mot · GZ02So521 · 2011-10-04 00:00:00 — Den enskilde erbjöds avgiftning, utredning, motiverande och behandlande insatser och en planering som omfattar både LVM-tiden och tiden efter utskrivning. En gemensam överenskommelse mellan den enskilde, och (Sis) låg till grund för en långsiktig vård som omfattade LVM-tiden och halvåret därefter. Kommunen fick en statlig subvention när en överenskommelse träffats om en mera långsiktig vård. Uppföljningen av Ett kontrakt för livet visar mycket goda resultat jämfört med traditionell LVM-vård. Trots goda resultat har inte den borgerliga regeringen fortsatt satsningen. Att satsa på samverkan i enlighet med tankarna i Ett kontrakt för livet ger stort utbyte av en förhållandevis liten satsning. Vi vill att staten och kommunerna använder erfarenheterna från Ett kontrakt för livet och samverkar kring individen för att säkra kompletta vårdkedjor. Den sociala barn- och ungdomsvården Den sociala barn- och ungdomsvården regleras i socialtjänstlagen och LVU (lagen om vård av unga). uppdrag är att arbeta förebyggande men också utreda barnets förhållanden och bedöma behovet av insatser. Vid behov ska erbjuda insatser och i vissa fall ingripa oavsett samtycke. Att skilja barn och föräldrar åt är den allvarligaste och mest ingripande insatsen samhället kan göra i en familj. Just därför måste kraven på kvalitet, rättssäkerhet och likvärdighet vara mycket starka. Bakgrunden till ett ingripande kan vara att föräldrar inte klarar av sin föräldraroll, till exempel på grund av egna problem med alkohol eller narkotika eller psykiska problem, men det kan också handla om barns och ungas egna problem. Ungdomar som tillbringar en stor del av sin barndom i familjehems- eller institutionsvård är som unga vuxna en mycket utsatt grupp (2006). Barn och ungdomar som har varit placerade i familjehems- eller institutionsvård löper trots vården på lång sikt stor risk att utvecklas ogynnsamt i flera avseenden med stor risk för framtida sociala problem. De som ingår i gruppen har förvisso problem redan från början men resultaten visar att institutionsvården i när det gäller den sociala barn och ungdomsvården behöver utvecklas metod- och kvalitetsmässigt. Samhället ska prioritera barn och ungdomar som behöver stöd och hjälp, även i tider av ekonomisk kris. Allt annat är oacceptabelt och ett slöseri med mänskliga resurser. Vi har ett gemensamt ansvar för alla barn. Alla barn har rätt till en bra uppväxt och möjligheter att utvecklas efter sina egna förutsättningar. De insatser som samhället erbjuder måste hålla hög kvalitet och vara likvärdiga över landet. Kritik från bland annat tillsynsmyndigheter, barnrättsorganisationer och enskilda pekar på brister som behöver åtgärdas. Det handlar om brister i handläggning, ansvarstagande och skydd för barn, skillnader mellan kommuner, bristande delaktighet och tillämpning av barnperspektivet samt kompetensbrister i . Enligt 3 kap. 6 § socialtjänstlagen bör alla kommuner ha en socialjour. För barnets bästa och skydd bör socialjouren finnas tillgänglig dygnet runt och socionomutbildad personal bör göra en första bedömning. öppna jämförelser visar att möjligheten för barn och unga att dygnet runt få akut professionellt omhändertagande av socionomutbildad personal via socialjour helt saknas i av kommunerna. Utökat samarbete mellan kommuner när det gäller jourverksamhet kan vara en väg att gå för att åtgärda dessa brister. öppna jämförelser av insatser för barn och unga 2010 visar att endast varannan kommun har en plan för handläggarnas kompetensutveckling och var tredje kommun en plan för kompetensutveckling av familjehem. I de fall nämnden har fattat beslut om vård av barn och unga utanför det egna hemmet är nämnden skyldig att noga följa vården. Denna skyldighet innefattar bland annat regelbundna personliga besök i det hem där den unge vistas och samtal med den eller dem som har tagit emot den unge i sitt hem. Enligt uppfattning bör utbildning och handledning ges till anlitade