frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — gick därför med på att förhöret hölls i för- hoppningen om att han skulle bli frigiven efter förhöret men i stället anhölls han. Handlingar hämtades in från polismyndigheten och från åklagarkam- mare, varvid bl.a. följande kom fram. omkring beordrades en polispatrull till en adress i med anledning av att en sexårig flicka påstods ha blivit in- lockad i en lägenhet och där utsatt för sexuella övergrepp. När polispatrullen kom till platsen kontaktades vice chefsåklagaren , som beslutade om husrannsakan för att genomföra en brottsplatsundersökning och identifiera manspersoner i lägenheten. Innan husrannsakan påbörjades kom en ung man ut från lägenheten. Han var den enda som befann sig i lägenheten och han identifierades som A.K., . Polisinspektören beslu- tade att A.K. skulle medtas till polisstationen för förhör. medtogs för att höras som annan, dvs. inte som misstänkt. Förhörs- ledaren, polisinspektören , kontaktade före förhöret M.K. Han underrättades om att A.K. var hos polisen och att denne skulle förhöras. En- ligt en anteckning i förhörsprotokollet skulle M.K. underrätta modern att A.K. 2 011 /1 2:JO1 var hos polisen eftersom hon inte pratade svenska. Förhöret pågick mellan och 19.05. Kammaråklagaren beslutade därefter att A.K. var skäli- gen misstänkt för brottet. höll sedan ett nytt förhör med A.K., som påbörjades . Vid detta förhör var M.K. delgavs misstanke om grov våldtäkt mot barn. Han förnekade brott och synes därefter ha hörts om i huvudsak samma omständigheter som han hördes om vid det tidigare förhöret. underrättades om sin rätt till försvarare. Enligt en an- teckning i förhörsprotokollet önskade han inte biträde av advokat vid förhö- ret, men vid en eventuell rättegång. beslutade efter förhöret att A.K. häktades, enligt ett beslut av , . Åklagaren hävde häktningsbeslutet och beslutade att A.K. skulle försättas på fri fot för att omhändertas enligt ett beslut med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att efter hö- rande av de inblandade polismännen inkomma med upplysningar och ytt- rande om bl.a. följande. Vilka överväganden som gjordes inför att A.K. samt om frågan i vilken egenskap han då skulle höras diskuterades med åklagaren inför förhöret. Vilka överväganden som gjordes i anslutning till att A.K. medtogs till för- hör och även beträffande frågan om försvarare, särskilt mot bakgrund av att A.K. endast var och det anmälda brottet var allvar- ligt, samt om frågan diskuterades med åklagaren. (länspolismästaren ) kom in med ett remissvar i vilket redovisades upplysningar och yttrande om ärendet. Sam- manfattningsvis gjorde myndigheten bedömningen att handläggningen av ärendet i allt väsentligt skett på ett korrekt sätt. Ärendet remitterades därefter till som anmodades att inkomma med upplysningar och yttrande om följande. Vilka kontakter hade med polisen med anledning av att en person påträffades i samband med husrannsakan samt vilka över- väganden han gjorde och beslut/besked han fattade/gav med anledning av vad som kom fram vid dessa kontakter. Vilka överväganden gjorde i frågan om A.K:s behov av försvarare i samband med att han gav direktiv om att A.K. skulle hö- ras som skäligen misstänkt. (vice riksåklagaren ) kom in med ett re- missvar jämte upplysningar från vice chefsåklagaren , och . upplyste i korthet: Den aktuella eftermiddagen blev han upp- ringd av polisen. Andrahandsuppgifter om brottet och utpekandet av brotts- platsen innebar att det fanns grund för att inleda förundersökning och företa 2 011 /1 2:JO1 husrannsakan, men hade det inte kunnat utredas om någon var skäligen misstänkt för brottet. Hans bedömning ändrades inte av att den person som kom ut från lägenheten kunde beskrivas som en pojke. Däremot gav påträffandet av pojken på den misstänkta brottsplatsen anledning till att hålla förhör med honom. Förhöret borde hållas möjligt