mot · GZ02Sf313 · 2011-10-05 00:00:00 — 3.1Starka trygghetssystem måste vara generella5 3.2De har drabbats av den försämrade sjukförsäkringen5 3.3Den senaste tidens utveckling6 4.2Stöd tillbaka till arbete8 4.3Arbetsgivarna ska ta sitt ansvar9 4.4Underlätta att få ett jobb efter sjukdom10 4.7Trygghet för dem som behöver att bli friska12 4.10Rätten till ideellt engagemang14 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den försäkrades rätt till sjukpenning ska gälla så länge hon eller han inte har återfått arbetsförmågan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att när alla möjligheter att återgå till den ursprungliga arbetsplatsen är uttömda bör den försäkrade ha rätt att delta i arbetslivsintroduktion, vilket så länge hon eller han inte har återfått arbetsförmågan ska kunna ske med bibehållen sjukpenning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en individuell bedömning av arbetsförmågan senast efter den första sjukskrivningsdagen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en individuell rehabiliteringsplan . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en fördjupad bedömning . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inrätta ett rehabiliteringsregister. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda frågan om en rehabiliteringsombudsman. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om kännbara ekonomiska sanktionsavgifter för de arbetsgivare som inte fullgör sina skyldigheter att underlätta för en sjukskriven anställd att återgå till arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inleda trepartssamtal med arbetsmarknadens parter för att få till stånd ett omställningsavtal.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att sjukpenning ska kunna ges på fler än de fyra nivåer för nedsatt arbetsförmåga som finns . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa en möjlighet att ta individuella hänsyn vid beslut om sjukpenning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att stärka de behandlande läkarnas roll i sjukskrivningsprocessen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om möjligheten att där så är nödvändigt kunna bevilja sjukpenning även för längre perioder utan återkommande kontroll av arbetsförmågan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa sänkningen av sjukpenningen . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa den särskilda beräkningsgrunden SGI x 0,97. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja sjukförsäkringens tak. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ersätta karensdagen med ett karensavdrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn med syfte att i lag säkra rätten för personer med sjukpenning samt sjuk- och aktivitetsersättning att engagera sig ideellt. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ändrade kriterier för sjukersättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja ersättningsnivån i sjuk- och aktivitetsersättningen till . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja bostadstillägget för personer med sjuk- och aktivitetsersättning. 1 Yrkande 9 hänvisat till AU. Alla kan bli sjuka och alla har därför intresse av en bra sjukförsäkring. Även den som aldrig själv blir långvarigt sjuk tjänar på att de som har oturen att drabbas har en rimlig ekonomisk situation och när det är möjligt får bra stöd att komma tillbaka till arbete. Att tvinga ut sjuka i fattigdom sliter isär samhället och är ett slöseri med människor. vill att sjukförsäkringen ska ge bra ersättning för förlorad arbetsinkomst. Oro för att dagarna i sjukförsäkringen tickar på och kan ta slut försämrar möjligheterna att bli frisk. Utförsäkringarna måste stoppas. Regeringen har genomfört historiska försämringar av sjukförsäkringen. Systemet med det mycket missvisande namnet rehabiliteringskedjan innebär fasta tidsgränser i sjukförsäkringen för när den som är sjuk tvingas lämna sin anställning och söka ett nytt jobb, för när sjukpenningen sänks och för när man till slut inte får någon sjukpenning alls. I detta system har regeringen sedan försökt lappa och laga för att möta kritiken, med resultatet att vi nu fortfarande har ett omänskligt system men med en lång rad svåröverblickbara undantagsregler. Regeringen har även skapat regler som gör det orimligt svårt att få sjukersättning, det som tidigare hette förtidspension. Resultatet av den förda sjukförsäkringspolitiken är att sjukdom och fattigdom har kopplats samman på ett sätt många av oss trodde att vi hade lämnat långt bakom oss. Av alla personer som tvingades söka försörjningsstöd (socialbidrag) 2010 var det enligt en av fyra som gjorde det på grund av problem relaterade till sjukförsäkringen, det vill säga att man fick för låg ersättning eller ingen ersättning alls. I gruppen var det nästan var tredje som gjorde det av dessa anledningar. Det tidigare systemet för att hantera vår sjukfrånvaro uppvisade med tiden allvarliga brister. 