· GY10272 · 2011-03-29 19:50:43 — har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att en proposition läggs fram baserad på departementspromemorian Ökad konkurrens på det uppdragsarkeologiska området - vissa ändringar i kulturminneslagen (Ds 2011:6).Frågan om ansvaret i samband med ingrepp i en fast fornlämning och den enskildes kostnader i samband med en arkeologisk undersökning har varit aktuell under ett flertal år. Denna fråga berör en rad samhällsområden: kulturmiljön, forskningen, samhällsplaneringen och näringslivet samt även enskilda företagare. Regleringen om kostnadsansvar är tydlig - ansvaret ligger på den som vill göra ett ingrepp i en fast fornlämning. Grunden till detta är det starka lagstadgade skydd för fornlämningar som vi har i . I den kulturpolitiska propositionen Tid för kultur uppmärksammas vissa frågor på det uppdragsarkeologiska området (prop. 2009/10:3 s. 77). Av propositionen framgår att regeringens utgångspunkt är att det på detta område ska råda effektiv konkurrens och finnas en mångfald aktörer. Vidare aviseras att det ska utredas om det finns förutsättningar för att ta bort undantaget från upphandlingslagstiftningen i kulturminneslagen. Mot denna bakgrund har nämnda departementspromemoria tagits fram.En självklar utgångspunkt är att alla eventuella förändringar ska genomföras med höga krav på bibehållen vetenskaplig kvalitet och att kunskapen om de fornlämningar som grävts ut tas till vara och tillgängliggörs på bästa möjliga sätt. Departementspromemorian har remitterats till 110 remissinstanser. ska remissvaren skickas in till . När remisstiden har gått ut kommer ärendet att på sedvanligt sätt beredas inom . Jag kan tyvärr därför inte föregripa regeringens kommande ställningstaganden i frågan. Kunskap om vår historia bidrar till förståelsen av vilka vi är och hur vi kan forma vår framtid. De arkeologiska utgrävningarna vid markexploatering har gett många värdefulla upptäckter. Men regeringens blinda tro på att marknaden löser allt ser nu ut att drabba även vårt kulturarv och vår kunskap om historien.När en myndighet eller ett företag vill exploatera ett större område för att till exempel bygga en väg riskerar det att förstöra fornlämningar, både kända och okända. kan då besluta att en arkeologisk undersökning ska göras, och vanligen är det exploatören som får betala för denna. Det är även som väljer vem som ska utföra den arkeologiska undersökningen. Men enligt det nya förslaget ska nu exploatören själv välja vem som ska utföra detta grannlaga arbete, det vill säga att när det är en offentlig myndighet ska man använda lagen om offentlig upphandling, men i de fall det handlar om ett privat företag får exploatören själv välja vem som ska genomföra den arkeologiska undersökningen.En sådan modell skapar problem. Den som vill exploatera ett markområde har knappast intresse av att den arkeologiska undersökningen håller en så god kvalitet att det kostar väldigt mycket pengar. Dessutom: En fungerande certifiering på det här området skulle enligt departementspromemorian bli alltför komplicerad att utforma. Det verkar vara en rimlig bedömning, och slutsatsen borde förstås vara, att man inte bör låta exploatören välja utförare.Herr talman! leder detta till att byggplaner måste ändras, andra gånger att man kan bygga som planerat, efter att forskare har dokumenterat fynden, för att kunna föra vidare kunskapen till forskarsamhället och allmänheten.Att bevara fornlämningar från tidigare generationer är ett ansvar som vi nu levande har gentemot kommande generationer. Själva ordet uppdragsarkeologi rymmer den komplikation som är upphovet till denna interpellation, å ena sidan arkeologi i betydelsen fornkunskap, kunskapen om människans förhistoria, å den andra uppdrag som man till och med skulle kunna kalla för ansvar - ansvar inte bara för det förgångna utan också för det framtida. Men kulturministern tycks känna ett betydligt större ansvar gentemot de ekonomiska intressena som står beredda att gripa in.Reaktionerna har varit starka mot denna föga genomtänkta promemoria. Ett blogginlägg av , som är Historiska museets forskningschef, lyder: Enligt min personliga mening kan en sådan ansvarsförskjutning bara leda