familjehem individuellt eller i grupp. Behovet av sådana insatser har påtalats av familjehemmens egna organisationer och de bör även kunna bidra till ökad säkerhet och trygghet för de placerade barnen. Ett område där det behövs ett fortsatt utvecklingsarbete är HVB-hemmen (hem för vård och boende). Omsorgsbrist i det egna hemmet är vanligaste orsaken till placering före tonåren och placering i HVB-hem är en åtgärd som då blir aktuell. För tonåringar är orsaken till boende på HVB-hem beteendeproblem som missbruk och kriminalitet, där föräldrarna inte kan lösa situationen. Som en del av regeringsuppdraget om förstärkt tillsyn av den sociala barn- och ungdomsvården 20062008 genomförde en stor granskning som visade på stora brister i HVB-verksamheten. De barn som är placerade i HVB-hem befinner sig ofta i en krissituation. HVB-hemmen är en sårbar verksamhet. Kvaliteten kan snabbt ändras beroende på personalsituationen och vilka vårdtagare som är där. Den stora granskningen 20062008 visade att HVB-hemmen bland annat måste förbättra barnens möjligheter att bli hörda och delaktiga utifrån ålder och mognad när det gäller hur behandlingen planeras och genomförs. HVB-hemmen måste också förbättra säkerheten genom att ta fram rutiner när det gäller att förebygga och förhindra att barnen under placeringen utsätts för sexuella övergrepp eller själva begår sådana. En anledning till att problem uppstår är att ungdomar med högriskbeteende blandas med ungdomar med lågriskbeteende. Vidare måste det säkras att alla skolpliktiga barn som är placerade i HVB-hem har tillgång till och deltar i skolundervisning utifrån barnens egna förutsättningar. Psykiatrisk vård av ungdomar som är placerade på särskilda ungdomshem eller i HVB-hem är en annan fråga där huvudmännens ansvarsgränser ställts på sin spets . Det har visat sig finnas oklarheter om vilket ansvar har och i praktiken också den specialiserade psykiatrin. Detta har fått till följd att de barn och ungdomar som har de allra största behoven av psykiatrisk vård i vissa fall har sämst förutsättningar att få dem tillgodosedda. Intrycket års inspektioner är att kvaliteten och säkerheten generellt sett förbättrats något sedan den tidigare tillsynen. Verksamheterna har bättre kunskap än tidigare om vilka krav som ska uppfyllas och brister har i stor utsträckning åtgärdats. konstaterar dock att fortsatta förbättringar behöver göras och har begärt att av verksamheterna ska åtgärda brister som uppmärksammats inom området säkerhet och delaktighet. Utvecklingen med ett stort antal ungdomar som är omhändertagna måste mötas med att man erbjuder insatser av högsta kvalitet med tillgång till den bästa sociala och psykiatriska kompetensen i samhället. Vi anser att detta är ett så allvarligt problem som så länge skapat konflikter och frustration att kommuner och landsting måste vidta konkreta åtgärder för att finna lämpliga lösningar. måste också ha tillräckliga möjligheter att utöva tillsyn enligt de mål som finns. Tillsynen har inte kunnat ske med full kraft. Alla HVB-hem ska numera tillsynas minst . En inspektion ska ske oanmält. genomförde endast hälften av det uppsatta målet, sammanlagt 582 inspektioner av totalt 549 HVB-hem, varav 171 oanmälda. har hamnat i en omöjlig situation då man övertagit tillsynsuppgifter från () och länsstyrelserna utan att få tillräckliga personella resurser och ekonomiska medel för att klara verksamheten. Detta har skadat hela tillsynsverksamheten och regeringen har reagerat mycket sent på detta, vilket har varit till men för hela tillsynsverksamheten. En utsatt grupp är de ungdomar som vårdas på ungdomshem. (Sis) driver de särskilda ungdomshemmen för en liten grupp ungdomar med allvarliga problem som vårdas mot sin vilja. Verksamheten är ofta ifrågasatt i media men är oerhört viktig och en nödvändig del av vårdsystemet. Utagerande beteende, våld, kriminalitet och missbruk är vanliga orsaker till placeringen. insatser från har varit otillräckliga. Det är bara på Sis