frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Som framgått har det funnits omständigheter av det slaget beträffande och den- nes medverkan i projektet för SVA:s räkning. Utredningen visar inte annat än att man inom kände till detta. Jag noterar avslutningsvis att vidare förtroendeskador förebyggdes genom att medverkan i projektet avbröts och att detta, som det får förstås, var föranlett av en insikt om att arrangemanget var olämp- ligt från jävssynpunkt. Det nu aktuella ärendet kan därmed avslutas med den kritik som framförts. 2 011 /1 2:JO1 Tillämpning av självrättelseinstitutet i 26 § förvaltningslagen (Dnr 4785-2010) Bo Aldal anmälde i kommun angående handlägg- ning och beslut i två bygglovsärenden. Han anförde bl.a. följande. beviljades han bygglov och marklov för nybyggnad av enbostadshus m.m. på fastigheterna Våren 7 och 8. En mättekniker från kommunen ville inte utföra sitt uppdrag enligt förut- sättningarna bygglovsbeslut där det anges att färdig mark på par- keringsplats anläggs på en höjd av +33,, utan i stället hänvisade den- ne till nybyggnadskartan som anger höjden +30,. Han kontaktades av handläggaren som förklarade att den angivna höjden +33,var ett skrivfel och att beslutet i stället avsåg höjden +30,. Han fick också en skrivelse som innehöll ett rättelsebe- slut med den innebörden. Nämnden har därmed, enligt hans mening, utan rättsligt stöd ändrat ett positivt förvaltningsrättsligt beslut. Härefter har han ansökt om marklov och ändring av tidigare beviljat bygg- lov för att bl.a. kunna anlägga parkeringsplatsen på höjden +32,. Nämnden har avslagit denna ansökan. Han har överklagat beslutet till länssty- relsen. Nämnden har inte behandlat den nya ansökan i dess helhet och beslutet av- ser sådant som inte omfattas av ansökan. Handläggningen har också varit långsam. Nämndens hantering och beslut har försvårat möjligheterna för honom att utnyttja och bebygga fastigheterna samt medfört orimliga bygg- kostnader. Hanteringen och besluten präglas av subjektivitet och partiskhet. Nämndens beslut strider också mot kraven på likformig behandling inom ett planområde. i kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över innehållet i anmälan, särskilt handläggningen av rättelsebeslu- tet. I sitt yttrande anförde bl.a. följande. Bygglov beviljades , § 127 för uppförande av enbostadshus i en våning med suterrängvåning och vind om 160 kvm BYA, garage i en våning med suterrängvåning om 40 kvm BYA, broanläggning 20 m placerad över fastighetsgränsen till Våren 8, terrasser och murar samt marklov för släntut- fyllnad och för anordnande av parkeringsplats under vissa förutsättningar bl.a. att färdig mark på parkeringsplats anläggs på +33,0. 2 011 /1 2:JO1 avvikelse från planen gällande murens placering på mark som enligt planen inte får bebyggas. Protokollet ändrades med en tjänsteanteckning avseende höj- den på parkeringsplatsen till +30,0 och uppges där vara en felskrivning. De till beslutet hörande godkända ritningarna redovisar höjden +30,0 på parker- ingsplatsen och är således den höjd som sökanden själv föreslagit på nybygg- nadskartan/situationsplanen. Bo Aldal kommenterade yttrandet och tillade bl.a. följande. Handläggaren beställde nya ritningar från honom som var anpassade till höjden +30,. Han hade fått information om att en ansökan med höjden +30,skulle kunna beviljas, medan en ansökan med höjden +33,0 me- ter sannolikt skulle avslås. Därmed kom inte bygglovsansökan att överens- stämma med hans ursprungliga önskemål, utan med . I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Genom ett beslut , § 127, meddelade i kommun bygglov och marklov för ett antal åtgärder på fastigheterna Våren 7 och 8, allt under förutsättning bl.a. att färdig mark på parkeringsplats anläggs på en höjd av +33,. gjordes en anteckning på nämndens sammanträdes- protokoll. Enligt anteckningen, som rubricerades felskrivet, skulle