mot · GZ02MJ376 · 2011-10-04 00:00:00 — Vi är oroliga för att regeringen tycks ha gett upp kampen mot dvärgbandmasken sedan denna parasit konstaterades hos svenska vilda djur. Vi anser inte att det är dags att ge upp kravet att alla hundar som kommer till ska avmaskas bara för att ett fåtal fall konstateras. Istället borde regeringen presentera krafttag för att hejda smittspridningen. Även i frågan om spridningen av EHEC-bakterien saknas åtgärder från regeringen. Barn och föräldrar ska inte behöva vara oroliga för att smittas av maten man äter. Som matkonsument ska man kunna vara trygg. Det finns inga genvägar utan regeringen måste ta livsmedelssäkerheten och djursmitta på större allvar. Det är grunden för vår folkhälsa. Den handlingsplan mot EHEC som lades fram av flera myndigheter 2008 har inte lett till något intresse från regeringens sida och inte heller har regeringen redovisat några alternativ till myndigheternas förslag på åtgärder. För att effektuera denna plan samt stärka djursmittskyddet generellt vill vi förstärka anslaget Bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar med 10 miljoner. lade den socialdemokratiska regeringen fram proposition 2005/06:197 Skärpta djurskyddskrav för minkuppfödning. Propositionen avslogs av . Näringen utlovade då att själv införa förbättringar . Men är minkarnas situation oförändrad. Burarna och rutinerna på farmerna ser likadana ut som 2006. I nya vetenskapliga studier, bl.a. publicerade i Applied Animal Behaviour Science , visar forskare från att av 150 minkhonor på två farmer utförde stereotypa beteenden, oavsett om de hade berikningsföremål eller inte. Dessa upprepade beteendemönster är en väl dokumenterad och allmänt erkänd indikation på att ett djur inte får utlopp för viktiga naturliga beteendebehov. Djur hanterar stress på två olika sätt. De aktiva stresshanterarna hanterar sin frustration genom utåtriktade beteenden, t ex stereotypa rörelser, medan de passiva stresshanterarna reagerar med inaktivitet. Studier från har visat högre halter av stresshormoner hos de minkar som är inaktiva än hos dem som utför stereotypier. De svenska studier som gjorts har inte tagit passiva stresshanterare i beaktande och inte heller mätt halter av stresshormoner hos djuren. Situationen kan därför vara ännu värre än vad endast siffrorna över stereotypa beteenden ger uttryck för. En sammanställning av djurskyddsinspektioner på minkfarmer som presenterades av visade bl.a. att av farmerna saknade enkla föremål för sysselsättning i burarna, trots att detta är ett uttalat krav enligt föreskrifter. Näringen har alltså inte visat sig villig att leva upp till ens enkla, billiga berikningsåtgärder trots att det redan är ett tydligt krav. Sammanställning visade också att av farmerna saknade tillstånd för sin verksamhet, skadade och sjuka djur fanns på de flesta farmer och fick de ingen särskild vård eller behandling. Journaler över dödsfall saknades på av farmerna. Andra vanliga anmärkningar gällde olaglig kadaverhantering, felaktiga avlivningsmetoder, trasiga och smutsiga burar, överbeläggning i burarna samt smutsiga och döda djur. Den svenska minknäringen har således inte med frivilliga medel genomfört någon förändring som det vetenskapliga underlaget över minkarnas situation har tydliggjorts. Därför föreslår vi att regeringen bör återkomma till med förslag om att införa en ny paragraf i djurskyddslagen (1988:534) med följande lydelse: 4 a § Minkar som föds upp för pälsproduktion ska hållas på ett sådant sätt att deras behov av att röra sig, klättra, utöva sitt jaktbeteende och ägna sig åt annan sysselsättning samt av att vara ensamma kan tillgodoses. Minkar ska dessutom ha tillgång till vatten att simma i. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela ytterligare föreskrifter om villkor för hållande av mink för pälsproduktion. Denna lag träder i kraft . Huskattens status är låg och även i regeringens proposition om tillsyn av hundar och katter märks ett ointresse för katter. Vi menar att katterna borde ha ett stärkt skydd, dessutom finns det stora problem i många delar av landet med katter som inte har någon ägare. Vi behöver en lag om märkning och registrering av katter och regeringen bör tillsätta en utredning för att ta fram ett nytt lagförslag. har människan utvecklat grödor som ger större avkastning. GMO-tekniken skulle kunna skapa nya sorter som minskar trycket på jordbruksmarken när världens befolkning växer och därigenom ger ökad social, ekonomisk och miljömässig hållbarhet. Tyvärr har utvecklingen fokuserat på andra egenskaper hos växterna. Vi är mycket oroade över den användning som GMO-tekniken har när det gäller kopplingen till bekämpningsmedel. En GMO-gröda kan tvinga odlaren att använda en viss typ av bekämpningsmedel. Det ökar risken för att ogräs och skadedjur utvecklar resistens mot bekämpningsmedlet, vilket tvingar fram ökad användning av bekämpningsmedel. Också GMO som tagits fram för att avsöndra insektsgifter kan vara problematiska ur ett biologiskt mångfaldsperspektiv. görs en vetenskaplig bedömning inom EU för att säkerställa en GMO-grödas miljö- och hälsoaspekt. Men vi menar att regeringen nu inom EU bör framhålla att det finns lokala nationella aspekter som gör att ett EU-land ska kunna säga nej till odling av enskilda GMO-grödor också av miljö- och hälsoskäl. Dessa lokala aspekter kan vara situationen för den biologiska mångfalden i enskilda länder och hur det ekologiska jordbruket bedrivs i landet. Det kan handla om vilken utvecklad resistens som finns i ett enskilt medlemsland mot t.ex. Round-up, det kan handla om områden i landet där skador på biologiska mångfalden lett till ekologisk obalans. Det kan också handla om hälsoaspekter kopplat till bekämpningsmedel. Avslutningsvis kan det röra strukturen på jordbruket där exportmöjligheter av ekologiska livsmedel hotas om risken för inblandning av GMO ökar. Övergödning dödar våra hav Näringsämnen från jordbruk och avlopp övergöder haven, vilket resulterar i att mängden organiskt material (såsom alger och växtplankton) ökar. Resultatet blir syrebrist och slutligen döda bottnar. Övergödningen leder även till igenvuxna vikar och krympande vattenytor. Odlingsfria zoner mot angränsande vattenmiljöer bör därför inrättas. Detta har så stor betydelse för den hotade vattenmiljön att det berättigar till införande av en lagstiftning om skyddszoner av odlingar nära vattnet. Förutom jordbruket bidrar också skogsbruket, trafiken, industrierna och hushållen till föroreningarna. Det krävs en sammanhållen och mer ambitiös politik för att klara de stora miljöproblemen i våra hav. Vi efterlyser större handlingskraft och fler initiativ från regeringens sida, inklusive användning av relevanta EU-bidrag för att det av beslutade miljökvalitetsmålet Ingen övergödning ska uppfyllas. Förutom de satsningar som måste göras för att stoppa utsläppen vid källan, bör satsningar göras på andra reningsmetoder. Odling av blåmusslor har visat sig vara mycket effektiv både ur ekologisk och ur ekonomisk synvinkel. Regeringen bör pröva ett system där musselodlare ersätts för sin miljöinsats på samma sätt som odling av fångstgrödor på land. Ersättningen skulle baseras på mängden producerade musslor. Ersättningen som beräknat på dagens produktion skulle kräva en budget på 2 miljoner kan finansieras genom omfördelning inom anslaget 1:2 Åtgärder för havs och vattenmiljö. Detta skulle också gynna odlingen av musslor för foderändamål och därmed minska fisket av foderfisk, vilket gynnar den biologiska mångfalden i havet. Den borgerliga riksdagsmajoriteten har avskaffat skatten på handelsgödsel. Detta trots att regeringen själv bedömer att utsläppen av kväve kommer att öka. Ju billigare handelsgödsel desto mindre nyttjande av stallgödsel visar statistiken. I betänkande SOU 2003:9 kan man läsa att skatten på handelsgödsel har minskat kväveurlakningen från . Vi konstaterar att frivilligt