· GZ1044 · 2011-11-08 13:32:53 — har frågat statsministern vad han avser att göra för att bringa klarhet i det så kallade utanförskapsmåttet samt, som hon uttrycker det, vad han avser "att göra för att minska antalet som lever utanför utanförskapet, det vill säga helt utanför våra trygghetssystem". Interpellationen har överlämnats till mig.När regeringen tillträdde 2006 skedde det mot bakgrund av att ett växande antal människor hamnade i bidragsberoende. Genom att tala i termer av utanförskap ville regeringen synliggöra denna grupp och därmed möjliggöra nödvändiga politiska prioriteringar för att bryta utvecklingen. Det finns flera sätt att titta på utanförskapets beståndsdelar. Olika statistiska mått har använts, men inget av dem fångar utanförskapet i alla dess dimensioner. Regeringen har valt att använda sig av helårsekvivalenter som en av flera indikatorer på utanförskap, trots att också detta mått har sina brister. En helårsekvivalent motsvarar en person som försörjs under via sociala ersättningar och bidrag. Det innebär att två personer som varit heltidssjukskrivna vardera motsvarar en helårsekvivalent. Helårsekvivalenterna ger en sammanhållen bild av den samlade volymen inom de arbetsmarknads- och ohälsorelaterade ersättningssystemen. Till skillnad från andra mått som förekommer i debatten är helårsekvivalenter en vedertagen indikator som även används av . Tillsammans med arbetsmarknadsstatistiken ger den en uppfattning om hur många människor som står utanför arbetsmarknaden. Att använda sig av den officiella statistiken möjliggör för oberoende institutioner att följa upp och granska måttet och skapar förutsättningar för en kontinuerlig utveckling av kvaliteten. Sedan regeringen tillträdde 2006 har en mängd olika åtgärder vidtagits som inneburit att utanförskapet har minskat. Detta gäller oavsett vilken indikator som används. Framför allt har antalet personer beroende av sjukpenning eller sjuk- eller aktivitetsersättning minskat. Till följd av det försämrade arbetsmarknadsläget i samband med den ekonomiska krisen ökade antalet personer beroende av arbetslöshetsersättning eller aktivitetsstöd. har läget emellertid förbättrats. Jämfört med den situation som rådde när regeringen tillträdde 2006 befinner sig färre personer utanför arbetsmarknaden och i bidragsberoende. Regeringen bedriver en långsiktig sysselsättningspolitik för att möta utanförskapets utmaningar. Det innebär en kombination av åtgärder för att stimulera arbetsutbudet och arbetskraftsefterfrågan samt förbättra matchningen på arbetsmarknaden. Särskilda satsningar har riktats mot dem som står allra längst ifrån arbetsmarknaden.Jobbskatteavdraget och reformerna av arbetslöshets- och sjukförsäkringarna har stärkt drivkrafterna att arbeta. Införandet av rehabiliteringskedjan innebär tydliga riktlinjer för prövning av arbetsförmågan. Försäkrade som kan få sjukpenning eller tidsbegränsad sjukersättning erbjuds att delta i arbetslivsintroduktion som en väg tillbaka till arbetslivet. har regeringen föreslagit justeringar av sjukförsäkringsreformen i syfte att säkerställa att människor som är alltför sjuka inte behöver lämna sjukförsäkringen. Nystartsjobben har haft en viktig funktion för att stärka konkurrenskraften hos grupper med svag förankring på arbetsmarknaden. På motsvarande sätt har instegsjobben varit viktiga för nyanlända invandrares möjligheter att få arbete. Flera åtgärder har dessutom vidtagits för att främja företagande, bland annat sänkt bolagsskatt och restaurangmoms, som är på gång , samt RUT- och ROT-avdrag.Arbete är grunden för såväl den enskilde individens som samhällets gemensamma välfärd. Att få fler människor i arbete och därigenom minska utanförskapet förblir regeringens viktigaste mål. Jag ställde en fråga till statsministern angående utanförskapet eftersom han var en av dem som drev det begreppet väldigt hårt i valrörelsen . Jag noterar att han har viktigare saker för sig än att diskutera det här i kammaren. Jag tackar för svaret och för att