ska inför klimattoppmötet i verka för att en konsumtionsbaserad bokföring blir central i de internationella klimatförhandlingarna. Detta bör ge regeringen till känna. I (UNFCCC) är principerna för hur framtida klimatöverenskommelser ska göras klara. Det är de industrialiserade länderna som historiskt sett smutsat ned och därför måste ta ledningen för utsläppsminskningarna (Art 3.1). Vid klimatkonventionens toppmöte i enades länderna om en handlingsplan för hur den rika världen ska stödja de som drabbas värst av klimatförändringarna. Handlingsplanen, The Action Plan, har till syfte att vägleda förhandlingarna inför . En av knäckfrågorna är hur teknik och resurser ska kunna föras över till syd. Handlingsplanen slår fast att de rika länderna måste hjälpa de fattiga med finansiellt stöd och ny teknik, och man konstaterar att resurserna måste vara tillräckliga, förutsägbara och beständiga. Klimatfinansieringen får inte heller inskränka på det ordinarie biståndet. Detta bör ge regeringen till känna. Det har gjorts många uppskattningar om kostnaderna för att bekämpa klimatförändringarna i den fattiga världen. Totalsummorna varierar beroende på om det är , frivilligorganisationer, eller någon som gör beräkningar enligt klimatkonventionen som gör uppskattningen. , författare till den omtalade Sternrapporten , landar i sin senaste bok på . Det är mycket pengar, lika mycket som världens samlade bistånd, men fortfarande bara en bråkdel av de räddningspaket som avsattes för att rädda världens banker när finanskrisen bröt ut . På klimattoppmötet i lanserade den norska regeringen förslaget om att auktionera ut en del av utsläppsrätterna i den framtida globala handeln med utsläppsrätter. Om i-länderna måste betala för av utsläppsrätterna skulle det generera hade den norska regeringen räknat ut. pågår endast en begränsad handel med utsläppsrätter på global nivå, men efter 2012 väntas handeln ta fart när de rika länderna måste sänka sina utsläpp eller köpa utsläppsrätter. Fördelen med det norska förslaget är att det är att ses som en finansieringsmekanism, när det väl är på plats genererar det pengar oavsett vilka regeringar som styr i de olika rika länderna. Auktioneringsandelen kan också justeras uppåt, vilket är ett troligt scenario, om behoven visar sig vara större än de intäkter som genereras. har presenterat ett finansieringsförslag baserat på en global koldioxidskatt på förbränning av fossila bränslen. Förslaget innebär också att länder med låga utsläpp ska befrias helt från skatten. G77 och har föreslagit inrättandet av en ny fond för klimatinsatser i syd. Fonden ska helt vara underställd UNFCCC:s ledning. Fonden ska finansieras med bidrag från de rika ländernas budgetar på av respektive BNP. Avgifter på den globala flygtrafiken, sjöfarten samt på oljehandeln har också förts fram som tänkbara finansieringskällor. EU:s 27 ledare föreslog 2009 en skatt på valutatransaktioner, en så kallad Tobinskatt, som intäktskälla för klimatåtgärder. Kanske kan en framtida lösning vara en kombination av flera olika finansieringsförslag. Det europeiska kyrkliga har lagt fram ett förslag som binder ihop ett flertal förslag till en ny klimatfond i UNFCCC:s regi. Det utesluter inte andra intäktskällor vid sidan av utsläppshandeln. har dock mycket litet skett för att realisera nya förslag på finansieringskällor trots att forskare pekar på växande kostnader för anpassning och skador i fattiga länder som följd av industriländernas historiska utsläpp. ska i internationella klimatförhandlingar vara pådrivande för att skapa nya finansieringsmekanismer med tillräckliga, stabila och förutsägbara summor till klimatåtgärder i utvecklingsländerna. Detta bör ge regeringen till känna. Vi är också oroade över den hantering av intäkterna från EU:s handel med utsläppsrätter. Enligt EU:s direktiv om handel med utsläppsrätter (2009/29/EG) ska av intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätterna gå till klimatåtgärder. Enligt regeringens beräkningar kommer auktioneringen av cirka 10 miljoner utsläppsrätter (EUA) att inbringa cirka 1 miljard 2012, 2 miljarder samt . Regeringen öronmärker inte dessa intäkter, utan man tillför dem endast till statsbudgeten. kräver att regeringen lever upp till EU-direktivet och öronmärker auktioneringsintäkterna, i enlighet med direktivet, till klimatåtgärder. Detta bör ge regeringen till känna. Mekanismen för ren utveckling (Clean Development Mechanism, CDM) är en av Kyotoprotokollets två projektbaserade mekanismer. Dess uttalade mål är att bidra till en hållbar utveckling i utvecklingsländer och hjälpa industriländer att nå sina klimatmål. CDM tillkom emellertid inte för att i första hand öka takten i utsläppsminskningarna utan istället för att flytta genomförandet av redan beslutade åtgärder från industriländerna till platser där de är billigare att genomföra. Det innebär att rika länder genom investeringar i CDM-projekt kan köpa utsläppskrediter från fattiga länder och sedan tillgodoräkna sig dessa som sina egna utsläppsminskningar. För att CDM ska fungera som det är tänkt förutsätter det att systemet verkligen leder till utsläppsminskningar. För att uppnå utsläppsminskningar måste CDM-projekten vara additionella, dvs. de skulle inte ha kommit till stånd i mottagarländerna utan de rika ländernas finansiering. Om rika länder investerar i CDM-projekt som skulle ha blivit av även utan de rika ländernas finansiering kommer mängden växthusgaser i världen att öka. Det beror på att det land som köper utsläppsminskningarna gör en CDM-investering istället för att minska utsläppen inom sitt eget land. Flera internationella granskningar pekar på stora brister i CDM:s miljöeffekter. Enligt i kan man ifrågasätta om av projekten verkligen är additionella eller inte (Is the CDM fulfilling its environmental and sustainable development objectives? An evaluation of the CDM and options for improvement. Öko-Institut, 2007). Forskning från i anger att hälften av de klimatprojekt som och många andra rika länder satsar på i utvecklingsländer inte ger några minskningar av utsläppen av växthusgaser (, Measuring the Clean Development Mechanisms performance and potential, 2009). kräver i sin klimatresolution att de flexibla mekanismerna måste ses över och att CDM ska begränsas till endast högkvalitativa projekt som ger dokumenterade minskningar (2050: Framtiden börjar : rekommendationer för EU:s framtida integrerade politik i klimatfrågan, resolution antagen av ). Många studier visar dessutom att CDM-projekten inte uppnår målet om att bidra till en hållbar utveckling. Själva idén med CDM är att det ska vara billigare och mer kostnadseffektivt att klimatinvestera i fattiga länder jämfört med att endast genomföra nationella klimatåtgärder. Men CDM:s kostnadseffektivitet ifrågasätts. Scocco & menar i rapporten att nå både klimatmål och tillväxt (, , nuvarande Tillväxtanalys, 2008) att kostnadseffektiviteten för åtgärder på hemmaplan kraftigt underskattas. Rapporten menar att föreställningen att det är billigt att minska utsläppen i länder som är fattiga inte stämmer och att regeringens klimatpolitik till stora delar vilar på en felaktig verklighetsbeskrivning. Även den liberala tankesmedjan ifrågasätter CDM:s kostnadseffektivitet. De menar att det är en överdrift att kalla CDM för kostnadseffektiv. Det mest effektiva sättet att minska utsläppen är att alla minskar sina egna utsläpp på hemmaplan. Att köpa utsläppsminskningar utomlands kommer alltid att vara sämre än det, enligt Fores (, Köp av utsläppsminskningar utomlands, Fores 2008). menar att CDM-systemet måste utvärderas i grunden. Innan en sådan utvärdering har gjorts borde den avstå från att använda CDM. bör verka för en internationell översyn som gör en noggrann utvärdering av CDM. Detta bör ge regeringen