mot · GZ02Fi243 · 2011-10-04 00:00:00 — Investeringar för fler jobb och bättre välfärd har bland de starkaste statsfinanserna i världen. Ändå har massarbetslösheten blivit vardag i som ojämlikheten breder ut sig alltmer. Det är tid för investeringar i fler jobb och bättre välfärd och då behövs en ny politisk färdriktning. Det behövs breda samhällsnyttiga investeringar för att bygga samhället starkt och jämlikt samt för att öka jämställdheten. Rättvisa är produktivt, och ekonomisk jämlikhet är en framgångsfaktor för ett lands hela utveckling. Med budgetalternativ skapar vi 125 000 nya jobb och utbildningsplatser , vilket skapar möjligheter till egenförsörjning, delaktighet och framtidstro. Det är att ta ansvar. Vi vill investera i bättre kvalitet i skolan, förskolan, äldreomsorgen och sjukvården. Vi vill värdesäkra statsbidragen till kommunerna både för att garantera välfärdens kvalitet och för att skapa fler arbetstillfällen. På så sätt förbättras också kvinnors levnadsvillkor. Regeringens politik har uppmuntrat riskkapitalbolag att köpa upp tidigare gemensamma välfärdsverksamheter och dessa de gör stora vinster på svensk hälso- och sjukvård. anser att svenska folkets skattepengar ska användas till bättre skolor, sjukhus och bibliotek, inte till vinster för riskkapitalbolagens ägare. Vi menar att det ska vara förbjudet att driva välfärdsverksamheter i bolagsform med vinst som drivkraft. Vi vill återförsäkra alla de som utförsäkrats av regeringens försämringar i sjukförsäkringen och föreslår också ett höjt tak. Vi föreslår en individualiserad föräldraförsäkring för ett jämställt föräldraansvar och för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. Vi återupprättar arbetslöshetsförsäkringen genom bl.a. sänkt avgift, höjt tak och en förstärkt grundförsäkring. Förslag som gör bättre: Vi genomför en rejäl satsning på mer personal och utbildning inom äldreomsorgen. Äldreomsorgen behöver byggas ut och förbättras. Vår satsning ger 2 500 fler anställda . I stället för mer pengar i krogägarnas plånböcker satsar vi på en generationsväxling på arbetsmarknaden. Genom satsningar på lärlingsanställningar i bristyrken, traineeprogram i offentlig sektor och omsorgsjobb skapas 25 000 jobb. tas äldre anställdas kompetens till vara. ska vara en ledande industrination. vill införa en riskkapitalfond för hållbar industriell utveckling och avsätter särskilda medel för att stödja innovationer och utveckling inom mindre företag. Vi föreslår ett skatteavdrag för forskning och utveckling. Vi avsätter också särskilda medel för att stödja branschprogram inom exempelvis vindkrafts- och besöksnäringen. Byggandet av hyresrätter behöver öka till 20 000 . Därför inför vi ett investeringsstöd. Vi genomför en omfattande upprustningssatsning på miljonprogrammen och på välfärdslokaler som skolor, förskolor och äldreboenden. Tillgängligheten förbättras genom ett särskilt investeringsstöd. Genom våra satsningar på kraftigt ökad kapacitet på järnvägen kan förseningar på allvar minskas för både människor och gods. Vi presenterar också en rad förslag för att öka resandet med kollektivtrafik. Genom dessa satsningar skapar vi många nya jobb. Vi vill genomföra en miljardsatsning på gröna jobb för miljön och klimatet. Vi investerar i ett nytt klimatprogram med stöd till kommuner, landsting och företag för att bygga ut vind- och solkraft. Vi föreslår ett avdrag för energieffektivisering av småhus och ett stöd för konvertering till solenergi och direktverkande el. Vi vill höja kvaliteten i skolan, förskolan, äldreomsorgen och sjukvården genom att anställa mer personal och öka anslagen. Genom att värdesäkra statsbidragen till kommunerna skapas ett ekonomiskt utrymme för fler arbetstillfällen och bättre kvalitet. Vi presenterar en miljardsatsning på förebyggande arbetet för ökad hälsa, vi inför en vårdplatsgaranti och en satsning på betald specialistutbildning för sjuksköterskor. Vi föreslår en skolmiljard som riktas särskilt till skolor där behoven är som störst. Vi