höjden +30,gälla i stället för +33,. Anteckningen undertecknades med initialerna LD. Härefter ansökte Bo Aldal om marklov och ändring av tidigare beviljat bygglov. har genom ett beslut , § 8, avslagit denna ansökan. Beslutet har överklagats till i län. Jag tar i det följande till bedömning upp förfarandet vid byggnadsnämn- dens rättelse av nämndens beslut . I övrigt finns det, med beaktande av bl.a. att handlägger överklagandet av nämndens beslut , inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder eller göra några uttalanden med anledning av klagomålen. I 26 § förvaltningslagen (1986:223) anges att ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av den myndighet som har med- delat beslutet. Innan rättelse sker ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig. Rättelser enligt bestämmelsen kan ske till både den enskildes fördel och nackdel, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Det krävs dock att det är fråga om ett förbiseendefel, dvs. att myndigheten fattat ett riktigt beslut men av misstag återgett beslutet på ett felaktigt sätt. Det får inte vara fråga om sådana fel som beror på t.ex. bristfällig utredning, felaktig bedömning av fakta, oriktig rättstillämpning eller liknande. För att ett förbiseendefel ska få rättas måste oriktigheten vara uppenbar. Felet kan t.ex. framgå vid ett studium 2 011 /1 2:JO1 av själva beslutet eller vid en enkel jämförelse med handlingarna i ärendet. När det är fråga om en ändring till parts nackdel, som i detta fall, måste be- stämmelsen användas med stor försiktighet (se även SOU 2010:29 s. 570). Den rättelse varom nu är fråga ligger enligt min mening på gränsen för det tillåtna. Själva beslutsformuleringen i protokollet ger ingen indikation på att uppgiften om att parkeringsplatsen ska anläggas på en höjd av +33,skulle ha tillkommit genom ett rent förbiseende. Av de ritningar som bifogats ansökningen om bygglov framgår emellertid att höjden ska vara +30,. Av utredningen framgår också att Bo Aldal låt vara motvilligt härvidlag anpassat ritningarna och därmed sin ansökan efter bygglovshandläggarens anvisningar. Mot denna bakgrund får med viss tvekan godtas att vad som ändrats genom rättelsebeslutet var en uppenbar oriktighet till följd av ett så- dant förbiseende som anges i 26 § förvaltningslagen. Däremot framgår det inte på ett entydigt sätt av aktmaterialet eller nämn- dens yttrande till JO att Bo Aldal gavs möjlighet att yttra sig innan rättelsen skedde. Eftersom bygglovsärendet avsåg myndighetsutövning mot enskild och ändringen av beslutet var till Bo Aldals nackdel, skulle han ha fått möj- lighet till det. Rättelse av ett förbiseendefel ska i princip ske i samma ordning som gäller för det ursprungliga beslutandet. Vid nämndsammanträden ska protokoll föras på ordförandens ansvar. Protokollet ska dagar efter sammanträdet justeras på det sätt fullmäktige bestämt (6 kap. 30 § jämförd med 5 kap. 5762 §§ kommunallagen, 1991:900). I ett tidigare ärende (JO 2002/03 s. 397), som även det gällde förfarandet vid rättelse av ett beslut som fattats vid en byggnadsnämnds sammanträde, uttalade JO följande: Att justera ett protokoll innebär att kontrollera riktigheten av detta samt att, efter eventuella ändringar, intyga denna med sin namnteckning. Kontrollen avser vad som har förevarit under sammanträdet. Någon anledning att därvid- lag undanta uppgifter om sakförhållandena i behandlade ärenden föreligger inte. En annan sak är att justerare kan vara beroende av handläggande tjäns- temäns medverkan i sådana hänseenden. Detsamma gäller för övrigt sekrete- rare, vilka inte omfattas av den uttryckliga regleringen i kommunallagen och är att anse som biträden åt ordföranden. Som justerare anses ordföranden självskriven (prop. 1990/91:117 s. 193) utöver den eller dem som särskilt utsetts för uppdraget. Mot denna bakgrund bör det enligt min mening krävas att en