kam-fs · GZC120110922fs · 2011-09-22 14:00:00 — Den får relativt långtgående konsekvenser som vi i alla fall inte just nu kunde överblicka fullt ut, och frågan som gäller den sammantagna statsfinansiella effekten på i storleksordningen är helt enkelt inte löst. Frågan bereds alltså fortfarande. Den kom inte, som vet, med i årets budgetproposition. Men den är långt ifrån avförd från dagordningen. Enligt branschen själv kostar det färdigberedda förslaget på mer än det nuvarande systemet. När det nuvarande systemet börjar avvecklas börjar inbetalningarna till att minska. Detta kommer i sin tur att mötas av att pensionsutbetalningarna successivt minskar med lika mycket. Det har talats om 100 miljoner initialt. Utifrån vad jag vet om statsbudgeten har jag svårt att ta till mig att detta skulle vara av en sådan karaktär att saldobalansen skulle påverkas så pass mycket som man har sagt. Lägg ned prestigen, tala med arbetsmarknadens parter inom detta område och lös detta så fort som möjligt! Man har väntat . Det har funnits ett förslag , och det är färdigberett. Kom till skott! Jag uppfattar inte att det finns någon annan ambition än att man ska lösa problemet. Det är inte alldeles ovanligt att olika aktörer gör lite olika bedömningar om ett förslag, framför allt om en förbättring får statsfinansiella konsekvenser eller inte. Jag uppfattar att vi här har gjort bedömningen att det får det och att vi just nu inte var beredda att gå fram med detta förslag. Men frågan är under fortsatt arbete. Jag skulle vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsminister om utanförskapet som av borgerligt regeringsinnehav är oförändrat. Dessutom har man gått från generella rättighetssystem till mer och mer socialbidrag. I och min gemensamma hemstad uppgår socialbidragen snart till , det vill säga lön till 500 anställda. Detta innebär att enskilda personer därigenom blir verkligt fattiga. De får göra sig av med kolonistugan eller den sista tillgången innan de får socialbidrag. Min fråga till ministern är följande: Är det i för ansvar dags att utbilda människor så att de blir anställningsbara i stället för att låta dem gå på socialbidrag? Arbetslinjen är en av regeringens allra mest prioriterade frågor. Jag är glad över att jag kan se att 110 000 fler personer går till jobbet en vanlig dag som denna jämfört med hur det var . Vi har minskat långtidsarbetslösheten, och fler unga är också i arbete. Även sjuktalen har halverats, och många människor har kommit tillbaka från långa sjukskrivningar och står nu till arbetsmarknadens förfogande. Därför gör vi stora satsningar i budgeten när det gäller att just minska utanförskapet, inte minst för de grupper som har haft det extra tufft. När det gäller de som har varit sjukskrivna satsar vi på att de ska kunna komma in inom kulturen och få lönebidragsanställningar. Vi satsar också stora belopp på ungdomar, inte minst på utbildning. Jag håller med om att utbildning i grunden är det som långsiktigt förebygger arbetslöshet allra bäst. När det gäller utbildning, skola och arbetsmarknadsutbildning finns det en mängd olika utbildningar som vi nu satsar på. Det är viktigt att vi fortsätter med dessa åtgärder så att vi kan minska utanförskapet ännu mer.Vi har också, precis som min kollega sade tidigare, haft en finanskris som har inneburit en stor belastning. Men vi kan också se att vi aldrig har haft så hög sysselsättning som . Min fundering är om arbetsmarknadsministern ändå tror att vägen till arbete går fortare om man först görs verkligt fattig med socialbidrag än om man har tillgång till generella trygghetssystem. Den allra viktigaste delen när det gäller att komma i arbete och egen försörjning är att man har en bra grund att stå på i skolan. De stora satsningar som vi nu gör på skolan är helt avgörande, framför allt för ungdomar. Men de ungdomar som inte har klarat av skolan och som står utanför har möjlighet att komma tillbaka och få studiebidrag på för att slutföra sin utbildning. Det är grunden och det som långsiktigt förebygger arbetslöshet. På lång sikt handlar det om att alla barn och unga får chans i skolan. Utbildning är alltså lösningen. Men vi har också en mängd åtgärder för dem som behöver det i form av en aktiv arbetsmarknadspolitik. Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet gällande rehabiliteringsgarantin. Alliansen införde rehabiliteringsgarantin i syfte att minska sjukfrånvaron. Rehabiliteringsgarantin är riktad mot de stora diagnosgrupperna bland långtidssjukskrivna. Det gäller bland annat sjukdomar i rörelseorganen och lindrig och medelsvår psykisk ohälsa. De behandlingar som har erbjudits är så kallad multimodal rehabilitering för smärta i axlar, nacke och rygg och kognitiv beteendeterapi för psykisk ohälsa. fick 50 000 personer behandling av denna karaktär, och vi vet också att regeringen satsade 960 miljoner på just rehabiliteringsgarantin.Min fråga till statsrådet blir: Vad kan man säga om effekterna av rehabiliteringsgarantin? Detta handlar i grund och botten om två saker. Den första är det fundamentala behovet av metodutveckling på detta område. Det var också en orsak till att man gav ganska stora uppdrag till i detta fall att göra en utvärdering. På området för socialt arbete tycker jag mer generellt att vi har för lite genomutvärderade metoder där vi kan säga att det finns god evidens. Det är ett grundläggande problem när det gäller socialt arbete över huvud taget inklusive socialförsäkringsområdet. Den andra är att den studie som kom visar några resultat. Några är goda och några är problematiska. Folk mår väsentligt bättre. Vi minskar risken för sjukersättning, alltså förtidspensionering. Men vi har inte förkortade sjukskrivningsfall. Kontentan är att det funkar i grund och botten, men det finns mycket som kan funka betydligt bättre. Det är än så länge ganska små undersökningar. Det finns därför saker kvar att göra. Jag tackar statsrådet för detta. Det gläder mig att vi så här långt kan se att de historiska insatserna från regeringen i fråga om hur mycket pengar som man har tillfört ändå visar på positiva resultat. Jag tackar därför för svaret. Den multimodala rehabiliteringen innebär fler professionella team som arbetar med människor. Det är riktigt svåra saker. Där finns det i grund och botten en ganska god generell evidens. Men man har fortfarande svårt att visa på att det innebär återkomst till arbete. Det är klart att det är otroligt mycket bättre att människor upplever att de får hjälp, att de mår bättre och att livssituationen blir bättre. Hela idén var dock, sett från mitt lite snäva perspektiv, att också hjälpa människor att återkomma till egen försörjning. Där återstår en del.När det gäller KBT-insatserna förefaller det vara mycket goda resultat. Framför allt gäller det den mycket breda ökning som finns på området psykisk ohälsa över huvud taget och som går som en röd tråd genom hela sjukskrivningsprocessen i . Det är en ökning på alla fronter sett . Psykisk ohälsa är den breda och mer diffusa problembild som väldigt många människor möter. Efter att ha styrt tycker regeringen att det nu är tid för ansvar, åtminstone om man får tro den budgetproposition som presenterats.I finansplanen sägs det att regeringens främsta mål är att föra mot full sysselsättning och minskat utanförskap. Så har det låtit . Men retorik är en sak och verkligheten en annan sak. Arbetslösheten har ökat, och något minskat utanförskap märker vi inte av - detta trots år av en väldigt hög tillväxt i landet.Det är med andra ord, kan man tycka, hög tid för regeringen att nu ta sitt ansvar, för nu ser prognoserna betydligt sämre ut. Därför är min fråga till arbetsmarknadsminister : Om de insatser som regeringen nu föreslagit - sänkt krogmoms, fler handläggare avseende jobb- och utbildningsgarantin samt mer pengar till Arbetsförmedlingens administrativa system - inte är tillräckliga för att nå målet om full sysselsättning, vilket ansvar tänker då ministern ta för att ytterligare åtgärder vidtas? Det är mycket riktigt