mot · GZ02MJ1 · 2011-09-13 00:00:00 — med anledning av skr. 2010/11:157 granskning av klimatinsatser utomlands statens inköp av utsläppskrediter tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med en analys av om den svenska klimatpolitiken uppfyller de åtaganden som gjort i avtalet i klimatkonventionen (UNFCCC) 2001 (den s.k. Marrakechöverenskommelsen). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör skärpa kontrollen av additionaliteten i de CDM-projekt som regeringen köper som enskilda projekt eller som delar i olika fonder. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utarbeta en plan med årsvisa utsläppsminskningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör utarbeta sektorsvisa klimatmål. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med en redovisning av vilka direktiv och vilken tydligare styrning som regeringen ämnar införa när det gäller inköpen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med ett klarläggande av vad utsläppsminskningar genererade av svenska inhemska klimatinvesteringar (Klimp, olika stöd för förnybar energi, kollektivtrafik och energieffektiviseringar etc.) kostar inberäknat att de kan tillgodoräknas för än utsläppskrediterna och att de genererat arbetstillfällen och momsintäkter i . Klimatpolitikens syfte är ytterst att uppnå det mål som finns fastlagt i de svenska miljömålen och i den internationella klimatkonventionen, nämligen att undvika farlig mänsklig påverkan på klimatet. Vi menar att allvarliga kritik av den svenska hanteringen av internationella utsläppskrediter och påpekandet om en allmän osäkerhet och tveksamhet kring krediterna sätter fingret på en viktig grundläggande motsättning mellan regeringens klimatpolitik och dess syfte. Temperaturförändringen beror på halten av växthusgaser i atmosfären, inte på vilken nivå utsläppen ligger på . Det innebär att de mål som , EU och andra länder satt för minskade utsläpp till t.ex. 2020 ska ses som riktmärken som i sig inte avgör om målet att undvika farliga mänsklig påverkan på klimatet nås. Måluppfyllelsen avgörs snarare av arean av utsläppsminskningskurvan än den punkt som kurvan slutar på när målåret infallit. Det är med andra ord den sammanlagda mängd växthusgaser som släpps ut som är intressant och inte vilken nivå utsläppen har . Därför är kritik av att regeringen saknar en plan för utsläppskrediternas bidrag till klimatpolitiken oerhört avgörande och väsentlig. Därutöver är det nödvändigt att också ha en långsiktig strategi för hur utsläppen kan fortsätta att minska även efter 2020. Vi delar regeringens syn på att industriländerna har ett ansvar även för utsläppsminskningarna i utvecklingsländer. Majoriteten av de utsläpp av växthusgaser som kommer från fossila bränslen har sitt ursprung i välfärdsutvecklingen i industriländerna. Priset för denna utveckling betalas av utvecklingsländerna i form av översvämningar, extrem torka och oväder. Vi står således bakom den stora satsning på inköp av krediter som nu inlett, men vi har en annan syn på dess syften och dess användning. , liksom andra rika länder, står för en oproportionerligt stor andel av världens utsläpp, och har så gjort även historiskt. Det innebär att , tillsammans med andra länder med stora utsläpp, har ett särskilt ansvar för att gå före i klimatomställningen. Därutöver finns ytterligare ett syfte för klimatpolitiken. I färdplanen för ett konkurrenskraftigt utsläppssnålt samhälle 20501 redogör för hur 2050 ska ställa om för att anpassa energianvändningen. I meddelandet beskrivs beräkningar som kommissionen låtit göra som visar att den europeiska konkurrenskraften tjänar på att en större del av utsläppsmålen nås med hjälp av inhemska utsläppsminskningar. Kommissionen menar att ett minskat importberoende av fossila bränslen, energieffektivare verksamheter och teknisk utveckling av förnybar teknik är ekonomiskt fördelaktigt för unionen. Detta ska åstadkommas genom ett starkare omställningstryck via politiska beslut och styrmedel. Vi menar att den val att låta en tredjedel av de svenska utsläppsminskningarna i den icke-handlande sektorn utgöras av utsläppskrediter allvarligt minskar omvandlingstrycket på svensk industri och i förlängningen dess konkurrenskraft på en internationell marknad. På detta sätt kan svenska jobb och svensk välfärd hotas. Vi menar inte att de svenska internationella insatserna ska minska utan att de svenska inhemska insatserna ska öka. Vi vill också ifrågasätta om den