rättelse av ett justerat protokoll bestyrks av justerarna, om nu inte beslut i den frågan fattas vid ett sammanträde (jfr m.fl., Kommunallagen, upplaga , s. 266, ang. fullmäktiges protokoll), vilket kan anses nödvändigt för rättelser som avser själva innehållet i fattade beslut. Av utredningen framgår att nämnden inte behandlade frågan om rättelse i samma ordning som det rättade beslutet. Någon förklaring till det inträffade har inte framkommit. Sammanfattningsvis har således i flera avseenden han- terat självrättelseinstitutet i 26 § förvaltningslagen på ett vårdslöst och delvis direkt felaktigt sätt. För detta förtjänar nämnden kritik. 2 011 /1 2:JO1 Fråga om möjlighet för vårdnadshavare att anlita ombud i ett ärende som rörde ett barns skolgång (Dnr 1859-2010) I en anmälan, som kom in till JO , framförde makarna . klagomål mot barn- och utbildningsförvaltningen i . De an- förde i huvudsak följande. Med anledning av deras dotter J:s (född ) problem i skolan kontaktade de barn- och utbildningsförvalt- ningen i genom ett ombud. Ombudet fick till svar att förvalt- ningen inte kunde diskutera ärendet med någon annan än flickans vårdnads- havare. Förvaltningens agerande stred mot 9 § förvaltningslagen (1986:223). Makarna . fogade till sin anmälan en fullmakt daterad och ett brev, daterat , som förvaltningen hade tillställt ombudet. Av fullmakten framgick i huvudsak följande. Vår vilja är att ombudet, för vår räkning, skall föra diskussioner rörande våra barns skol- och livssituation och de eventuella stöd- och behandlingsåtgärder som kan komma att erfordras såväl på kort som på lång sikt. Fullmakten gäll- er för alla kontakter i ärendet som vi har eller kan komma att ha med statliga, privata, kommunala och landstingskommunala verksamheter. Hon har därvid rätt att få och lämna muntlig och skriftlig information, samt ta del av den dokumentation som finns angående våra barn. Fullmakten gäller tills vidare eller tills vi meddelar annat. I förvaltningens brev till ombudet angavs bl.a. följande. Allt samarbete som sker mellan de ungas hem och skolan ska ske via barnens vårdnadshavare, om inte en särskild rättslig prövning har gjorts. Vi kan därför inte kommunicera önskemål om skolplaceringar eller andra åtgärder gällande [ ] med dig. Skolan och samarbetar med familjen om att hitta bra lösningar för flickan, och tillsvidare agerar inte förvaltningen eller nämn- den i ärendet. i anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i makarna R:s anmälan. Som sitt remissvar lämnade nämnden en skrivelse som hade undertecknats av nämndens ordförande och förvaltningschefen . I remissvaret anfördes i huvudsak följande. Enligt har vårdnadshavarna det övergripande ansvaret för sina barns fostran och utveckling. Vårdnadshavarens rätt och skyldighet att be- stämma i frågor om sitt barns personliga angelägenheter, exempelvis skol- gång, har sin utgångspunkt i [dennes] roll som huvudansvarig för sitt barns utveckling och uppfostran. Föräldrar har exempelvis ett avgörande inflytande 2 011 /1 2:JO1 vid val av skolform. JO har i avgörande slagit fast att vårdnads- havaren har enligt gällande rätt den slutliga bestämmanderätten över val av utbildning i gymnasieskolan. Det är inte heller möjligt att skriva in ett barn i särskolan mot förälders vilja även om barnet är föremål för samhällsvård enligt lag med särskilda bestämmelser om vård av unga. Oaktat vårdnadshavarnas övergripande ansvar har lagstiftaren i vissa fall valt att begränsa det. Så har varken vårdnadshavare/förälder eller dennes ombud någon generell rätt att medverka vid elevvårdskonferenser. Det torde ej heller föreligga någon laglig skyldighet för skolan att medge att vårdnadshavarna och eleven får åtföljas av ett ombud till ett möte där man ska utarbeta ett åtgärdsprogram. Inte heller torde en vårdnadshavare kunna företrädas av ett ombud vid ett möte som har sammankallats för att man