men inte på brottsplatsen. Eftersom han ansåg att personen inte var skäligen misstänkt skulle förhöret med honom genomföras som ett förhör med envar enligt 23 kap. 6 § med beaktande av reglerna om förhör med barn i förundersökningskungörelsen. Hur förhöret lämpligen borde genomföras diskuterades bl.a. med yttre befälet , som var en av de poliser som kontaktade honom i ärendet. Det är i och för sig möjligt att fatta beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse av en person som inte är misstänkt för brott. Hans minnesbild av diskussionen med är dock att den påträffade personen inte vägrade att inställa sig till förhör men att denne ville invänta sina föräldrar. Eftersom lägenheten var bevakad av polis ansåg han inte heller att den påträffade personen kunde undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. Hans uppfattning var att hade kontroll över den kommande förhörssituationen. Därefter avsluta- des deras kontakt. upplyste i korthet: Han kontaktades först efter att A.K. hörts som annan och gjorde, sedan han fått förhöret och omständigheterna kring brottet redogjorda för sig, bedömningen att A.K. var skäligen misstänkt för våldtäkt mot barn. Han hade i det läget att besluta om A.K. skulle delges misstanke om brott och anhållas eller om han skulle låta denne gå, med fara att han skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning. Eftersom misstanken gällde ett så allvarligt brott ansåg han att det senare inte var något alternativ. Han beslutade därför att A.K. skulle delges misstanke om brott. Beslutet att höra honom som misstänkt fattades en onsdags- kväll. Avsikten var inte att A.K. skulle utsättas för ett nytt ingående förhör, utan att han skulle delges skälig misstanke om brottet samt höras om sin in- ställning till brottsmisstanken och i frågan om försvarare. Naturligtvis vore det bäst om en 16-årig misstänkt hade en offentlig försvarare vid sin sida men saknades möjlighet att få en offentlig försvarare förord- nad. Vice chefsåklagaren kontakter med polisen har som jouråklagare i ett ärende om våldtäkt mot barn beslutat om reell husrannsakan för brottsplats- undersökning på den utpekade brottsplatsen. Han har beslutat om identifiering av män/pojkar i lägenheten. Genom besluten har ledningen av förundersökningen övertagits av åklagare. anträffats i lägenheten har beslutat att A.K. skul- le förhöras. för beslutet var A.K. ännu inte skäligen misstänkt för gärningen. skulle således förhöras som envar med stöd av 23 kap 6 § RB. Yttre befäl och var ense om att A.K. inte borde höras på brottsplatsen. Av yttrande framgår att han fick uppfattningen att A.K. var beredd att frivilligt följa med för förhör och att det därför inte fanns anledning till beslut om hämtning till förhör av A.K. Något annat ska inte ha avhandlats 2 011 /1 2:JO1 mellan och angående användandet av eventuella tvångsmedel mot A.K. I i yttranden finns antecknat att ansåg sig inte kunna fatta något hämtningsbeslut och att och yttre befäl istället kommit överens om att skulle fatta beslut om medtagande till förhör enligt 23 kap 8 § RB. Det kan konstateras att och har olika uppfatt- ning om vad som avhandlats mellan dem. Det går inte att avgöra vad som avhandlats, om någon uttryckt sig oklart eller om någon missuppfattat vad som sagts. Om haft uppfattningen att A.K. inte varit beredd att frivilligt följa med till förhör hade han varit tvungen att överväga att tillgripa tvångsåt- gärder. Förutsättningarna för hämtning till förhör regleras i 23 kap 7 § RB. Sär- skilda hänsyn skall därvid tas till den som inte är skäligen misstänkt. I 23 kap 7 § 4 st RB och 6 § förundersökningskungörelsen stadgas att hämtning till förhör av den som inte är skäligen misstänkt bör äga rum endast när det före- ligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd. för Bo Birger- sons beslut fanns det anledning att anta att A.K. eller någon annan ung mans- person