minskad kvävegödsling, frivilligt anlagda våtmarker och frivilligt ökade fånggrödor, i kombination med slopad kväveskatt, inte kan ge de resultat för minskad övergödning som vi önskar. Vi tycker att principen om att förorenaren ska betala bör gälla. Därför föreslår vi att handelsgödselskatten återinförs. Skatten var konstruerad både efter halten av kväve och efter halten av kadmium. Kadmiumskatten bidrog till att tillförseln av kadmium till minskade eftersom tillverkarna ansträngde sig för att minska kadmiumhalten. De bidrog således till minskade risker för negativa hälsoeffekter. Handelsgödsel bidrar också till klimatförändringarna eftersom den orsakar utsläpp av dikväveoxid (lustgas) som är en 300 gånger starkare växthusgas än koldioxid. En skatt på handelsgödsel minskar således på kort sikt trycket på andra styrmedel, t.ex. inom trafiksektorn, för att uppnå de svenska klimatmålen. När den socialdemokratiska regeringen införde skatten infördes en återföring av skatten för att kompensera näringen. När den borgerliga regeringen avskaffade skatten från fanns återföringen kvar. Men vill den avskaffa återföringen och minska anslaget inom landsbygdsprogrammet med 110 miljoner. För oss socialdemokrater finns det en poäng med att använda medel från miljöstyrmedel till investeringar, vilka också leder till minskade utsläpp. Då kan våra åtgärder få dubbel effekt. Vi vill således, eftersom vi föreslår ett återinförande av handelsgödselskatten, behålla återföringen. Det är emellertid viktigt att investera i åtgärder som minskar utsläppen av kemikalier, växthusgaser och övergödande ämnen i jordbruket. Det stärker också jordbrukets konkurrenskraft och främjar det svenska mervärdet. Det kan handla om utbildningar, metodutveckling etc. som minskar kväveanvändningen, kemikalieanvändningen och stärker jordbrukets roll som producent av förnybar energi. En möjlighet är att förstärka befintliga anslag i landsbygdsprogrammet för biogasstöd. Ett hållbart fiske i sikte EU:s gemensamma fiskepolitik är just nu i omdaning då ett nytt regelverk ska sjösättas. Ett gemensamt förhållningssätt till regleringar av fisket inom unionen anser vi är nödvändigt. Att EU:s fiskeflotta anpassas till de fiskemöjligheter som finns inom EU:s fiskevatten är en självklarhet. Att fisket ska bedrivas på ett hållbart sätt oavsett var det sker är lika självklart. Vi menar att en regionalisering av förvaltningen skulle vara önskvärd, dvs ett ökat lokalt ansvar för förvaltning och regler utifrån de planer som har fastlagts av rådet och parlamentet. Vi menar att vore ett bra område att inleda försök kring denna nya modell. Här finns en fastlagd förvaltningsplan där forskning och politik är eniga om fiskenivåerna och hållbara beståndsnivåer. Regeringen bör sträva efter att i EU skaffa mandat för regionala beslut i . Frågan om dumpningsförbud bör noggrant analyseras och utredas. Frågan är komplex eftersom olika förutsättningar råder beroende på vilka arter som fisket bedrivs efter och om fisket är ett blandfiske eller inte. För pelagiskt fiske på t.ex. sill och makrill är det mycket lätt att genomföra ett dumpingsförbud och detta kan göras utan några större problem. För andra arter behövs ett utökat regelverk som måste diskuteras fram. EU:s gemensamma fiskeripolitik möjliggör utnyttjande av fattiga länders fiskebestånd genom avtal, s.k. FPA. Dessa tecknas nästan uteslutande med utvecklingsländer i tropiska och subtropiska vatten. I dessa avtal överför avtalsländerna fiskemöjligheter till EU mot ekonomisk ersättning. Avtalen innehåller oftast olika delar där viss ekonomisk ersättning ska gå till landet så att det kan stärka kontrollen samt utveckla den egna fiskeindustrin. Den andra delen är en riktad ersättning för respektive fiskemöjlighet. Det fiske som EU bedriver med dessa avtal som grund förstör inte bara havsmiljön utan även livsvillkoren för lokalbefolkningen som blir bestulna på såväl livsmedel som arbetstillfällen. Vi