90-talskrisens nedskärningar ökade pressen i arbetslivet som företagshälsovård och rehabilitering kraftigt försvagades. När rehabiliteringsinsatserna försvagades och stödet att återgå i arbete försämrades blev sjukskrivningarna längre med höga sjuktal som följd. I debatten om de allt längre sjukskrivningarna misstänkliggjordes de sjuka. Begrepp som överutnyttjande och fusk blev allt vanligare och när de upprepats tillräckligt togs det som en sanning att detta var de stora problemen. Allt större resurser sattes in i jakten på det förmodade fusket men med mycket klena resultat. Det påstått utbredda fusket och överutnyttjandet tog sedan den borgerliga regeringen till intäkt för att införa dagens omänskliga sjukförsäkringssystem. Det är en politik och ett system där alla sjuka misstänkliggörs och där vi har delats upp i friska och sjuka. Det är en uppdelning som om vi vore två helt åtskilda grupper av människor, snarare än att friskhet och sjukdom är olika situationer som vi alla kan befinna oss i i livet. 3.1Starka trygghetssystem måste vara generella Var och en av oss ska känna en trygghet i att vi klarar oss ekonomiskt om vi blir sjuka. När vi får barn ska det vara något att fira och inte en källa till oro för hur ekonomin ska gå ihop. En sådan trygghet för alla skapar vi genom den generella välfärden. Det ger en solidarisk omfördelning av resurser mellan kvinnor och män, mellan lågavlönade och högavlönade och mellan olika perioder i våra liv. Den generella välfärden hotas emellertid av högerns politik där misstron mot människors vilja att arbeta genomsyrar varje nytt förslag. Regeringens attacker mot sjukförsäkringen har lett till att sjuka utförsäkras och så gott som får vi rapporter om det mänskliga lidande detta innebär. Solidariska trygghetssystem har ett starkt stöd i vårt land, men när människor märker att de kan lita på systemet skaffar de som har råd i stället privata försäkringar. Dessa grupper förlorar då också intresset för att upprätthålla nivån på de offentliga trygghetssystemen som alla andra är beroende av. Det leder till sämre kvalitet och sänkta lägstanivåer. Grundtrygghetssystem som enbart riktar sig till dem med allra störst behov kan därför aldrig hålla samma höga nivå som generell välfärd riktad till alla kan göra. Generell välfärd gör ett samhälle framgångsrikt. En god folkhälsa betyder att många arbetar, och ekonomisk trygghet vid sjukdom och arbetslöshet gör det möjligt för människor att få en ny chans i livet. Att regeringen straffar sjuka med sämre ekonomi är därför inte bara omänskligt utan på lång sikt även förkastligt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Det är ett faktum att låga inkomster ger sämre hälsa. 3.2De har drabbats av den försämrade sjukförsäkringen Vi har genom högerregeringen fått ett där sjukdom för många har kommit att innebära fattigdom och där kvinnor och arbetarklass drabbas särskilt hårt. Redan innan försämringarna i sjukförsäkringen gjordes hade den gått med överskott . Det är ett överskott som borde gå till förbättringar av försäkringen men som inte har gjort det. Överskottet räckte emellertid inte för regeringen som valde att försvaga sjukförsäkringen för att kunna ta än mer resurser till finansiering av skattesänkningar. Ändringarna har inneburit att har tagits från sjuka det är ungefär lika mycket som har gått till skattesänkningar för de rikaste . I den senare gruppen är sju av tio män, medan sju av tio av de sjukskrivna är kvinnor. Det är en del av regeringens antifeministiska politik. En av de vanligaste orsakerna till längre sjukskrivningar är de förslitningsskador som framför allt drabbar personer med arbetarklassyrken. Det handlar om utslitna ryggar, värk i axlar och leder och andra förslitningsskador som kommer av hårt arbete, ofta med dålig arbetsmiljö. Den försämrade sjukförsäkringen slår därför särskilt hårt mot dessa grupper som sällan har samma möjlighet att skaffa privat sjukförsäkring när den allmänna inte räcker till. Den förda sjukförsäkringspolitikens klass- och könsdimension är mycket tydlig. 