hon vill vara med och diskutera den här viktiga frågan.Det var den borgerliga dåvarande oppositionen - eller egentligen - som hittade på utanförskapsbegreppet för att det skulle låta bra. Det skulle låta som om människor inte var med i samhället. Det skulle låta som om det fanns människor som inte tillhörde samhället. Vi tyckte inte att det begreppet och uttrycket var bra. Vi tycker fortfarande inte att det begreppet och uttrycket är bra. Vi noterar att regeringen inte vill tala om det längre eftersom regeringen har misslyckats. Det är så många som tvingas leva på socialbidrag, och det är så många som till och med är utan helt och hållet - det är det jag kallar för att vara utanför utanförskapet. Det är människor som lever helt på sina anhöriga med allt vad det innebär av beroende. Långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. Det har visserligen tillkommit en del nya jobb, men arbetslösheten är mycket hög. Vi har 8 procents arbetslöshet. Den är högre än det som ni kallade massarbetslöshet i valrörelsen . finns det tendenser till att det blir ännu sämre. En arbetslöshet på - så kan vi inte ha det.Förutom den höga arbetslösheten har ni försatt människor i mycket svåra ekonomiska situationer. När det gäller sjuka säger ni att bara vi gör dem fattigare blir de säkert friska och kan gå till arbetet igen. Ni kallar det för incitament. Jag kallar det för cynism. Att tvinga sjuka människor tillbaka till arbetet om de inte klarar arbetet är cyniskt. Självklart ska var och en jobba efter förmåga, och självklart ska full sysselsättning vara målet. Självklart ska man bidra på bästa sätt utifrån sin egen förmåga. Men så är det inte . Ni har inte gett människor möjligheter. Ni har inte hjälpt människor tillbaka till arbete på det sätt som man skulle göra. Socialbidragen, eller försörjningsstöden, har ökat. Man kan säga att de har rusat i höjden. Nästan en halv miljon människor fick någon form av försörjningsstöd, och var fjärde ensamstående mamma fick ekonomiskt bistånd . Vi har hört uttrycket fattiga barn, och 220 000 barn lever med föräldrar som i någon form är fattiga. Detta sker i . Jag tycker inte att det är värdigt ett välfärdssamhälle. kommer flera borgerliga ledamöter att gå upp här och tacka ministern för svaret och säga att det är fantastiskt bra och att allting är rosenrött. Men tro dem inte! Det är faktiskt så att vi har ett utanförskap och människor som lever utanför utanförskapet. Vi har fler och fler människor som tvingas söka socialbidrag, och vi har människor som har lämnat a-kassan. Det är en halv miljon människor som har lämnat a-kassan för att ni har försämrat den. Ni vill att människor inte ska ha en ekonomisk trygghet när det blir arbetslösa. Jag vill ha en bättre ordning. Jag vill ha rättvisa, och jag vill ha jobb åt alla. Nej, jag tänker inte gå upp och säga att allt är rosenrött, utan jag kommer att ställa frågan kring det rosenröda alternativet, det vill säga Socialdemokraternas alternativ. Jag har stor förståelse för att tycker att utanförskapet är en problematisk frågeställning just för henne och hennes parti. Jag kommer strax tillbaka till de siffror som belägger detta. Jag ska först säga något om semantik. Utanförskap kommer egentligen från ordet utanför, om man tittar i , som preposition eller adverb. Från detta kan två substantiv deriveras, utanförkänsla och utanförskap, som är välkända i svenska språket. Detta är alltså inte någon nyskapelse av alliansregeringen eller , utan det är ett betecknande ord som finns i vår vokabulär. Tittar man i och söker på utanförskap kommer det intressant nog upp tre välkända författare som just har problematiserat kring utanförskapets förfärliga situation, alltså att hamna utanför ett socialt sammanhang med olika dimensioner och bottnar. Det är egentligen detta som alliansregeringen tog tag i. För att klä detta i ord, precis som statsrådet gör i sitt svar, och göra det begripligt vad vi egentligen har haft för anledning att reformera ett system som inte