mot · GY02N5 · 2011-04-08 00:00:00 — Men hög oplanerad otillgänglighet en stor andel oplanerade stopp eller drift på mindre än full effekt är ett säkert tecken på dålig organisation. Dålig organisation är farligt för säkerheten. Efter flera usla år tidigare hade 2009 världens i särklass högsta faktor för oplanerad otillgänglighet. Den var 13,mot genomsnittet i världen som var 5,enligt databas . Vid olyckan i har det också blivit tydligt hur viktigt det är med säkerheten i reaktorernas bränslebassänger, där bränslet förvaras efter att det tas ur reaktorn. I finns ett krav på att alla kylsystem måste vara diversifierade, det vill säga att kylning kan ske på olika sätt. Men uppgifter från visar att de svenska kärnkraftverken har dispens till 2013 och att myndigheten har en bristande kunskap om hur kravet uppfylls , vilka alternativa system som finns. Bland annat nämndes att en metod för reservkylning är att använda brandslangar. de gröna anser att de svenska reaktorerna utgör en säkerhetsrisk. Vi välkomnar EU:s rekommendation att stresstesta alla landets reaktorer. Ännu är det dock oklart vad sådana tester ska omfatta, hur de ska göras och vem som ska göra dem. Mycket talar också för att det kommer att ta tid innan dessa beslut har tagits. Därför menar vi att de reaktorer som togs i drift bör stoppas för säkerhetsgenomgångar. Vi uppskattar att sådana undersökningar kan genomföras . De fyra reaktorer som berörs är 1, 2, och . Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Under stängningen ska dessa reaktorer granskas särskilt noga med avseende på elförsörjning, nödkylning för härd, inneslutning och bassänger för använt bränsle, brister i säkerhetskultur och organisationens förmåga till lärande. I samband med säkerhetsgenomgångarna bör reaktorerna rankas utifrån säkerhet. De två sämst rankade bör inte få återtas i drift, medan två kan få tillstånd till återstart om de klarat granskningen väl samt åtgärdat eventuella brister. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Utifrån Energimyndighetens prognoser bedömer de gröna att det finns ett utrymme att stänga två reaktorer utan att det får konsekvenser för elanvändningen i . Vid korta efterfrågetoppar kan importera el på samma sätt som görs , och vid låg efterfrågan i kommer vi även att fortsätta att exportera el. På årsbasis kommer ändå att ha en positiv elbalans. Skälet till att koncentrera omedelbara säkerhetskontroller på äldre reaktorer är att de av flera skäl generellt är farligare än nyare reaktorer. I nyare reaktorer har hänsyn tagits till ny kunskap i konstruktionen. kan konstruktionsbrister rättas till i efterhand, men långtifrån alltid. De äldre svenska kokarreaktorerna (1 och 2, ) har stora rör (diameter) under vattenlinjen, vilket vid ett stort rörbrott ger ett extremt snabbt torrläggningsförlopp. Det ställs väldiga krav på ett snabbt och välfungerande nödkylningssystem. I de nyare kokarreaktorerna är de stora genomföringarna ovanför vattenlinjen, av just detta skäl. Asea och andra tillverkare insåg att den äldre konstruktionen var svag och ersatte den. Ingen skulle komma på tanken att bygga en reaktor på det sättet . De äldre reaktorerna har också generellt högre snabbstoppsfrekvens. Ett snabbstopp är alltid en oönskad påfrestning och innebär en förhöjd risk för olycka. Teknikutvecklingen i tryckvattenreaktorer mellan å ena sidan den äldre och å andra sidan de något nyare kan inte beskrivas lika enkelt, men det är lätt att se att de senare reaktorerna har väsentligt bättre energitillgänglighet ett mått på hur stor del av sin hit-tillsvarande livstid de varit funktionsdugliga. Förutom ren teknikutveckling är också senare reaktorer bättre dokumenterade. Försök att i efterhand rätta till dokumentationsbrister är hedervärda, men allt går inte att rekonstruera. Avvikelsen mellan ritning och verklighet tenderar också att öka med reaktorns ålder. åldrandefenomen försöker reaktorägarna givetvis hålla under kontroll. Men det finns