frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Muntliga upplysningar hämtades in från rådmannen vid som uppgav bl.a. att om domen inte expedierades till Lantmäteriet berodde detta sannolikt på ett förbiseende. Han utgick när do- men skulle expedieras från att kansliet skulle vidta nödvändiga sådana åtgär- der och kände inte till huruvida det av expedieringshandboken framgick om en dom i en situation som den aktuella skulle expedieras till Lantmäteriet. Han beklagade att det syntes som att domen inte expedierats dit och uppgav att han skulle se till att domen skickades . Ärendet remitterades till för upplysningar och yttran- de dels om tingsrätten övervägde att meddela något förordnande beträffande förvarsbeslutet, dels om domen expedierades till Lantmäteriet. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar till vilket var fogat upplysningar från . Vid telefonsamtal med tjänsteman på JO uppmärksammades jag på att domen ej översänts till lantmäteriet i . Detta har skett . I vad så an- går vilka överväganden tingsrätten gjort angående förordnande om förvar måste jag beklagligtvis erkänna att tingsrätten vid domstillfället helt förbisett detta. I brottmål rörande grovt narkotikabrott tog åklagarkammaren i i för- var en . tillhörig fastighet. I stämningsansökan yrkade åklagaren att tingsrätten skulle förplikta . att till staten utge värdet av den i förvar tagna egendomen (värde ). Vidare yrkades att kvarstad skulle läg- gas på så mycket av egendom att en fordran om kunde antas bli täckt vid utmätning. I dom ogillade tingsrätten åklagarens yrkande om förplik- tande för . att utge värdet motsvarande fastighetens värde samt ogilla- de även kvarstadsyrkandet. I domen skrevs inget om den i förvar tagna fastig- heten. Av förbiseende expedierades inte domen till Lantmäteriet. 2 011 /1 2:JO1 Ansvarig domare har uppgett att han förbisåg frågan om tagande i förvar av fastigheten samt inte heller övervägde om domen skulle sändas till Lant- mäteriet. I efterhand kan konstateras att tingsrätten skulle ha förordnat om hävande av förvarstagandet av fastigheten liksom att domen med sådant be- slut skulle ha sänts till Lantmäteriet. Domen har numera rättats på så sätt att förvarstagandet av fastigheten hävts samt domen expedierats till Lantmäteriet. . yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att han lidit ekonomisk skada av att inte kunna sälja fastigheten han ville. Vid kontroll med Lantmäteriet framkom att anteckningen i fastighetsre- gistret om att fastigheten var tagen i förvar togs bort . I ett beslut anförde JO följande. Förverkande är en särskild rättsverkan av brott och kan ske genom sakförver- kande eller värdeförverkande. Innebörden av ett sakförverkande är att viss egendom förklaras förverkad medan ett värdeförverkande innebär att värdet av viss egendom förverkas. Värdeförverkande innebär således en förpliktelse för den enskilde att betala ett angivet belopp. För att säkerställa statens krav på t.ex. förverkat utbyte av brott kan kvar- stadsinstitutet användas. Bestämmelser om kvarstad i brottmål finns i 26 kap. , RB. Av 26 kap. 2 § första stycket RB framgår att beslut om kvarstad meddelas av rätten. Enligt 3 § kan åklagaren ta egendom i förvar i avvaktan på rättens beslut om kvarstad. Har åklagaren tagit egendom i förvar eller beslutat att egendom ska förbli i förvar, ska han eller hon och senast till rätten ge in en framställning om kvarstad. Om åklaga- ren inte gör en sådan framställning, ska egendomen återställas (4 § första stycket). Av 31 § förundersökningskungörelsen (1947:948) framgår att åklagaren genast ska underrätta inskrivningsmyndigheten om åklagaren tar fast egen- dom eller tomträtt i förvar eller upphäver ett sådant beslut. Har domstol förordnat om kvarstad på fast egendom eller upphävt ett så- dant förordnande ska domstolen enligt 6 § förordningen (1981:967) om skyldighet för domstol och att lämna underrättelser om vissa beslut av exekutiv betydelse genast underrätta inskrivningsmyn- digheten. I 