hade förövat ett allvarligt sexualbrott i familjens bostad. hade kallats till förhör eller om förhöret hade hållits i familjens bostad kunde det ha funnits risk för att A.K skulle komma att varna den som förövat gär- ningen vilket i sin tur kunnat påverkat möjligheterna att undanröja bevisning. Som jag ser det har det alltså funnits förutsättningar för att fatta beslut om hämtning till förhör om inte A.K. varit beredd att frivilligt följa med för förhör. Med hänsyn till långa åklagarerfarenhet kan man utgå ifrån att han skulle fattat ett beslut om hämtning om detta hade varit nödvändigt för att förhöret skulle kunna genomföras och plats han ansett mest lämplig. Under förutsättning att redogörelse för det inträffade är rik- tig har han enligt åklagarkammare handlagt frågan på ett fullt godtag- bart sätt. Kammaråklagaren överväganden i frågan om behovet av offentlig försvarare. Av 24 § LUL framgår att för en misstänkt som inte har fyllt skall of- fentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare skall förordnas, skall undersökningsleda- ren göra anmälan om det hos rätten. Det föreligger en stark presumtion för att försvarare skall förordnas för en underårig misstänkt. Det skall vara uppenbart att sådant behov saknas för att detta skall underlåtas. Om en misstänkt eller dennes vårdnadshavare begär att en offentlig försva- rare skall förordnas skall en framställning, genom förundersökningsledarens försorg, översändas till domstol oavsett vilken bedömning i saken som förundersökningsledaren gör. Det är rätten som har att pröva om ett be- hov av offentlig försvarare föreligger. Även om en misstänkt eller dennes vårdnadshavare uppger att det inte finns behov av en offentlig försvarare eller att det i och för sig finns ett behov men att ett förestående förhör kan genomföras utan försvarare har en förun- dersökningsledare att på objektiva grunder bedöma om så är fallet. Bedöm- ningen kan således inte enbart överlåtas på den misstänkte eller dennes vård- nadshavare. Vårdnadshavaren kan dock givetvis alltid ha synpunkter på valet av försvarare. Av utredningen framgår att yttre befäl be- slutade att A.K. skulle medtas till förhör såsom annan. Efter ett förhör som hållits upplysningsvis med A.K. beslutade kå den 25 sep- tember 2008 att A.K. skulle delges misstanke om grov våldtäkt mot 2 011 /1 2:JO1 Före förhöret underrättades A.K. om rätten att ha biträde av försvarare närvarande under förhöret. uppgav att han inte önskade sådant biträde under förhöret. Förhöret avslutades och fattade beslut att anhålla A.K. Framställan om offentligt försvarare skickades till tingsrätten dagen därefter . För grov våldtäkt mot barn är föreskrivet fängelse i lägst . När det är fråga om misstanke om ett så allvarligt brott kan det inte anses uppenbart att behov av försvarare saknas. Det bör så långt möjligt eftersträvas att en försva- rare förordnas redan vid det inledande förhöret med den misstänkte. Det an- kom således på åklagaren, i egenskap av förundersökningsledare, att så fort som möjligt göra anmälan till rätten om förordnande av offentlig försvarare. I det aktuella fallet uppkom skälig misstanke den . hade inget önskemål om offentlig försvarare utan godtog den rätten förordnade. Under kvällstid finns under sådana omständigheter inga möjligheter att få tag på en offentlig försvarare. Intresset av att förhöret genomförs med en offentlig försvarare närvarande måste vägas mot intresset av att förhöret påbörjas inom rimlig tid. Att avvakta med att hålla förhöret till dess att en försvarare förordnats dagen efter var naturligtvis inte möjligt. För att försvarare skall kunna förordnas under aktuella omständigheter tor- de krävas att domstolarna inför en försvararberedskap och nät- ter. Enligt åklagarkammare har kå handlagt frågan på enda tänkbara sätt. hänvisade i sitt remissvar till vad anfört och förklarade sig dela dennes bedömning av det som kommit