så som här beskriver. Full sysselsättning är regeringens mål. Så länge det finns människor som kan arbeta men som inte får möjlighet att göra det kommer vi att fortsätta med frågan på många olika sätt. hade vi en finanskris som innebar en kraftigt ökad arbetslöshet. ligger sysselsättningen på nivåer som är högre . Dessutom har vi haft stora grupper som kommit in och som står till arbetsmarknadens förfogande, inte minst stora ungdomskullar. Det är därför regeringen satsar en så stor del av reformutrymmet på just arbetslinjen.En del i arbetslinjen är den sänkta restaurangmomsen. kan vi märka att en stor restaurangkedja, , säger att hela sänkningen av krogmomsen ska synas i form av lägre priser för konsumenterna så att man kan anställa flera hundra personer till - detta bara i den här restaurangkedjan. Det här är ett sätt att öka sysselsättningen och att göra så att alla som vill kan arbeta. Jag vet inte om är ganska ensam om att ha uppfattningen att regeringen satsar hårt på sin arbetslinje. Uppenbarligen märks det inte i statistiken, och uppenbarligen märks det inte heller bland de långtidsarbetslösa som faktiskt blir fler och fler.Jag blir förtvivlad å mångas vägnar när regeringen år säger att målet är full sysselsättning och minskat utanförskap men aldrig tycks nå målet, aldrig tycks leverera. Det tycker jag visar på en förtroendekris av stora mått. Man verkar ha kapitulerat. Man vidtar åtgärder som inte alls kommer att ge den effekt som regeringen tror att de ska ge. Man famlar i mörker.Jag funderar på om ministern i sin verktygslåda över huvud taget har några vassa verktyg att ta till. Om inte har vi det! tycks inte ha följt den statistik som SCB levererar till oss. Vi har nämligen lyckats undvika en jobblös tillväxt. Vi har lyckats undvika att arbetslösheten bitit sig fast.Vi kan se att 110 000 fler personer nu går till jobbet jämfört med hur det var för bara , att långtidsarbetslösheten har minskat och att arbetslösheten har gått ned. Vi har aldrig haft så många i sysselsättning som vi just nu har. Men vi står inte ensamma. Vi är inte en ensam ö här i världen. Därför måste vi nu när konjunkturen ser ut att vika ha en buffert, ha resurser att satsa på att ytterligare få ned arbetslösheten och på att se till att inbromsningen stoppas upp.Jag skulle välkomna nya klatschiga förslag från Socialdemokraterna och är givetvis beredd att lyssna då. Men hitintills har det inte kommit några förslag till åtgärder som vi bedömer skulle ha sänkt arbetslösheten mer. Min fråga riktas till finansmarknadsminister befinner vi oss i en begynnande finanskris. En delorsak till den är en omfattande spekulation på finansmarknaden och ett överdrivet risktagande inom delar av finanssektorn.Frågan är hur denna sektor på ett effektivare sätt kan regleras. En idé är att skilja traditionell bankverksamhet från annan finansiell aktivitet. Det gjordes till exempel i genom vad som kallas the Glass-Steagall Act . har något liknande föreslagits av den brittiska bankkommissionen. Även i pågår en debatt om att separera bankverksamhet - som samhället självklart måste garantera - från finansiell spekulation som samhället rimligen inte bör vare sig subventionera eller garantera på motsvarande vis.Pågår en sådan diskussion i regeringen? Och när får vi i en lagstiftning som är inriktad på att stödja en sund bankverksamhet, inte på att stödja en orimlig finansspekulation? tar upp en väldigt viktig fråga, en fråga som blir extra viktig i den finansiella kris vi nu ser.För att ta Glass-Steagall-akten i kan jag säga att det också fanns ett förslag från den tidigare Fedchefen för kanske tio, eller åtta, år sedan med en liknande idé. kommer också den så kallade Vickersrapporten med en liknande idé.Min bild är att försök att göra detta på ett effektivt sätt inte varit speciellt effektivt. Enligt min uppfattning beror det på att det är väldigt svårt att göra skärningen mellan vad som är stabil verksamhet och vad som är lite mer instabil verksamhet. Den linje som vi och