ska kunna utarbeta ett åtgärdsprogram. JO har i ett beslut , dnr 1521-1982, uttalat sig om vilka som har rätt att närvara vid ett klassföräldramöte dvs. om ombud har rätt att närvara vid ett sådant möte. Då ett sådant möte rättsligt sett är att betrakta som en enskild sammankomst, till vilket allmänheten inte har tillträde, och då skolan själv anordnade mötet var det skolledningen själv som fick avgöra i vad mån andra personer än de inbjudna föräldrarna skulle tillåtas närvara vid mötet. Enligt 9 § 1 st förvaltningslagen får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Den som har ombud skall dock medverka personligen om myndigheten begär det. Med beaktande av vad som redovisats så mås- te vårdnadshavarna personligen medverka i diskussioner rörande deras barns skol- och livssituation och de eventuella stöd- och behandlingsåtgärder som kan komma att erfordras såväl på kort som på lång sikt. Detsamma kan också i varierande grad gälla vissa andra kontakter med olika myndigheter. Undertecknade har tagit del av den aktuella fullmakten och inte funnit skäl att med stöd av 9 § 2 st förvaltningslagen avvisa som ombud. Barn- och utbildningsförvaltningens brev daterat har sin grund i vad som redovisats. Såsom framgår av detta brev finner undertecknade att begäran att som ombud direkt få kommunicera önskemål om skolplaceringar eller andra likartade åtgärder med barn- och utbildningsför- valtningen strider mot gällande författningar och är således ej möjlig. Makarna . yttrade sig över remissvaret och anförde att de inte hade överlåtit sitt föräldraansvar utan att de endast hade anlitat ombudet som ett stöd i deras kontakter med kommunen. I ett beslut anförde JO följande. Enligt makarna . hade deras dotter problem i skolan, och de bad därför ett ombud att ta kontakt med barn- och utbildningsförvaltningen och företräda dem såvitt gällde dotterns eventuella behov av stöd- och behandlingsåtgärder. Frågan är om förvaltningen kunde neka föräldrarna att i det sammanhanget låta sig företrädas av ett ombud. Det måste därmed bedömas om bestämmel- sen i 9 § förvaltningslagen (1986:223) om rätt för den som för talan i ett ären- de att anlita ombud och biträde var tillämplig vid handläggningen hos barn- och utbildningsförvaltningen. Innan jag går in på den bedömningen vill jag dock understryka följande. Enligt 6 kap. 11 § har en vårdnadshavare rätt och skyldig- het att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. 2 011 /1 2:JO1 ansvar som därigenom läggs på vårdnadshavaren påverkas självfallet inte av om vårdnadshavaren i ett visst ärende skulle låta sig företrädas av ett ombud. Enligt 9 § första stycket förvaltningslagen får, som redan nämnts, den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Den som har ombud ska dock medverka personligen, om myndigheten begär det. Av 9 § andra stycket framgår att om ett ombud eller biträde visar oskicklighet eller oförstånd eller om han är olämplig på något annat sätt, får myndigheten avvisa honom som ombud eller biträde i ärendet. Genom bestämmelsen i 9 § förvaltningslagen aktualiseras frågan om vad som är ett ärende. Förvaltningslagen innehåller ingen definition av begreppet. I motiven till förvaltningslagen har en skillnad gjorts mellan myndigheters ärendehandläggning och deras faktiska handlande (prop. 1971:30 s. 315). Med ärendehandläggning åsyftas myndigheternas beslutande verksamhet. I den förvaltningsrättsliga litteraturen har uttalats att med handläggning av ett ärende rimligen bör avses en verksamhet, som utmynnar i ett uttalande, vilket inte nödvändigtvis behöver ha rättsligt bindande verkan (, Allmän förvaltningsrätt, 24 uppl. 2008, s. 79). Vidare har anförts att sådan verksamhet som uteslutande gäller råd, upplysningar eller andra oförbindande besked inte utgör myndighetsutövning men ändå kan vara att räkna som handläggning av ärenden. Ytterst får myndigheten ställa frågan om