frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Det handlar om den kontroll av institutioner där frihetsberövade förvaras som åtagit sig inom ramen för ett tilläggsprotokoll till , Opcat. Fyra personer har rekryterats och arbetsrum för den nya enheten har, efter åtskilliga över- väganden, ordnats i JO:s ordinarie lokaler. Därmed är också alla lokalreserver uttömda. NPM-enheten startade sin verksamhet . 2.2 Ärendestatistiken i sammandrag Remisser och andra skrivelser från myndigheter Klagomål och andra framställningar från enskilda Initiativärenden med anledning av inspektioner Initiativärenden på grund av uppgifter i massme- Summa balanserade och nya ärenden nyregistrerades 6 954 ärenden, en minskning med 490 (6,) i förhållande till /10. Antalet nya inspektions- eller andra initiativärenden var 36, en minskning med 10 jämfört med föregå- ende verksamhetsår. 102 ärenden föranleddes av remisser huvudsakligen från , en ökning med 14. Klagomålsärendena uppgick till 6 816, vilket innebär en nedgång med 494 (6,) /10. Pröv- ningen av klagomålsärendena tar huvuddelen av JO:s handläggningsresurser i anspråk, varför antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget 2 011 /1 2:JO1 initiativ minskat ytterligare och ligger på en betydligt lägre nivå än vad JO anser vara önskvärt. Antalet avgjorda ärenden uppgick till 7 061, vilket innebär en minskning med 666 (8,) från föregående års nivå. Av de avslutade ärendena var 100 lagstiftningsremissärenden, 50 inspektionsärenden eller andra initiativärenden samt 6 911 klagomålsärenden. Sedan möjligheten till delegation av vissa beslut infördes avgjordes 220 av klagomålsärendena av byråchef. De oavgjorda ärendena i balans var vid verksamhetsårets slut 878. Det in- nebär att balansen minskade med 107 ärenden (10,). Ärendestatistiken redovisas mer utförligt i bilaga 1. En utförlig redovisning av inspektionsverksamheten finns i bilaga 4. Med anledning av förändringen av ansvarsområdena redovisas endast ett statistiskt underlag avseende hela ämbetet. 2.3 Upplysning rörande referaten av JO:s beslut Referaten i ämbetsberättelsen utgör i många fall en redigerad och förkortad version av originalbeslutet. Originalbesluten är tillgängliga på JO:s webb- plats, . 3 Justitieombudsmännens övergripande redovisning av sina iakttagelser inom respektive ansvarsområde 3.1 JO (ansvarsområde 1) ChefsJO hade till utgången av 2010 tillsyn över allmänna domstolar samt åklagar- och polisväsendena. Tillsynen sköttes sedan av de ställföreträdande om- budsmännen. förändra- des ansvarsområdena. Till ansvarsområde 1 hör fortfarande de allmänna domstolar- na men inte åklagar- och polisväsendena. Härutöver hör bl.a. de allmänna förvalt- ningsdomstolarna, Kronofogdemyndighe- ten, plan- och byggnadsväsendet, lantmä- teriväsendet, miljö- och hälsoskydd, Skat- teverket, överförmyndarna och kommuni- kationsväsendet till ansvarsområde 1. Jag tillträdde som JO med tillsyn över an- När det gäller verksamheten fram till kan det följande antecknas. I fråga om de allmänna domstolarna bör särskilt ett beslut i ett initiativärende som avser domstolarnas beredningsor- ganisation noteras. I beslutet uttalade chefsJO att bestämmelser om lottning av mål och om undantag från en slumpvis fördelning borde ha sin 2 011 /1 2:JO1 utgångspunkt i bestämmelser i lag. Efter detta beslut har Domarlagsutred- ningen föreslagit en sådan ordning (SOU 2011:42). Förslaget är nu föremål för remissbehandling. I ett beslut behandlade chefsJO en anmälan mot en rådman i en tingsrätt för utformningen av domskäl i ett tvistemål om vårdnad om barn m.m. ChefsJO ansåg att domskälen dels inte uppfyllde kra- ven i 17 kap. 7 § första stycket 5 , dels