de allra flesta länder har valt är att, som vi också gör nu i budgetpropositionen, ge betydligt ökade resurser för att tillsammans med sina kamrater ute i men också själv förbättra när det gäller både kvantitet och kvalitet avseende övervakningen av den finansiella sektorn. Jag har förståelse för de praktiska problemen. Men menar finansmarknadsministern att det i princip vore rätt att separera de här verksamheterna om man hittar en teknisk lösning? Är det inte så att den garanti som samhället ger bankerna egentligen är en dold subvention eftersom den gör att bankerna kan låna pengar internationellt till en lägre ränta - detta oavsett om det här går till bankernas egentliga bankverksamhet eller om det går till en typ av finansiell spekulation som kanske är destabiliserande för det sammanlagda ekonomiska systemet?Och är det rimligt att samhället genom denna typ av garantier i praktiken sänker kostnaderna och indirekt uppmuntrar till finansiell spekulation som kanske destabiliserar vårt ekonomiska system? Beträffande den första delen av inlägg kan jag nog svara att jag håller med. Om man på ett effektivt skulle kunna skilja de två verksamheterna inom banksektorn tror jag att det kunde vara en väg att gå. Jag utesluter förstås inte att man hamnar där. Jag vill bara påpeka att det jag med min erfarenhet har märkt och det jag hör när jag talar med kolleger ute i världen är att det är väldigt svårt att göra detta. Jag återkommer gärna till frågan, för i grunden är det en bra idé.Också den andra frågan tycker jag är spännande och intressant. Naturligtvis ska inte det allmänna subventionera bankverksamheten. Vad som händer när man får de medel som vi tagit till i är att det blir billigare för bankerna att låna, som säger. Å andra sidan kommer de lån som bankerna tagit upp i , som tar ganska bra betalt, det allmänna till del. Dessutom sätter bankerna av pengar i stabilitetsfonden, något som också kommer det allmänna till del. Nettot av den hjälp som bankerna får kan således inte uppfattas som en subvention, utan det allmänna får tillbaka mer än som ges i form av stöd. Min fråga går till statsrådet och handlar om den etableringsreform som trädde i kraft . Frågan har varit uppe här under frågestunden. Jag tycker att statsrådet då gav ett mycket bra och uttömmande svar.Det är viktigt att konstatera att etableringsreformen är en stor reform och en viktig förändring av svensk integrationspolitik. Nyanlända ska få arbete och gemenskap i stället för bidragsberoende och utanförskap.Jag tycker också att det är bra att man, som statsrådet här nämnt, ser över reformen och kanske gör förändringar så att samordningen blir optimal och väntetiderna kan bli ännu kortare än de är. Jag utgår från att det kontinuerligt sker en utvärdering och att om det behövs förändringar sådana också kommer till stånd; det kan bli nödvändigt. Då får vi en reform som är både viktig och nödvändig, en reform som är bra men som kanske kan göras ännu bättre. Vi i regeringen är lite olika långa, så jag flyttar mig till denna talarstol. Statsrådet har höjt den andra upp i skyarna. Tack så mycket för frågan! Det efterlyses vilka typer av utvärderingar och uppföljningar av etableringsreformen vi gör. Vi har och sedan valet lämnat ett antal uppdrag till Statskontoret och till för att göra mer långsiktiga uppföljningar. Utöver detta har vi lagt ut på Arbetsförmedlingen och ansvariga myndigheter att återkommande komma in med rapporter så att vi får signaler om vad som inte fungerar tillräckligt bra och kan göra någonting åt det. En verklighet vi känner till på integrationsområdet är att om det blir väntetider i systemet - väntan på asylansökan, väntan på sfi eller väntan på att ska hantera ett ärende - är det mycket skadligt ur integrationssynpunkt. All integrationspolitisk forskning visar att det viktiga är att sätta in åtgärder snabbt, i - innan man hamnar i utanförskap. Det är väldigt få som flyr eller invandrar hit som vill leva på bidrag, men ändå har vi fört en politik där