till känna. För att ska ha några möjligheter att bromsa sina egna utsläpp och utvecklas behöver de få tillgång till modern miljöteknik. Genom att förändra patentlagstiftningen skulle tekniköverföring gynnas. av vindkraftstekniken i världen kontrolleras av fyra företag. Tre är europeiska och ett är från . När många utvecklingsländer nu vill bygga ut vindkraften måste de använda gammal teknik där patenträtten gått ut. De har helt enkelt inte råd med den modernaste och miljövänligaste tekniken. Grön teknik som bekämpar klimatförändringarna bör ges samma undantag inom som livsbesparande mediciner har fått. bör i internationella klimatförhandlingar verka för detta. Detta bör ge regeringen till känna. bör även verka för att det görs en översyn av patent- och immateriallagstiftningen för att göra det lättare att sprida grön teknologi till utvecklingsländer. Detta ska ge regeringen till känna. Globalt har genusinriktade projekt som syftat till att antingen minska utsläppen eller anpassa sig till klimatförändringarna visat att kvinnors fulla delaktighet i beslut räddar liv, skyddar känsliga naturresurser och minskar utsläppen av växthusgaser. I många utvecklingsländer har kvinnor och män haft olika roller när det gäller hantering av naturresurser. Med ett förändrat klimat kan kvinnor, som ofta ansvarar för vatten- och matförsörjning, bli särskilt drabbade. Alla mekanismer eller finansieringar för katastrofhantering, utsläppsminskning eller anpassning kommer att vara otillräckliga ifall kvinnor inte deltar fullt ut i utformning, beslutsfattande och genomförande. För att klimatanpassningen ska vara effektiv måste bakomliggande underlag innehålla genusanalyser av de åtgärder som görs. bör vara drivande för att jämställdhetsperspektivet och vikten av kvinnors delaktighet särskilt lyfts upp i alla klimatpolitiska sammanhang internationellt. Detta ska ge regeringen till känna. 5.10Inga subventioner till fossil energi Regeringar världen över ger subventioner åt olje- och gasbranschen som omfattar (Sternrapporten, 2006). Därutöver kan tilläggas de hundratals eller rent av som satsas på militära operationer i syfte att skydda oljeutvinning. är den största multilaterala bidragsgivaren och har gett i oljesubventioner . Och detta stöd växer. ökade krediter till energisektorn med och av dessa går till olja och gas medan satsas på förnybar energi (Utsläpp och Rättvisa, , 2008). På FN:s stora möte om biologisk mångfald i fattades beslut om att åtgärder ska tas fram för att miljöskadliga subventioner ska fasa ut. bör agera i alla internationella forum för att subventioner till olja och andra fossila energislag ska fasas ut. Detta bör ge regeringen till känna. Avverkning och utarmning av skog står för ungefär en femtedel av utsläppen av växthusgaser. REDD (Reducing Emissions from Deforestation and ) är ett program inom FN:s klimatarbete för att minska utsläppen av växthusgaser genom att minska avskogningen. I utvecklandet av mekanismer för skogsskydd i syd måste biologisk mångfald och lokal- och urfolks rättigheter respekteras. För att finansiera framtida skydd av regnskogarna ska åtgärder inte kopplas till en utsläppsmarknad där minskningar kvittas mot fortsatta utsläpp från verksamheter i i-länder. ska istället i klimatförhandlingar verka för att ett fondbaserat system för REDD utvecklas. Detta ska ge regeringen till känna. Trots att det är den rika världen som står för den största delen av utsläppen, är det de fattiga som drabbas hårdast. vill därför ha ett separat klimatbistånd. Det ska bestå av nya additionella medel. Arbetet med att möta och förebygga klimatförändringarna får aldrig ske på bekostnad av viktiga insatser för minskad fattigdom, jämställdhet etc. Tvärtemot regeringen vill vi genomföra en stor satsning på ett klimatbistånd som ligger utöver enprocentsmålet. På så vis undandrar vi inte resurser från andra viktiga områden. Vi