3.3Den senaste tidens utveckling Efter den massiva kritiken mot regeringens sjukförsäkringspolitik har regeringen sett sig tvungen att agera. Fuskretoriken har tonats ned och de talar nu om att man måste rätta till vad de menar är oförutsedda brister i systemet. I en promemoria från föreslogs ett antal ändringar som dock var långt ifrån tillräckliga. tillsammans med Socialdemokraterna och lyfte därför i socialförsäkringsutskott fram förslag till tre ändringar för att lösa de mest akuta bristerna och på så sätt göra det möjligt att ta fram en långsiktigt hållbar sjukförsäkring. Den viktigaste akuta ändringen var att avskaffa sjukpenningens bortre tidsgräns, men för detta fanns ingen riksdagsmajoritet. Det fanns det däremot för de två andra ändringarna. För det första att de som har utförsäkrats från tidsbegränsad sjukersättning och saknar sjukpenninggrundande inkomst eller har en mycket låg sådan de så kallade nollklassade ska få en ersättning som är lägst på samma nivå som de hade tidigare. För det andra uppdrog åt regeringen att ändra den prövning som sker vid 180 dagars sjukskrivning. I stället för att prövas mot den reguljära arbetsmarknaden ska detta från och med ske mot normalt förekommande arbeten. Detta för att åtgärda problemet att människors arbetsförmåga bedöms gentemot i princip fiktiva arbeten. Begreppet normalt förekommande arbeten skulle även öka rättssäkerheten eftersom det har använts tidigare och det därför finns en praxis etablerad. När regeringen nu i sin budgetproposition har presenterat förslag till ändringar anpassar de sig till den extrainkallade genom att de nollklassade ska få en ersättning som inte är lägre än tidigare, vilket skiljer förslagen från departementspromemorians ursprungsförslag. Detta görs genom införandet av de nya stödformerna sjukpenning i särskilda fall och boendetillägg. På den andra punkten väljer regeringen emellertid att gå emot tillkännagivande. I stället för att ändra prövningen till normalt förekommande arbeten ger man i uppdrag att utreda saken och om det behövs återkomma med förslag om att ändra till detta begrepp eller till något annat. Det är en anmärkningsvärd brist på respekt för de folkvaldas beslut. Regeringen föreslår även att en ny skälighetsprövning införs för den som har haft sjukpenning på fortsättningsnivå , vilket normalt är sjukpenningens bortre tidsgräns där man förs över till arbetslivsintroduktionen. Med den nya prövningen ska man kunna få sjukpenning även efter detta om det anses oskäligt att inte få det. Detta är dock helt otillräckligt den bortre tidsgränsen måste avskaffas och utförsäkringarna stoppas. Tack vare protester i hela landet från påskuppropet, från kyrkor, fackliga organisationer och enskilda har regeringen tvingats backa på en rad punkter. Det räcker dock inte att som regeringen införa fler och fler svårtolkade undantag för att försöka lappa och laga i ett system som har grundläggande brister. Behoven av ändringar, både akuta sådana och långsiktiga lösningar, är fortsatt mycket stora. När kritik mot sjukförsäkringen lyfts fram hänvisar regeringen inte sällan till den parlamentariska . Den har dock inte i uppdrag att hantera de allvarliga problemen med utförsäkringar, stelbenta tidsgränser eller sjukersättningens orimligt långtgående krav på sänkt arbetsförmåga. Dessa frågor skulle emellertid kunna lyftas in där, som de mest akuta problemen främst utförsäkringarna kräver omedelbara förändringar. Den havererade sjukförsäkringen måste ändras på en rad punkter så att den ger den trygghet den är avsedd att ge. Idén om att sjuka genom allt sämre ekonomi ska piskas till arbete är oacceptabel och måste ersättas med principer om ersättning för förlorad arbetsinkomst och aktivt stöd åt den som har möjlighet att komma tillbaka. Att som ha ett fast tidsschema för hur länge en människa får vara sjuk är orimligt. anser att ingen ska förlora sin sjukpenning enbart därför att en administrativ tidsgräns passerats. Det avgörande ska i stället självklart vara om man är för sjuk för att arbeta eller ej. måste man dock sjukpenning ansöka om att få förlängd sjukpenning och stöter man på den bortre gränsen, den så kallade stupstocken. Efter det kan man endast i undantagsfall få sjukpenning, medan huvudregeln är att man blir av med sin ersättning från sjukförsäkringen oavsett om man har någon arbetsförmåga. I stället förs man över till arbetslivsintroduktion hos Arbetsförmedlingen. Den enskilde drabbas redan innan tidsgränsen har passerats av den osäkerhet som detta skapar. Överförd till Arbetsförmedlingen drabbas därefter ungefär varannan av sänkt ersättning, i många fall en kraftigt sänkt ersättning. Räknas även de kollektivavtalade försäkringarna in är det mer än hälften av dem som flyttas över till Arbetsförmedlingen som får sänkt ersättning. Förutom att enskilda personer drabbas är detta också ett ineffektivt sätt att förbättra människors arbetsförmåga. I en situation där man borde få lägga den kraft och energi man har på att bli frisk och rehabiliteras, tvingas människor oroa sig för sin ekonomi. Inte minst för dem som lider av psykisk