svenska omfattningen med en tredjedel av utsläppsminskningarna verkligen står i överensstämmelse med Marrakechöverenskommelsens2 skrivningar att en betydande del av minskningarna ska ske genom inhemska åtgärder. Regeringen själv skriver i sin skrivelse att de internationella insatserna utgör en betydelsefull del av regeringens klimatpolitik. Regeringen bör återkomma till med en analys av om den svenska klimatpolitiken uppfyller de åtagande som gjort i UNFCCC-överenskommelsen i (COP 7) 2001. Kritiken mot CDM-krediter och andra instrument har varit omfattande från forskare och från oberoende organisationer. Diskussionen har främst handlat om projekten varit additionella eller inte. Eftersom CDM är ett marknadsdrivet instrument så kommer projekt som både ger en ekonomisk och är ett billigt redskap för att nå utsläppsminskningar att snabbt öka i omfattning. har andelen projekt som handlar om att förstöra industrigaser ökat i omfattning och också fått kritik. Även många svenska företag i den handlande sektorn har använt dessa projekt för att tillgodogöra sig CER (Certified Emisson Reductions) i stället för utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem (ETS). Också den innehar industrigaskrediter i olika fonder men har meddelat att den inte kommer att tillgodoräkna sig utsläppsminskningarna från dessa krediter. EU har också beslutat att inte längre godkänna CER från sådana krediter i ETS. Kritiken rör t.ex. CDM-projekt som innebär förstörande av . Kritikerna menar att det finns metoder som minskar produktionen av gasen (som är en restprodukt vid annan tillverkning) men att det på grund av CDM-systemet varit mer lönsamt att använda metoder som ökar mängden HFC-22 eller t.o.m. att industrier i utvecklingsländer startats bara för att få tillgång till krediterna eftersom vinsten av dessa varit större än själva tillverkningen. Även vid nylonproduktion, som ger som restprodukt, har tillgången på krediter lett till att industrier flyttat produktionen från industriländer till utvecklingsländer för att få tillgång till krediter.3 I och med att regeringen ställt sig bakom förslaget att stoppa krediterna både i den nationella beräkningen och för företagen i den handlande sektorn, har regeringen ställt sig bakom kritiken. Trots det isfrågasätter regeringen i skrivelsen att ger plats i sin rapport för mer eller mindre välgrundad kritik av CDM-systemet. Det är uppenbart att regeringen inte läst de vetenskapliga referenser som ligger till grund för kritiken, vilka också hänvisar till i sin källförteckning. Vi menar att ett system där regeringen avser att tillgodoräkna sig en så stor andel av det svenska minskningsmålet genom utsläppskrediter innebär att den måste agera mer källkritiskt och öka omvärldsbevakningen kring de projekt och fonder som investerar i. Regeringen bör därför skärpa kontrollen av additionaliteten i projekten. Den viktigaste kritiken i är att klimatpolitiken saknar en utsläppsbana. I princip skulle regeringen utan att bryta mot beslut kunna låta marknaden själv minska utsläppen i den takt effekten av omvärldstrycket och redan ikraftvunna styrmedel ger vid hand och sedan, när 2020 närmar sig, köpa den mängd krediter som behövs för att uppnå 2020-målet. Regeringen slår i skrivelsen fast att den inte avser att tolka riksdagsbeslutet på detta sätt utan avser att återkomma till om det samlade behovet av klimatinvesteringar för att uppnå etappmålet 2020. Vi menar dock att detta är ett mycket oklart löfte från regeringen. Den plan som efterfrågar nämns inte i skrivelsen och inte heller det viktiga avgörandet av vilket startår för etappmålet 2020 som regeringen avser att använda. Vi menar att regeringen bör utarbeta en sådan plan med årsvisa utsläppsminskningar. Konsekvensen av detta är dock att regeringen bör visa vilken plan den har för de inhemska utsläppsminskningarna eftersom inköpen av utsläppskrediter ska vara ett komplement till dessa. Vi menar att för att göra detta möjligt bör regeringen också återkomma till med sektorsvisa mål för utsläppsminskningar. andra allvarliga kritik handlar om den styrning som regeringen utövar över inköpen av utsläppskrediter. Vi menar att regeringen generaliserar och sammanfattar krav i skrivelsen och inte uppfyller revisionens krav. Regeringen bör återkomma till med en redovisning av vilka direktiv och vilken tydligare styrning som regeringen ämnar införa över inköpen. Vi menar att regeringens löften om fördjupad dialog inte uppfyller de krav