fram. JO tog därefter del av tingsrätts dom i vilken åtalet mot A.K. ogillades (B 8042-08). Hovrätten över och fast- ställde i en dom tingsrättens domslut (B 638-09). yttrade sig över polismyndighetens och re- missvar. I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. De grundläggande reglerna om förundersökning finns i 23 kap. rättegångsbal- ken (RB) och i förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK). Förundersök- ning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § RB). Beslut att inleda en förundersökning fattas av polismyndighet eller åklaga- ren. När förundersökningen leds av åklagaren, får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten. Han får också uppdra åt polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet (23 kap. 3 § RB). Av 23 kap. 6 § RB framgår att förhör under en förundersökning får hållas med alla som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen. Förhör hålls med stöd av denna bestämmelse oberoende av om förhörsperso- nen är misstänkt, målsägande, vittne eller annan. Innan ett förhör påbörjas har emellertid var och en rätt att få besked om anledningen till förhöret. Det gäller alla förhör. När misstanken mot en viss person har uppnått sådan styrka att 2 011 /1 2:JO1 han eller hon är att anse som skäligen misstänkt för brott, tillkommer att den- ne vid förhöret ska underrättas om misstanken i enlighet med bestämmelsen i 18 §. Enligt 12 § FUK ska den misstänkte då också underrättas om sin rätt att anlita biträde av försvarare under förundersökningen och om att offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas. Av 23 kap. 7 § RB följer att den som utan giltig orsak underlåter att följa en kallelse att inställa sig till ett förhör får hämtas till förhöret. Hämtning till förhör får ske utan föregående kallelse om undersökningen avser ett brott på vilket fängelse kan följa och det skäligen kan befaras att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller att han eller hon med anledning av en kallelse skulle genom undanröjande av bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. Hämtning till förhör av den som ska höras som vittne eller annars utan att vara misstänkt för brott, bör äga rum endast när det föreligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd. Beslut om hämtning fattas normalt av förunder- sökningsledaren. Vidare föreskrifter om hämtning finns i 6 § FUK. En person som befinner sig på den plats där ett brott förövas är på tillsä- gelse av en polisman skyldig att medfölja till ett förhör som hålls därefter. Vägrar han utan giltig orsak, får polismannen ta med honom till förhöret. Detta gäller också den som befinner sig inom ett område i anslutning till den plats där ett brott förövats, om det för brottet inte är föreskri- vet lindrigare straff än fängelse (23 kap. 8 § RB). Det är endast po- lismän som är behöriga att fatta beslut om medtagande till förhör. Bestäm- melsen är avsedd att tillämpas i tidsmässig anslutning till brottet och redan någon eller efter brottet är bestämmelsen normalt inte längre tillämplig (se prop. 1990/91:129 s. 13 och 28). För en misstänkt som inte fyllt ska offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare ska förordnas, ska undersökningsledaren göra anmälan om det hos rätten (24 § lagen om unga lagöverträdare, 1964:167, LUL). Polisens åtgärd att ta med A.K. Förundersökningen i det aktuella ärendet handlade om grov våldtäkt mot barn, ett allvarligt brott vars straffskala är fängelse i lägst fyra och högst . påträffades i anslutning till den plats där brottet uppgavs ha begåtts och togs därför med från platsen för att höras på polisstationen. Enligt polismyndigheten var det som sedan vid telefonkontakt uppgett att han inte ansåg sig kunna fatta ett hämtningsbeslut beslutade att A.K. skulle tas med för förhör med stöd av 23 kap. 8 § andra stycket RB. har uppgett att han fått uppfattningen att