till en avsevärt minskad arkeologisk kvalitet.Herr talman! Uppdragsarkeologi handlar om att med arkeologiska metoder skapa ny kunskap om det förflutna.Jag skulle vilja fråga kulturministern: ni haft en givande och djuplodande dialog med kunskapsmänniskorna på det här området som heter arkeologi? Senast och jag debatterade här i lovade jag att jag skulle inleda med en dikt. Jag har hittat en dikt som jag tycker stämmer väl med det tema vi har , ur Ensamhetens tankar.Jag längtar hem sen åtta långa år. I själva sömnen har jag längtan känt. Jag längtar hem. Jag längtar, var jag går - men ej till människor! Jag längtar marken, jag längtar stenarna där barn jag lekt.Så till själva ämnet. Det här är ju en debatt som har förekommit . Jag tror att den proposition som den förrförra regeringen lade fram kom - eller om det var en utredning - Arkeologi i tiden.Det har funnits ett önskemål från alla parter om en bättre konkurrens på just arkeologins område, så den här departementspromemorian är resultatet av ett långt, långt arbete. Under förra mandatperioden hade jag ett antal frågor och minst två interpellationer från rödgrönt håll där man var otålig över att vi inte kommit längre och om hur vi skulle förhålla oss till hela detta fält. Då kunde jag svara att ett problem var bland annat lagen om offentlig upphandling. Det här är alltså ett arbete, som ett svar på en av frågor, som har pågått och med många intressenter, och kunniga intressenter.Vi har tagit fram ett förslag som är ute på remiss hos 110 olika instanser. Jag är övertygad om att när vi väl får in svaren kommer vi att ha ett gott underlag för det förslag som vi sedan eventuellt kommer att kunna lägga fram.Kulturminneslagen är stark. Den ska vara stark. Jag tror att vi båda värnar den, och det är inte den som påverkas i det här fallet.Bengt nämnde certifieringen. Också jag kan se att det vore önskvärt om man kunde ha en certifiering. Men jag kan också, precis som många arkeologer, se problemen i detta.Jag deltog i arkeologernas årsmöte . Det finns också en antologi med olika tal där man inledningsvis säger att det är få människor som känner till att arkeologifältet är ett väldigt stort, och inte så lättfattligt, område. Det finns 115 olika arkeologier. Det handlar alltså inte om arkeologer utan arkeologier - områden. Jag ska bara nämna dem som finns under bokstaven K. Det första kanske intresserar . Det är kapitalismens arkeologi. Sedan kommer klassisk arkeologi, klosterarkeologi, kognitiv arkeologi, komplexitetsarkeologi, konfliktarkeologi, kontextuell arkeologi, kristendomens arkeologi, kulturhistorisk arkeologi, kvinnoarkeologi och kyrkoarkeologi - och detta bara under bokstaven K! Det är ett skäl till att det inte är helt enkelt att hitta en certifiering för just arkeologer, även om jag med all respekt för detta tycker att det skulle kunna vara bra.Tyvärr kan jag inte ge mig in i denna diskussion. Jag hoppas att debatten även ska vara aktiv. Också jag har varit ute på nätet, och jag har hittat en del andra synpunkter än dem som har framfört. Det finns många som också välkomnar förslagen i promemorian. Jag tackar kulturministern för Heidenstamdikten.Jag skulle kunna bidra med ett K-ord i arkeologikalendern, nämligen krämararkeologi. Det är det som vi ser som en risk med den utveckling som sker. Vår historia uppfattas inte längre som ett arv utan som en vara som ska ut på en marknad. Förslaget kommer att innebära att våra fornlämningar säljs ut till lägsta bud om det vill sig riktigt illa.Problemet med promemorian är att ordet kunskap inte diskuteras, alltså återkopplingen av vunnen och utvecklad kunskap om fornlämningsmiljöer med den långa historien om svunna samhällen fram till dagens samhälle. Det finns ingen konsekvensanalys gjord om hur kunskap ska förvaltas och återanvändas i dagens samhällsutveckling.För att systemet ska fungera krävs att företagen skaffar sig tillgång till egen vetenskaplig expertis. Frågan är dock vad företagaren tjänar på att skaffa sig denna tillgång på expertis. Det enda kriteriet i detta val blir alltför lätt prislappen.Man kan ifrågasätta om resultaten av framtida arkeologiska undersökningar kommer att hålla en hög vetenskaplig kvalitet och om de kan användas av myndigheter, forskare och allmänhet. Exempel från visar på undermåliga rapporter till ingens glädje. Sådana rapporter hamnar lätt i papperskorgen och inte i ett arkeologiskt sammanhang.De fulla konsekvenserna av förslaget - att valet av utförare inte kan överklagas av antikvarisk myndighet - analyseras inte heller. En dålig arkeologisk undersökning kan aldrig göras om. Om en sådan sker är en del av vårt gemensamma kulturarv och en vetenskaplig källa till kunskap borta för alltid.Herr talman! Det är lätt att räkna på vad saker och ting kostar. Det är svårare att beräkna deras värde.