begränsningar i kunskap om alla de typer av sprickbildning, korrosion, erosion, försprödning, utmattning, krypningar etc. som drabbar en reaktor under tre till fyra decennier. Vid stoppen är det därför önskvärt med ambitiösa provningsprogram och med folk som rapporterar allt misstänkt därutöver och försöker se runt hörn, men i en organisation med snäv tidsplan och budget är detta inte alltid uppskattat. Felaktigt utformade bonussystem som prioriterar ekonomi före säkerhet visar på dubbla budskap. Att köra reaktorerna tills de går sönder, vilket är den förhärskande praktiken i världen , är riskabelt, för både reaktorsäkerhet och för energiförsörjningstryggheten. har som praxis att alla reaktorer får köra hur länge som helst, även med höjd effekt. Så ser det också ut i , där det visserligen finns ett slutdatum, men där omprövning från 40 till livstid rutinmässigt beviljas. I finns däremot ett slutdatum för varje reaktor. Många äldre reaktorer har stängts och av de äldsta som är i drift har förlängning gällt högst . I gäller en genomsnittlig livstid med en gemensam maximal elproduktion. Reaktorägarna kan där handla med varandra om rätten att producera denna el. En förlängning av de 32 åren beslutades av förbundsdagen , men har sedan skjutits upp av regeringen. Den tyska modellen har uppenbara fördelar för energiplaneringen, eftersom investerare i förnybar el och effektivisering vet vad som gäller. Att låta reaktorerna gå utan slutdatum innebär däremot dels en risk för att tilltron till fortsatt drift blockerar investeringar i annan ny kraft, dels en risk för att många reaktorer faller för åldersstrecket, eller stängs på grund av en säkerhetsmässig omvärdering. Systemet med tillstånd utan bortre gräns bidrar också till att förstärka tendensen till glädjekalkyler. Det går att försvara nästan vilken investering som helst i perspektivet av flera decenniers intjänandetid. Det tyska systemet bidrar också till säkerheten, eftersom det ofta är de äldsta reaktorerna som har de högsta kostnaderna för fortsatt drift. Detta gäller särskilt om myndigheten ställer säkerhetskrav som kräver stora ombyggnader i vissa reaktorer men är relativt lätta att klara i andra. Faran med eviga tillstånd illustreras av det faktum att en betydande andel av de reaktorer som har stängts i världen har gjort det på grund av olycka eller med anledning av olycka. Tjernobyl 4, 2 (Harrisburgreaktorn), Vandellos 1 i är exempel på reaktorer som stängts direkt på grund av olycka. Stängningen av Tjernobyl 13 samt och Hanford N var en följd av , då dessa reaktorer var av en liknande konstruktion. Det var också som med fördröjd verkan föranledde en stängning av samtliga östtyska reaktorer i drift och under byggande efter den tyska återföreningen 1990 och senare fyra bulgariska och två slovakiska reaktorer. Det finns fler exempel och tillkommer troligen sex reaktorer i , kanske fler i som helhet. Sannolikheten för att en reaktor stängs på grund av haveri är således inte alls särskilt liten. Av alla reaktorer som byggts i klassen och uppåt, dvs. riktiga kärnkraftverk snarare än experimentreaktorer, har kanske var tionde fått stänga direkt eller indirekt på grund av haveri. Det är bättre och billigare att stänga gamla reaktorer innan de drabbas av en olycka. Fyra reaktorer bör alltså stängas genast, men två av dessa kan eventuellt återstartas efter ovanstående granskning, som kanske delvis sammanfaller med det stresstest som föreslagit. Vi bör också noga följa utvecklingen i . Men medan de äldsta reaktorerna oftast är de farligaste, får man inte glömma att faror även finns vid de nyare reaktorerna. De är för övrigt inte särskilt nya. De konstruerades alla och togs i drift . Den kanske allvarligaste incidenten i inträffade vid en av dessa nyare reaktorer, . Det hemlighetsmakeri som ibland nästan rutinmässigt råder kring kärnkraftverkens säkerhet bidrar heller inte till att skapa förtroende. Terroristhotet är allvarligt, men får inte vara en förevändning för