inte var förenliga med kraven på domstolens opartiskhet. Därför överlämnade chefsJO ärendet till för prövning av fråga om disciplinpåföljd. I ett beslut ålade rådmannen disciplinpåföljd i form av en varning. beslut har vunnit laga kraft. För egen del har jag bara en månads erfarenhet av mitt ansvarsområde. Jag har alltså inte särskilt mycket att redovisa. Redan nu har jag emellertid kunnat konstatera att det kommer många kla- gomål mot Transportstyrelsen när det gäller hanteringen av körkortsfrågor. Transportstyrelsens problem sammanhänger med att styrelsen tog över länsstyrelsernas uppgifter inom körkorts- och yrkestrafikområ- dena. I ett beslut kritiserade JO Axberger Transport- styrelsen för brister av olika slag. De klagomål som kommer in tyder på att problemen kvarstår. Framför allt avser klagomålen långa handläggningstider i s.k. utredningsärenden. Det är inte tillfredsställande att Transportstyrelsen ännu inte tycks ha kommit till rätta med problemen. I ämbetsberättelsen till föregående (s. 21 f.) redogjorde förutva- rande JO för problemen med lång handläggningstid hos de allmänna förvaltningsdomstolarna. Under den månad som jag har tjänstgjort har jag konstaterat att det kommer många klagomål om detta när det gäller några av förvaltningsdomstolarna. I en del fall är handläggningstiderna påtagligt långa, något som inger oro. 3.2 ChefsJO (ansvarsområde 2) Inom ansvarsområde 2 återfinns numera frågor om kriminalvården, socialförsäk- ringarna, försvaret och ett antal mindre myndigheter, däribland Diskriminerings- ombudsmannen, och . Tillsy- nen över överförmyndarna tillhör inte längre ansvarsområdet. Under verksamhetsåret tog avdelningen emot knappt 2 000 klagomålsärenden. Detta innebär en minskning jämfört med riksdagsåret 2009/10. I stort sett hela minskningen hänför sig till socialförsäkringen. 2 011 /1 2:JO1 utgör ärenden som rör kriminalvård och socialförsäk- ring av avdelningens arbete. Totalt har knappt 2 100 ärenden avgjorts , varav ett litet antal avgjorts på delegation. Balanssituationen har förbättrats. Jag har genomfört tio inspektioner, och fyra inspektioner har fö- retagits av en byråchef på mitt uppdrag. Tyngdpunkten i inspektionsverksam- heten låg på kriminalvårdsanstalter, häkten och olika delar av verksamhet. Jag har avgjort drygt 1 200 klagomålsärenden avseende kriminal- vården. Många klagomål kan härledas till att det är svårt att anpassa sig till livet i fängelse, och anmälningarna avser ofta spörsmål som i grunden handlar om begränsningarna i den dagliga livsföringen. Det kan röra sig om telefon- och besökstillstånd, tider för inlåsningen i bostadsrummet och upplåsning , kvalitén på maten eller innehav av t.ex. böcker och privata kläder. I flertalet sådana ärenden har inga misstag begåtts även om jag ibland kritise- rar anstalterna för att ta alltför på sig att lämna besked i olika frågor. Bemötandefrågor är inte heller ovanliga. Hur orden föll i en viss, ofta upp- rörd, situation är dock svårt att utreda i efterhand. I en rad ärenden har det dock funnits anledning att se mer kritiskt på Kri- minalvårdens agerande. Dessa ärenden är refererade i ämbetsberättelsen. Jag vill här särskilt lyfta fram följande. I ärende 4617-2009 rörde det sig om en 16-årig pojke som inledningsvis hade häktats men där häktningen hävts och pojken placerats på ett behand- lingshem som låg från , där huvudförhandlingen i brottmålet ägde rum. I stället för att köras fram och tillbaka till behandlings- hemmet fick pojken tillbringa i häktet . Jag konstaterade i beslutet att det inte finns någon särskild reglering av häktesplaceringar av unga i denna situation men fann det självklart att den restriktivitet som gäller