anser att regeringens ståndpunkt ska vara att EU ska stödja dessa länders utveckling inom fiskesektorn så att de slipper utnyttjas men att EU måste avstå att nyttja fiskerätter fram till den dag då dessa länder har en fiskekontroll och förvaltning som motsvarar de krav vi ställer på oss själva. Avtalen måste baseras på folkrättsliga principer och respekt för invånarna i avtalsländerna. EU:s framtida fiskeriavtal ska garantera att fisket i tredjeländers vatten sker på verkliga överskottsresurser. Det är nödvändigt att få fram förvaltningsplaner för samtliga hotade arter och på alla arter som är kommersiellt fiskade. I sker det ett blandfiske där hotade arter, bl.a. torsk, fångas som bifångst. Här är det viktigt att det skapas ett regelverk som styr fisket i områden så att för stor bifångstandel av en hotad art begränsar fiskemöjligheten av målarten. Hälleflundra är starkt hotad och klassas som rödlistad av Artdatabanken. Det finns emellertid inga kvoter eller regleringar för arten inom den gemensamma fiskeripolitiken i EU. Fisket på arten har ökat och införde för sedan stopp på fiske . Vi anser att ytterligare begränsningar behövs för att arten ska kunna återhämta sig i de svenska vattnen. Ålen är en art som är starkt hotad. har genomfört åtgärder i syfte att uppnå en halvering av fisket. har Havs- och vattenmyndigheten förslag om ytterligare begränsningar som vi anser är nödvändiga. Vi anser att de specialtillstånd som finns för ålfiske behöver ses över för att bättre freda arten, återhämta beståndet och för att de åtgärder som genomförs för att skydda lekområden i ska hinna ge effekt. och har redan infört ett stopp och bör arbeta för att ett generellt stopp införs i hela EU. De ekonomiska konsekvenser för yrkesfiskaren som kan bli följden av nödvändiga politiska beslut måste beaktas. Ner över sträcker sig en kil av tajgan som bildar ett unikt skogsområde med en rik biologisk mångfald värdefull för hela världen. är skogen en viktig naturresurs med vilkens hjälp vi byggt upp den svenska välfärden och som är bas i svensk sysselsättning framför allt i regioner där andra jobb blir svårare och svårare att få. Skogen ska förvaltas i balans mellan naturvårdsintresset, arvet vi har att lämna vidare och naturresursen som ger sysselsättning till tusentals. Denna samregim mellan naturvård och skogsbruk är en skör balans. Vi menar att den borgerliga regeringen äventyrar denna tradition. Regeringen behöver prioritera skydd och skötsel av den svenska skogen. Det behövs också åtgärder som stimulerar till ett mer miljövänligt skogsbruk, och statens resurser för att köpa in och bevara värdefull natur i syfte att bevara den biologiska mångfaldens måste öka. En ny översyn av skogsvårdslagen behöver göras för att åter jämställa skogsvårdslagens miljömål och produktionsmål. Framtidens skogsbruk kommer förmodligen att vara mer inriktat på att producera bioenergi. Vi menar att den svenska skogen har en betydelsefull uppgift i miljö- och klimatarbetet. Grunden för den skogspolitik som bedrevs fram till regeringsskiftet och som beslutades av en enig riksdag 1993 bygger på principen om omsorg gentemot kommande generationer. Skogen ska vårdas och nyttjas så att vi alla, barn, barnbarn och barnbarnsbarn, får del av dess nyttigheter. Skogsägarna gavs i riksdagsbeslutet ett övergripande ansvar. De ska praktiskt och ekonomiskt ansvara för skogsbruket, i kombination med att de får en ökad frihet för hanteringen av den enskilda skogstillgången. beslut tog också upp vårt internationella ansvar, i enlighet med om hållbart brukande av alla typer av skogar. Som en av världens främsta skogsnationer, och den största inom EU, bör vara en internationell föregångare. Vi har en pedagogisk uppgift i arbetet för ett globalt långsiktigt hållbart skogsbruk. Skog och skogsmark är en nationell tillgång, likaväl som en internationell sådan. Skogen ska skötas så att den långsiktigt och uthålligt ger god avkastning, som den