särskilda ungdomshem som ungdomar kan låsas in och hållas kvar med tvång. Sis har även andra särskilda befogenheter för att kunna genomföra vården eller för att skydda den enskilde, andra ungdomar eller personal, till exempel avskiljning och vård i enskildhet. vårdades 1 512 ungdomar på något av de 26 särskilda ungdomshemmen. Enligt senaste granskning börjar Sis utvecklingsarbete ge resultat. Antalet avskiljningar har också minskat. finns enligt tillsyn brister när det gäller hur hälso- och sjukvårdsfrågor ska hanteras på HVB-hem och Sis-institutioner. Ungdomar på Sis-institutioner har dock fortfarande svårt att få den hjälp de behöver från hälso- och sjukvården, särskilt från barn- och ungdomspsykiatrin. Här behövs ytterligare insatser för att utveckla stödet och vården för denna grupp utsatta ungdomar. (SOU 2009:68) föreslog en sammanhållen lag om stöd och skydd för barn och unga. Bland annat föreslogs skärpta krav i fråga om barnavårdsutredningar och barn som placeras utanför det egna hemmet samt fastställda kompetenskrav för socialsekreterare i barn- och ungdomsvården. presenterade totalt drygt 40 olika förslag. Regeringen har aviserat en treårig satsning för att förbättra skyddet, stödet och hjälpen till utsatta barn där en del av utredningens tankar finns med. Vi anser att det är angeläget att regeringen tar ställning till utredningens samtliga förslag och lägger fram förslag till för att åtgärda de brister som redovisas i utredningen. Samhället tar på sig ett stort ansvar när man flyttar ett barn från sin ursprungliga familj. vittnade många olika personer om vanvård, systematiska kränkningar och våld i den sociala barn- och ungdomsvården i förfluten tid. Även om de allra flesta omhändertagna fått en bra vård stod det klart att bristerna varit allvarliga och tyvärr så omfattande att man inte kan tala om enstaka fall. Kontrollsystemen var undermåliga och förmådde inte upptäcka eller ingripa mot övergrepp och skydda dessa barn. Socialtjänstminister beslutade att utnämna till särskild utredare för Utredningen om vanvård i den sociala barnavården 19201980. Utredningen fick under den förra mandatperioden sitt uppdrag förlängt. Under utredningens gång har allt fler personer anmält att de vill bli intervjuade om vad som hänt dem. Att intervjuerna sker är oerhört viktigt. Men många av de intervjuade har kommit upp i hög ålder eller lider av sjukdom. De har länge undrat vad som händer efter att intervjuerna avslutats och vilka åtgärder staten kommer att vidta med anledning av det som hänt. Den borgerliga regeringen tillsatte under förra mandatperioden en särskild Upprättelseutredning som skulle titta på ersättningsfrågan, en offentlig ursäkt samt åtgärder för att det som skedde inte ska upprepas. (SOU 2011:9 Barnen som samhället svek åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården) blev klar och föreslår en offentlig ursäkt (ceremoni), ersättning till de drabbade samt åtgärder för att det som skedde inte ska upprepas. Regeringen lämnade dock besked om att de barn som vanvårdats i fosterhem inte skulle få någon ekonomisk ersättning. Vi protesterade mot regeringens besked. har som land en skyldighet att göra upp med det förflutna och ge dessa barn upprättelse. Vi måste ta deras berättelser på allvar och ge en tydlig signal att detta inte får fortsätta att hända. Det har andra länder i liknande situationer gjort. har ett genomarbetat förslag för ersättning till de drabbade. Sedan regeringens besked har dock samtal förts mellan regeringen och oppositionen. Regeringen, Socialdemokraterna, och träffade en ramöverenskommelse om personer som utsatts för övergrepp eller försummelse av allvarlig art i social dygnsvård , enligt förslag. Överenskommelsen innebär att det tillskapas en särskild möjlighet till ekonomisk ersättning. Ungdomsmottagningarna spelar en viktig roll när det gäller sex och samlevnad och ungdomars hälsa. Hälso- och sjukvården har svårt att möta de hälsoproblem eller behov av samtal som finns hos