för placering av barn och unga i häkte i allmänhet också måste gälla vid till- fälliga placeringar av detta slag. Endast om det finns tvingande skäl, t.ex. att långa avstånd framtvingar övernattning, bör häktesförvaring komma i fråga. Ärendena och 1630-2010 gällde bl.a. frågor om den medicinska behandlingen av intagna. Detta är normalt sett inte frågor som jag brukar ha synpunkter på. I båda ärendena framkom dock att varken anstaltspersonal eller anstaltens sjukvårdande personal hade klart för sig var gränserna för den egna kompetensen gick. I ärende 1214-2010 fick en svårt sjuk intagen det läkemedel han behövde först efter flera månaders väntan, trots att såväl den ursprungligen behandlande sjukhusläkaren som anstaltsläkaren var överens om behovet. Orsa- ken synes ha varit att läkemedlet inte var upptaget i Kriminalvårdens förteck- ning över basläkemedel; i stället var det svartlistat som ett beroendeframkal- lande läkemedel, som anstaltsläkaren trodde sig inte få ordinera. fattade anstalten beslut om ordinationen med motiveringen att det föll utanför anstaltsläkarens befogenhet att ordinera denna typ av preparat. Jag underströk i beslutet att Kriminalvårdens läkemedelsförteckningar är ett hjälpmedel och att 2 011 /1 2:JO1 det medicinska ansvaret för den intagne vilar på den behandlande läkaren (an- staltsläkaren). Denne har alltså att se till att en intagen får de läkemedel och den medicinska vård i övrigt som behövs. Anstalten ska självklart inte ordinera läkemedel. I ärende 1630-2010 hade häktespersonal bestämt att ett läkemedel, subutextabletter, skulle ges den intagne i krossad form, uppenbarligen i syfte att förhindra missbruk. I sitt remissvar uppgav Kriminalvården bl.a. att en krimi- nalvårdsinspektör med hänsyn till säkerhetsskäl kan besluta att medicin ska krossas. Denna inställning, som Kriminalvården vidhöll under den fortsatta handläggningen, överensstämde med Kriminalvårdens rutinbeskrivningar för läkemedelsansvar. Jag framhöll i beslutet att det numera finns långtidsverkande läkemedel som bygger på att tabletter sväljs hela och att ansvaret för hur och när ett läkemedel ska intas är en medicinsk bedömning som inte bör överlämnas till kriminalvårdspersonal. Ytterst är det den behandlande läkaren (anstalts- eller häktesläkaren) som avgör vilken vård den intagne ska erbjudas och vilken me- dicinering denne ska erhålla. I initiativärende 2320-2010 granskade jag frivårdens åtgärder i med anledning av några domar som omfattade samhällstjänst. I ett fall hade domen inte kunnat verkställas, då det inte varit möjligt att hitta en lämplig samhällstjänstplats. Det framgick av handlingarna att orsaken var att den dömde hade dåligt rykte på orten. Jag konstaterade i ärendet att det varken i lagregleringen eller i förarbetena till samhällstjänstlagstiftningen diskuterats hur situationen ska lösas när samhällstjänsten inte kommer till stånd på grund av att en lämplig samhällstjänstplats inte kunnat erbjudas. Däremot finns en reglering av situationen när den dömde missköter samhälls- tjänsten, men det är en annan sak. Enligt min mening bör det här diskuterade problemet uppmärksammas. I ärende 5384-2009 framfördes klagomål med innebörden att de nya sä- kerhetsenheterna vid anstalterna , Kumla och Saltvik användes för intag- na på normalavdelning, dvs. avdelningar som saknar t.ex. speciell behand- lings- eller sysselsättningsinriktning. Härigenom sattes enligt anmälaren lag- regleringen om s.k. bunkerplacering ur spel, och intagna kom att drabbas av hårdare begränsningar i det dagliga livet än vad som i det konkreta fallet var motiverat av säkerhetsskäl. Säkerhetsenheterna består vardera av fyra avdel- ningar med sex