mot · GY02Fi10 · 2011-05-03 00:00:00 — Vi föreslår t.ex. ROT-stöd både för flerfamiljshus och för byggnader som inrymmer välfärdens verksamheter. Dessa ska utformas så att miljöåtgärder och energieffektiviseringar främjas. Dagens ROT-avdrag har varit viktigt för att skapa jobb i lågkonjunkturen och har gett många villaägare möjlighet att renovera sina boenden. menar vi att det är dags att i stället satsa på upprustning av flerfamiljshus och välfärdsbyggnader som skolor, förskolor och boenden för äldre. En viktig finansieringskälla för våra investeringar i ett hållbart samhälle är en höjning av effektskatten på kärnkraft och fastighetsskatten på vattenkraft. Under de senaste kalla vintrarna har förmögenhetsöverföringen från privathushåll och företag till energibolagen ökat ofantligt genom de höga elpriserna. Det har lett till stora övervinster och är en effekt av en dåligt fungerande marknad med få stora energibolag. Vi bedömer att skatteökningarna är möjliga att genomföra utan att det får någon direkt effekt på elpriset. vill eftersträva att så långt som möjligt ha ett enhetligt och likformigt regelsystem med få undantag, som är enkelt att förstå och tillämpa för den enskilde företagaren. Ett likformigt skattesystem förhindrar också inlåsningseffekter och en snedvriden konkurrens. Regeringen har infört många undantag från dessa principer. Man har bl.a. sänkt arbetsgivaravgifterna för företag som har anställda i en viss ålder och beslutat att gynna vissa branscher skattemässigt. Syftet sägs vara att skapa jobb, men utvärderingar visar att t.ex. nedsättningen av socialavgifter haft en mycket begränsad effekt på sysselsättningen. Inför höstens budgetproposition aviserar regeringen ytterligare en ineffektiv sysselsättningsåtgärd när man planerar att sänka restaurangmomsen. Enligt regeringen skulle skattesänkningen ge ca 3500 heltidsjobb återigen på lång sikt. Det innebär en kostnad per jobb om . För samma summa kan man anställa fyra undersköterskor i äldreomsorgen och se till att viktiga välfärdstjänster utförs. menar att det finns bättre och mer angelägna åtgärder att rikta mot företagen. Vi vill minska småföretagens sjuklönekostnader. Även om mindre företag som kollektiv har en lägre sjukfrånvaro än genomsnittet kan kostnaderna i samband med sjukfrånvaro innebära stora problem i det enskilda företaget. Vi föreslår att sjuklönekostnaden slopas helt i företag med upp till tio anställda. På så sätt avlastas företagen ekonomiskt som utestängningseffekter på arbetsmarknaden minskar. Vi vill också att stödet till forskning och utveckling ska utökas genom en generös skattereduktion som riktar sig till små och medelstora företag. Satsningen är avgörande för att ta till vara och vidareutveckla kompetens i bl.a. miljö- och energiomställningen. Regeringens förändringar av fastighetsskatten och slopandet av förmögenhetsskatten har bidragit till att inkomstklyftorna i har ökat. principiella hållning är att fastigheter är tillgångar som ska beskattas och att marknadsvärdet ska tillåtas slå igenom mer i beskattningen av ägda bostäder än vad det gör . För att dämpa de stigande bostadspriserna vill vi även begränsa möjligheterna till uppskov med kapitalvinstskatten vid bostadsförsäljningar något. Vi vill utreda utformningen av en förmögenhetsskatt med införande . Detsamma gäller beskattning på arv eller dödsbo samt gåvor. Finanskrisen 20072009 var den största globala finanskrisen sedan 1930-talskrisen. var det kapitalistiska systemet hotat i grunden. Systemet räddades enbart genom att regeringar och centralbanker pumpade in ofattbara summor av skattebetalarnas pengar i banker och andra finansinstitut. Krisens orsaker var komplexa och sammanflätade, men i grunden blottlade krisen betydande brister i det kapitalistiska systemet i allmänhet och dess nyliberala tillämpning i synnerhet. Framför allt visade sig den marknadsliberala tesen om effektiva marknader som fungerar bäst utan statlig reglering inte hålla mot verkligheten. Även om de åtgärder