fungerade, bland annat sjukförsäkringssystemet, ska jag säga följande.Vi hade 2002-2003, då Socialdemokraterna senast styrde, 220 000 helårssjukskrivna. Det är en ganska viktig siffra att lägga på minnet och ställa i relation till nio miljoner invånare i ett litet land. 550 000 hade förtidspension 2006 när vi tog över. När det var som värst 2002-2003 förtidspensionerades 150 personer året runt. I genomsnitt var en person i arbetsför ålder sjukfrånvarande , om man räknar in dem som var sjukskrivna och hade förtidspension. Detta var av arbetskraften som var sjukfrånvarande. Detta kan jämföras med andra länder i där man kanske hade mindre än hälften eller en tredjedel av denna nivå. Tack vare de reformer som alliansregeringen har genomfört på området kan vi nu se att vi har fått ned sjuktalen till en rimlig nivå som kan jämföras med likvärdiga länder runt om i . Vi har också på detta sätt kunnat få fler som är med och bidrar till sin egen försörjning, först och främst till egen glädje, men det ger också skatteintäkter som man kan använda för att investera i fortsatt välfärdsutveckling, till exempel kömiljarden, rehabiliteringsmiljarden och annat inom hälso- och sjukvården. Detta hade varit fullständigt omöjligt med den konkursnära utveckling som Socialdemokraterna var på väg emot genom att använda sjukförsäkringen till det som den inte var till för, nämligen som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Därför är det mycket viktigt att få lov att använda just begrepp som utanförskap och helårsekvivalenter för att beskriva ett problem och göra det tydligt för svenska folket. Mycket riktigt valde också svenska folket bort den socialdemokratiska regeringen och likaså 2010 som tack för att vi har kunnat rätta till ett mycket allvarligt utanförskap som först och främst drabbar dem som är försatta i utanförskapet men som ytterst drabbar alla oss andra. Interpellanten och interpellantens parti har föga att komma med här som konkret förslag - att återställa ordningen till det som fanns . Jag måste säga att om det är någonting som skulle förskräcka mig mer än någonting annat så är det att återgå till en ordning med ett utanförskap av den volym som jag nämnde tidigare och som i princip är arbetsmarknadspolitik förklädd i en sjukförsäkring. Så kan vi inte ha det, och vi har lyckligtvis frigjort oss från det tack vare dessa viktiga reformer. Statsrådet avslutade sitt interpellationssvar med det absolut viktigaste i detta svar, nämligen genom att säga att det är regeringens viktigaste mål att få fler människor i arbete och minska utanförskapet. Det är därför som jag och andra kolleger är politiskt engagerade, och jag hoppas att även är engagerad för att vi ska bryta utanförskapet. Därför blir jag lite upprörd när jag läser interpellationen från där hon säger att ordet utanförskap är påhittat. Men det är inte påhittat. Det finns ett utanförskap. påbörjade den så kallade utanförskapets karta. Man tittade på vissa stadsdelar, på skolresultat, valdeltagande, försörjningsstöd, arbetslöshet och så vidare. Den tuffaste kritiken kom faktiskt från Socialdemokraterna om att man satte det på pränt och att man talade om de faktiska problem som fanns i samhället med risk för att man stigmatiserade och så vidare. Det känner jag igen som kommunalråd i . S- och V-politiker ville inte att vi skulle samla denna statistik och tala om detta och peka ut. Men vi från och övriga i Alliansen vill faktiskt ta tag i detta. Självklart använder man då ett begripligt begrepp som ändå talar om att det finns människor utanför skolsystemet, utanför sjukförsäkringssystemet och utanför arbetsmarknadssystemet. Vi försöker med vår politik hjälpa dem och stötta dem för att de ska komma tillbaka. Inför valet lovade många socialdemokrater och vänsterpartister, i alla fall i mitt län , att om bara de fick fortsätta att ta ansvar för politiken skulle de eliminera arbetslösheten, med utgångspunkten att det är politiker som fixar jobb. Det lät lite grann på som att man självklart ska