A.K. inte vägrade att frivilligt inställa sig till förhöret, men att denne först ville invänta sina föräldrar och att han bl.a. därför inte beslutade om hämtning till förhör. Po- lismyndigheten har gett en något annan bild av samtalet mellan 2 011 /1 2:JO1 och , men det är inte meningsfullt att försöka bringa klarhet i vad som exakt sades dem emellan. En person som inte vill följa med frivilligt kan under vissa givna förut- sättningar föras till en förhörslokal för att förhöras med stöd av ett beslut om hämtning till förhör eller ett beslut om medtagande till förhör. Som fram- går av redogörelsen för den rättsliga regleringen tillkommer i fråga om hämt- ning av personer som inte är misstänkta för brott ett krav på att det föreligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd. Jag gör inte någon annan bedömning än den gjort, nämligen att det i och för sig hade funnits möjlighet att vid tillfället besluta om hämtning av A.K. Enligt min mening hade detta också varit det mest lämpliga handlingssättet. Även om Bo Birger- son fått intryck av att A.K. inte motsatte sig att följa med för förhör kan gra- den av frivillighet i en sådan situation alltid diskuteras inte minst när det, som i detta fall, rör sig om en ung person. I den uppkomna situationen, när alltså inte beslutade om hämtning, har jag emellertid ingen invändning mot att A.K. togs med till förhör. När det sedan gäller frågan om A.K. skulle höras som annan eller som misstänkt och då också delges misstanke noterar jag att polismyndigheten i sitt remissvar angett att det var inre befälet som beslutade att A.K. skulle höras som annan. Jag vill med anledning av detta anmärka att det självfallet är förundersökningsledarens sak att besluta i vilken egenskap en person ska höras. För det fall det rådde oklarhet om detta inför förhöret borde således ha tagit kontakt med åklagaren för ett klargörande i saken. Jag noterar emellertid att upplyst att även hans uppfatt- ning var att A.K. skulle höras som annan. Frågan om offentlig försvarare Av 24 § LUL framgår att för en misstänkt som inte har fyllt ska offent- lig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare ska förordnas ska förundersökningsleda- ren göra anmälan om det hos rätten. delgavs misstanke om grov våldtäkt av barn . Enligt vad som framkommit i utredningen uppgav A.K. att han inte önskade försvarare vid förhöret men vid en eventuell rättegång. Även om en misstänkt eller dennes vårdnadshavare uppger att ett förhör kan genomföras utan försvarare har en förundersökningsledare att på objekti- va grunder bedöma om så är fallet. Bedömningen kan således inte enbart överlåtas på den misstänkte eller dennes vårdnadshavare, särskilt inte i ett fall som detta då utredningen gällde ett mycket allvarligt brott. Jag har tidigare uttalat att i de fall den misstänkte är och är misstänkt för ett allvarligare brott bör det så långt möjligt eftersträvas att en försvarare förord- nas redan vid det inledande förhöret med den misstänkte (se JO 2008/09 s. 92). har i flera avgöranden haft att pröva frågan om vägran att låta försvarare närvara vid inledande polisförhör står i strid med artikel 6.1 2 011 /1 2:JO1 och 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna, förkortad EMRK. I en dom som med- delats i tiden efter mitt nämnda avgörande har domstolen i en utvidgad sammansättning erinrat om bl.a. innehållet i artikel 37.d i FN:s konvention om barnets rättigheter som föreskriver att ett barn som berövats sin frihet har rätt att få tillgång (prompt access) till juridiskt biträde och annan lämplig hjälp. Domstolen erinrar vidare om att rätten till rättsligt biträde (ac- cess to legal advice) även annars är av stor vikt och av särskild betydelse när det gäller allvarliga anklagelser. Domstolen konstaterar att artikel 6.1 som regel kräver att den misstänkte ges tillgång till en försvarare redan under det första polisförhöret, om det