som regeringar och centralbanker vidtog förhindrade en total kollaps av världsekonomin blev följderna av finanskrisen förödande. Världshandeln störtdök, tillgångspriserna kollapsade och många länder drabbades av djupa lågkonjunkturer med massarbetslöshet som följd. Detta tillsammans med de stora räddningspaketen för bankerna resulterade i betydande statsfinansiella problem i många länder. Vi kan med tillfredsställelse se att flera av de åtgärder vi krävt nu diskuteras och är på väg att genomföras inom ramen för EU och i andra internationella organisationer. Det handlar bl.a. om skärpt reglering av kreditvärderingsinstitut, clearing samt handel med olika derivatinstrument. Det är också glädjande att kampen mot s.k. skatteparadis har intensifierats. Dock saknas det fortfarande konkreta förslag för att komma till rätta med det största problemet, vilket är att många banker är så stora och sammanflätade med övriga finansiella institutioner att de av statsmakterna anses vara för stora för att tillåtas gå i konkurs (too big to fail). I de flesta länder (för att inte säga alla) finns en implicit garanti från statens sida att man inte kommer att låta too big to fail-institutionerna gå i konkurs. Denna försäkran, tillsammans med en del andra garantier, t.ex. de statliga insättningsgarantierna, är dels en förklaring till att vissa bolag kunnat växa sig så stora att de blivit too big to fail samt utgör den bärande bjälken i en incitamentsstruktur bland de stora finansiella företagen som var en av huvudorsakerna till finanskrisen. Implicita eller uttalade statliga garantier innebär en kraftig subvention av storbankernas upplåningskostnader. Garantierna innebär också att det inte finns någon större anledning för storbankernas kreditgivare att ta reda på bankernas finansiella situation. har uppskattat värdet på den brittiska implicita garantin till för de fem största brittiska bankerna , vilket är lika mycket som alla brittiska bankers samlade årsvinst före finanskrisen.20 Att bli en storbank måste vara världens bästa affärsidé. När tiderna är goda gör de astronomiska vinster till följd av den oligopolistiska marknadsstrukturen, men skulle olyckan vara framme och det blir finansiell oro går staten in med skattebetalarnas pengar och räddar bankerna. Vinsterna privatiseras och förlusterna socialiseras. Incitamenten för olika finansiella institutioner att bli så stora att de blir too big to fail är med andra ord mycket starka och storbankernas garantier leder till att de tar högre risker i syfte att öka sina marknadsandelar. och agerande i de baltiska länderna var ett tydligt exempel på detta. har presenterat ett övergripande förslag om att införa en gemensam ram för ordnad rekonstruktion och avveckling av finansiella institut som hamnat på obestånd. välkomnar delar av förslaget och menar att innan staten går in med medel för att rädda ett finansiellt institut måste såväl ägarna som institutets långivare betala.21 I detta sammanhang vill vi också poängtera att om en stat går in och räddar ett finansiellt institut från konkurs, då ska staten också ta över ägandet samt byta ut ledningen i företaget. Problemet med dagens finansiella sektor och dess stora institut är inte bara att de är too big to fail utan att de också i princip är too big to save i alla fall med mindre än massiva statliga kapitaltillskott och stora budgetunderskott som en direkt konsekvens. Den svenska finanssektorn är ohållbart stor. De svenska finansinstitutens sammanlagda balansomslutning är cirka större än BNP.22 En sådan finanssektor, oavsett hur strikt reglerad den är, utgör en allvarlig risk för makroekonomiska stabilitet. Källa: SCB, ekonomi, statistiskt perspektiv, (2011:1). Motivet för de statliga räddningsaktionerna av stora banker är att fallissemang av dessa riskerar att hota stabiliteten i hela det finansiella systemet. utgångspunkt är att om en bank är too big to fail då är den nog just för stor och då måste en reformerad finansiell reglering ta sikte på detta. menar