på ökad styrning som ställt. Regeringen stryker i skrivelsen under konstaterande att kostnaderna för de internationella utsläppskrediterna är lägre än för inhemska insatser. Vi menar att regeringen i skrivelsen här inte tydligt redovisat vad kommit fram till. Kostnaden för utsläppsminskningarna beror på det antal utsläppskrediter som investeringen ger (alltså de faktiska utsläppsminskningar som de projekt som regeringen investerar i ger). Enligt kan dessa variera.4 Den uppgift som regeringen använder i skrivelsen, per ton CO2 i utsläppsminskningar (och då har interna kostnader räknats in), bygger på ett medeltal av genererade utsläppskrediter. Men de krediter som köps in kan variera i effektivitet, dvs. ge olika mycket utsläppsminskningar. Av Energimyndighetens årsredovisning 2009 framgår att de då inköpta krediterna kan variera mellan CO2. Det betyder att om man räknar med att inköpen bara genererar miniminivån så blir kostnaden per ton. Regeringen jämför då med marknadspriset på per ton eller marknadspriset på utsläppsrätter i ETS och konstaterar att inköp av utsläppskrediter är ett billigt sätt att minska utsläppen. Regeringen påstår också att står bakom samma slutsats, vilket vi menar är ett märkligt konstaterande. skriver i rapporten att investeringarna i projekten är kostnadseffektiva jämfört med att köpa krediterna på marknaden (jmfört med /ton). resonerar kring om inhemska utsläppsminskningar genom klimatpolitik är dyrare, men slutsatsen blir att det är svårt att göra rättvisande jämförelser. Viktigt är att konstaterar att inhemska investeringar ger utsläppsminskningar medan utsläppskrediterna bara kan tillgodoräknas . Som exempel nämns subventioner för bergvärme. Tyvärr fullföljer inte räkneexemplet med bergvärme (men det ligger ju också utanför den avgränsning som gjort för sin granskning). Det finns dock en noggrann redovisning från om de klimatinvesteringar som skedde i de statliga programmen Klimp och LIP. Dessa har kostat ca per ton minskade utsläpp av koldioxidekvivalenter5. Med tanke på att en tredjedel av stödet gått till företag som är momspliktiga och att det också lett till ett flertal arbetstillfällen och därmed skatteinkomster för staten, menar vi att detta är ett mer kostnadseffektivt medel för den svenska staten att minska utsläppen. Att klimatinsatser i andra länder i vissa fall kan vara dyrare än inhemska investeringar innebär inte att vi motsätter oss att stöder internationella åtgärder. Men den argumentering som regeringen använder att dessa är effektivare går att ifrågasätta. En annan invändning som framförts är att jämförelsen inte är köpkraftskorrigerad. De valutaskillnader som föreligger mellan länder försvårar jämförelsen. Om den i stället hade skett med köpkraftskorrigerad prissättning (t.ex. med ett Big Mac-index6) hade kostnaden för investeringar i de svenska utsläppsminskningarna varit lägre.7 För att klarlägga detta menar vi att regeringen bör återkomma till med ett klarläggande av vad utsläppsminskningar genererade av svenska inhemska klimatinvesteringar (Klimp, olika stöd för förnybar energi, kollektivtrafik och energieffektiviseringar etc.) kostar inberäknat att dessa kan tillgodoräknas för än utsläppskrediterna och att dessa genererat arbetstillfällen och momsintäkter i . Regeringen meddelar att den i budgetpropositionen kommer att ta hänsyn till kritik av att anslagen anpassas till när köpen faktiskt äger rum. Vi välkomnar denna åtgärd. Vi välkomnar också den utökade återrapporteringen till som regeringen aviserar. i (S) Meddelande från Kommissionen: Färdplan för ett konkurrenskraftigt utsläppssnålt samhälle 2050, KOM(2011) 112. UNFCCC-överenskommelsen i COP 2001; cop7/docu-ments/accords_draft.pdf. , L., , M. Kollmuss, (2010). Industrial N2O Projects Under the CDM: Adipic Acid - A Case of Carbon Leakage? SEI working paper: WP-US-1006. Se också årsredovisning 2009. Effekter av investeringsprogrammen LIP och Klimp. Redovisning till regeringen . Big Mac-index publicerades av tidskriften 1986. Big Mac-indexet ger en uppskattning av ett visst lands prisnivå genom att man jämför vad en vara som är enhetlig överallt kostar. På det sättet försvinner skillnader som beror på valutaskillnader mellan länder om man ska jämföra vad en vara eller tjänst kostar i ett visst land. I stället kan man jämföra hur många Big Mac-hamburgare det går att köpa för det pris varan har i ett visst land. och , ITPS. Konsten att nå både klimatmål och god tillväxt 2008.