få arbeta efter förmåga - jobb åt alla. Ingen politiker kommer att gå upp och säga att vi är emot jobb åt alla. Men jag har aldrig varit övertygad om att det är vi politiker som skapar jobben. Vem ska finansiera till exempel utfästelser om 200 000 jobb i offentlig sektor? Det är ju skattepengar. Det är människor som måste betala - skatt på arbete för att man ska kunna finansiera välfärdstjänster, skolan eller vad det kan vara. Jag vill också komplettera arbetsmarknadsministerns svar utöver det som är anfört i interpellationen på utbildningsområdet, vuxenutbildning, yrkesvux och flera åtgärder, för att inte tala om ungdomar som befinner sig utanför. Ungdomar som faktiskt har hoppat av gymnasiet och ungdomar som inte får tillträde till arbetsmarknaden har varit och är ett fortsatt viktigt fokus. Jag vill inte hamna i en statistikdebatt. Men även på ungdomsarbetslöshetssidan har det ibland gått troll i hur den faktiska ungdomsarbetslösheten ser ut. Både den förra regeringen och den nuvarande regeringen har tolkat in att man nu ser över detta. Men även 16-, 17- och 18-åringar som går på gymnasiet har varit med i ungdomsarbetslöshetsstatistiken. Deltidsstuderande och deltidsarbetande ungdomar som har varit inskrivna på Arbetsförmedlingen har också räknats in i ungdomsarbetslöshetsstatistiken. Vi vill inte negligera problemet. Till exempel när det gäller ungdomar tycker vi att man faktiskt ska ta reda på vad de gör. Har de en sysselsättning? Eller sitter de hemma passivt och mår dåligt och tar emot ett bidrag? Då är det ett problem. Men nyansera bilden, erkänn problemen, och kom inte och påstå att vi inte tar tag i detta eller att utanförskapet är påhittat, för det är det absolut inte! Jag vill börja med att tacka ministern för väldigt bra och uttömmande svar på två ganska knepiga frågor.Monica Greens sista fråga var: Vad avser man att göra för att minska antalet som lever utanför utanförskapet - det vill säga helt utanför våra trygghetssystem? Jag vet inte hur mycket man ska behöva påtala att ingen ska behöva leva utanför våra svenska trygghetssystem. Troligen har inget annat land i världen så bra trygghetssystem som . Ändå kan vi inte blunda för att antalet - om vi nu kallar dem så - socialbidragstagare, människor med försörjningsstöd, under och efter den enormt djupa världskris som även drabbats av har ökat. Det är inte märkligt. Men självklart är detta ett problem; det duckar vi inte inför.Därför tycker jag att det är viktigt att framhålla alla åtgärder som regeringen vidtagit för att motverka utanförskap, för att stimulera till arbete. Det är bara arbete som kan motverka utanförskap.Det gäller olika former av anställningar med olika former av stöd. Att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden är det viktigaste man kan göra för alla som länge funnits i utanförskap, som kanske aldrig haft ett jobb och som kan vara 30 eller men aldrig haft förmånen att få komma in på arbetsmarknaden.Det handlar inte om nya arbetslösa, om nya i utanförskap, utan vi har haft detta förhållande länge i . Senaste toppåret var . Jag behöver väl inte påminna om vem det var som då styrde. Dessutom var det en kraftig högkonjunktur. Trots det hade vi ett enormt utanförskap och väldigt många socialbidragstagare.Det är klart att det finns saker som kan göras för att motverka här, men kanske går det aldrig att få ett nollsummespel på området. Däremot ska vi se till att människor får verktyg för att själva kunna arbeta, för att själva kunna komma närmare en arbetsmarknad. Det är en regerings skyldighet. Detta är något som vi otroligt intensivt jobbar med.Jag vill också framhålla att både RUT- och ROT-avdrag liksom andra sänkta skatter stimulerar till arbete. På tåget på vägen upp hit läste jag en ledare i . Någon hade gjort en beräkning av vad det skulle ha inneburit för den person som använt RUT- och ROT-avdrag och lite annat om Socialdemokraterna hade fått bestämma. Att människor har kunnat få just de kanske enkla jobben inom RUT-området har