platser. I varje enhet finns minst en säkerhetsavdelning där placeringen bygger på regleringen i 2 kap. 4 § fängelselagen, innebärande bl.a. att det ska finnas särskilda säkerhetsskäl för placeringen och att denna ska omprövas . I övrigt är avdelningarna inrättade som normalav- delningar. På säkerhetsavdelningarna är kontakterna med omvärlden synner- ligen begränsade medan samma regler tillämpas på säkerhetsenheternas nor- malavdelningar som på andra normalavdelningar. Jag har vid olika tillfällen besökt de tre enheterna och kunnat konstatera att det, trots vad som an- förts, likväl är så att en normalavdelning vid en säkerhetsenhet skiljer sig från andra normalavdelningar. Detta synes vara en effekt av låg beläggningsgrad och hög personaltäthet i kombination med omfattande tekniska skyddsåtgär- der. Dessa faktorer är gemensamma för samtliga avdelningar i säkerhetsenhe- terna. Till den påtagliga känslan av slutenhet bidrar också det begränsade aktivitetsutbudet. Det saknades enligt min mening anledning att kritisera 2 011 /1 2:JO1 Kriminalvården för det sätt på vilket säkerhetsenheterna användes. Jag ansåg dock att det fanns anledning att erinra om den grundläggande principen för behandling av frihetsberövade, nämligen att begränsningar i friheten inte får gå utöver vad som krävs för att upprätthålla ordningen och säkerheten och att en kontrollåtgärd alltså måste stå i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det är också mycket angeläget att utbudet av sysselsättnings- och fritidsakti- viteter utökas vid enheterna. Avslutningsvis vill jag här nämna att alla placer- ingar i säkerhetsenheterna numera sker enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. Vid en inspektion av kriminalvårdsanstalten fick jag tillfälle att närmare studera brottsofferslussens arbete. Inspektionsprotokollet återfinns i ärende 2315-2011. Bakgrunden till inspektionen var att jag hade tagit emot en rad anmälningar som rörde brottsofferslussar vid olika anstalter. I anmälning- arna och vid inspektionen framkom att intagna finner brottsofferslussutred- ningen starkt integritetskränkande. Brottsofferslussens uppdrag är att utreda om det finns risk för skada för brottsoffer eller indirekta brottsoffer genom beslut som fattas av Kriminalvården. Konkret innebär det att brottsofferslus- sen gör en utredning som underlag för en bedömning av risken för nya brott, t.ex. under besök och permissioner, när den intagne dömts för vålds- eller sexualbrott. Under utredningen kan Kriminalvården ha kontakter med t.ex. anhöriga och , och ibland genomförs ett särskilt brottsoffer- slussbesök, där den intagne och en eventuell besökare träffas tillsammans med brottsofferslussutredaren. Den intagne, liksom för övrigt även anhöriga och andra, har möjlighet att vägra att delta i en brottofferslussutredning men konsekvensen blir att underlaget för beslut om besök m.m. blir bristfälligt. Jag vill här understryka att Kriminalvården har i uppdrag att se till att en intagen inte begår brott under verkställigheten, vilken, kan tilläggas, omfattar såväl anstaltsvistelsen som permissioner och utslussning. Det finns alltså ingen anledning att ifrågasätta brottsofferslussens verksamhet i princip. Den intagne har rätt att ta del av utredningen och få tillfälle att yttra sig innan beslut fattas enligt reglerna i förvaltningslagen och offentlighets- och sekretesslagen. Det är också uppenbart att det krävs ett stort mått av hänsyn, taktkänsla och ly- hördhet vid bemötandet av intagna och deras anhöriga under utredningen. Under verksamhetsåret kom det in knappt 600 klagomål riktade mot Försäk- ringskassan. Jämfört med föregående verksamhetsår handlar det om en minskning