kam-fs · GZC120111117fs · 2011-11-17 14:00:00 — Däremot tycker jag att det är viktigt att i debatten ta upp vikten av att vi också har våra utbildningar och inte bara enskilda kurser på engelska för både svenska och utländska studenter. I det senare inlägget från frågeställaren håller jag med om vartenda ord. Svenska är det ganska få i världen som förstår. Det är bara vi själva här. Det är viktigt att vi i som ett litet land är duktiga på främmande språk. Vi är i jämförelse rätt duktiga på engelska, med undantag för de nationer där man har engelska som modersmål. Det är i själva verket det undervisningsämne i svenskt skolväsen där eleverna når allra högst resultat. Vi är rätt duktiga på detta.Jag tycker ofta att våra lärosäten ställer för låga krav. Man kan ha kurslitteratur på engelska i stället för svenska. Det ställer lite högre krav på studenterna, och det ger en mer internationell orientering. Jag delar helt uppfattningen från frågeställaren. På frågan om jag vill gå in och styra är svaret nej, men debatt vill jag gärna ha, och det har vi just . Jag har också en fråga till , en allmänpolitisk sådan.Att kunna påtala missförhållanden inom skattefinansierade verksamheter när det gäller vård, skola och omsorg är en viktig del av vår demokrati för insyn och granskning av kvaliteten i offentlig verksamhet. Men om verksamheten övergår i privat regi upphör meddelarskyddet för anställda. Det är saklig grund för uppsägning att bryta mot lojalitetsplikten som anställda har mot sin arbetsgivare.I flera år har vi socialdemokrater lagt fram förslag i om att ge meddelarskydd till anställda i offentligt finansierade verksamheter i privat regi. Men alla förslag har avslagits av samtliga borgerliga partier i regeringen. Jag antar att frågeställaren har noterat att regeringen meddelade att vi nu tillsätter en utredning om meddelarskydd i den skattefinansierade välfärdssektorn gällande de företag som frågeställaren avser. Utredningen bedrivs inom . Det är fullt möjligt att det krävs en grundlagsändring för att ändra lagen. Det är komplext.Vår avsikt är precis det som frågeställaren säger. Mer och mer verksamhet som tidigare bedrevs av kommun och landsting bedrivs nu av privata utförare på uppdrag av kommun och landsting eller under pengsystem och så vidare. Vi säger att vi ska ha likvärdiga villkor mellan kommunala och fristående skolor, mellan kommunala och privata äldreboenden. Då bör också meddelarskyddet vara lika. Därför tillsätter vi denna utredning för att komma fram till ett förslag.Det är dock komplicerat. Den socialdemokratiska regeringen utredde detta 2001 och kom fram till att det inte bör genomföras förändringar. Men vi ger oss inte. Vi tänker försöka på nytt. Jag tackar för svaret. Ministern anser alltså att detta är en viktig fråga. Vi socialdemokrater har lagt fram förslag om detta, bland annat i . Det skulle kunna utredas i . Men om vi nu är överens om att regeringen ska ta upp frågan, vilket vi välkomnar, varför väntar man då ? Varför gör man det inte omgående när man ser att behovet är stort? Vi är överens om att det bör ske. Sedan är frågan hur snabbt det kan ske och hur komplext det här är. Jag kan uppmana frågeställaren att ta del av det övervägande som regering gjorde 2001. Frågeställaren kommer då att se hur komplext detta är. Det krävs förmodligen en grundlagsändring, vilket gör att det under inga förhållanden kan träda i kraft förrän efter nästa val. Det är så en grundlag ändras. Det är väldigt komplext, men vi tänker inte ge oss för att det är komplext, som den förra regeringen gjorde. Vi tänker försöka komma i mål med detta och genomföra en förändring därför att det är viktigt. Personer med beroendeproblematik har en svagare ställning än andra patientgrupper i form av sämre tillgänglighet och bemötande, längre väntetider samt mindre möjlighet att i samråd med vårdgivare påverka sin egen behandling.För personer som ingår i underhållsbehandling, med till exempel Metadon och Subutex, är detta en livsnödvändig medicin. Det är ingen drog, utan en medicin som gör att människor har möjlighet att återgå till ett fungerande normalt liv.Men tyvärr har vi sett flera exempel på att patienter blivit ofrivilligt utskrivna från olika substitutionsbehandlingar utan att någon riskanalys gjorts. Detta har fått förödande konsekvenser för den enskilda patienten. Det har lett till självmord, att människor tagit överdoser och så vidare.