gör en stor satsning för att alla ska ha rätt till gymnasieutbildning innan de fyller och vi gör en stor satsning på att minska barngruppernas storlek i fritids och genom fler anställda. Vi höjer studiemedlen. Vi vill skapa ett arbetsliv där fler får plats. Vi vill avveckla tvångsarbetet i regeringens fas 3. I stället vill vi genomföra en bred satsning på övergångsjobb, utbildningsplatser och arbetsmarknadspolitiska åtgärder som leder till jobb och som rustar människor med kunskap. Vi vill också avskaffa RUT-avdraget och i stället förbättra vardagen för alla dem som arbetar kvällar, nätter och genom att lägga pengarna på 15 000 platser inom barnomsorg på obekväm arbetstid. I motsättning till dessa reformer står regeringens ensidiga skattesänkarpolitik. Med regeringens politik har den privata konsumtionen tillåtits att öka på bekostnad av investeringar i skola, sjukvård och äldreomsorg. I och med detta minskar möjligheterna att satsa på en bättre och utbyggd välfärd och en rättvis fördelning av ekonomiska resurser. Vi ser hur ojämlikheten breder ut sig, hur inkomstskillnaderna ökar och hur samhället dras isär. Målsättningen med skattepolitik är att få fler människor i arbete, trygga välfärden, öka jämlikheten och jämställdheten och skapa förutsättningar för en hållbar utveckling. Då behövs större skatteintäkter än . Men vi vet att viljan att betala skatt är god om det finns en tydlig koppling till satsningar på exempelvis sjukvård, skola och äldreomsorg. Det är dags nu att öka jämlikheten och bygga ut välfärden. tar därför steg mot ett skattesystem byggt på principen skatt efter bärkraft. Alla som har en arbetsinkomst kommer att betala lika mycket skatt som , de som tjänar något däröver får betala lite mer i skatt medan de som tjänar 50 000 eller mer får avstå de inkomstskattesänkningar de fått av regeringen. 5Det ekonomiska läget och regeringens ekonomiska politik6 5.2.1Regeringens passivitet är inte att ta ansvar9 5.2.3Långtidsarbetslösheten biter sig fast13 5.2.5Ökade inkomstklyftor mellan kvinnor och män16 5.2.6Regeringens politik ökar segregation och utestängning17 5.2.7Besparingar och privatiseringar i välfärden18 6Vänsterpartiets förslag för investeringar i fler jobb och stärkt välfärd19 6.1Riktlinjer för den ekonomiska politiken19 6.1.2Bättre kvalitet i välfärden22 6.1.6Satsningar för en likvärdig utbildning27 6.2Investeringar i jobb och grön omställning29 6.2.2Investeringar i grön infrastruktur och grön teknik30 6.2.4Ställ om samhället för ökad miljörättvisa34 6.3Investeringar i ett hållbart arbetsliv med plats för fler36 6.3.1Investera i utbildning för jobb36 6.3.2En effektiv arbetsförmedling och en aktiv arbetsmarknadspolitik37 6.3.4Allmän och solidariskt finansierad arbetslöshetsförsäkring40 6.3.5Ett jämställt arbetsliv fritt från diskriminering42 6.4.6Punktskatter på alkohol och tobak48 6.4.7Skatter som styrmedel i miljöpolitiken gröna skatter48 7Finansiellt sparande och jobbeffekter49 8Vänsterpartiets förslag till inkomstförändringar50 9Utgiftsramar och fördelning av utgifter i statsbudgeten51 10Bilaga 1 Statsbudgetens inkomster62 beslutar att godkänna inriktningen på den ekonomiska politiken och budgetpolitiken (avsnitt 59 i motionen). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om inriktningen av skattepolitiken (avsnitt 5.4 i motionen). godkänner statsbudgetens inkomster i enlighet med bilaga 1 i motionen. beslutar om fördelning av utgifter på utgiftsområden i enlighet med tabell 7 i avsnitt 8 i motionen. beslutar om den preliminära fördelningen av utgifter på utgiftsområden i enlighet med tabell 7 i avsnitt 8 i motionen. beslutar att avslå regeringens förslag att fastställa utgiftstaket för staten inklusive ålderspensionssystemet vid sidan av statens budget till (avsnitt 4.5.1 i propositionen). beslutar att avslå regeringens förslag att fastställa utgiftstaket för staten inklusive ålderspensionssystemet vid sidan av statens budget till 1 123 miljarder (avsnitt 4.5.2 i propositionen). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förbud mot att driva välfärdsverksamhet i bolagsform med vinst som drivkraft. 4Det ekonomiska läget och regeringens ekonomiska politik Sommarens och höstens finansiella turbulens innebär att finans- och eurokrisen har gått in i en ny fas. Den finansiella turbulensen utlöstes i av reviderade tillväxtsiffror för den amerikanska ekonomin. därefter kom ytterligare en rad negativa siffror bl.a. i en global undersökning av inköpschefers planer som indikerade en betydande avmattning av den ekonomiska återhämtningen. löpte också förhandlingarna om att höja skuldtak och de budgetbesparingar som den amerikanska kongressen hade kopplat till frågan om skuldtaket. Till slut lyckades kongressen enas om höjt skuldtak, men den process som föregick beslutet visade på ett dysfunktionellt politiskt system och ingav knappast förtroende hos marknadens aktörer. Därpå följde ratinginstitutet 's tveksamma nedgradering av kreditvärdighet. Sammantaget resulterade dessa händelser i kraftiga börsfall världen över. De negativa tillväxtprognoserna medförde också att räntan på flera sydeuropeiska länders statspapper steg till ohållbara nivåer. Turbulens visar på det kapitalistiska systemets brister och har inneburit att såväl som på allvar har dragits med i den europeiska skuldkrisen. Den ekonomiska krisen i valutaunionen är en skuldkris i så motto att räntorna på flera länders statsobligationer har skjutit i höjden och att vissa länder, framför allt , har betydande statsfinansiella problem. Men i sammanhanget är det viktigt att slå fast att de svaga statsfinanserna i huvudsak är ett resultat av krisen, inte dess bakomliggande orsak. De statsfinansiella problem som flera av valutaområdets länder drabbats av är framför allt en konsekvens av den globala finanskrisen 20072009, obalanser i det privata sparandet inom valutaunionen, den gemensamma penning- och valutapolitiken samt inhemska fastighets- och bankkriser. Utan möjligheten till självständig valutapolitik har flera sydeuropeiska länder fått se sin konkurrenskraft urholkad till följd av skillnader i produktivitetstillväxt bland valutaunionens länder. Detta har bidragit till stora underskott i bytesbalanserna och i de offentliga finanserna. Euron har förstärkt och cementerat krisen. EU:s svar har varit ensidig nyliberal politik: tillfälliga lån med hög ränta, krav på utförsäljningar av statlig egendom, privatiseringar, nedskärningar och en centralisering av makten. Detta förstärks också genom de s.k. 6-packen sex lagförslag om ekonomisk styrning och social samordning som tillkommit för att EU ska kunna styra medlemsländernas ekonomiska politik i eurokrisens skugga. De åtgärder och förslag som vidtagits och presenterats nytt stödpaket till , nya verktyg för EFSF (European Financial Stability Facility), och förslag om ytterligare stärkt samordning, Europeiska () köp av italienska och spanska statspapper har dock inte lyckats vända den negativa spiralen. har flera ledande europeiska politiker föreslagit att eurozonen borde införa gemensamma statsobligationer (s.k. eurobonds). Den tyska regeringens starka motstånd ser dock ut att sätta stopp för dessa förslag.1 Den pågående eurokrisen och de förslag som diskuteras tycks bekräfta vad många kritiker till valutaunionen har framfört, nämligen att det inte går att ha en gemensam penning- och valutapolitik utan gemensam finanspolitik, vilket var en av anledningarna till att var och är motståndare till valutaunionen. röstade nej i folkomröstningen om EMU för att värna demokrati och ansvarstagande. Det vi nu ser ske i samband med finanskrisen visar på att våra farhågor har besannats. Som nämnts ovan har tillväxtutsikterna i kraftigt reviderats ned . De tecken som tydde på en vändning på den amerikanska arbetsmarknaden har helt kommit på skam. Börsfallet och den svaga bostads- och arbetsmarknaden håller tillbaka den privata konsumtionen. Detta sker som den offentliga konsumtionen sjunker bl.a. som ett resultat av att det