19 kap. 29 § första stycket jordabalken, JB, finns föreskrifter om att in- skrivningsmyndigheten i vissa fall ska anteckna uppgifter i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Bland annat ska myndigheten anteckna uppgift om dom eller beslut som vunnit laga kraft i mål som angår inskrivning (5 p.). Denna be- stämmelse torde dock avse tvistemål (se prop. 1970:20, del B, s. 548 f. samt prop. 1999/2000:39, s. 161). Vidare föreskrivs att myndigheten ska anteckna uppgift om att fast egendom har belagts med kvarstad eller tagits i förvar (9 p.). I bestämmelsens tredje stycke föreskrivs att domstol genast till inskriv- ningsmyndigheten ska anmäla bl.a. sådant som avses i första stycket 5 p. 2 011 /1 2:JO1 Om inskrivningsmyndigheten får uppgift om att en åtgärd enligt 9 p. har upphävts, gäller enligt 19 kap. 30 § första stycket JB att anteckningen om åtgärden ska tas bort. Enligt 19 kap. 3 § JB är den statliga lantmäterimyndigheten gemensam inskrivningsmyndighet för hela landet. Frågan om tingsrätten borde ha meddelat något förordnande beträffande förvarsbeslutet i domen I det aktuella fallet beslutade åklagaren att ta en fastighet tillhörande . i förvar. I samband med att åtal väcktes framställde åklagaren ett yrkande om förverkande av , motsvarande värdet av fastigheten, samt yrkade att kvarstad skulle läggas på så mycket av egendom att fordran kun- de antas bli täckt vid utmätning. Tingsrätten ogillade yrkandena om förver- kande och kvarstad i en dom. Något förordnande beträffande förvarsbeslutet meddelades inte. Varken lagtext eller förarbeten ger något besked om hur ett förvarsbeslut ska hanteras i de fall där rätten inte bifaller en ansökan om kvarstad beträf- fande egendom som åklagaren tagit i förvar. Det ligger nära till hands att jämföra med reglerna om anhållande och häktning där anhållandet också är en interimistisk åtgärd i avvaktan på rättens beslut. I 26 kap. RB finns emellertid inte någon motsvarighet till regeln i 24 kap. 16 § tredje stycket RB som före- skriver att rätten ska häva anhållningsbeslutet om häktning inte beslutas. Det råder emellertid inte någon tvekan om att den egendom som har tagits i förvar för att säkra kvarstaden ska återställas, om rätten inte bifaller åklagarens ansökan om kvarstad (, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl., s. 349 f.). chefsjustitieombudsmannen har i ett ärende som gällde förvarstagna kontanter uttalat att tagande i förvar är ett provisoriskt beslut i avvaktan på ett beslut om kvarstad och att förvarsbeslutet upphör att gälla i och med att rätten tar ställning i kvarstadsfrågan (se JO 2003/04 s. 96, särskilt s. 105). Något uttryckligt förordnande att häva förvarsbeslutet behövs således inte i domen i de fall då rätten ogillar ett kvarstadsyrkande beträffande egendom som tagits i förvar (se bl.a. a.a. s. 350). Jag vill emellertid tillägga följande. Det nu aktuella ärendet, liksom nämnda JO-beslut, i vilket bl.a. en po- lismyndighet kritiserades för bristfällig handläggning avseende förvarstagna kontanter, visar på vilka problem och oklarheter som kan uppstå om domsto- len inte uttalar sig om förvarsbeslutet när ett kvarstadsyrkande ogillas. Reg- lerna om förvar tillämpas förhållandevis sällan, och kunskapen om vad som ska ske med egendom som tagits i förvar då ett kvarstadsyrkande ogillas kan därför antas vara bristande både hos allmänheten och hos dem som har att expediera, verkställa eller på annat sätt hantera kvarstadsbeslutet. Jag anser därför liksom att en lämplig ordning skulle vara att domstolen, i klargörande syfte, förenar ett beslut att inte bifalla ett kvarstads- yrkande med en erinran om att beslutet innebär att egendomen inte längre ska vara tagen i förvar. 