att mörka kärnkraftens faror för allmänheten. vägran att till lämna ut uppgifter om sannolikheten för en härdsmälta vid 2 är ett exempel på att just detta sker. Öppenhet och transparens ska gälla så långt som möjligt. Det finns sammantaget ett starkt behov av en heltäckande parlamentarisk reaktorsäkerhetsutredning som omfattar alla reaktorer och även granskar hur myndigheterna SKI, SSI och SSM har skött sitt jobb. Förra gången var reaktorsäkerhetsutredning, som lämnade sitt betänkande 1980. En sådan utredning bör anlita bred svensk och framför allt utländsk reaktorsäkerhetsexpertis men även experter utanför branschen med erfarenhet av t.ex. flygsäkerhet och kemiindustrisäkerhet. För att få trovärdighet måste expertgruppens sammansättning ha stor bredd och deltagande av representanter från alla intressenter, inte bara branschen själv. Som ett ytterligare led i förbättrad säkerhet bör också möjligheten att göra effekthöjningar stoppas. Effekthöjningar av reaktorer innebär ökade flöden, snabbare förlopp, mer radioaktivitet och minskade säkerhetsmarginaler. Regeringen bör återkomma med ett förslag till ändrad lagstiftning så att effekthöjning i kärnreaktorer inte blir tillåtet. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Plutoniumhaltigt bränsle (mixed oxide, MOX) skapar risker för kärnvapenspridning. Sådant bränsle finns i reaktor 3 i Daiichi och planeras även i . Upparbetningsanläggningar där plutonium framställs genom att man sågar använt kärnbränsle i bitar och löser upp det i kokande salpetersyra är ännu större, dyrare, onödigare och farligare än kärnkraftverk. Det återvunna uranet efter upparbetning innehåller flera hälsofarliga isotoper och skickas från brittiska och franska upparbetningsanläggningar till . Fabrikerna för MOX-bränsle är dyra och farliga, eftersom plutonium i mikrogrammängder i lungorna ger stor risk för lungcancer. De är också farliga därför att de är ett halvfabrikat för atombomber om bränslet hamnar i orätta händer. Genom att importera och använda MOX legitimerar denna teknik och bidrar i värsta fall till byggandet av en ny i . bör ge regeringen till känna som sin mening att regeringen ska återkomma med ett förslag till lagstiftning för att förhindra att plutoniumhaltigt bränsle, s.k. MOX, importeras eller används i . Som vi nu ser i kan de ekonomiska konsekvenserna av en olycka i kärnkraftverk vara mycket omfattande. I värsta fall kan de vara i samma härad som mycket omfattande naturkatastrofer eller krig. Enligt () skulle en stor olycka i kunna medföra kostnader på . Olyckan i Tjernobyl uppskattas av myndigheten ha kostat i bara , och , i den tidens pengar och de förhållanden som gällde där. Att bara sanera anläggning och mark efter olyckan i beräknades 1993 ha kostat , också i dåtidens penningvärde. Hur stor kostnaden blir i vet ingen. har liksom många andra länder infört ett s.k. obegränsat ekonomiskt ansvar för den som driver ett kärnkraftverk. I teorin är det ekonomiska ansvaret oändligt, men i praktiken begränsas det till , , genom att detta är den ekonomiska garanti som staten kräver av den som har tillstånd att driva en reaktor. Ovanför detta belopp krävs inga ekonomiska garantier, försäkringar eller säkerheter. Konstruktionen av lagstiftningen är dessutom sådan att ansvaret bara gäller det bolag som har tillstånd att driva reaktorn, inte dess moderbolag eller koncernen där bolaget ingår. I drivs alla reaktorer av mindre bolag som har driften som enda verksamhet: Kraftgrupp, Forsmarks Kraftgrupp och . Det är alltså dessa bolag som bär det ekonomiska ansvaret för en olycka i de svenska reaktorerna. Deras tillgångar är i stort sett begränsade till kärnkraftverken, vars värden inte överstiger de som staten kräver garantier på. Men bakom dessa bolag döljer sig koncerner som , Eon, Fortum m.fl., koncerner med mycket stora tillgångar som målsägare i händelse av en olycka inte kan komma åt. I stället skulle det slå mot antingen de drabbade eller mot staten som