Är regeringen beredd att se över möjligheten att göra det tvingande för vården att göra en riskanalys vid ofrivillig utskrivning från underhållsbehandling och att i bedömningen ta hänsyn till vad som är bäst för patienten, precis som man gör inom alla andra vårdområden? Jag tackar för frågan. Jag lyssnade noga, men ska uppriktigt säga att jag inte behärskar svaret på frågan. Jag får be att återkomma med ett svar efter kontakter med , som inte är företrätt vid denna frågestund, i stället för att försöka säga något här när jag inte är riktigt insatt i det hela. Jag förstår att det här inte rör utbildningsministerns område, men han är ändå här och ställer upp för att svara på allmänpolitiska frågor, och då tycker jag att man kan kräva ett svar.Det är trots allt så att människor blir ofrivilligt utskrivna utan att man gör någon som helst konsekvensanalys av vad det kommer att innebära för patienten. har detta resulterat i att människor dött eller till och med begått självmord. Det är givetvis väldigt allvarligt. Det finns inte något annat sammanhang där man drar in en livsnödvändig medicin för att en patient har gjort några felsteg.Det är klart att vi på något sätt måste få ett svar på vad vi ska göra åt problemet. Det är en cynisk syn vi har på de här människorna. Det är människor som lider. Någonting måste göras. Jag kräver något slags svar. Jag lovar att frågeställaren ska få ett svar. Vi ska ta reda på svaret på frågan och ge det lite mer välövervägt.När man är här för att svara på de breda frågorna om områden som de 20 ministrar som inte finns med här ansvarar för får man självklart vara beredd på att ta de flesta frågor. Men en del frågor är av den detaljeringsgraden att man får be att få återkomma. I detta fall är det så för min del. Min fråga går till kulturminister . Det finns barn som sällan eller aldrig får se en teaterföreställning eller besöka ett konstmuseum på grund av föräldrarnas brist på intresse, tid eller pengar. Skolan har en viktig roll genom att se till att alla barn kommer i kontakt med kulturen och själva deltar i kreativa och skapande processer.Vad gör regeringen för att kulturen ska vara en naturlig del av lärandet och för att utjämna barnens chanser till estetisk och kreativ kompetens? Jag instämmer med Boriana - kultur är livsviktigt. Ska kulturen vara en självklarhet även när vi kommer högre upp är det viktigt att man börjar med barnen.Regeringen inledde en satsning som heter Skapande skola. Det är ingen tillfällig satsning, utan den är permanent. Det handlar om att professionella kulturskapare går in i skolan och arbetar med lärarna för att eleverna tydligt, nu också från första klass, ska lära känna dansen, konsten, musiken och teatern kopplat direkt till skolarbetet. Denna satsning har tagits emot väldigt väl och i stort sett samtliga av landets kommuner har också sökt och fått pengar till att arbeta inom ramen för Skapande skola.Det är en del. Jag får kanske återkomma i nästa inlägg till vad vi gör ytterligare. Jag har inga följdfrågor. när jag ändå står här: Därutöver kan man också från statens sida arbeta med våra övriga institutioner, museer, konserthus och andra, för att nå fram till barn och unga. Då är utbildning av pedagoger en viktig del.Det här sker också nu i mycket högre grad än tidigare, och jag tror att ungefär en tredjedel av det stöd som staten betalar ut via går till just kultur till barn och unga. Det är också numera ett nationellt mål att kultur för barn och unga ska prioriteras. Jag är glad över att vi har kunnat göra detta, men jag skulle vilja göra ännu