biologiska mångfalden behålls och hänsyn till andra allmänna intressen tas. Skogens framtida uppgift som kolsänka måste diskuteras. En viktig fråga för vår skogspolitik är hur tillväxten ska öka utan att miljöhänsynen minskar. Avvägningen mellan de två jämställda skogspolitiska målen, miljömålet och produktionsmålet, har stor betydelse. Här behövs rådgivning, vidgad kunskap och utökad forskning, inte minst vad det gäller riskerna med de stormar som uppstår i klimatförändringarnas spår. Vi menar att delar av den produktiva skogen ska skötas med en särskild miljöhänsyn. Därutöver finns ett generellt behov av skogsvårdande insatser. Skogsvården måste förbättras på ett mer konstruktivt sätt än vad regeringen förmår. Många skogsägare uppfattar t.ex. inte kraven i skogsvårdslagen som tillräckligt skarpa. Detta leder till att återväxten blir mindre. Regeringen måste vidta åtgärder som ökar de skogsvårdande insatserna gallring, röjning och återplantering. inventering visar att ungefär en fjärdedel av alla avverkningar inte når upp till lagens nivå. Vi anser att regelefterlevnaden vid avverkning måste öka och bättre stöd ges till skogsägaren inför avverkning för att minska miljöpåverkan. Vi anser att ett system med någon form av sanktion för de skogsägare som gravt missköter sina åtaganden bör övervägas. bör fortsätta sitt arbete som expertmyndighet åt regeringen, som rådgivare åt skogsnäringen och som främjare av skogsvårdslagen. Regeringens avveckling av uppdragsverksamhet är ideologisk, i syfte att ge uppdrag åt nya, privata aktörer. Vi anser att det finns en viktig poäng i arbete som oberoende, värderande tredje part mellan köpare och säljare. ska också ha reella möjligheter att arbeta efter de skogspolitiska målen. Den svenska skogen ska räcka till mycket och kräver därför en skogspolitik med engagemang. Den ska ge råvara till skogsindustrin, öka inslagen av trähusbyggen och ge nya möjligheter för uttag av biomassa. Den är betydelsefull för människors rekreation och hälsotillstånd. Den bidrar till upplevelseturismen, som har stor ekonomisk potential. Den uppfyller mångas behov av friluftsliv. Skogs- och tränäringen är viktig för sysselsättningen som den är en stor tillgång i arbetet med att skapa ett hållbart samhälle. Trä och träfiber är en förnybar och nationell resurs, och en ökad användning av trä ska främjas. Vi vill också markera behovet av projekt som leder till bevarandet av tallbeståndet i . Den föryngring av tall som var en naturlig del av skogsarbetet har ersatts med plantering av gran. Detta kan leda till att marken utnyttjas på fel sätt, vilket ger sämre ekonomi för skogsindustrin. Den biologiska mångfalden riskerar därmed att utarmas. Jakt som en del av naturvården Jakt och viltvård utgör en viktig del av många människors vardag. Möjligheten att jaga, spåra, iaktta och fotografera eller filma vilda djur och fåglar har stor betydelse, både som yrkesutövning och som fritidssysselsättning. Jakten är en av mänsklighetens äldsta kulturyttringar. en nödvändighet för att överleva, ett fritidsintresse och en form av rekreation. Drygt 300 000 utbildade jägare deltar i den svenska jakten, företrädesvis i älgjakten. Från socialdemokratisk sida vill vi öka intresset ytterligare, och människor som bor i tätorter och som inte själva äger mark ska kunna lära sig att jaga. Jakt ska vara ekonomiskt och praktiskt tillgängligt för alla, inte bara för några få. Inom den svenska jakten har älgjakten en särställning. Omkring 100 000 älgar skjuts , vilket ger älgkött till ett värde av nära . är inriktad på att skapa en livskraftig älgstam med hög kvalitet och i balans med betet. är tanken att det nya systemet för älgförvaltning ska träda i kraft och börja fungera rent praktiskt. Vi upplever en viss oro inför sjösättandet av det nya systemet. Vi anser att det är nödvändigt att regeringen har säkerställt att kostnaderna för den nya förvaltningen inte kommer att överstiga intäkterna och att den