helhet. Självklart finns det inget sätt att utkräva en oändligt stor ekonomisk garanti. de gröna anser emellertid att inriktningen i politiken måste vara att kärnkraften, liksom andra miljöpåverkande verksamheter, ska bära sina egna kostnader. Den ansvarsbegränsning som finns är en direkt subvention av kärnkraften. Det ansvarsbelopp som staten ställer krav på bör, så långt som möjligt, utgå från de verkliga kostnader som kan orsakas. I ställer staten krav på säkerheter som är dubbelt så höga som i , . Dessutom har man ett ansvarsgenombrott så att hela ägarkoncernen omfattas av det obegränsade ansvaret, alltså kostnader . I praktiken är därför ansvarsbeloppet betydligt högre. Samma sak gäller i där () nu kan tvingas att betala med hela koncernens värde. Antagligen kommer det inte att räcka, men det förslår betydligt längre än vad det hade gjort om hade haft samma begränsade ansvarsregler som nu har. Mot bakgrund av ovanstående anser de gröna att ansvarsbeloppet successivt bör höjas till att motsvara den nivå som en radiologisk olycka erfarenhetsmässigt har visat sig kunna orsaka, dvs. Ett första steg på den vägen är att höja nivån på ansvarsbeloppet till samma nivå som gäller i , dvs. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. de gröna anser också att det är självklart att ett obegränsat ansvar ska medföra att alla värden i det bolag som äger och driver reaktorn ställs som säkerhet, även moderbolagen och resten av koncernen. Det är orimligt att svenska bolag som äger kärnkraftverk i måste ta fullt ekonomiskt ansvar för verksamheten, medan utländska bolag som driver kärnkraftverk i slipper undan detta ansvar. Regeringen har anfört att ett ansvarsgenombrott för kärnkraftverk skulle kräva att aktiebolagslagen ändrades på ett oacceptabelt sätt. Detta är fel. Utredningar som föregick regeringens proposition om ansvar vid en olycka säger tydligt att det går att genomföra särskilda regler för kärnkraftverk. de gröna föreslår att ett villkor för att få driva reaktorer i är att moderbolaget ingår en förpliktelse och garanterar verksamheten med alla sina tillgångar, vilket inte kräver någon förändring av aktiebolagslagen i övrigt. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. I den ansvarslagstiftning som finns i kan staten göra ekonomiska åtaganden genom att ställa ut statliga garantier i form av återförsäkrings-åtaganden. Därmed kan regeringen å statens vägnar ta på sig det ekonomiska ansvaret i ägarens ställe. Det är ingen bra lösning. Därmed undviks den nödvändiga marknadsprissättningen av risken för en olycka. Det är viktigt att en sådan finns i en verksamhet som annars är omgärdad av undantag från normala ekonomiska spelregler. Detta är ytterligare ett exempel på hur regeringen subventionerar kärnkraften i . Förvisso sägs att sådana åtaganden endast ska göras i undantagsfall och mot en avgift. Men man kan fråga sig vad detta är värt när regeringen inte anger vad det skulle handla om för omständigheter som kan föranleda ett sådant undantag. Vad avgiften anbelangar är det svårt att se hur regeringen skulle kunna sätta en sådan avgift på ett marknadsmässigt villkor när försäkringsbolagen inte vill eller kan göra det. de gröna anser det orimligt att staten skulle göra sådana åtaganden. Det strider mot principer och mot principen att förorenaren ska stå för sina egna kostnader, vilket även regeringen säger sig stå bakom. Möjligheten för staten att i fråga om ansvaret vid radiologiska olyckor få ställa återförsäkringåtaganden eller andra likvärdiga åtaganden bör avskaffas. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. har mest kärnkraft per capita i världen, runt per person. har nästan lika mycket, medan andra stora kärnkraftsländer som , , , , och har högst en tredjedel så mycket kärnkraftseffekt (eller kärnkraftsenergi) per capita. Många länder har ingen kärnkraft alls, däribland våra grannar , , , , och . Ändå vill ha ännu mer kärnkraft. Den vill att de tio befintliga reaktorerna ska kunna ersättas med nya, utan effektbegränsningar. Det skulle kunna betyda att dagens installerade effekt, , ersätts av tio stycken 1 600 megawatts reaktorer av det slag som byggs i och . Om sådana planer förverkligas skulle få kärnkraft, en ökning jämfört med . extrema satsning på kärnkraft är inte ensak. Vi väljer inte bara för oss själva utan för världen. Om andra länder följer vårt exempel så kommer dagens kärnkraftsteknik inte att fungera; det är svårt att få fram uran till särskilt många fler reaktorer än vad som redan finns. En rapport från angav behovet av naturligt uran till och resursen till knappt vid en kostnad per kilo och inklusive ett visst mått av gissningar, reasonably assured resources. Under det ganska orimliga antagandet att inget av detta uran lämnas kvar i marken på grund av konkurrerande markanvändning, politiska protester, miljökonsekvensbeskrivningar, krig, konkurser, översvämningar eller vad det kan vara, så räcker uranet , med dagens kärnkraftskapacitet. Om tillsammans med bl.a. , och , också , lyckas driva fram en kärnkraftsrenässans, kommer dessa att minska väsentligt. De nya reaktorernas livslängd brukar anges till . Om kärnkraften byggs ut med något som liknar dagens teknik så tar det uran som finns tillgängligt till rimlig kostnad slut under de nya reaktorernas livstid. Uranet kommer visserligen inte att ta slut i fysisk mening. Det är precis som med att det finns mängder av uran respektive olja kvar i marken, men det går inte att få fram nog för att möta efterfrågan. Sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen har alltid funnits där. Det är samma uran. Det är samma anrikningsprocess för bomber som för reaktorer. Plutonium till bomber kan framställas i samma reaktorer som ger el. Den tekniska infrastrukturen och kunskapen som följer av civil kärnkraft är väldigt användbar för det land som vill ha kärnvapen. Detta samband kommer att bli ännu starkare om vi, och världen, fortsätter att satsa på kärnkraft. Den helt dominerande reaktortypen, lättvattenreaktorer, är nämligen ohållbar i ordets mest elementära mening: det kommer att bli svårt att få fram uran till dem. Detta problem har varit känt och diskuterat sedan åtminstone 1956 (se t.ex. SOU 1956:11) och lösningen har varit densamma: bridreaktorer. Bridreaktorn, som nylanserades av president 2001 under namnet Generation IV använder uranet mycket mer effektivt, men till ett högt pris i flera avseenden. Bränslet i bridreaktorer är plutonium. I en mantel runt härden bildas mer plutonium än vad som förbrukas i härden. Bridreaktorn förutsätter upparbetning, som är en mycket farlig teknik. Det har demonstrerats vid många incidenter i den brittiska anläggningen Sella-field. Bridreaktorn förutsätter också omfattande transporter av plutonium i för terrorister lätt åtkomlig form. Nagasakibomben innehöll bara drygt plutonium, så det behöver inte stjälas stora mängder sådant bränsle för att göra världen till en mycket farligare plats än vad den redan är. Av just detta skäl bestämde sig 1976 för att sluta utveckla bridreaktorer och upphöra med upparbetning. följde snabbt efter med denna policy. Även i stängdes den sista bridreaktorn 2009. Själva bridreaktorn är också problematisk. Trots att det nu är sedan den första bridreaktorn byggdes och det har byggts åtskilliga reaktorer i stor eller ganska stor skala, och många har satsats på att utveckla tekniken, så är den fortfarande opålitlig och farlig. Andra avancerade reaktorkoncept är tänkbara, men ännu mindre utvecklade än bridreaktorn. engagemang för bridreaktorn manifesterade sig dagarna innan katastroferna i genom Svenskt Kärntekniskt Centrum. SKC är, enligt dess egen beskrivning, en institution som stödjer forskning och utveckling i kärnteknik vid högskolor och universitet i . Den är förlagd till KTH i och finansieras av de svenska reaktorägarna, och . distribuerade SKC en pamflett kallad Atomen som bilaga till bl.a. . Atomen innehöll propaganda för bridreaktorer och