2 011 /1 2:JO1 Mot bakgrund av det ovan sagda finner jag inte skäl att rikta någon kritik mot tingsrätten för att något förordnande om förvarsbeslutet inte meddelades i domen. Med anledning av min uppfattning i frågan hur domslut i aktuella situationer bör utformas överlämnar jag en kopia av detta beslut till Dom- stolsverket. Frågan om tingsrätten skulle ha underrättat inskrivningsmyndigheten om att fastigheten inte längre var tagen i förvar Av utredningen framgår att domen när den meddelades inte expedierades till Lantmäteriet. Som nämnts under den rättsliga regleringen ska åklagare underrätta in- skrivningsmyndigheten om åklagaren tar fast egendom i förvar eller upphäver ett beslut om förvar. Vidare gäller att domstolen ska underrätta inskrivnings- myndigheten om domstolen förordnar om kvarstad på fast egendom eller upphäver ett sådant förordnande. Frågan om vem ska underrätta inskrivningsmyndigheten om domstolen ogillar ett yrkande om kvarstad och förvarsbeslutet således upphör att gälla synes dock inte vara reglerad. Enligt min mening ligger det närmast till hands, eftersom saken är föremål för prövning av domstol, att den underrät- telseskyldigheten ska åvila domstolen. Tingsrätten har uppgett att det var ett förbiseende att domen inte expedie- rades till Lantmäteriet och har när JO inledde sin granskning genast skickat en kopia av domen dit. Eftersom det var angeläget att Lantmäteriet underrättades har jag givetvis inga invändningar mot tingsrättens åtgärd. I avsaknad av reglering i frågan anser jag mig emellertid inte kunna kritisera domstolen för att Lantmäteriet inte underrättades när domen meddelades. Jag vill dock uppmärksamma på den brist i regleringen som jag anser föreligger. Iakttagelser vid inspektioner rörande handläggningen av hemliga tvångsmedel vid tre tingsrätter (Dnr 5203-2010, 5492-2010 och 6461-2010) ChefsJO justerade ett protokoll med bl.a. föl- jande innehåll. Den 10 och samt genomfördes in- spektioner av handläggningen av hemliga tvångsmedel enligt bl.a. 27 kap. , RB, vid , och tingsrätter. Vid inspektionerna lämnades bl.a. följande översiktliga information om handläggningen av ärenden om hemliga tvångsmedel. Vid registreras uppgifter om ärendena i diariet, men separa- ta s.k. dagboksblad upprättas inte. Protokoll förs vid sammanträdena. Vid och tingsrätter upprättas separata dagboksblad i varje ären- de. Dagboksbladen läggs samman i en särskild pärm () respektive läggs in i varje ärende (). Vid de två sistnämnda domstolarna förs inte 2 011 /1 2:JO1 protokoll eller anteckningar från sammanträdena, varför eventuella vid sam- manträdet muntligen lämnade uppgifter antecknas på dagboksbladet eller på en handling i akten. Det uppgavs att det vid förekommer att åklagaren, efter att diskussion uppkommit, under sammanträdet återkallar eller ändrar sin fram- ställning. Vid inspektionen granskades de hemliga diarierna samt samtliga ärenden rörande hemliga tvångsmedel (), flertalet ärenden och alla ärenden () samt alla ärenden (). Bland de mera övergripande iakttagelser som gjordes kan följande nämnas. Det saknades som regel uppgift om tid för sammanträdet och det förekom, vid och tingsrätter, att namnen på dem som närvarade inte Det var inte ovanligt att åklagare, under pågående tillståndstid, gav in framställningar om tillstånd till avlyssning eller övervakning beträffande annan teleadress. Det framgick då långt ifrån alltid vad som gällde beträffan- de den teleadress för vilken tillstånd tidigare hade getts. Det syntes vara ovanligt att en åklagare informerade tingsrätten för det fall att denne hade hävt ett beslut om avlyssning eller övervakning innan den tid för vilken tillstånd getts hade löpt ut. I några fall fanns emellertid information om att avlyssningen eller övervakningen upphört, avslutats, stängts ner eller annat motsvarande uttryck. I ett antal fall, framför allt vid men även vid och i något ärende vid , föreföll de uppgifter som lämnades i de promemorior som getts in till stöd för framställningarna brista i fullständighet. I dessa saknades vissa uppgifter som rimligen hade varit av betydelse för beslutsfattandet. I åtskilliga av dessa fall saknades även anteck- ningar om vilken tillkommande muntlig information som åklagaren lämnat vid sammanträdet. I