självklart stimulerat till arbete.Låt oss påminna oss om varför vi vidtar de här åtgärderna, och vill jag påminna om att det handlar om utbildningar. Många människor har inte avklarade studier. Då är man väldigt långt ifrån en arbetsgivare som vill anställa. Vi har fått rusta upp hela skolsystemet. Även det är det i sammanhanget värt att påminna om. hade vi ett skolsystem som släppte igenom människor som var helt omöjliga i fråga om att få ett jobb.Mycket återstår att göra. Ingenting är längre, som sagt, rosenrött i . Det ska vi nog vara glada över. Men med alliansregeringen har under den djupa kris som varit klarat sig så mycket bättre än nästan alla andra länder i . Det tycker jag att man ska vara stolt över i stället för att från oppositionens sida bara klanka på saker. Också jag vill tacka som ställt interpellationen. Vi har här en viktig fråga att debattera, vilket gjorts ett antal gånger i denna kammare.Det är väl ingen som egentligen ifrågasätter om det finns ett utanförskap - människor som hamnar utanför arbetsmarknaden och även i ökande grad utanför trygghetssystemen. Frågan är i stället hur man beräknar detta utanförskap och vad man egentligen menar med begreppet utanförskap. Man måste väl ändå räta ut en del frågetecken och vara lite hederlig här. Fakta i målet är att sysselsättningsgraden i inte, till skillnad från vad arbetsmarknadsministern i sitt svar ger sken av, ökat . I stort sett ligger den still - något har den sjunkit , lite mer för kvinnor än för män.I dag är arbetslösheten högre än den var . Framför allt har långtidsarbetslösheten dramatiskt ökat. är över 27 000 människor inskrivna i regeringens åtgärd fas 3. var det som mest 11 000 personer som hade ett så kallat plusjobb. Det är en dramatisk ökning av en viss typ av utanförskap där man låser in människor i en kränkande åtgärd utan lön för sitt arbete.Arbetslösheten har alltså stigit, och sysselsättningen har inte ökat. Men om man, med regeringens mått, räknar i termer av helårsekvivalenter i arbetslöshetsförsäkringen, kan man se att det skett en minskning. Så är det. Det är färre som får ersättning från a-kassan. Men det säger ingenting om utanförskapet i sig. Det är helt irrelevant. Det handlar bara om att det är färre personer som är arbetslösa och som har rätt till ersättning från a-kassan. Detta är det intressanta i sammanhanget. Det beror på att regeringen har stramat åt regelverket i a-kassan, på att färre personer kommer in i arbetslöshetsförsäkringen och på att fler personer kastas ut i andra ändan. Vad händer med dessa personer nu när regeringen misslyckats med att få ned arbetslösheten och med att få upp sysselsättningen? Jo, de här personerna - de personer som talar om - befinner sig nu i ett ännu djupare utanförskap . De hamnar hos kommunerna för att där söka försörjningsstöd.Det är väldigt tydligt att de utgifterna har ökat. De har ökat med . verkar ökningen eskalera. var utgifterna för försörjningsstöd i kommunerna 9 ½ miljard kronor. var de utgifterna uppe i . Om den utvecklingen fortsätter under resten av det här året innebär det en otroligt kraftig ökning av kostnaderna för försörjningsstödet.Alla som vet någonting om skillnaden mellan bidrag och försäkringar vet att försäkringar som arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen är en rättighet. Här är det inte behovsprövat, utan till detta tjänar man ihop genom eget arbete och genom kvalifikationsvillkor. Socialbidragen är ett bidragsberoende som kraftigt ökat under den här regeringens tid. Socialbidraget är ett behovsprövat bidrag som innebär att väldigt många av de människor som egentligen skulle behöva någon typ av försörjning därför att de är arbetslösa eller sjuka inte ens får försörjningsstöd. Det betyder att inte ens den enorma ökningen av utgifterna för försörjningsstödet är ett mått på hur mycket det verkliga utanförskapet faktiskt har ökat. Det som är osynliggjort eftersom det inte går att beräkna detta är att en massa människor i praktiken helt saknar egen inkomst