stimulanspaket som sjösattes efter finanskrisen nu fasas ut. Standard & Poors nedgradering av kreditvärdighet har därtill sänkt de amerikanska hushållens och företagens tillförsikt beträffande den ekonomiska utvecklingen. Däremot tycks inte nedgraderingen ha påverkat marknadens förtroende för möjligheter att finansiera sin statsskuld. Räntorna på tioåriga amerikanska statsobligationer har i stället fortsatt att sjunka och befinner sig i skrivande stund t.o.m. under 2-procentsnivån. Men de extremt låga räntorna på amerikanska statspapper är inte enbart ett uttryck för en amerikansk styrkeposition, de signalerar investerares pessimistiska syn och en extrem riskaversion. Den nuvarande situationen med skuldtyngda stater, hög arbetslöshet och svag efterfrågan samt en alltjämt sårbar banksektor riskerar att skapa en negativ självförstärkande spiral. och borde utnyttja det finanspolitiska utrymme som de låga räntorna på deras statsobligationer innebär till finanspolitiska stimulanser på kort sikt, parallellt med åtaganden om betydande budgetkonsolidering på lång sikt, vilket i fall måste innefatta relativt stora skattehöjningar. Det största problemet i världsekonomin är inte höga statsskulder utan svag efterfrågan, hög arbetslöshet och globala sparandeobalanser. Enligt samma synsätt borde därför också de länder i som har starka offentliga finanser och stora överskott i bytesbalanserna motverka den svaga efterfrågan med expansiv finanspolitik. De länder i som är låsta av valutaunionens gemensamma penning- och valutapolitik och som har statsfinansiella problem med höga statsskulder och/eller stora underskott som räntorna på deras statsobligationer är höga har förmodligen inget annat val än att även på kort sikt genomföra budgetkonsolideringar. Sammantaget innebär de ekonomiska problemen och den politiska handlingsförlamningen att samt flera länder inom euroområdet på allvar löper risk att hamna i en japansk situation med låg tillväxt och kvardröjande statsfinansiella problem. En av få ljuspunkter i det globala konjunkturläget är att den ekonomiska tillväxten i tillväxtländer som , och fortsatt är tämligen stark. Dock börjar resursutnyttjandet i dessa länder bli något ansträngt, vilket bl.a. avspeglas i stigande inflation, vilket tyder på att det kommer att ske en viss avmattning i den ekonomiska aktiviteten i dessa länder . Den svenska ekonomin utvecklades starkt och under de två första kvartalen innevarande år. Återhämtningen beräknas dock avta till följd av den osäkerhet som sommarens och höstens finansiella turbulens inneburit. Det försämrade globala konjunkturläget slår mot världshandeln, vilket drabbar som ett litet exportberoende land. Avmattningen i den ekonomiska aktiviteten slår på bred front. Exporttillväxten avtar och den privata konsumtionen utvecklas tämligen svagt. Därtill bedöms den offentliga konsumtionen i princip stå still och endast växa 2013. Särskilt bekymmersam är utvecklingen av den kommunala konsumtionen som beräknas växa med och respektive 2013, vilket ligger långt under det historiska genomsnittet (19802005) på . Den svaga kommunala konsumtionstillväxten kommer att leda till betydande besparingar i kommunernas vilket kommer att förstärka konjunkturavmattningen. 4.2.1Regeringens passivitet är inte att ta ansvar Läget på arbetsmarknaden är mycket bekymmersamt. Arbetslösheten uppgår till 7,4 procent2 och regeringens bedömning i budgetpropositionen är att den kommer att öka till . Särskilt problematisk är den höga långtidsarbetslösheten som bitit sig fast på nivåer klart över 30 procent.3 Mot denna bakgrund får den närapå totala frånvaron av förslag för att stimulera ekonomin och sänka arbetslösheten anses som synnerligen anmärkningsvärt. Regeringen har tidigare gjort gällande att jobbskatteavdragen är de reformer som har störst sysselsättningseffekter. Att regeringen i det här läget avstår från att genomföra huvudnumret i sin jobbsatsning, det femte jobbskatteavdraget, måste tolkas som att regeringen inte längre