Är inte kulturministern oroad över arkeologins framtid och vår allmänna fördjupning i historiens mylla när hela havet stormar? Jag tycker ändå att nedvärderar arkeologerna när han talar om krämararkeologi. Arkeologerna är en yrkesgrupp med stark integritet och mycket kunskap; det vill jag gärna framhålla.Detta är som sagt en komplicerad fråga. Det är också därför vi har en lång remisstid och många remissinstanser. Syftet med det hela är att det ska leda till en bättre konkurrens, vilket har efterfrågats på arkeologiområdet. Roll- och ansvarsfördelningen ska bli tydligare än vad den har varit. Man ska kunna se vad följden blir av att ta bort undantagslagen i kulturminneslagen. Kulturminneslagen är fortsatt stark.Det finns en man som heter som är professor vid vid . Också han har lagt fram en rapport på området. Eftersom nämnde kan jag kort återge vad skriver i sin rapport: Diskussionen om kvalitet i uppdragsarkeologin är inte unik för . I så gott som alla länder som har någon form av uppdragsarkeologi finns ett behov av att säkerställa att de arkeologiska undersökningarna utförs med tillräckligt god kvalitet. Han skriver också att i såväl som är uppdragsarkeologin konkurrensutsatt. I båda länderna har de arkeologiska aktörerna enats om detaljerade anvisningar för hur olika arkeologiska uppdrag ska utföras, och de är väldigt detaljerade.Det finns tydliga krav på att ska finnas med som en aktiv part. bör få större möjligheter att se till att man följer kulturminneslagen på det område som ska grävas ut, vilket inte är minst viktigt i sammanhanget. Jag vill på intet sätt förringa arkeologernas status. I dessa sammanhang, när det handlar om pengar och köpenskap, ställer jag snarare arkeologerna mot krämarna.Jag tycker att det är märkligt att forskning endast nämns i promemorian. Kunskap nämns på 13 ställen medan konkurrens nämns på 53 ställen och kostnad på 83 ställen i dokumentet. Jag menar att det är en viss tyngd på det som handlar om siffror och mindre på kunskapen.Ett problem är också synen på den arkeologiska verksamheten. Dagens arkeologi är problemorienterad och driven av specifika frågeställningar förankrade i olika forskningsprogram. Den arkeologi som beskrivs i propositionen är, enligt en arkeolog som jag har blivit kontaktad av, 70-talsföråldrad. Den är präglad av ett förment objektivt dokumenterande av vissa parametrar i syfte att frambringa ett material som forskarsamhället ska ta hand om och beforska. Regeringen föreslår således att svensk forskning ska återgå till ett tillstånd som rådde för 40 år sedan.Arkeologi som inte genererar ny kunskap utan bara utför standardiserad dokumentation av det som förstörs är näst intill meningslös, och det är bortkastade pengar.Detta var vad jag hade på hjärtat. Jag tror att både och jag får avvakta resultatet av remissomgången. Men jag vill vara tydlig med att det inte är upp till företagaren eller undersökaren att bestämma omfattningen av eller ens ambitionsnivån på undersökningen. Detta kommer att ligga kvar på . Det är kulturminneslagen som är styrande. Denna kompetens finns på länsstyrelserna; det är jag trygg med.Jag vill inte föregripa arbetet. Vi har lagt fram en departementspromemoria. får vi se vad de olika intressenterna framför. Det kommer säkert att bli både argument för och argument mot. Sedan får vi väga samman detta.Jag vill betona att det som är viktigt i grunden är vården av kulturarvet. Det ska värnas, det ska vårdas och man ska kunna forska på det. Det är ett gemensamt intresse. Men vi ser också att det kan vara en fördel om det blir en god konkurrens på arkeologiområdet.