ungdomar; ofta saknas en tydlig ingång i vården. Ungdomsmottagningarna arbetar mer på ungdomars villkor och har därför större möjligheter att nå ungdomarna på ett effektivt sätt. Till ungdomsmottagningen kan man vända sig med frågor och funderingar kring sex och samlevnad, sexuell läggning, preventivmedel, oönskade graviditeter, könssjukdomar, relationsproblem, mobbning, droger, nedstämdhet och oro eller bara för att ha någon att prata med. Här handlar det verkligen om tidiga insatser och förebyggande arbete i praktiken. Ungdomsmottagningarna arbetar på mycket olika premisser i olika delar av landet och ofta under osäkra förhållanden. Tillgängligheten varierar stort. Exempelvis är det som mycket händer i ungdomars liv och då är många ungdomsmottagningar stängda, ibland . Vi föreslår en kartläggning av ungdomsmottagningarnas öppettider och kompetens så att det blir möjligt att göra jämförelser och se om det behövs ytterligare åtgärder, till exempel en norm för tillgänglighet. Det är viktigt att hitta nya och kompletterande vägar att nå ungdomar. En viktig satsning som gjorts är UMO, som är en nationell ungdomsmottagning på nätet för unga mellan . Syftet med sajten är att göra det lättare för unga att hitta relevant, aktuell och kvalitetssäkrad information om sex, hälsa och relationer. Det behövs ett brett och aktivt engagemang från många olika delar av samhället för att motverka hedersvåld och förtryck. Många ungdomar, främst flickor, som utsätts för hedersförtryck lever under mycket svåra förhållanden. Kunskapen hos berörda myndigheter måste kvalitetssäkras, som de utsattas tillgång till skydd och stöd måste fungera. Ungdomsmottagningarna har en viktig roll i fråga om att möta, samtala, hjälpa och stödja ungdomar som lever med hedersproblematik och måste ha beredskap och kunskap för att kunna ge stöd i dessa frågor. Den svenska funktionshinderspolitiken är alltför passiv. Trots kvarstående problem och orättvisor för personer med funktionsnedsättningar saknas nya mål och konkreta förslag från regeringens sida. Andra frågor än funktionshindersfrågorna prioriteras högre i regeringens arbete. Funktionshindersfrågorna är i första hand rättighetsfrågor och inte vård- och omsorgsfrågor. Det finns en rad frågor som regeringen borde ta itu med och där flera olika departement samt riksdagsutskott måste involveras. Dagens lama och till intet förpliktande strategier och måltexter måste ersättas av handling. För det första bör man ändra lagstiftningen så att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen. Detta har utretts och ett färdigt utredningsförslag finns liksom fungerande exempel från andra länder. Näringsidkare och offentliga miljöer bör göras skyldiga att vidta åtgärder för ökad tillgänglighet genom att avlägsna enkelt avhjälpta hinder. För det andra bör LSS-reformen värnas. Många som har LSS vittnar om rädsla för att LSS-reformen ska försämras på samma sätt som skett med sjukförsäkringen. För det tredje måste arbetet för att tillgänglighetsanpassa intensifieras. Arbetet har gått långsamt och satta mål har inte infriats. För det fjärde måste aktiva åtgärder sättas in för att öka sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättningar. Bland personer utan funktionsnedsättningar är sysselsättningsgraden och bland dem som har en funktionsnedsättning med nedsatt arbetsförmåga är den . Inga förbättringar kunde noteras under den förra mandatperioden trots prat om arbetslinjen. Det behövs bland annat kvalificerat, riktat och individanpassat stöd för att kunna vända på denna utveckling samt ett större ansvarstagande från bland annat offentliga arbetsgivare. För det femte behöver hjälpmedelsfrågan ses över. Tillgången till hjälpmedel varierar stort över landet liksom regler och avgifter. beslutade om en nationell handlingsplan för handikappolitiken som innebär mål om att ska vara tillgängligt för människor med funktionsnedsättningar. Handlingsplanen klargjorde att varje sektor i samhället har ett ansvar och