alldeles för många har fastnat i ett bidragsberoende. dör 40 000-50 000 européer på grund av utsläpp från sjöfarten, inte minst svavel. Därför är det väldigt glädjande att , , har enats om skärpta krav på svavelhalten i fartygsbränsle. När analyserade detta förslag kom man fram till att varje krona som satsas på renare teknik ger tillbaka i samhällsvinst, bland annat i form av bättre hälsa hos folk. Trots det har infrastrukturministern gått ut och protesterat kraftigt mot detta och hävdat att regeringen kommer att motarbeta förslaget och helt enkelt inte följa . Efter detta har miljöministern gått ut och sagt att det faktiskt är han som bestämmer och att vi visst kommer att följa . Jag tänkte därför fråga infrastrukturministern: regeringen överens nu? Kan jag sova lugnt om natten? Jag skulle kunna göra svaret ganska kort och säga: Ja, regeringen är överens. Låt mig dock falla tillbaka till den diskussion som ändå lyftes av . När det gäller svenskt engagemang , inte minst på miljösidan, har vi varit föregångare. Vi ska fortsatt vara det. När det gäller , som är ett känsligt innanhav, måste alla vi som bor kring och vid vara med och ta ett ansvar. har det pratats om att jordbruket är en faktor, men sjöfarten spelar också roll. Vi har varit med och tagit beslut om IMO-beslutet, och vi kommer också att följa IMO:s skärpta krav. Det ska göras tillsammans och dessutom korrigerat med länderna runt omkring. Det ska inte ske på ett sådant sätt att vi inte kan bevara konkurrenskraften i vårt näringsliv. Det låter tryggt, och jag tycker att det är bra att infrastrukturministern kan ändra sig när man inser att det är problematiskt att stå fast vid gammal, smutsig teknik när utvecklingen går framåt. Det är jag väldigt glad för. Det enda jag undrar över är detta att det ska ske tillsammans med andra. Först började infrastrukturministern prata om att vi har varit föregångsland och gått före. Ska vi nu sitta och bromsa tills alla andra är med, eller kan jag helt enkelt vara trygg med att även fortsättningsvis kommer att gå i spetsen för att vara sjyst mot både vår miljö och vår hälsa? Jag tycker att det säger när det gäller sjöfartens sida är viktigt. Sjöfarten måste också vara med och ta ansvar för de negativa utsläpp den gör. Låt mig dock också vara tydlig med att det händer otroligt mycket . Vi har hamnar som jobbar för att skapa landansluten el så att man inte står och går på bunkerolja i onödan. Vi har mer och mer av alternativa drivmedel som det byggs upp en infrastruktur för, till exempel flytande gas som är ett sätt att minska svavelutsläppen. Det tittas också på gångtider - hur snabbt man behöver gå - eftersom det också påverkar mängden utsläpp.Detta görs . Det som behöver göras mer är att titta på om och hur man ska bygga om sina fartyg och beställa, och det är denna diskussion som har varit för sjöfartens del. Det råder inget tvivel om att vi ska införa , alltså de skärpta reglerna för svavel. Etablering och utbyggnad av vindkraft är viktigt för omställning till hållbara energikällor. Utanför färdigställs just nu påbyggnaden av norra största vindkraftspark - 1 101 verk ska stå färdiga i Markbygden när detta är klart. Hälften av dessa kommer att ha en höjd där den lagstiftning vi har innebär att ungefär 500 vindkraftverk ska ha en fast belysning med 100 000 , alltså blinkande ljus. Detta riskerar att påverka boendemiljön, och därför vill jag fråga infrastrukturministern: Vad avser hon att göra för att hinderljusen inte ska bli ett hinder för vindkraftsutvecklingen? Det var en mycket bra fråga. Jag var tvungen att tänka just på hindersprövningen, men jag tror att jag förstår vad är ute efter. Det är naturligtvis så att när man gör satsningar på i det här fallet vindkraftverk är det å ena sidan miljöhänsyn som ska tas - att hitta nya, alternativa energikällor där vindkraften är en. Å andra sidan handlar det om närmiljön för dem som bor, som i detta fall vad jag förstår inte vill ha för stark belysning. Sedan kan det finnas många andra