det från rättssäkerhetssyn- punkt krävs att förvaltningslagens regler tillämpas i det enskilda fallet (Hell- ners och , Förvaltningslagen, 3 uppl. 2010, s. 38 f.). Skollagen (1985:1100) ersattes av skollagen (2010:800). Den nya skollagens bestämmelser om bl.a. särskilt stöd ska dock tillämpas först . Enligt 4 kap. 1 § skollag ska särskilt stöd ges till elever som har svårigheter i skolarbetet. I grundskoleförordningen (1994:1194) finns kompletterande bestämmelser som rör bl.a. olika former av särskilt stöd, utredning och utarbetande av åtgärds- program samt elevers och vårdnadshavares delaktighet. Där finns också be- stämmelser om behörig beslutsfattare i ärenden rörande särskilt stöd och om besluts överklagbarhet. Den kontakt som makarna ., genom ombudet, tog med förvaltningen bor- de enligt min mening, mot bakgrund av vad frågan gällde, ha hanterats inom ramen för ett ärende enligt förvaltningslagen. Makarna . hade följaktligen i princip rätt att anlita ombud i saken. Det kan således konstateras att förvalt- ningens besked till ombudet och hanteringen i övrigt inte var korrekt. Det förtjänar att påpekas att rätten att anlita ombud i ett ärende inte är obegränsad. är det nödvändigt att den enskilde medverkar per- sonligen och myndigheten kan då, som nämnts ovan, kräva en sådan medver- kan. En myndighet måste i varje enskilt ärende ta ställning till om och i så fall när under handläggningen vårdnadshavarens personliga medverkan är nöd- vändig. Om myndigheten begär att vårdnadshavaren medverkar personligen, kan ombudet närvara och medverka på samma sätt som ett biträde. Om det inte finns grund för att med stöd av bestämmelsen i 9 § andra stycket förvalt- ningslagen avvisa ombudet/biträdet kan en myndighet således inte hindra att den enskilde anlitar hjälp för att föra sin talan. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan. 2 011 /1 2:JO1 Initiativärende mot Transportstyrelsen angående långa handläggningstider och svårigheter att få kontakt med myndigheten m.m. (Beslut av JO Axberger , dnr 1708-2010) Beslutet i korthet: I samband med en omorganisation inom statsförvaltningen har brister i handläggningen av körkortsärenden uppkommit. Transportsty- relsen kritiseras därvid för att inte tillräckligt ha beaktat de förvaltningsrätts- liga krav som kan ställas på tillgänglighet, handläggningstid och hanteringen av överklaganden. Ansvaret för bristerna torde dock sträcka sig längre än till Transportstyrelsens åligganden. Det inträffade bör utvärderas även från andra synpunkter än rent rättsliga. tog Transportstyrelsen över länsstyrelsernas uppgifter inom körkorts- och yrkestrafikområdet. Förändringen innebar bl.a. att Trans- portstyrelsen fick ansvaret för handläggning och beslut i ärenden enligt kör- kortslagen (1998:488) som rör i huvudsak frågor med anknytning till lämp- ligheten som körkortshavare, t.ex. ansökan om körkortstillstånd, godkännande som handledare för övningskörning och ärenden om körkortsingripande. inkom ett stort antal klagomål mot Transportstyrelsen till JO. De gällde främst långa handläggningstider och svårigheter att komma i kon- takt med myndigheten. Vissa klagomål har även gällt brister i myndighetens hantering av överklaganden. Upplysningar hämtades in från . Det kom då fram bl.a. att det genomgående tagit från det att skrivelser med överklaganden överlämnats till domstolarna till dess att Transportstyrelsen överlämnat akter- na i ärendena. Dessutom har endast kopior av skrivelser med överklaganden och eventuella fullmakter överlämnats, inte sådana handlingar i original. Mot den bakgrunden beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende utreda bakgrunden till klagomålen. Transportstyrelsen anmodades att yttra sig över ett antal aktualiserade frågeställningar. Transportstyrelsens yttrande återges inte här; det finns på , dnr 1708-2010. Regler om handläggning av ärenden m.m. I 4 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs att varje myndig- het ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskil- da i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. 