uppdrag att göra sin verksamhet tillgänglig för alla. Tillgänglighet handlar ofta om övergripande fysisk planering eller anpassningar av lokaler men det kan också handla om andra saker, till exempel möjligheten att tillgodogöra sig information, exempelvis på webbsidor. Kollektivtrafiken är ett annat centralt område där det behövs åtgärder för ökad tillgänglighet. Av regeringens budgetproposition framgick att det inte kommer att bli möjligt att nå handlingsplanens mål när det gäller enkelt avhjälpta hinder, tillgänglig kollektivtrafik och tillgänglig statsförvaltning. Regeringen har inte verkat särskild upprörd över att målen inte nås och frågan har uppenbarligen varit lågt prioriterad. Vi hade förväntat oss att regeringen skulle återkomma med en tydlig plan för hur man tänker gå vidare med de områden som inte blir klara, vilka konsekvenser utebliven anpassning av tillgängligheten ska få för olika aktörer och vilka nya mål och medel (till exempel ekonomiska stimulanser, skärpta regler, ökad information) som ska användas i tillgänglighetsarbetet. Någon sådan plan har dock inte regeringen presenterat. Regeringens strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken 20112016 presenterades . Strategidokumentet är omfattande men saknar på de viktigaste punkterna konkreta förslag och mätbara målsättningar. Det är till exempel helt absurt att i en nationell strategi för funktionshinderspolitiken i inte ta upp frågan om otillgänglighet som diskrimineringsgrund. Ett uttalat inriktningsmål i strategin är exempelvis att sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättningar och nedsatt arbetsförmåga ska öka. Men inga mätbara siffror nämns. Ett mätbart mål hade (som Handikappförbunden påpekat) kunnat vara att sysselsättningsgraden återgår till nivåer, det vill säga . Ett annat kvarstående problem med strategin är att det inte händer något om aktörer inte uppfyller de löst satta målen. bygger strategin på att myndigheter själva ska sätta mål, vilket belyser att strategin är tunn och den borgerliga regeringen ointresserad av frågorna. Lagen om stöd och service (LSS) har inneburit en enorm förbättring av levnadsvillkoren för många funktionshindrade. LSS-verksamheten har expanderat år för år; det gäller både antalet personer som får del av LSS-insatser och antalet timmar per person. Vi socialdemokrater slår vakt om LSS. Vi tycker att det är riktigt att prövningen av LSS-behov sker på samma sätt i hela landet. Det är dock viktigt att förändringar görs i dialog med brukarnas organisationer. LSS berör folks vardag och därför måste genomförandeprocessen för eventuella förslag från regeringen ske med yttersta noggrannhet och tillräcklig förberedelsetid. Om domstolsdomar på ett avgörande sätt ändrar hit-tillsvarande praxis för bedömning av LSS-behov bör det prövas om det behövs förtydliganden från den politiska nivån. För att personer med funktionsnedsättningar ska ges möjlighet att verka i vardagen på samma villkor som människor utan funktionsnedsättningar krävs ofta att olika former av hjälpmedel ingår som en del i vården och rehabiliteringen. Hälso- och sjukvårdens hjälpmedelsansvar ska vila på en värdegrund där individens möjligheter att leva ett självständigt liv i trygghet och värdighet ska vara den bärande utgångspunkten. Tillgången till hjälpmedel varierar stort över landet liksom regler och avgifter. Mot bakgrund av detta anser vi att det bör formuleras en nationell strategi för hur vi resursmässigt och organisatoriskt ska klara att möta ett växande hjälpmedelsbehov. En sådan strategi ska också tydliggöra hur sjukvårdshuvudmännen utifrån sitt hjälpmedelsansvar kan bidra till att förverkliga de handikappolitiska och äldrepolitiska målen. Personliga ombud är en mycket välriktad reform genom att de kommer psykiskt funktionshindrade direkt till del. Ombuden hjälper dem att få tillgång till den hjälp de har rätt att få, från kommunen, och olika stödenheter. Ombuden arbetar nära den de är ombud för och helt på dennes