att följande förslag i detta sammanhang bör övervägas: Storleksbegränsning av bankernas sammanlagda balansomslutning i förhållande till ett lands BNP. Särlagstiftning för banksektorn i den europeiska konkurrenslagstiftningen. Den nuvarande konkurrenslagstiftningen tillåter bankerna att ha marknadsandelar som gör dem både too big to fail och too big to save. Höj kapitaltäckningskraven och gör dem progressiva. Dessa krav är alltför låga och skulle minst behöva fördubblas.23 Progressiva kapitaltäckningskrav skulle ge bankerna incitament att inte bli too big to fail. Begränsa de stora finansiella institutionernas komplexitet. Banker bör förbjudas handla för egna pengar (s.k. proprietary trading). Bankernas nuvarande affärsmodeller där de dels placerar pengar för kundernas räkning, dels handlar för egen räkning kan leda till betydande intressekonflikter. Inför en skatt på finansiella transaktioner. I syfte att öka konkurrensen på bankmarknaden och garantera kreditförsörjningen bör det statliga ägandet av banker och finansiell infrastruktur öka. 5.7Ett alternativt ramverk för finans- och penningpolitiken Efter 1990-talskrisen lades den svenska ekonomiska politiken om. Man införde s.k. ramverk för finans- och penningpolitiken. Till det finanspolitiska ramverket hör överskottsmålet för den offentliga sektorns finansiella sparande, kommunernas balanskrav, utgiftstaken för statsbudgeten, förfarandet att investeringar i infrastruktur i normalfallet direktavskrivs via anslag i statsbudgeten samt riksdagsordningens bestämmelser om den s.k. rambeslutsmodellen. Penningpolitiken styrs av en från politiker oberoende riksbank, vars verksamhet regleras i riksbankslagen och som föreskriver ett ensidigt mål för penningpolitiken om prisstabilitet. För ett litet exportberoende land som är starka offentliga finanser en förutsättning för en stabil makroekonomisk utveckling. Vi menar att det finns goda skäl för finanspolitiska ramverk som främjar budgetdisciplin, starka offentliga finanser och en politik för full sysselsättning. Ramverken bör utgöra en god avvägning mellan å ena sidan tydlighet och fasthet och å andra sidan flexibilitet och handlingsfrihet. Frågan om budgetdisciplin är självklar. Ekonomiska ramverk kan emellertid inte ha som enda syfte att säkerställa ordning och reda i de offentliga finanserna. Full sysselsättning ska vara det övergripande målet som varje utgift noga måste vägas mot de behov som ska prioriteras och hur det ska finansieras. Därför krävs att ett alternativt ramverk för finans- och penningpolitiken utformas i enlighet med det som anförs nedan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.7.1Åtgärdsplaner för full sysselsättning Det överordnade målet för den ekonomiska politiken borde vara full sysselsättning. Vår definition av full sysselsättning är att alla som vill och kan arbeta ska ha ett jobb. Den ständigt pågående strukturomvandlingen i ekonomin innebär emellertid att en viss s.k. friktionsarbetslöshet alltid kommer att föreligga i form av personer som byter arbeten. Vi bedömer att denna arbetslöshetsnivå ligger på . Full sysselsättning kan nås vid helt olika sysselsättningsgrader. hade vi full sysselsättning i . var sysselsättningsgraden låg, vilket hade sin grund i kvinnors låga förvärvsfrekvens. Utöver målet om full sysselsättning bör därför den ekonomiska politiken inriktas på att åstadkomma hög sysselsättningsgrad. Ramverken för finans- och penningpolitiken bör utformas och utvärderas utifrån dessa mål. Vi menar att ramverken i sin nuvarande utformning har nått vägs ände. Den ekonomiska politiken har inte varit i närheten av att åstadkomma full sysselsättning. Diagram 16 Sysselsättningsgrad, 1664 år Källa: SCB (). Som framgår av diagrammet ovan har arbetsmarknaden egentligen aldrig återhämtat sig efter 1990-talskrisen. Sysselsättningsgraden är fortfarande ca 8,4procentenheter lägre jämfört med vad den var , vilket motsvarar ca 510000 människor. Denna utveckling kan delas upp i ett lägre