och är beroende av att bli försörjda av sina anhöriga. Har man det så får man inte ens försörjningsstöd.Det är anmärkningsvärt att regeringen försöker trolla bort dessa problem som är högst reella och som jag vet att varenda kommunpolitiker i hela vårt land är berörd av och mycket väl känner till. De är väldigt oroade just över att man försöker trolla bort det här resonemanget och låtsas att det som här nämnts inte händer trots att det är så uppenbart. Jag vill tacka mina meddebattörer. Det som här tas upp är en väldigt viktig och angelägen fråga.Först måste det kanske lite grann hyfsas till faktamässigt. Jag är inte alls nöjd med att människor tvingas leva på ekonomiskt bistånd. Men det är inte så som påstår, att det nu rör sig om 400 000 fler. I själva verket säger att det är 52 000 fler än som är beroende av ekonomiskt bistånd.Det jag tycker är intressant i den här debatten är att det går en skiljelinje i denna kammare. Oppositionen väljer att fokusera på statistikmått. Majoriteten väljer att fokusera på vad som görs och på vilka resultat regeringen har åstadkommit.Jämför vi med kan vi konstatera att det är 213 000 fler personer som en vanlig dag går till jobbet. Jag är självklart inte nöjd när personer som kan arbeta ändå inte kommer i jobb. Men vi har sett resultat som visar att våra reformer faktiskt biter.I och för sig kan vi också diskutera statistikmått. Men när man kan se att statistiken, oavsett mått, har förbättrats tycker jag att den frågan blir mindre intressant. Snarare bör vi väl diskutera vad mer vi kan göra för att ännu fler ska kunna komma i jobb.Vi har gjort stora satsningar på företagen och gjort det enklare att anställa, inte minst långtidsarbetslösa och personer med funktionsnedsättningar. Vi har sänkt skatter för bolag. Vi har minskat krångel. Vi har halverat arbetsgivaravgiften avseende unga. Vi har satsat på skolan och på fler platser inom . Ja, vi har vidtagit ganska många åtgärder.Självklart är jag inte alls nöjd med att inte alla har kommit i arbete. Men jag undrar vari cynismen ligger när vi i regeringen gör precis allt vi kan för att alla som kan arbeta ska kunna komma i jobb.Tyvärr är det på det sätt som några här i majoriteten har tagit upp. Vi har haft en väldigt allvarlig finanskris som har gjort att jobb har slagits ut. kan vi se att arbetsmarknaden nu har återhämtat sig. Så många som det finns på den svenska arbetsmarknaden fanns det inte ens innan den finansiella krisen . Det går åt rätt håll. Men jag är inte nöjd förrän alla som kan arbeta har kommit i jobb. Det är deprimerande när man hör en arbetsmarknadsminister som säger: Vi gör allt vi kan, och ändå är det 8 procents arbetslöshet. Vi har massarbetslöshet i det här landet. Vi har en arbetsmarknadsminister som säger: Vi gör allt vi kan. Vi kan inte göra mer.Vad synd det är. Vad synd det är om alla dessa människor som inte har ett jobb att gå till. Arbete är det som gör att människan växer och lever och som bidrar till allas gemensamma försörjning och ser till att vi får en tillväxt i landet. Vi behöver göra mer för att få människor i arbete.Ni säger att ni satsar på utbildning. Ni sabbade komvux när ni vann valet. Ni skar ned totalt. Ni påstod: Det behövs inte, jobben kommer ändå. När arbetslösheten började rusa i höjden stod ni helt handfallna och började lägga tillbaka lite av utbildningsplatserna. Sedan sade ni: Vilka fina reformer vi har gjort. Men vi är ännu inte uppe i de siffror som behövs.Människor behöver utbildning. De behöver en chans att lära sig för att ta till sig de nya jobb som kommer. Då måste de få möjlighet att utbilda sig. Det behövs fler utbildningsplatser. Det behövs platser i den högre utbildningen och mer gymnasieplatser. Man kan inte göra som den borgerliga regeringen gör, försöka att lägga ned högskoleplatser, dra ned på gymnasieskolan och inte ha tillräckligt många komvuxplatser. Det är det ena.Det andra är att ni med berått mod ser hur alltfler människor nu söker försörjningsstöd. säger: Vi gör allt vi kan.