med . Detta måste sägas vara en utomordentligt glädjande utveckling som pekar på att börjar få kontroll över sina handläggningsproblem. är dock ärenden om långsam handläggning och bristfällig kommunikation vanliga. Också ärenden med EU-rättslig anknytning ställer till bekymmer och svårigheter. Endast ett fåtal beslut har emellertid ett sådant allmänt intresse att de tagits in i ämbetsberät- telsen. I ärende 687-2010 fann jag att inte var bunden av Mi- grationsverkets beslut att registrera att en EU-medborgare hade uppehållsrätt utan hade möjlighet att göra en egen prövning. Bakgrunden är att uppehålls- 2 011 /1 2:JO1 rätten enligt rörlighetsdirektivet följer direkt av fördraget men att den är vill- korad, t.ex. ska den enskildes försörjning vara ordnad. beslut innebar därför endast att uppehållsrätt förelåg vid tiden för Migrations- verkets prövning. När frågan om en bosättningsbaserad förmån senare väcktes hos hade kassan följaktligen rätt att pröva om uppehållsrätt då förelåg. Detta har praktisk betydelse då uppehållsrätt kan vara en förutsätt- ning för att som EU-medborgare omfattas av den svenska socialförsäkringen och därmed ha rätt till t.ex. bosättningsbaserade förmåner. I ärende 4747-2009 riktade jag synnerligen allvarlig kritik mot Försvarsmak- ten för att i strid med regeringsformens bestämmelser ha genomfört en hus- rannsakan utan lagstöd i en lägenhet som disponerades av generalmajoren och för handläggningen av begäran att få ut fyra allmänna handlingar. I ärende 4591-2010 kritiserade jag hand- läggningstid i ett ärende om slöjförbud i en skola i . Jag har i och för sig förståelse för att ärendet, som var principiellt viktigt, hade krävt extra omsorg och noggrannhet och att det kunde motivera en längre handläggningstid än normalt. Jag fann emellertid att det i ärendet förekommit långa perioder av passivitet och anmärkte särskilt på att inga handläggningsåtgärder vidtagits som föregick mitt beslut. Just ärendets principiella natur gjorde att jag såg särskilt allvarligt på passiviteten. Jag framhöll att det inte är försvarbart att i ett sådant ärende skjuta på avgörandet på det sätt som skett. 3.3 JO (ansvarsområde 3) Tillsynen inom ansvarsområde 3 har un- der huvuddelen av verksamhetsåret omfat- tat hälso- och sjukvården, utbildningsvä- sendet och , dvs. enkelt uttryckt vård, skola och omsorg, samt de allmänna förvaltningsdomstolarna. De senare överfördes till ansvarsområde 1. Tillsynen omfattar även flertalet myndigheter under Utbild- ningsdepartementet samt de myndigheter under som kan hän- föras till vård- och omsorgsområdet. Jag tillträdde mitt uppdrag då justitieombudsmannen gick i pension. Under hennes semesterledighet november upprätthölls verksamheten förtjänstfullt av de ställföreträdan- de ombudsmännen . De avgjorde tillsammans när- mare 300 ärenden . Några av deras beslut samt ett antal beslut 2 011 /1 2:JO1 meddelade av JO refereras i denna ämbetsberättelse och återfinns un- der rubrikerna Förvaltningsdomstolar, Socialtjänst, Hälso- och sjukvård samt Offentlighet och sekretess. Klagomål rörande de allmänna förvaltningsdomstolarna är ingen stor ären- degrupp hos JO. Totalt under verksamhetsåret inkom, och avgjordes, ett drygt 100-tal sådana ärenden. Vid sidan av den gruppen inkom till avdelningen drygt 1 600 anmälningar under verksamhetsåret. Klagomål mot myndigheter- na inom svarade för av antalet anmälningar. Inom den gruppen dominerar ärenden som på ett eller annat sätt rör barn, t.ex. frågor om tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, samt genomförandet av s.k. barnavårdsutredningar eller utred- ningar som görs av familjerätterna inom på uppdrag av dom- stol. Även klagomål