inte kommer att medföra att de enskilda jägarna ska bära den ökade kostnaden själva. ändrade regeringen rennäringsförordningens 3 § på ett sätt som gjorde vår svenska fjällvärld till en jaktmark öppen för alla EU-medborgare. Därmed beslutade regeringen att på samma villkor ge såväl svenska som utländska jägare tillgång till småviltsjakten i den svenska fjällvärlden. Detta beslut innebär ett stort hot inte bara för den framtida jakten utan också för den biologiska mångfalden i den svenska fjällvärlden. Det tidigare regelverket utestängde inte utländska jägare från jakt i vårt land. Det är inget som vi önskar. Men det fanns möjlighet att reglera jakttider och att ställa krav på medföljande svenska jaktguider. De förvaltande myndigheterna eller länsstyrelserna i respektive län hade möjlighet att reglera jakten och, vid situationer med alltför hårt jakttryck, gynna de som faktiskt äger fjällen den i boende befolkningen. Dessa möjligheter har tagits bort. Vi menar att detta skedde med en ogrundad rädsla för att EU skulle fördöma och bestraffa för vårt nationella regelverk när det gäller jakt och fiske på statens mark ovan odlingsgränsen. Regeringen fattade ett förhastat beslut och ingen konsekvensanalys genomfördes innan det fattades. har anmälts till kommissionen för de särregler som gynnar finska medborgare gentemot andra EU-medborgare. Den finska regeringen argumenterade för reglerna i ett svar till kommissionen, vilket gav rätt att behålla reglerna. Vi menar att kommissionens besked till innebär att det också kan vara en framkomlig väg för . En stark vargstam i harmoni med människan Vi vill ha en livskraftig vargstam i . Politiken för att åstadkomma det bör kännetecknas av långsiktighet och bredd. Vi behöver en 20-årsplan för att förstärka genetiken och därmed den långsiktiga livskraften i vargstammen. Regeringens plan sträckte sig bara . Det viktiga är att låta dem som bor i närheten av vargreviren få en chans att delta i förvaltningen av stammen. Vi vill arbeta fram olika metoder och lösningar på de problem och konflikter som finns så långt som det är möjligt. Vi anser att vi skulle ha behållit det senaste etappmålet som en långsiktig miniminivå, och att det var ett misstag av den borgerliga regeringen att införa ett tak på stammen. Självklart borde det vara en miniminivå som gäller både för vargstammen och för den regionala förvaltningens skull. Regeringens och riksdagsmajoritetens tak innebar att man inte litade på den regionala organisationens förmåga att själv förvalta. Vi är skeptiska till inplanteringen av varg. Vi vill hellre underlätta den naturliga invandringen. Enligt experterna räcker det med en invandrad varg för att vi ska få ordning på de genetiska problemen i den svenska vargstammen. Det känns mer seriöst än att föra in 20 vargar , som regeringen helst vill göra. bedriver SLU, , ett treårigt forskningsprojekt som ska ge svar på hur mycket ren en björn fäller, och i studien ingår två samebyar. Studien visar att bland de dräktiga vajor som hade försetts med sändare kan man konstatera att saknade kalv vid årets renkalvmärkning. Något som direkt kan kopplas till ett ökat rovdjurstryck av framför allt björn. Eftersom björnstammen har ökat jämfört med andra predatorer på ren, så bedömer både samebyarna att björnen är en betydligt större predator på renkalv än vad som varit känt. De nya forskningsresultaten borde föranleda en översyn av ersättningssystemet för samerna pga. rovdjursskador. Vi menar också att rovdjurspolitiken i stort är beroende av att det ersättningssystem som finns fungerar tillfredsställande. Det gör det inte . Kritiken är hård, och i många fall är det den enskilde företagaren i glesbygd som får stå för de förluster som en centralt beslutad rovdjurspolitik medför om inte ersättningssystemen fungerar. Vi vill därför tillföra 10 miljoner till rovdjursskadeersättningarna. i (S) Uppföljning av ekologisk produktion och offentlig konsumtion 2010/11: RFR1.