några ärenden framgick att syftet med avlyssningen eller övervakningen var att få uppgift om var den skäligen misstänkte uppehöll sig. I ytterligare några ärenden framgick, såvitt kunde utläsas av de ingivna handlingarna, att den begärda åtgärden inte hade någon betydelse för utredningen mot den skäligen misstänkte och i stället syftade till att identifiera andra gärningsmän. Vid noterades att åklagaren i ett fall begärt tillstånd till av- lyssning under en månad av en teleadress till vilken det uppgavs finnas syn- nerlig anledning att anta att den misstänkte skulle komma att ringa. Det fram- gick dock av ingivna handlingar att avlyssning bara skulle ske när den miss- tänkte befann sig på viss ort utomlands. Tingsrättens tillstånd till avlyssning var inte försett med några inskränkande villkor. Vid hölls i ett ärende om hemlig teleavlyssning två sam- manträden utan att ett offentligt ombud var närvarande. Det fanns en anteck- ning på dagboksbladet om att det inte hade förordnats något offentligt ombud 2 011 /1 2:JO1 p.g.a. stor brådska. Det framgick emellertid inte varför det hade varit bråt- tom eller om anteckningen avsåg även det andra sammanträdet, som hölls dagen efter det första. ChefsJO anförde följande. Registrering och anteckningar vid sammanträde. Av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) följer att ett diarium över ärenden om bl.a. hemliga tvångsmedel omfattas av sekretess. Handlingar i de hemliga tvångsmedelsärendena ska registreras när de kommer in till eller har upprättats hos en domstol. De ska också efter hand som de kommer in eller upprättas i ett ärende numreras i löpande följd och föras samman till en akt (8 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Det finns i och för sig ingen skyldighet för domstolen att upprätta dag- boksblad i varje ärende. När så sker ger det emellertid goda förutsättningar att snabbt kunna överblicka materialet och enkelt kontrollera att samtliga hand- lingar finns med i akten. Detta underlättar självfallet en tillsynsmyndighets efterhandsgranskning men är också till fördel om t.ex. en annan beslutsfattare ska sätta sig in i ärendet. Jag vill också nämna att eftersom diariet omfattas av sekretess finns som jag ser det inget som hindrar att namnet på den skäligen misstänkte och vad saken gäller anges i diariet. Bestämmelserna i 6 kap. 3 § RB om vilka uppgifter som ska antecknas vid ett sammanträde gäller samtliga typer av sammanträden och utgör minimireg- ler. Således ska tiden för sammanträdet och vilka som deltar i sammanträdet framgå av anteckningarna. Tingsrätten kan välja att göra dessa anteckningar i en särskilt upprättad handling eller på t.ex. dagboksbladet. Jag anser för egen del att särskilt upprättade anteckningar ger en mera överskådlig bild av vad som förekommit vid sammanträdet, utan att rimligen behöva medföra något egentligt merarbete. Om det inte längre finns skäl för ett beslut om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervak- ning, ska åklagaren eller rätten enligt 27 kap. 23 § RB häva beslu- tet. Rätten bör därför, i de fall då det kommer in en framställning om avlyss- ning eller övervakning av en ny teleadress eller övervakning av en ny plats och det inte av handlingarna framgår att även de tidigare teleadresserna eller platserna alltjämt ska vara föremål för avlyssning eller övervakning, alltid begära ett klargörande. Om det av handlingarna framgår att ett tidigare lämnat tillstånd inte längre behövs, ska åklagaren tillfrågas om beslutet hävts. När åklagare lämnar information om att beslut hävts är det angeläget att uttryckli- gen använda den lokution som finns i 27 kap. 23 § RB och undvika alternati- va mera oklara uttryckssätt. Hemliga tvångsmedel får bara användas vid förundersökningar angående brott av en viss svårhetsgrad. Vidare krävs, för- utom vad gäller hemlig kameraövervakning i ett visst fall, att någon är skäli- gen misstänkt för brottet. Beträffande teleavlyssning och teleövervakning 2 011 /1 2:JO1 