arbetskraftsdeltagande, motsvarande ca 230000 personer, och en ökad arbetslöshet, motsvarande ca 280000 personer. De nuvarande ramverken för finanspolitiken består främst av olika budgetmässiga restriktioner i syfte att säkerställa starka offentliga finanser. Men de offentliga finanserna är inget problem i . Det är däremot arbetslösheten. Vi menar därför att de finanspolitiska ramverken behöver kompletteras med ett ramverk för full sysselsättning. Vi föreslår att det skrivs in i budgetlagen att regeringen till ska presentera en åtgärdsplan för full sysselsättning. Åtgärdsplanerna bör också innehålla olika medelfristiga mål, bl.a. för arbetslöshet, sysselsättningsgrad och undersysselsättning.24 Såväl näringslivets som den offentliga sektorns investeringar har trendmässigt fallit som andel av BNP , se diagram 17 nedan. Denna utveckling måste brytas då mycket stora investeringar kommer att behöva göras av både näringsliv och samhälle under de kommande decennierna för att ställa om ekonomin så att klimatmålen uppnås. Diagram 17 Fasta bruttoinvesteringar Källa: SCB. Budgetlagen föreskriver att investeringar i infrastruktur, fastigheter m.m. i normalfallet ska finansieras via anslag i statsbudgeten. Detta innebär att investeringarna bokförs som kostnader i statsbudgeten i takt med att utgifterna uppstår. Konsekvensen av detta förfaringssätt är att kostnaderna för investeringar i infrastruktur direktavskrivs. Vi menar att detta är ett märkligt förfaringssätt. En investering i infrastruktur är något som konsumeras över . Därför är det en rimligare ordning att kostnaden fördelas över dess livslängd. Sättet som staten redovisar infrastrukturinvesteringar på blir särskilt problematiskt i kombination med systemet med utgiftstak. Kombinationen av snålt tilltagna utgiftstak och infrastrukturinvesteringar som direktavskrivs innebär att investeringar under utgiftstaken får konkurrera om utrymmet med löpande utgifter som sjukpenning, barnbidrag m.m. Detta riskerar att leda till att viktiga samhällsinvesteringar inte kommer till stånd eller skjuts . anser att staten, i likhet med vad som är fallet i kommuner och företag, bör införa en investeringsbudget där man bokför kostnaderna för investeringarna genom avskrivningar. Förslaget innebär att staten kan fördela investeringskostnaderna över hela investeringens livslängd. Syftet med förändringen är att öka de statliga investeringarna för att kunna möta de stora utmaningar vi ser framför oss. Detta gäller inte minst frågan om att ställa om samhället i en för klimatet hållbar riktning. Frågan om att ändra redovisningsprinciperna för vissa av statsbudgetens utgifter och ändamål är komplicerad och måste naturligtvis föregås av en grundlig parlamentarisk utredning. Men det är rimligt att låta undersöka hur staten kan införa ett avskrivningsreglemente av samma slag som finns i kommuner och landsting. Budgetlagen bör ändras så att lånefinansiering kan utgöra huvudprincip. 5.7.3Mål för de offentliga finanserna Överskottsmålet innebär att de offentliga finanserna måste gå med ett överskott på av BNP över en konjunkturcykel. Målet infördes bl.a. mot bakgrund av den kraftiga ökningen av statsskulden under 1990-talskrisen. stod bakom överskottsmålet då det infördes för vi menade att det var viktigt att få ned statsskulden till rimliga nivåer. Detta syfte med överskottsmålet är uppfyllt och de svenska offentliga finanserna hör till de starkare i världen. Flera ekonomer, däribland generaldirektör , har därtill varnat för att vi snart kan komma ned på så låga nivåer på statsskulden att det blir svårt att upprätthålla en väl fungerande penningmarknad.25 När överskottsmålet formellt infördes var det främsta argumentet de kommande demografiska förändringarna och att målet skulle bidra till stabila skattesatser och en rättvis välfärdsfördelning mellan generationerna. långsiktiga kalkyler visade att om skattesatserna och välfärden hölls konstanta skulle de offentliga finanserna gå med löpande och jämna överskott fram till