mer. Jag har en fråga som riktar sig till statsrådet , och den gäller söktrycket på lärarutbildningen. Allt pekar på att kompetenta lärare är den helt klart viktigaste faktorn för att våra barn och unga ska lyckas med sin skolgång, nå målen och helst mer än så. ser vi att allt färre söker sig till läraryrket, och många av de mest uppskattade pedagogerna flyr yrket. Jag anser att detta är en av de största utmaningarna vi har att ta itu med för att säkra kvaliteten i svensk skola. Jag vet att mycket är gjort när det gäller att höja statusen för lärarna genom lärarlegitimationen och kommande karriärmöjligheter, men jag undrar vad statsrådet ytterligare tänker göra för att öka läraryrkets status och attraktionskraft och därmed få de bästa studenterna att välja yrket. Jag håller med om frågeställarens problembeskrivning, och jag skulle säga att det är en av långsiktigt mest strategiska utmaningar. Om ska vara en lika framgångsrik nation i nästa generation som vi har varit är skolan helt avgörande, och kvaliteten på skolan avgörs av kvaliteten på lärarkåren.Detta att vi har i genomsnitt en sökande per plats på våra lärarutbildningar i håller inte. Det innebär att man måste ta in i stort sett alla som söker oavsett deras lämplighet. Lärarkandidaternas resultat från deras egen skolgång är lägre än det var . har attraktionskraften sjunkit.Det är en lång rad reformer på gång och ytterligare behövs: ny lärarutbildning, attraktivare karriärmöjligheter med högre löner kopplat till det, lärarlegitimation, allmänna skolpolitiska reformer och bättre studiedisciplin i skolan. Det kommer också att krävas att arbetsgivarna - kommunerna - förbättrar anställningsvillkoren. Det är alltså en lång rad åtgärder som behövs. Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill utvidga detta till att också gälla speciallärarutbildningen. Andelen barn med särskilda behov och med diagnoser ökar ju, och det finns stort behov av människor med specialpedagogisk kompetens på våra skolor. är det svårt att fylla platserna på det nya speciallärarprogrammet. Hur anser statsrådet att man ska kunna försörja skolorna med specialpedagogisk kompetens när dessa platser gapar tomma? Speciallärare är en viktig yrkesgrupp i skolan. Den har varit nästan på väg att utraderas sedan 1989 års beslut om att ta bort speciallärarna. De ansågs stigmatisera och peka ut elever. Så ser vi det inte längre. Vi vill ha speciallärare i skolan som hjälper de elever som har det svårast.Speciallärare är en person som redan är vanlig lärare och som sedan vidareutbildar sig. Det betyder att det i praktiken blir kommunernas, arbetsgivarnas, sak att se till att personer skickas på dessa utbildningar. Det är kommunerna som är huvudman.Frågeställaren och jag kan ha olika uppfattning om det kloka i att kommunerna är huvudman, men är det så, och det gör att det är kommunerna som måste fixa detta. Får man inte i väg folk på dessa utbildningar med de villkor som finns måste man förbättra villkoren. Det är helt och hållet arbetsgivarnas och kommunernas ansvar att skicka folk på utbildning och att erbjuda villkor som gör att folk vill åka på utbildning. Det är väldigt lite vi kan göra från regeringens sida utöver att se till att det finns platser och utbildningar. Även min fråga går till statsrådet och är av allmän karaktär.De riskbolag som äger en stor del av den privat drivna välfärden i är till sin natur ganska hemlighetsfulla. Exempelvis har Caremas ena ägare, , knappt ens en hemsida. Det är krångligt att få fram klara uppgifter om ekonomi, vinster och skatteinbetalningar.Mångfald i välfärden förutsätter att det ska vara lätt att jämföra de olika alternativen. är det svårt att se hur människor kan göra ett informerat val när mycket av den relevanta informationen är hemlig. Offentlighetsprincipen gäller inte privata utförare i välfärden, trots att de finansieras med skattemedel.Vi socialdemokrater vill att offentlighetsprincipen ska gälla i all skattefinansierad verksamhet. Min fråga är: Tycker regeringen att offentlighetsprincipen ska gälla all skattefinansierad verksamhet, så att människor kan få den information de behöver för att kunna göra ett bra val? Jag instämmer i flera av frågeställarens utgångspunkter. Medborgarna måste kunna jämföra och det ska vara transparent. Jag tycker att vi från politiskt håll, både den nuvarande regeringen och den tidigare, har varit för tandlösa när det gäller att ställa krav på den här typen av företag och utförare.Jag är inte säker på att frågeställaren och hennes parti har grunnat igenom vad det skulle innebära att offentlighetsprincipen ska gälla privat verksamhet. Jag tror att de flesta skulle avråda från detta. socialdemokratiska regeringar har aldrig ens en gång tagit i den frågan. Meddelarskydd är en sak, men offentlighetsprincipen finns ju för att vi folkvalda och allt offentligt ska kunna granskas. Så kan det aldrig vara i ett privat företag. Privata huvudmän kan aldrig avkrävas samma offentlighet som vi folkvalda politiker.Ökad öppenhet, ökad genomskinlighet, ökad transparens, meddelarskydd och så vidare är den väg som vi måste gå. Vi borde naturligtvis från politiskt håll ha genomfört de här regelförändringarna , men vi får göra dem nu i stället. Tack för svaret, statsrådet! Det är mycket som kanske skulle ha gjorts tidigare, men vi har ju möjlighet att göra det , så jag ser fram emot att det nu kommer att börja hända saker.Affärshemligheten kan inte alltid stå över medborgarintresset. Det är inte vilka privata företag som helst som det handlar om, utan det är företag som till nästan största delen är finansierade av skattebetalarnas pengar. Då har skattebetalarna, anser vi, också rätt att veta hur deras pengar används. Eller menar statsrådet att den senaste tidens avslöjanden visar att allting funkar som det ska? Det sistnämnda tror jag inte att jag har utstrålat för . Tvärtom är vi från regeringens sida mycket kritiska mot de förhållanden som har avslöjats.Här i salen ser jag bland andra från . Socialdemokraterna, och regeringen gjorde upp om att göra ett antal förändringar av den här typen på skolområdet. är samma sak på gång på äldreomsorgsområdet, vilket har aviserats i veckan.Det är lite olika villkor för olika områden, men vi behöver ökad insyn, strängare krav, ökad tillsyn och inspektion och också möjlighet att avbryta kontrakt, dra in tillstånd och allt vad det nu kan handla om i olika verksamheter. Det kräver naturligtvis insyn, tillsyn, öppenhet och transparens. Sedan måste man hitta en balans och ta hänsyn till att detta trots allt är privata aktörer och inte politiskt styrda aktörer. Det finns legitima affärshemligheter som ett företag måste kunna skydda, inte gentemot staten men gentemot konkurrenten. Det måste man också beakta. Men den väg som frågeställaren vill gå, med ökad öppenhet, vill också regeringen gå. Jag vänder mig också till senaste veckornas avslöjanden om missförhållanden på privata äldreboenden rör framför allt kommuner där LOV, lagen om valfrihetssystem, har implementerats. har lite drygt hälften av kommunerna fattat beslut om att införa LOV, och har av olika skäl valt att inte göra det. Trots detta har regeringen sagt att det kommer en tvingande lagstiftning om kommunerna inte frivilligt inför LOV.Min fråga är: Varför vill regeringen genom LOV förhindra kommunerna att själva i demokratisk ordning avgöra om de vill släppa in riskkapitalbolag inom vård och omsorg eller inte? Därför att vi anser att det är medborgarna - individerna, familjerna, människorna - som ska avgöra vilken vårdgivare de vill använda. Det ska inte politiker kunna stoppa. Det är skälet till detta. Det är samma system som vi har på till exempel skolområdet, där kommunpolitiker inte kan stoppa om föräldrar vill ha sina barn i en annan skola än den kommunala. Det är likadant i förskolan, och vi vill i grunden ha samma system också inom till exempel äldreomsorgen. Tack, utbildningsministern, för svaret! Erfarenheten visar att kundval inte är någon garanti för