tror på sin egen jobbpolitik. Förutsättningarna för regeringen att föra en mer expansiv finanspolitik är annars mycket goda. De offentliga finanserna är mycket starka och regeringen redovisar ett strukturellt sparande på av BNP respektive 2013, vilket utifrån överskottsmålet indikerar ett outnyttjat reformutrymme på 35 respektive (se vidare faktaruta i slutet av detta avsnitt). Regeringen borde använda betydande delar av detta reformutrymme för investeringar i infrastruktur, energieffektiviseringar, renoveringar av skolor och sjukhus, bostadsbyggande med mera. Dessa investeringar stärker långsiktiga tillväxtförmåga som de håller uppe efterfrågan på kort sikt. () har rekommenderat regeringen att lägga i ofinansierade reformer , vilket kan jämföras med regeringens satsningar på . är i sin augustiprognos mycket tydlig med att priset för denna passivitet är högre arbetslöshet och lägre tillväxt.4 Regeringen gör därmed om misstagen från finanskrisen, då den passiva finanspolitiken, som kritiserades av bl.a. , och en rad olika ekonomer, resulterade i att tusentals personer i onödan slogs ut i långtidsarbetslöshet.5 Av regeringens satsningar på går 5,4 miljarder, dvs. av vad de nya förslagen sammantaget kostar, till sänkt restaurangmoms. Stödet för att denna förhållandevis dyra åtgärd leder till nya jobb är mycket svagt. I har man sänkt momsen på såväl restaurang- som frisörverksamhet och befintliga utvärderingar av dessa reformer tyder på att sysselsättningseffekterna är mycket små, om ens några.6 I stället för sänkt krogmoms presenterar i denna motion ett treårigt generationsväxlingsprogram, vilket vi utvecklar under avsnitt 5.3.2.2. Faktaruta: Regeringen och reformutrymmet Den budgetpolitiska restriktion som bestämmer reformutrymmet är överskottsmålet. Överskottsmålet innebär att den offentliga sektorns finansiella sparande ska uppgå till av BNP över en konjunkturcykel. För att finanspolitiken ska anses ligga i linje med överskottsmålet ska det strukturella sparandet i normalfallet ligga av BNP. Det strukturella sparandet fås genom att det finansiella sparandet rensas från konjunktureffekter och engångshändelser. För att justera det finansiella sparandet för konjunkturläget använder regeringen ett mått över resursutnyttjandet i ekonomin, det s.k. BNP-gapet. Ett negativt BNP-gap indikerar lediga resurser (lågkonjunktur) och ett positivt BNP-gap indikerar att resursutnyttjandet är ansträngt (högkonjunktur). har regeringen framfört hypotesen att BNP-gapet inte behöver vara noll i genomsnitt över en konjunkturcykel, utan att det finns en tendens till att de i genomsnitt är negativa, samt att tolkningen av det strukturella sparandet vid avstämning mot överskottsmålet bör inkludera detta. Konsekvensen av detta synsätt är att det strukturella sparandet i normalfallet bör överstiga av BNP för att finanspolitiken ska anses ligga i linje med överskottsmålet. Det finns flera anmärkningar mot detta resonemang. En invändning är att det genomsnittliga BNP-gapet inte är oberoende av den ekonomiska politiken. Om det finns en slagsida i stabiliseringspolitiken på så sätt att överhettning anses skadligare för ekonomin än perioder av lågt resursutnyttjande kommer detta att resultera i att BNP-gapet i genomsnitt blir negativt. Men detta är ju ett politikfel och ingen asymmetri avseende BNP-gapet över konjunkturcykeln. Men låt oss för sakens skull köpa regeringens resonemang att det finns en asymmetri beträffande BNP-gapet i just den här konjunkturcykeln och därmed ta fasta på analys att finanspolitiken därför () bör inriktas mot ett strukturellt sparande på av BNP. Även om man utgår från detta kriterium för avstämning mot överskottsmålet hamnar regeringen på ett outnyttjat reformutrymme på och . Den enda rimliga slutsats man kan dra av detta är att det är politiska överväganden som ligger till grund för regeringens bedömningar av reformutrymmet. Regeringen har innehaft regeringsmakten och dess prognoser i budgetpropositionen sträcker sig över hela