skäl. Det som möjligtvis skulle hamna på mitt område är belysningen. Varför har man belysning på vindkraftverk? Jo, jag antar att det finns någon form av flygverksamhet. Detta handlar alltså snarare om hur man å ena sidan kan hantera säkerhet för flyg och hur man å andra sidan kan hantera miljön för närboende och andra men ändå få möjligheten att bygga vindkraftverk. Detta är något som Transportstyrelsen som myndighet har att väga in i de utvärderingar som görs innan tillstånd ges. Det handlar om hinderljus, inte hindersprövning. I det skriftliga svaret jag fick av ministern när jag ställde denna fråga hänvisade ministern just till Transportstyrelsens möjlighet till undantag. I praktiken är det dock så att Transportstyrelsen aviserar ytterligare belysning. Om man tänker sig att det är 500 vindkraftverk med riktat ljus på 100 000 kommer risken vara att detta inte bara blir norra största vindkraftspark utan även norra största rejvparty när det kommer ett inflygande fordon.Det är alldeles riktigt att detta är en fråga om säkerhet. När denna lagstiftning kom till stånd byggde man dock få vindkraftverk av denna höjd, och inte så stora vindkraftsparker. Man kan ställa sig frågan: Kan det vara så att det finns en anledning att se över denna lagstiftning för att både tillgodose säkerheten och se till att detta inte blir ett hinder för vindkraftsutbyggnaden? Det funderar på kanske inte alls är omöjligt. Visst är det så att man i all lagstiftning vartefter som verkligheten förändras måste följa med och förändra. Det är inte bara i dessa områden det kommer att växa upp vindkraftsbyar; vi kommer att se det på annat håll. Jag har än så länge inte fått detta uppmärksammat, och jag har heller inte fått dessa signaler från Transportstyrelsen. Men, herr talman, jag låter det inte alls vara otroligt. Jag har en fråga till socialförsäkringsminister . Det gäller rehabiliteringskedjan. Jag tycker att det är väldigt viktigt att denna reform får genomslag. Jag delar inte oppositionens bild att den inte har lett till förbättringar. Många unga som förtidspensioneras får faktiskt hjälp, och har man muskler och inte är sjuk ska man inte vara på utan hos Arbetsförmedlingen eller i studier. När man är ute och reser i valkretsen och besöker Arbetsförmedlingen finns dock synpunkter från enskilda om kvaliteten i insatserna. Ställer man frågan till Arbetsförmedlingen om de har resurser säger de att de har resurser till insatser. Snarare är det så att när man besöker efterfrågar de mer rehabiliteringsberedskap i ett tidigt stadium.Min fråga till statsrådet är: Kommer de nya aviserade förbättringarna att även öka beredskapen hos ? Hur ska man från Alliansens och regeringens sida följa upp att även Arbetsförmedlingens insatser blir bra, för det är helt avgörande? gör man tappra försök att säga två saker . Å ena sidan: Vi står upp för reformen. Vi värnar reformens framsteg. Vi vill inte gå tillbaka till det som var tidigare. Det är viktigt. Å andra sidan ser vi att det finns problem, som vi har ansvar att lösa. Vi är medvetna om att det aldrig kommer att vara ett läge där alla är perfekt nöjda med alla regelverk, men de ska i grund och botten upplevas rimliga, och de ska vara människor till hjälp i rätt situationer.Precis som det påpekades i en ledare i betyder detta att falla mellan stolarna i allmänhet inte att jag inte gillar det beslut som är fattat. Det kommer vi inte att kunna lösa, inte ens vid svåra beslut. Däremot är att falla mellan stolarna bokstavligt talat att hamna i ett läge där gör en bedömning och Arbetsförmedlingen en annan. Du lämnar sjukförsäkringen men kommer till Arbetsförmedlingen som inte kan göra någonting. De är inte många fall, men de finns, och det har vi goda möjligheter att undvika i fortsättningen. Tack, statsrådet, för svaret! Regeringen har själv sagt att det är viktigt att rehabiliteringsinsatserna fungerar, och det meddelades i den aviserade miljardförstärkningen att fokus kommer att vara på bland annat rehabiliteringsinsatser.