2 011 /1 2:JO1 Myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om sär- skilda tider för detta är bestämda, ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan läm- nas på samma sätt (5 § första och andra stycket). Bestämmelsen inskärper att myndigheterna ska vara tillgängliga för allmänheten i så stor utsträckning som möjligt. I motiven anges att detta inte utesluter att en myndighet, när det är nödvändigt, exempelvis begränsar sin telefonservice till vissa timmar (prop. 1985/86:80 s. 61). Enligt 7 § förvaltningslagen ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten efter- sätts. När ett ärende initierats hos en myndighet ankommer det på denna att driva fram ärendet till ett avgörande. Regler om hantering av överklaganden I 2325 §§ förvaltningslagen finns grundläggande bestämmelser om överkla- gande av beslut. En skrivelse med överklagande ska ges in till besluts- myndigheten . prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent ska myndigheten som huvudregel avvisa den. Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten överläm- na skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till överinstansen. Frågan inom vilken tidsfrist en myndighet ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte regle- rad i någon författning. Den allmänna regeln i 7 § förvaltningslagen om snabb och enkel handläggning är därför vägledande här. JO har i flera beslut uttalat att myndigheterna ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen utan dröjsmål och att handläggningsti- den i normalfallet, även med beaktande av den skyldighet att ompröva beslu- tet som gäller enligt 27 § förvaltningslagen, inte bör överstiga . Om myndigheten finner det lämpligt att trots att någon sådan skyldighet inte finns bifoga ett eget yttrande över överklagandet får tiden för överlämnande inte förlängas med (se JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314 och 2002/03 s. 359 och s. 424). När egenhändigt undertecknade skrivelser med överklaganden och full- makter i original lämnats in till beslutsmyndigheten ska dessa, tillsammans med övriga handlingar i ärendet, överlämnas till överinstansen. tog Transportstyrelsen över länsstyrelsernas uppgifter inom körkorts- och yrkestrafikområdet. Reformen motiverades främst av möjligheten till en effektivisering av verksamheten (se t.ex. prop. 2009/10:20 s. 46). Transportstyrelsen fick ansvaret för bl.a. handläggning och beslut i ärenden enligt körkortslagen som rör i huvudsak frågor med anknytning till lämpligheten som körkortshavare, t.ex. ansökan om körkortstillstånd, god- kännande som handledare för övningskörning och ärenden om körkortsin- gripande. 2 011 /1 2:JO1 har det till JO kommit in ett stort antal klagomål mot Trans- portstyrelsen som gällt hanteringen av detta slags ärenden. Den bild som framträder är att handläggningstiderna varit långa; många anmälare anser att de fått vänta orimligt länge på beslut i körkortsärendet. Anmälarna har också utryckt oro och ilska över att dröjsmålen negativt påverkat t.ex. möjligheterna att söka eller behålla en anställning där krav på körkort gäller. har det varit svårt eller omöjligt att få kontakt med myndigheten; kundtjänsten har inte gått att nå inom rimlig tid. Det har inte gått att få besked om hur det går med det egna ärendet eller om utredningen i ärendet behöver kompletteras i något avseende. JO har hämtat in handlingarna i många av de anmälda körkortsärendena. Granskningen av dessa har visat att den kritik som förts fram när det gäller handläggningstiderna är välgrundad. Det kan noteras att problemet med långa handläggningstider inte enbart gällt ärenden som var pågående när Transport- styrelsen tog över ansvaret för dem.