den nuvarande mandatperioden. Det kan därför vara på sin plats att studera hur väl regeringen lyckats med sitt främsta löfte från valrörelsen , nämligen att utrota massarbetslösheten. I budgetpropositionen (prop. 2011/12:1) bedömer regeringen att arbetslösheten vid slutet av mandatperioden kommer att uppgå till . Det är exakt samma nivå på arbetslösheten som när regeringen tillträdde i oktober 2006.7 av borgerligt regeringsinnehav räknar alltså regeringen med att vi är tillbaka på ruta ett med en arbetslöshetsnivå som finansminister beskrev som massarbetslöshet. Ett annat tydligt tecken på regeringens misslyckade jobbpolitik är att man inte lyckats pressa ned den långsiktiga strukturella arbetslösheten, den s.k. jämviktsarbetslösheten (se diagram 2 nedan). Diagram 1 Öppen arbetslöshet Källa: VP11 och BP12. Diagram 2 Jämviktsarbetslöshet, Källa: KI (aug. Särskilt alarmerande är den kraftiga ökningen av gapet mellan mäns och kvinnors sysselsättning. Mellan har gapet ökat (se diagram 3). Den lägre sysselsättningsgraden är både orsak och konsekvens av faktorer som den könsuppdelade arbetsmarknaden, ojämn fördelning av ansvar för obetalt arbete samt nedskärningarna inom den offentliga sektorn. Sammantaget medför sysselsättningsgapet stora skillnader i makt, inflytande och inkomster mellan män och kvinnor. Regeringens misslyckade jobbpolitik avspeglas också i den mycket höga ungdomsarbetslösheten. Trots att sysselsättningen ökade starkt och första halvan av innevarande år ligger den svenska ungdomsarbetslösheten klart över genomsnittet inom EU, se diagram 4 nedan. Bakom siffrorna döljer sig en allt otryggare arbetsmarknad. Mer än varannan arbetstagare under har en tidsbegränsad anställning . Att varva kortare jobb och arbetslöshet och hanka sig fram på deltidsjobb på timmar är den otrygga tillvaro alltfler unga är hänvisade till. Dessutom lämnar så många som var tredje elev gymnasiet utan fullständiga betyg. Det är ett utbildningspolitiskt haveri som år för år kastar ut unga i vuxenlivet utan reella möjligheter att hävda sig i arbetslivet. Det är denna grupp som löper störst risk att fastna i långtidsarbetslöshet eller helt slås ut från arbetsmarknaden. Diagram 3 Sysselsättningsgap, män/kvinnor , månadsdata, trendvärden Källa: SCB (). 2011, säsongsrensade värden 4.2.3Långtidsarbetslösheten biter sig fast Det största problemet på arbetsmarknaden är långtidsarbetslösheten. Forskning visar entydigt på ett negativt samband mellan å ena sidan arbetslöshetsperiodens längd och sannolikheten att finna ett nytt arbete. De som går arbetslösa förlorar en del av sin yrkeskompetens, och motivationen att söka nya jobb kan minska i takt med arbetslöshetsperiodens längd. Till detta kan läggas att många arbetsgivare använder personers arbetslöshetshistorik som ett negativt urvalskriterium vid nyanställningar. har antalet långtidsarbetslösa ökat med över 65 procent.8 Andelen långtidsarbetslösa uppgår till hela 35,2 procent9 och visar inga tecken på att sjunka. Regeringens ansvar för denna utveckling är betydande. Trots stigande arbetslöshet har regeringen dragit ned på möjligheterna till omskolning och vidareutbildning. Antalet platser inom arbetsmarknadsutbildningen har minskats sedan regeringen tillträdde och antalet deltagare i den kommunala vuxenutbildningen har minskat . I stället för att rusta de arbetslösa för framtidens arbetsliv genom satsningar på kunskapshöjande och utvecklande insatser har regeringen satsat stort på mer eller mindre passiva massåtgärder. Detta sker inte minst inom ramen för de s.k. garantierna jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgaranti för ungdomar som regeringen infört inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Sedan garantierna infördes har antalet deltagare i dessa program i det närmaste exploderat. var cirka 90 000 personer inskrivna i jobb- och utvecklingsgarantin och närmare 29 000 ungdomar i jobbgarantin för ungdomar. För jobb- och utvecklingsgarantin innebär det en ökning med 1 .