omkring , för att därefter minska i takt med att de demografiskt betingade utgifterna började stiga. Omkring beräknades överskotten förbytas till likaledes löpande och tämligen konstanta underskott.26 Den bakomliggande tanken var alltså att skattesatserna skulle hållas konstanta och att detta skulle vara förenligt med bibehållen välfärd även (trots att de demografiskt betingade utgifterna beräknades stiga) genom att då låta de offentliga finanserna gå med underskott. På så viss skulle man kunna skapa rättvisa mellan generationerna. senaste långsiktiga prognoser över de offentliga finanserna har emellertid helt omkullkastat hela den teoretiska grunden för överskottsmålet och det förtida sparandet. Som framgår av diagram 19 nedan övergår inte det finansiella sparandet till underskott i takt med att de demografiskt betingade utgifterna stiger. Tvärtom beräknas det finansiella sparandet stiga trendmässigt under hela kalkylperioden. Vid kalkylens slutår (2099) beräknas överskottet i de offentliga finanserna uppgå till otroliga av BNP. Diagram 18 Finansiellt sparande i budgetprop. Källa: Budgetprop. 2004, bilaga 2, s. 81. Diagram 19 Finansiellt sparande i vårprop. I det primära sparandet har kapitalinkomster dragits från det finansiella sparandet. Källa: vårprop. 2011 s. 247. Mot bakgrund av analysen ovan föreslår därför att dagens överskottsmål ersätts med ett medelfristigt mål för de offentliga finanserna där dessa i normalfallet ska vara i balans över en konjunkturcykel. Utgiftstaken sätter en övre gräns för de statliga utgifterna framåt. Något motsvarande golv för statens inkomster finns inte. Systemet har därmed en tydlig ideologisk slagsida på så sätt att ett givet reformutrymme innehåller explicita restriktioner på statsbudgetens utgiftssida men inte på dess inkomstsida.27 Utgiftstaken passar därmed den borgerliga regeringens agenda med försämringar i de offentliga välfärdssystemen parat med stora skattesänkningar. En annan svaghet med utgiftstaken har sin grund i svårigheterna att prognostisera statens utgifter. En stor del av statens utgifter är konjunkturkänsliga samt påverkas i hög grad av pris- och löneutvecklingen. När ekonomin går in i en kraftig lågkonjunktur ökar utgifterna för bl.a. a-kassan. Detta kan då innebära att utgiftstaken blir hotade så att man därför inte har råd att motverka lågkonjunkturen med en aktiv arbetsmarknadspolitik. Därför är det oklokt att sätta ett tak för statsbudgetens utgifter i förväg. Detta system har uppenbara brister och svagheter och bör därför reformeras eller helt avvecklas. Kommunernas balanskrav infördes . Balanskravet innebär att varje kommun och landsting måste upprätta en budget för nästa kalenderår där intäkterna överstiger kostnaderna. Kommunernas intäkter och utgifter är mycket konjunkturkänsliga. Vid en lågkonjunktur försvagas kommunernas finanser snabbt till följd av vikande skatteintäkter och stigande utgifter för t.ex. ekonomiskt bistånd. Om inte statsbidragen till kommunsektorn ökar i motsvarande mån kommer många av kommunerna och landstingen att ställas inför valet att antingen skära ned på kostnaderna, exempelvis genom att minska på antalet anställda, att skjuta upp nödvändiga investeringar eller att höja kommunalskatten. Oavsett vilket val kommunerna och landstingen fattar kommer deras beslut att förvärra lågkonjunkturen balanskravet för kommunsektorn är med andra ord procykliskt. Denna utformning av kommunsektorns balanskrav är svårbegriplig och skadar såväl kommunernas verksamhet som en god och balanserad samhällsekonomisk utveckling. föreslår därför att kommunernas balanskrav, precis på samma sätt som är fallet för målet beträffande den offentliga sektorns finansiella sparande, ska gälla över en konjunkturcykel. Enligt riksbankslagen ska upprätthålla ett fast penningvärde. tolkning av detta är att inflationen ska hållas låg och stabil. har preciserat detta som att ökningen av KPI ska begränsas till . har definierat sin politik som flexibel inflationsmålspolitik. Med