mot · GZ02MJ204 · 2011-09-19 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att EU:s fiskepartnerskapsavtal med tredjeland ska omvandlas till utvecklingsprojekt för hållbart fiske. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inte godkänna avtal där det inte gjorts socioekonomiska utvärderingar. En stor del av EU-flottans fiskefångster kommer från fiske i andra länders vatten, det vill säga vatten utanför EU. Europeiska fiskeflottor kan med stöd av så kallade fiskepartnerskapsavtal fiska i andra länders fiskezoner. Avtalen innebär att avtalsländerna överför fiskemöjligheter till EU mot ekonomisk ersättning. är det drygt 700 europeiska fartyg som, med stöd i avtalen, bedriver fiske i andra länders fiskevatten. Den största delen av avtalen har slutits med utvecklingsländer. Kostnaderna för fiskepartnerskapsavtalen uppgår till och motsvarar ungefär en femtedel av hela EU:s fiskeribudget. Dessvärre har många av avtalsländerna fiskebestånd som redan är överfiskade och utrymmet för utländska fartyg är således minimalt. Avtalsländerna är beroende av det småskaliga kustfisket som skapar sysselsättning och livsuppehälle för många av världens fattiga. Denna försörjningsmöjlighet riskerar att slås ut då EU:s fiskeflotta fiskar på redan hårt ansatta bestånd. I till exempel tyder mycket på att det kustnära fisket helt slagits ut, till stor del som följd av EU:s fiske. Trots att EU:s ersättning från avtalen är en viktig del i avtalsländernas ekonomi skulle det ändå vara mer lönsamt för avtalsländerna att själva sälja och processa råvaran än att låta europeiska fiskare göra det. Med lokal förädling kommer uppbyggandet av förädlingsindustri och lokala arbetstillfällen. Partnerskapsländerna får endast en mindre del i ersättning för det egentliga värdet av den landade fisken. Enligt den socio- ekonomiska analysen om avtalet med , gjord på uppdrag av , kunde landet ta emot /år i ersättning, men fångstvärdet på fisken var , det vill säga drygt åtta gånger högre. Lite förenklat kan man alltså säga att för varje euro landet tog emot fick EU åtta tillbaka. anser därför att EU:s fiskeavtal med tredjeland ska omvandlas till utvecklingsprojekt inom hållbart fiske. EU bör hjälpa de länder där avtal finns och stärka deras fiskeförvaltning istället för att stjälpa den. Detta ska ske genom både ekonomiskt stöd, ny teknik och kunskapsöverföring. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. gav riktlinjer för hur fiskeavtalen skulle se ut. Det blev tydligare att fisket skulle vara långsiktigt hållbart och bedrivas på överskottet av avtalsländernas resurser. Socioekonomiska utvärderingar skulle göras både före och efter tecknande av avtal och protokoll. Det är därför mycket anmärkningsvärt att dessa utvärderingar är mycket svåra att ta del av för såväl allmänhet som beslutsfattare. Ofta har de varit hemligstämplade och inte ens behöriga politiker har kunnat ta del av utvärderingarna inför tecknande av nya avtal. Medlemsländernas regeringar har således fattat beslut om långtgående fiskeavtal utan att veta vilka sociala och ekonomiska konsekvenser de får för avtalsländerna. Så länge som fiskepartnersavtalen finns kvar måste ett minimikrav från den vara att en socioekonomisk analys alltid måste tas fram innan nytt mandat ges till om nya förhandlingar. Utvärderingen måste alltid göras tillgänglig för regering och riksdag. Om så inte är fallet ska regeringen motsätta sig tecknande av nytt avtal med hänvisning till detta. Vad som ovan anförs om socioekonomiska utvärderingar bör som sin mening ge regeringen till känna.