ohälsa kan en sådan press förvärra hälsoläget. Själva deltagandet i arbetslivsintroduktionen när man är för sjuk för att det ska vara meningsfullt kan även det skapa onödigt lidande och försämrad hälsa. Den som har utförsäkrats från sjukpenningen kan börja om med en ny period sjukpenning om den efter en karenstid hos Arbetsförmedlingen fortfarande saknar arbetsförmåga. Av dem som utförsäkrades /10 är det ungefär hälften som på detta sätt har kommit tillbaka till sjukförsäkringen efter månader som ofta inneburit stor osäkerhet för både ekonomi och livssituation. Det är inte någon hälsofrämjande ordning. anser att utförsäkringarna måste stoppas. Sjukpenningens bortre tidsgräns bör därför avskaffas så att rätten att uppbära sjukpenning fortsätter gälla så länge den försäkrade inte har återfått arbetsförmågan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I stället för ett system uppbyggt kring tidsgränser för utsortering från sjukförsäkringen anser vi att Arbetsförmedlingens arbetslivsintroduktion ska vara en rättighet. När alla möjligheter att återgå till den ursprungliga arbetsplatsen är uttömda, bör den försäkrade ha rätt att delta i arbetslivsintroduktion. Detta ska kunna ske med bibehållen sjukpenning så länge hon eller han inte har återfått arbetsförmågan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.2Stöd tillbaka till arbete I stället för dagens fasta tidsgränser, till men för den som är långvarigt sjuk, föreslår vi rättigheter för den sjuke att få stöd tillbaka till arbete. Alltför många personer utan arbetsförmåga får inte det stöd och den hjälp de behöver. Sjukförsäkringen och dess villkor ska stimulera aktivitet för att ge sjukskrivna förbättrad hälsa och arbetsförmåga. Även när vägen tillbaka till arbete inte är spikrak ska man kunna känna en ekonomisk trygghet. Sjukförsäkringen bör därför vara rymlig så att medicinska insatser, rehabilitering och arbetsprövning kan pågå på ett individuellt anpassat sätt utan att ersättningen påverkas. Insatserna ska planeras . Okomplicerade sjukdomstillstånd kan även de behöva olika för läkning och återhämtning, i andra fall krävs särskilt stöd eller rehabiliteringsåtgärder. Det är behov som är viktiga att uppmärksamma . En individuell bedömning av den sjukskrivnes arbetsförmåga bör därför göras av senast efter första sjukskrivningsdag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi vill även att i samarbete med den enskilde, arbetsgivare, behandlande läkare, och då det är aktuellt även annan kontakt, utformar en individuell rehabiliteringsplan. Planen ska innehålla en beskrivning av de insatser som behövs för att den enskilde ska kunna återgå i arbete, beslut om resurser, vem som ansvarar för att insatserna utförs samt inom vilken tidsram dessa ska vara påbörjade. Det ska finnas en lagstadgad skyldighet för arbetsgivare att vara med i utformningen av den individuella planen. Rehabiliteringsplanen ska löpande följas upp och stämmas av som finns angivna i planen. Varje individ ska under sin sjukskrivningsperiod ha rätt till en individuell rehabiliteringsplan i enlighet med det ovan angivna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att uppmanade regeringen att ändra prövning vid , från en prövning mot reguljära arbetsmarknaden till normalt förekommande arbeten, var för att snabbt lösa ett akut problem. En 180-dagarsprövning mot normalt förekommande arbeten innebär inte att frågan en gång för alla är löst, utan en mer långsiktig lösning som fokuserar på att aktiva stödinsatser behöver tas fram. Vi anser att det vid ska göras en fördjupad bedömning av den sjukskrivnes möjligheter att komma tillbaka till arbetet, till ett nytt arbete eller behovet av fortsatt sjukpenning och rehabilitering. Här bör även arbetsgivarens ansvar stärkas, se nedan. Den parlamentariska bör ta upp även denna tidsgräns och återkomma med förslag som aktivt stödjer människor tillbaka i arbete men med insikten om att människor har olika förutsättningar och vägar tillbaka från sjukdom. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringens så kallade rehabiliteringsgaranti har enligt en utvärdering från inte gett den avsedda effekten. Sjukskrivna som deltagit i rehabilitering inom ramarna för garantin har inte återvänt till arbete i högre grad än andra. En av de brister som uppmärksammats är att det endast finns bristfälliga vetenskapliga underlag för det val av behandlingsmodell för lättare psykisk ohälsa som man gjorde vid utformningen av garantin, detta enligt som tillsatts för att granska garantin. Enligt rådet kan man bygga upp den kunskap som saknas om bland annat detta genom att koppla ett rehabiliteringsregister till rehabiliteringsgarantin så att resultaten rapporteras in. Ett sådant register kopplat till den rehabilitering som sker bör inrättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Individens ställning i rehabiliteringsprocessen måste stärkas. En möjlighet är att införa en rehabiliteringsombudsman med uppgift att bevaka individens rättigheter och behov. Som komplement till möjligheten att överklaga felaktiga beslut till förvaltningsdomstolarna kan en sådan ombudsman trycka på myndigheterna när den enskilde inte har fått den hjälp och det stöd som behövs. Införandet av en rehabiliteringsombudsman bör därför utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.3Arbetsgivarna ska ta sitt ansvar Ansvaret i sjukförsäkringen måste fördelas såväl på samhälle och arbetsgivare som på den enskilde. ligger kraven nästan uteslutande på den sjuka personen själv, medan arbetsgivare kan vänta ut de olika tidsgränserna för att på så sätt sortera ut de anställda som inte kan arbeta med maximalt tempo eller av andra skäl är mindre önskvärda. Behovet av en balans i ansvarsfördelningen är uppenbart. Så prövas till exempel den anställde efter dag 180 i sjukskrivningsprocessen mot hela den reguljära arbetsmarknaden. Visserligen har arbetsgivaren skyldighet att göra allt som anses rimligt vad gäller rehabilitering och anpassning av arbetsplats och arbetsuppgifter, men i de fall arbetsgivaren av någon anledning inte vill ha kvar den anställde är incitamenten för att efterleva dessa krav små. Några konsekvenser behöver arbetsgivaren i allmänhet inte vara rädd för. , och drev tillsammans de förslag som ledde fram till den extrainkallade tillkännagivande om att ändra själva prövningen vid så att den sker mot verkliga jobb i stället för en fiktiv arbetsmarknad. En sådan ändring lindrar problemet vid något eftersom färre skulle tvingas byta arbete, men det är långt ifrån tillräckligt. Lagstiftningens uttalade skyldigheter för arbetsgivaren att anpassa arbetsplats och arbetsuppgifter behöver kopplas till kännbara ekonomiska sanktionsavgifter. Regeringen bör därför återkomma med förslag om ekonomiska sanktionsavgifter för de arbetsgivare som inte fullgör sina skyldigheter att underlätta för den anställde att återgå till arbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sådana lagstiftade sanktionsavgifter kan med fördel kombineras med reglering i kollektivavtal. Det skulle öka möjligheterna för facken att driva fall där arbetsgivare inte fullföljt sina skyldigheter, som avtalen möjliggör en bättre anpassning av reglerna. Genom ett omställningsavtal för sjukskrivna kan en struktur skapas så att alla parter tar sitt ansvar. Det skulle innebära att fack och arbetsgivare sluter avtal om resurser för omställning för de personer som blir arbetslösa i och med att de saknar arbetsförmåga för sin tidigare anställning men som bedöms kunna söka andra arbeten. Det skulle ge arbetsgivare ett intresse av att inte hamna i sådana situationer, vilket skulle öka deras drivkrafter att underlätta för en sjukskriven att komma tillbaka. skulle de personer som trots sådana ansträngningar inte har möjlighet att gå tillbaka till sin gamla arbetsgivare få bättre möjligheter att ta sig vidare till nytt arbete i och med mer resurser till omställning. För att få till stånd ett omställningsavtal krävs dock att staten driver på för en överenskommelse. Att skylla på att huvudavtalsförhandlingarna inte kunde lösa frågan duger inte. Tvärtom lägger det än större ansvar på staten att inta en aktiv roll. Regeringen bör därför ta initiativ till ett trepartssamtal med arbetsmarknadens parter för att få till stånd ett omställningsavtal vid sjukdom. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Centralt för minskad ohälsa är det förebyggande arbetet. Ett mänskligare arbetsliv med bättre arbetsmiljö och starka fack är nödvändigt för att minimera risk för skador och sjukdom. För att arbetsgivare ska uppfylla de regler och skyldigheter som finns krävs mer tillsyn och mer resurser till . Våra förslag på arbetsmarknadsområdet, som vi redogör för i andra motioner, är därför viktiga även ur ett sjukfrånvaroperspektiv. 4.4Underlätta att få ett jobb efter sjukdom Att en person har återfått sin arbetsförmåga och är redo att börja arbeta igen innebär inte att alla problem är lösta. Arbetsgivare drar sig för att anställa den som har en historia av lång sjuskrivning och man hamnar lätt sist i kön till varje ledigt jobb. föreslår att småföretag ska slippa betala de med sjuklön som arbetsgivare betalar i början av en sjukperiod. Därigenom underlättar vi för personer med sjukdomshistoria att få anställning, eftersom det skulle minska de risker för arbetsgivaren som eventuella framtida sjukskrivningar är förenade med.