gäller vidare att den skäligen misstänkte ska ha eller ha haft viss anknytning till den aktuella teleadressen. gjorde i avgörandet NJA 2009 s. 917, som gällde till- stånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning med stöd av la- gen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, vissa uttalanden angående vilka krav som kan ställas på den utredning som presenteras av åklagaren. Avgörandet kan tjäna som vägledning även när det gäller tillstånd enligt 27 kap. RB. HD anförde att handläggningen av till- ståndsärenden med hänsyn till ingreppets allvarliga natur inte får bli slentri- anmässig och att de krav som rimligen kan ställas på utredningen också bör ställas. Det innebär, fortsatte HD, att för varje påstådd omständighet av bety- delse för prövningen bör de upplysningar lämnas som rimligen kan lämnas för att påståendets tillförlitlighet ska kunna bedömas. HD uttalade vidare att vad gäller information som lämnats av s.k. uppgiftslämnare bör upplysningar av betydelse för bedömningen av uppgiftslämnarens trovärdighet och infor- mationens tillförlitlighet i övrigt lämnas och information från flera oberoende källor eftersträvas. Jag vill i anslutning härtill betona vikten av att sådana upplysningar också dokumenteras. Det sker givetvis bäst genom att den skriftliga dokumentation som bifogas en framställning är så fullständig som möjligt. I de fall tilläggsin- formation av betydelse för saken lämnas vid sammanträdet ska också den dokumenteras på lämpligt sätt. Iakttagelser som gjordes vid inspektionerna visar på vikten av noggrannhet i detta avseende. Kravet på att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Med anled- ning av att syftet med åtgärden i några ärenden, såvitt kunde utläsas av hand- lingarna, var att få uppgift om var den skäligen misstänkte befann sig respek- tive att identifiera andra gärningsmän vill jag anföra följande. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får enligt 27 kap. 20 § RB endast ske om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Även beträffande hemlig kameraövervakning är huvudregeln att båda dessa förutsättningar ska vara uppfyllda, 27 kap. 20 b § RB. Syftet med de aktuella tvångsmedlen måste, enligt min uppfattning, anses vara att ge polisen ett hjälpmedel för att under en förundersökning skaffa ytterligare underlag för att bedöma bärkraften hos misstankar mot en för ett visst brott skäligen misstänkt person. Lagstiftaren synes däremot inte ha före- ställt sig att tvångsmedlen skulle kunna användas som en renodlad spanings- metod, t.ex. uteslutande för att lokalisera en skäligen misstänkt person eller för att identifiera andra gärningsmän än den skäligen misstänkte (jfr JO 1994/95 s. 34). Inte minst mot bakgrund av den restriktivitet som ska gälla vid tillämpning av regler som begränsar grundlagsskyddade fri- och rättighe- ter kan det ifrågasättas om ett beslut om hemlig teleavlyssning i de aktuella situationerna kan anses vara av vikt för utredningen på det sätt som avses i de nämnda lagrummen. Däremot möter det givetvis inget hinder att bevilja åtgärderna om de förutom att vara av synnerlig vikt för utredningen mot den misstänkte också kan leda till att andra gärningsmän identifieras. 2 011 /1 2:JO1 Inskränkande villkor m.m. Med anledning främst av iakttagelsen i ett ären- de vid vill jag framhålla att om det i en framställning om att få använda hemliga tvångsmedel anges t.ex. att teleavlyssning eller hemlig rumsavlyssning endast ska ske under vissa förutsättningar eller under en viss begränsad tid, måste dessa förutsättningar också uttryckligen anges i tingsrät- tens beslut. I annat fall finns en risk för att beslutet uppfattas ge utrymme för sådana åtgärder i större utsträckning än som avsetts. Enligt 27 kap. 26 § RB ska offentliga ombud bevaka enskildas integritetsintressen i ärenden hos domstol om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. Detsamma gäller i ärenden om hemlig rums- avlyssning. I 27 kap. 28 § RB anges bl.a. att