inte kan visas att i ljuset av särskilda omständig- heter i det enskilda fallet det fanns tvingande skäl (compelling reasons) att begränsa denna den misstänktes rätt. Domstolen uttalar vidare att även om tvingande skäl föreligger får en sådan begränsning oavsett skälen för den (whatever its justification) inte otillbörligt skada (unduly prejudice) den misstänktes rättigheter, samt att en oåterkallelig sådan skada i princip uppstår om den misstänkte utan tillgång till försvarare under förhör gör uttalanden som läggs till grund för en fällande dom (dom i målet Salduz ./. Domstolen har visserligen ansett att en misstänkt givetvis kan avsäga sig rätten att biträdas av en försvarare, förutsatt att det sker uttryckligt och frivilligt. Ett avstående måste emellertid ske på ett otvetydigt sätt (in an unequivocal ) och omgärdas av sådana minimigarantier som svarar mot dess vikt (Yoldas ./. , dom ). Det kan också nämnas att Hovrätten för i en dom i mål B 1132-10 har ifrågasatt om ett polisförhör med en underårig som var misstänkt för våldtäkt mot barn genomförts på ett sätt som var fören- ligt med kraven i EMRK. Förhöret hölls utan att försvarare var närvarande. Inför förhöret upplyste förhörsledaren den misstänkte endast om hans rätt till försvarare men såg inte till att denne också förstod att han inte var tvungen att uttala sig. saknade, som framgått, biträde av offentlig försvarare vid det förhör som hölls med honom som skäligen miss- tänkt för grov våldtäkt mot barn. Jag vill först framhålla att, när en misstänkt informeras om rätten till rätts- ligt biträde och om möjligheterna att förordna en offentlig försvarare, denne givetvis inte får ges intryck av att en upplysning om att det kan dröja innan en offentlig försvarare kan inställa sig lämnas för att förmå den misstänkte att avstå från rättsligt biträde. har upplyst att hon var noggrann med att inte påverka A.K. i dennes beslut om närvaro av en försvarare och att hon inte i något avseende sagt att A.K. skulle friges efter förhöret om han medgav att förhöret hölls utan försvarare. När det gäller genomförandet av förhöret med A.K., där denne skulle del- ges misstanke om brott, har uppgett att avsikten inte var att A.K. vid tillfället skulle utsättas för ett nytt ingående förhör, utan att denne endast skulle delges skälig misstanke om brottet samt höras om sin inställning till brottsmisstanken och i frågan om försvarare. Trots detta kom ett förhål- 2 011 /1 2:JO1 landevis långt och utförligt förhör att hållas med A.K. Utredningen har inte kunnat klarlägga anledningen till att förhöret inte hölls i enlighet med åklaga- rens intentioner. Det är förundersökningsledarens ansvar att göra de överväganden, och ge de direktiv, som krävs med hänsyn till behovet av offentlig försvarare. Det är självfallet angeläget att förundersökningsledaren vinnlägger sig om att vara tydlig när direktiv ges inför ett förestående förhör. Sådana direktiv bör givet- vis dokumenteras. Särskilt i ett fall som detta anser jag emellertid att förhörs- ledaren, när hon stod i begrepp att inleda ett mera ingående förhör, på eget initiativ borde ha rådgjort med åklagaren rörande den misstänktes behov av försvarare. Med hänsyn till att utredningen gällde ett mycket allvarligt brott var det, enligt min mening, fel att hålla ett utförligt förhör med A.K. utan att en of- fentlig försvarare var närvarande. I stället borde A.K. vid det aktuella förhörs- tillfället, på sätt som också uppgett varit avsikten, endast ha delgetts brottsmisstanken samt hörts om sin inställning till denna och i frågan om försvarare. Ett utförligare förhör skulle sedan ha fått anstå till när en offentlig försvarare kunde närvara. Jag vill mera allmänt framhålla att när det, som i detta fall, är fråga om misstanke om att en ung person begått ett allvarligt brott, kan det enligt min mening så gott som aldrig anses uppenbart att behov av försvarare saknas.