uppdrag. har konstaterat att personliga ombud stärker den enskildes självbestämmande, främjar möjligheterna till jämlika levnadsvillkor och ökar delaktigheten i samhället. Det har också visats att personliga ombud minskar kostnaderna för sjukvård då behovet av psykiatrisk slutenvård minskar. Reformen infördes för och har verksamheten varit under uppbyggnad. Fler och fler kommuner har visat intresse för att ha sådan verksamhet. Bristen på personliga ombud är stor, men det är svårt att rekrytera nya ombud. Risken att utvecklingen stannar av är överhängande. Regeringen bör mot denna bakgrund återkomma med förslag på hur arbetet med att rekrytera personliga ombud kan intensifieras och utvecklas. Samhället som helhet måste bli bättre på att samordna sina insatser kring människor med olika former av funktionsnedsättningar, till exempel genom koordinatorer som hjälper den enskilde med olika kontakter. En undersökning från RBU, och Ungdomar, visar att föräldrar till barn med funktionsnedsättningar i genomsnitt hade kontakt med 17 personer kring sitt barns funktionsnedsättningar och olika stödinsatser. Det är lätt att inse att detta är en orimlig situation. Informationen från de olika huvudmän, främst och kommunerna, som administrerar samhällets stöd till dessa familjer är också bristande enligt samma undersökning. Sjukvårdens insatser för människor med funktionsnedsättningar måste också förbättras. Många patienter med rätt till en individuell vårdplan har ändå ingen sådan. Det är en fråga som landstingen måste prioritera högre. Patienterna har ofta själva stor kunskap om hur deras situation skulle kunna förbättras, inte sällan med relativt enkla medel. Denna kunskap måste tas tillvara på ett bättre sätt . Det förekommer brister i rehabiliteringen och habiliteringen av barn med omfattande funktionsnedsättningar, liksom av vuxna med tidigt förvärvade eller medfödda funktionsnedsättningar. Vi anser därför att vården måste utveckla och stärka samordningen särskilt kring dessa patienter, över professions- och områdesgränser. Äldres vård och omsorg har medellivslängden i ökat med . kan allt fler se fram emot många friska år efter det att man gått i pension. kommer en femtedel av alla som bor i att vara . Så har det aldrig sett ut tidigare. Att vi får leva allt längre och att vi får behålla våra nära och kära allt längre i livet kan aldrig i sig vara ett problem för samhället utan är istället en enorm tillgång Det är en stor framgång för vårt välfärdssamhälle. Den stora generation som går i pension mitt i livet tar med sig en aktiv livsstil in i pensioneringen och har många innehållsrika år framför sig. Allt fler kan och vill arbeta efter 65-årsdagen. Hur de nya äldre kan välja att ordna sina liv har stor betydelse för den svenska välfärden. När allt fler som pensioneras utöver grundpension också har inkomstpension från arbete är det fler som kommer att få en hygglig ekonomisk standard som pensionärer. Men blir de klasskillnader som finns i yrkeslivet inte mindre påtagliga vid pensioneringen. Arbetslöshet, dåliga arbetsvillkor, otillräcklig utbildning, svag ekonomi och otrygghet tidigare i livet präglar också livsvillkoren som pensionär. Många äldre kommer fortfarande att leva under knappa förhållanden. Utmaningen är att garantera och klara en vård och omsorg av hög kvalitet för alla äldre på lika villkor oavsett bakgrund, även när de äldre successivt blir så många fler. Det finns de som målar upp en mörk bild . De menar att när antalet äldre ökar kommer vi inte att ha råd med en gemensamt finansierad välfärd. De säger att var och en kommer att bli tvungen att betala mer ur egen ficka. Men så behöver det inte vara. Frågan om hur vi ska finansiera välfärden är en genuint politisk fråga. Det går att utveckla en gemensamt finansierad vård och omsorg med hög kvalitet för alla äldre det handlar om politiska prioriteringar och kraft. Det gör vi genom prioriteringar och ett aktivt folkhälsoarbete och genom att fler får möjlighet att arbeta.