vare sig kvalitetshöjningar eller för att skattepengar inte försvinner ur verksamheten genom stora vinster. Det ser vi inte minst på skolans område, där det har funnits kundval . , och är exempel på kommuner som har infört lagen om valfrihetssystem. I samma kommuner har missförhållanden på privata äldreboenden avslöjats. Det om något visar att LOV inte är någon patentlösning.Jag undrar därför: Varför ska inte människor genom sina folkvalda i kommunerna själva få avgöra, precis som ministern sade, om de vill släppa in riskkapitalbolag i välfärden eller inte? Varför vet politikerna i regeringen bäst i den här frågan? Vi litar på människor. Vi litar på att äldre människor, och i den mån de av olika skäl inte förmår att ta till sig information har de anhöriga. Vi litar på att människor klarar att fatta beslut.Vi tror inte alltid att politiker måste fatta alla beslut över huvudet på människor. Vi ger makten direkt till människorna. Ni vill ge den till kommunalråden. Det är skillnaden. Jag har en fråga till statsrådet , , släppte i går rapporten och Internet. Där kan man bland annat läsa att internet i mobilen har tagit fart på allvar i Sverige.Vi blir alltmer mobila. Vi kan arbeta, betala räkningar och söka information nästan överallt där vi befinner oss. Det är väldigt positivt. Men vi får också rapporter om att den ökade användningen av framför allt smart phones gör att mobilnäten ofta blir överbelastade.Min fråga till statsrådet är: Hur agerar regeringen för att förbättra mobilnätens kapacitet? Tack för frågan, ! Detta är en utveckling som i grunden är väldigt positiv. Alldeles rapporterade PTS, , att det i de svenska näten finns 2,3 miljoner av de smarta telefoner som nämner i sin fråga.Efterfrågan på mobil data ökar ständigt. Det är i första hand operatörerna som gör kraftfulla investeringar i att bygga ut infrastruktur. Men vi gör också saker från regeringens sida.Det kanske allra viktigaste är att vi stegvis ställer allt fler frekvenser till förfogande för mobilt bredband. har vi allokerat 800-, 1 600-, 1 800- och 2 600-bandet för auktioner och mobilt bredband.Det gör att vi nu steg för steg tack vare att vi tilldelar allt fler frekvenser för mobilt bredband kommer att kunna se att kapaciteten i näten kan byggas ut för att möta den efterfrågan som frågeställaren nämner. Tack, statsrådet! Det är glädjande att detta görs för att underlätta för utbyggnaden av mobilnäten. Men på landsbygden finns det ett delvis annat problem. Det är inte kapacitetsbristen utan att man kanske inte har täckning över huvud taget.Därför vill jag ställa en uppföljande fråga. Vad gör regeringen för att även de vita eller de delvis vita fläckarna på Sverigekartan kan kopplas upp? Ett av de frekvensband som jag nämnde, 800-bandet, är till sin karaktär ett sådant band som lämpar sig väldigt väl att använda för mobilt bredband för att täcka stora geografiska ytor till en ganska billig kostnad.Det auktionerades ut . Just nu ligger operatörerna i startgroparna för att bygga ut det bandet. Ett av tillstånden i 800-bandet har villkor knutet till sig som gör att PTS kommer att kunna använda för att snabbt bygga ut mobilt bredband i den landsbygd som nämner.Redan i dag har av den svenska geografiska ytan täckning av GSM-näten. Vi har en operatör i 450-bandet som har krav på sig att täcka in av alla län. I många län når man av yttäckningen.Yttäckningen i är redan relativt bra. Men den kommer att bli ännu bättre framöver tack vare de krav som PTS har ställt vid auktioneringen av 800-bandet. Jag ställer min fråga till utbildningsministern.Vi vet att fritidspedagoger har lång och omfattande utbildning som exempelvis förskollärare. De ansvarar för pedagogisk verksamhet i skolan och är viktiga för skolans måluppfyllelse. Men med de nuvarande bestämmelserna får de inte längre vara ansvariga för den verksamhet som de är utbildade för.Min fråga till ministern är: Kan man tänka sig, precis som med lärarna i träningsskolan, att se över bestämmelser så att även