rätten, så snart en ansökan om tillstånd till sådana åtgärder kommit in, ska utse ett offentligt ombud i ärendet och kalla till sammanträde. I förarbetena till nämnda bestämmelse uttalas att det främst av sekretesskäl inte bör förekomma att ombud övertar varandras ärenden sedan handläggningen påbörjats. Något formellt hinder bör dock inte uppställas eftersom ett byte kan bli nödvändigt exempelvis på grund av sjuk- dom eller jäv (prop. 2002/03:74 s. 28). Vid sammanträdet ska åklagaren och det offentliga ombudet närvara, 27 kap. 28 § första stycket RB. Enligt samma bestämmelses andra stycke får dock sammanträde hållas och beslut fattas utan att ett offentligt ombud har varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig, om ärendet är så bråds- kande att ett dröjsmål allvarligt skulle riskera syftet med tvångsmedlet. Det kan nämnas att om ärendet rör hemlig rumsavlyssning finns inte någon sådan möjlighet. Jag vill framhålla att om rätten anser att det finns förutsättningar att tillämpa den nämnda undantagsregeln bör skälen till detta anges på lämpligt sätt. Det är då, enligt min uppfattning, inte tillräckligt att hänvisa till stor brådska. Vidare gäller, enligt 27 kap. 26 § andra stycket RB, att ett offentligt ombud har rätt att ta del av vad som förekommit i ärendet. Om ett beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig kameraövervakning har fattats utan att det offent- liga ombudet har kunnat ta del av handlingarna i ärendet har han eller hon således rätt att ta del av dem i efterhand. Att det offentliga ombudet får del av handlingarna är en förutsättning för att rätten att överklaga ska kunna utövas (Fitger, , Del 2, s. 27:60). En lämplig ordning, när den ovannämnda undantagsregeln tillämpas, synes därför vara att förordna ett offentligt ombud i samband med att ansökan kommer in och att därefter låta honom eller henne ta del av handlingarna i ärendet i så nära anslutning till sammanträdet som möjligt. Jag vill tillägga att enligt min uppfattning är principen att ett offentligt ombud deltar vid sammanträde viktigare än att ett och samma ombud är när- varande vid samtliga beslut i ett ärende. Tingsrätten bör därför utse ett nytt offentligt ombud om det redan utsedda ombudet inte går att nå eller inte kan inställa sig. Återkallande av framställning. Beträffande den uppgift som lämnades vid om att åklagaren emellanåt, sedan diskussion uppkommit, återkallar sin begäran, vill jag nämna följande. Domstolen måste naturligtvis genom frågor till åklagaren kunna reda ut oklarheter och otydligheter i en 2 011 /1 2:JO1 Om domstolen även därefter anser att underlaget brister är det emellertid, enligt min mening, mer korrekt att domstolen helt eller delvis avslår framställningen. Domstolen kan självfallet inte hindra åklagaren från att återkalla en framställning men bör om så sker avsluta ärendet med ett avskrivningsbeslut. 2 011 /1 2:JO1 Uttalanden om rätten till försvarare för en underårig som var misstänkt för ett allvarligt brott m.m. (Dnr 5493-2008) framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. i och , åklagarkammare. Han begärde att JO skulle granska polis och åklagares agerande i samband med att hans 16-årige bror, , misstänktes för grov våldtäkt av barn m.m. uppgav i anmälan bl.a. följande. Hans bror befann sig omkring ensam hemma i familjens lägenhet. skulle gå ut möttes han av ett antal polismän som stod utanför dörren. Polismännen ville tala med honom och några av dem började fotografera och undersöka lägenheten. fick inte veta varför de handlade på detta sätt. När polismännen skulle ta med A.K. från platsen bad han att få kontakta sin familj, men han nekades detta. Först kontaktades A.K:s anhöriga. var med då A.K. Han upplevde dock att både han och hans bror blev lurade av förhörsledaren. Denne antydde nämligen först att A.K. kunde bli släppt om han gick med på att bli förhörd utan offent- lig försvarare men att han annars skulle få stanna kvar till dess att en advokat kunde förordnas.