föreslår därför att ett bilateralt klimatbistånd införs där 0,5 miljarder avsätts 2011, utöver den föreslagna biståndsramen. Pengarna ska användas till förebyggande klimatåtgärder som motverkar konsekvenserna av de klimatförändringar vi redan ser. Detta klimatbistånd ska öka till 1 miljard för att 2013 uppgå till 1,5 miljarder. Det behövs dessutom en klimatfinansiering inom ramen för FN:s klimatförhandlingar om en efterföljare till Kyotoprotokollet. Vi avsätter därför i nya klimatpengar som ska användas till multilateralt klimatbistånd inom ramen för FN:s klimatarbete. Genom att avsätta i klimatbistånd och klimatfinansiering kan återupprätta vår trovärdighet i de internationella klimatförhandlingarna. På så sätt hoppas vi att kan bli ett av de ledande länderna i världen för att en hållbar överenskommelse snart kommer till stånd. EU behöver också ta ett större ekonomiskt ansvar för att stödja dem som drabbas värst av klimatförändringarna. Men EU har ingen enskild budgetpost för klimatbistånd. bör verka för att det i EU:s budget inrättas en enskild budgetpost utanför biståndssatsningarna för klimatbistånd. Detta bör ge regeringen till känna. 6.2Klimatprogram för minskade utsläpp och nya jobb Ett nytt klimatprogram inrättas med syfte att minska utsläppen av växthusgaser och energianvändningen samt skapa nya jobb, klimatjobb. satsar vi på att minska utsläppen och skapa nya jobb. Stödet ska kunna sökas av kommuner, landsting och företag. Stödet ska bland annat gå till utbyggnad av biogas, installation av fjärrvärme, övergång till biobränslen, energieffektivisering, klimatanpassningsåtgärder och klimatinformation för en hållbarare livsstil. Programmet utvidgas till att också innefatta klimatanpassning. Det kan gälla anpassningsåtgärder inom byggande och samhällsplanering. Klimatprogrammet väntas minska utsläppen med cirka en miljon ton koldioxidekvivalenter . Klimatprogrammen ska bidra till: Minskade utsläpp av växthusgaser Gå till de samhällsekonomiskt mest lönsamma projekten Bidra till utveckling av ny, grön teknik erfarenheter visar att satsningar på miljö och klimat kan minska utsläppen kraftigt. kommuner och landsting har efterfrågat nya klimatinvesteringssatsningar. Det tidigare klimatinvesteringsprogrammet, Klimp, infördes av den rödgröna majoriteten 2002 och var en vidareutveckling av de lokala investeringsprogram (LIP) som infördes . Klimp beräknades enligt leda till minskade utsläpp av växthusgaser på koldioxidekvivalenter . Det är lika mycket utsläpp som ca 180 000 genomsnittliga svenskar orsakar . Projekten inom Klimp beräknades dessutom minska energianvändningen i med och leda till miljöförbättringar inom ramen för flera av de 16 nationella miljökvalitetsmålen. Klimatnyttan per bidragskrona ökade . Trots att Klimp var framgångsrikt och att en enig klimatberedning föreslog ett utvecklat investeringsprogram, valde regeringen att avveckla Klimp och verksamheten löper ut . Dessutom har LIP och Klimp skapat tusentals nya jobb i i offentlig sektor och i företag trots att sysselsättningseffekter aldrig var en uttalad målsättning med Klimp. Vad som anförts om ett nytt klimatprogram bör ge regeringen till känna. Genom inrättande av en renodlad klimatminister, som inte ska ersätta miljöministern, skapas unika möjligheter att klimatmålsättningarna förverkligas snabbast möjligt. En klimatminister ska ha det övergripande ansvaret för hela klimatfrågan från internationella förhandlingar på området till investeringar i kollektivtrafik och stöd till att energisanera bostäder. På så vis kan klassiska revirstrider som hindrar åtgärder för klimatet undvikas. Det är också till gagn för det konventionella miljöarbetet om det inrättas en renodlad klimatminister. Det finns stor risk att en miljöminister blir så upptagen av klimatarbetet att andra miljöfrågor hamnar på efterkälken. Enligt är 9 av 16 miljömål svåra eller omöjliga att uppnå.