detta avses att penningpolitiken, utan att åsidosätta inflationsmålet, också syftar till att stabilisera resursutnyttjandet. uttrycker emellertid tydligt att målet om prisstabilitet är överordnat andra mål.28 Vid rörlig växelkurs bär penningpolitiken i normfallet huvudansvaret för stabiliseringspolitiken. Det är av central betydelse att penningpolitiken används för att motverka konjunktursvängningar eftersom stora fall i sysselsättning och produktion ofta får bestående effekter. Regeringen bedömer exempelvis att cirka 30procent av en initial konjunkturell arbetslöshetsuppgång blir varaktig, dvs. övergår i strukturell arbetslöshet.29 Den bedömningen ligger i linje med utvecklingen av den svenska arbetslösheten och jämviktsarbetslösheten, se diagram 20 nedan. Den kraftiga ökningen av arbetslösheten i samband med den ekonomiska krisen fick betydande långsiktiga effekter. Problemet är att inte delar denna uppfattning. har i princip alltsedan den rörliga växelkursregimen infördes präglats av uppfattningen att penningpolitiken inte har några långsiktiga effekter på reala storheter som t.ex. arbetslöshet eller tillväxt.30 Av denna anledning bör målen för penningpolitiken och styrningen av reformeras, vilket vi utvecklar nedan. Diagram 20 Arbetslöshet och jämviktsarbetslöshet, 1664 år Källa: KI, egen bearbetning. Som nämndes ovan definierar sin policy som flexibel inflationsmålspolitik. Detta innebär att penningpolitiken, vid sidan av målet om prisstabilitet, också syftar till att stabilisera resursutnyttjandet. Ett vanligt mått på resursutnyttjandet i ekonomin är det s.k. BNP-gapet.31 har sedan inflationsmålet infördes emellertid inte varit framgångsrik med att stabilisera den svenska ekonomin kring fullt resursutnyttjande. har det genomsnittliga BNP-gapet legat på 2,, vilket tyder på att penningpolitiken i genomsnitt har varit för stram.32 Ett annat starkt tecken på att penningpolitiken varit för stram är att såväl KPI som den underliggande inflationen trendmässigt klart understigit inflationsmålet på . En penningpolitik som trendmässigt understiger inflationsmålet får negativa konsekvenser på sysselsättningen eftersom realräntorna blir högre än vad som motiveras av konjunkturläget. Sammantaget visar detta att riksbankslagen behöver kompletteras med en explicit målvariabel för den reala ekonomin. menar att ett mål för sysselsättningen är det mest lämpliga målet för den reala ekonomin. penningpolitik bör understödja den ekonomiska politikens mål om full sysselsättning. I ett medelfristigt perspektiv bör penningpolitiken understödja målet om en sysselsättningsgrad () på . Detta mål ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. har definierat inflationsmålet som att ökningen av KPI ska begränsas till . Det finns goda skäl att tro att ett högre inflationsmål är att föredra ur stabiliseringspolitiska aspekter och av långsiktiga strukturella faktorer. Den amerikanska sänkte styrräntan till ett intervall på 0 till 0,. ECB sänkte sin styrränta till och reporänta låg på , se diagram 21 nedan. Diagram 21 , ECB och FED:s styrräntor Källa: KI. Diagram 22 Arbetslöshet och inflation under finanskrisen Källa: SCB och KI. Som framgår av diagrammet ovan låg samtliga styrräntor stilla under stora delar av 2009 och 2010. För svenskt vidkommande tyckte en majoritet i direktion att 0,utgjorde det reella golvet för reporäntan. är det lätt att konstatera att en mer expansiv penningpolitik hade varit önskvärd om det varit möjligt. Arbetslösheten ökade kraftigt och förelåg deflation (se diagram 22 ovan). och euroområdet hade en likartad ekonomisk utveckling med stigande arbetslöshet och deflationstendenser. Förklaringen till att penningpolitiken hamnade i den här fällan står att finna i de låga inflationsmålen. En ofta nämnd handlingsregel för neutral penningpolitik är att den i ett normalt konjunkturläge bör syfta till realräntor som ungefärligen ligger i linje med den långsiktiga BNP-tillväxten. I implicerar detta realräntor på omkring 2,.