fjärrvärme från kärnkraft. Det råder inget tvivel om att bilagan var ett tydligt uttryck för opinionsbildning, vilket inte ingår i institutionens uppdrag, och att den med all sannolikhet kostade mycket att både producera och distribuera. Regeringen visar i ord och handling att den vill ha bridreaktorer. Genom att välja kärnkraft här väljer vi också för resten av världen. Det är knappast en ansvarsfull och framgångsrik strategi att försöka säga till andra länder vars regimer vi misstror att de ska göra som vi säger, inte som vi gör. Genom att välja bort kärnkraften och i stället beträda den förnybara energins och effektiviseringens väg väljer vi också för resten av världen. Ett litet land kan betyda mycket, som för vindkraften eller för värmepumpar och pellets. Sammantaget anser de gröna att den av regeringen införda möjligheten att uppföra nya reaktorer i utgör ett hinder för utvecklingen av teknik för effektivisering och utbyggnad av förnybara energikällor och att nya reaktorer utgör ett hot mot människors hälsa, för ekosystemen och samhällets stabilitet. Beslutet om nya reaktorer innebär att kan bli fastlåst i ett kärnkraftsberoende . Beslutet att tillåta nya reaktorer i bör därför upphävas genom ett förbud mot att bygga nya reaktorer i . Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. har mer energi från vattenkraft än vad de flesta länder har i samlad elproduktion per capita. Vi slösar med el därför att de vanor vi har utvecklades av mycket låga elpriser. Men är elpriserna jämförbara med dem som gäller på kontinenten och så lär det förbli. Om svenskar skulle börja använda el som en engelsman eller tysk så skulle vi inte behöva någon kärnkraft alls. Vi har en del elintensiv industri. Den är också anpassad efter låga elpriser, men är nu tvungen att skära ned elförbrukningen. Detta innebär vissa strukturförändringar i t.ex. massaindustrin. används mycket för mekanisk massa så den produktionen kommer rimligen att minska av kostnadsskäl. Kemiska massabruk är däremot ofta producenter av el så den produktionen kommer troligen att öka, om efterfrågan på papper förblir stor. har ca vindkraft, medan den svenska produktionen nu är uppe i . är ett land med större yta, mindre konkurrens om markanvändning och bättre vindförhållanden än . Vindkraft som byggs är dessutom billigare och ger mer energi per installerad effekt än de tyska snurrorna. Vindkraften är väldigt oförutsägbar i två veckors perspektiv. På årsbasis är den däremot mer förutsägbar än kärnkraft, åtminstone svensk kärnkraft. De stora kortsiktiga variationerna kan balanseras av vattenkraft. vindkraft ryms utan problem i det svenska systemet. Ännu mer kan rymmas om man använder mer användarstyrning som förskjuter tidpunkt för elanvändning till exempelvis värme, kyla, torktumlare och tvättmaskiner med eller timme. Om man accepterar att vi förlorar någon procent av elproduktionen från vinden genom nedreglering när det blåser mer än nät och efterfrågan kan klara så går det att bygga ytterligare mer. Ytterligare en möjlighet är produktion av el från solenergi, s.k. solel. producerade solel 2010. har lite, men bara lite sämre solinstrålning än . Att upprepa vad redan gjort blir billigare här eftersom solcellsspriserna sjunker. Vågkraft är en ganska oprövad energikälla där ligger långt framme. Potentialen är inte så stor i , men väl t.ex. i , och . Det kan bli en storindustri. Vi har också en stor biobränsleresurs, mest i form av biprodukter från skogsindustrin, som bark och lutar, men även biprodukter från jordbruk och livsmedelsindustri, som halm och slakteriavfall. Energiskog och grödor odlade enbart för att ge energi ger ett litet bidrag och kan ge ett lite större bidrag . används biomassan mest till att ge värme och el, i industri och fjärrvärme och mindre delar används till drivmedel. Om vi inte bara ska ersätta kärnkraften utan också minska koldioxidutsläppen så måste en större andel av biobränsleresursen användas till drivmedel och ersätta olja.