fritidspedagoger kan omfattas av lärarlegitimationen? Svaret är nej. Lärarlegitimation är som ordet antyder till för att legitimera lärare. Det finns en lång rad yrkesgrupper i som också gärna skulle vilja bli legitimerade. Men de är inte lärare, och inte heller fritidspedagoger.Fritidspedagoger är fritidspedagoger. Det är en viktig yrkesgrupp i skolan. De har sina arbetsuppgifter. Men de är inte lärare och ska inte omfattas av lärarlegitimation. Vid det här laget vet vi att tusentals kompetenta och välutbildade fritidspedagoger med rätta är frustrerade över den orättvisa behandling som regeringen utsätter dem för genom att neka dem legitimation trots att de i många fall har helt identisk utbildning med andra yrkeskategorier.Anser utbildningsministern att det är rimligt och rättssäkert att neka denna kategori legitimation trots att många av dem har identiskt lika utbildning som andra kategorier? I så fall är de felutbildade. En fritidspedagogutbildning är någonting annat än lärarutbildning och förskollärarutbildning. De har olika utbildningar. Sedan vet jag att Socialdemokraterna försökte slå ihop alla pedagogiska utbildningar till en enda stor utbildning. Alla skulle ha samma utbildning. Man hade ganska liten respekt för olika yrkens särart.Det är olika utbildning till att bli fritidspedagog eller förskollärare. Det har varit lika lång utbildning, men det betyder inte att de är lärare. Syokonsulenterna har också lång utbildning. Skolpsykologerna har ännu längre utbildning, men de är inte legitimerade lärare för det.Det finns olika yrken i skolväsendet. Alla är inte lärare. Det behövs olika kompetenser. Lärarlegitimationen är till för lärare. Det kommer inte att bli aktuellt med lärarlegitimation åt fritidspedagoger. Jag ställer min fråga till finansmarknadsminister . Han var en av undertecknarna till en debattartikel tillsammans med med rubriken .Redan för tre och ett halvt år sedan ställde jag en fråga till finansministern om han var beredd att sätta upp nya regler som skulle förhindra skatteflykt från välfärdsföretag som skapade stora vinster i . Hans svar i det skedet var att regeringen noga följer utvecklingen.Nu ställer man sig på barrikaderna och ser ut att vara upprörd över något som man har vetat om . Jag tycker att det är lite skamligt att man har låtit skattebetalarnas pengar rinna ned i fickorna på riskkapitalbolagen under trots att man vetat om att det har skett.Min fråga till finansmarknadsministern är: Varför har ni inte gjort något tidigare? Jag har lite svårt att svara på den direkta frågan i och med att jag inte var här då. Den frågan ska nog ställas till finansministern.Jag kan bara allmänt säga att det finns en ganska bred uppslutning kring att privata inslag i välfärdssektorn har sina fördelar. Men på de företag som gör detta arbete och ska tillhandahålla högkvalitativ vård och hög tillgänglighet har alla skattebetalare rätt att ställa väldigt höga krav på både företagsetik och moral i allmänhet.Det vi nu har sett är helt enkelt oacceptabelt. Vad regeringen gör är för det första att ge ett uppdrag till . För det andra pågår ett arbete inom departementet. För det tredje kommer att få ett uppdrag att granska dessa bolag.Detta är väldigt komplicerade frågor. Jag kan utveckla det vid nästa tillfälle. Jag kan förstå att finansmarknadsministern inte kan vara insatt i alla frågor. Men detta är fråga om att hantera folkets skattepengar på ett riktigt sätt. Därför finns det anledning för finansmarknadsministern att sätta sig in i de frågorna.Det är problem att förutom att man inte har gjort någonting har man till exempel privatiserat apoteken . Det har ytterligare spätt på möjligheterna för riskkapitalbolag att komma undan med skattepengar.Nu säger man att man ska tillsätta en utredning eller lämna ett förslag till förändringar som skulle kunna träda i kraft först . Min fråga i det sammanhanget blir: Borde det inte vara möjligt att göra det snabbare än så? Tack för frågan, ! Det är väldigt komplicerade frågor.