rörande ärenden om ekonomiskt bistånd är vanligt före- kommande. Utbildningsväsendet respektive hälso- och sjukvården genererade vardera av antalet anmälningar. Balansläget vid verksamhetsårets utgång var i stort sett oförändrat jämfört med året innan. Som inte minst min företrädare påtalat ett flertal gånger har den ökande tillströmningen av anmälningsärenden medfört att utrymmet för inspektioner minskat. Det är även enligt min mening en olycklig utveckling, och det är min förhoppning och ambition att vi, genom bl.a. fortsatta insatser för att effektivisera ärendehanteringen, ska kunna öka antalet inspektioner inom ansvarsområdet. Under genomförde avdelningen inga inspektioner. har jag, tillsammans med mina medarbetare, inspekterat dels i , dels psykiatriska klini- ken vid . Redan den begränsade insatsen bekräftar värdet av en strukturerad genomgång av en myndighets verksamhet eller delar av verksamheten. Det ger en helt annan möjlighet än klagomålshanteringen att upptäcka mer systematiska fel och brister i ärendehandläggningen och ger också möjlighet till en dialog med myndighetsledningarna om olika frågor med koppling till ärendehandläggningen. När det gäller klagomålshanteringen, och närmare bestämt min egen del av den verksamheten, har jag efter denna förhållandevis korta tid i ämbetet inte underlag för att presentera någon djupare analys av ärendeutvecklingen. Jag nöjer mig därför med att i det följande lyfta fram några av de beslut som refe- reras i årets ämbetsberättelse. I ett beslut (dnr 6514-20096516-2009) tog stf JO Ragne- malm upp frågan om förutsättningarna för att göra s.k. hembesök inom ramen för en utredning om rätt till försörjningsstöd. Han uttalade i beslutet att ett hembesök i och för sig kan vara befogat för att socialnämnden ska kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från socialnämnden. Han betonade dock att besöket inte får vara påtvingat utan måste äga rum med den enskildes sam- tycke och underströk att frivilligheten måste vara reell, dvs. myndigheten får inte genom ett hotfullt uppträdande eller genom antydningar om att den en- 2 011 /1 2:JO1 skilde är tvungen att öppna sitt hem för ett besök förmå vederbörande att gå med på ett besök. Vidare framhöll han att socialnämnden inte heller får ha som rutin att hembesök ska göras hos alla som ansöker om försörjningsstöd, utan hembesök måste begränsas till sådana fall när det framstår som nödvän- digt för att ge nämnden ett tillfredsställande underlag för prövningen av den enskildes ansökan. (dnr 2542-2009) meddelade jag ett beslut som kan sägas utgöra en fortsättning på det nämnda beslutet. Ärendet rörde genomförandet av ett oanmält hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd. Jag konstaterade i beslutet att principerna om självbestämmanderätt och integritet är grundläggande för verksamhet samt att ut- rymmet för att i ett sådant ärende göra oanmälda hembesök torde vara mycket begränsat och bör kunna godtas endast i undantagsfall, t.ex. om befarar att det föreligger en nödsituation. I andra fall ska disku- tera saken med den enskilde så att denne får möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes personliga integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör. Det har kommit in ytterligare klagomål som i olika avseenden handlar om hembesök från . Några av dessa har remitterats till berörd soci- alnämnd. Besluten i ärendena kan därför komma att beröras först i ämbetsbe- rättelsen för kommande verksamhetsår. I ett beslut (dnr 2455-2010) rörande handläggningen av ett ärende enligt 6 kap. 8 § om överflyttning av vårdnaden om ett barn till familjehemsföräldrarna fann jag att familjehemsföräldrar även om en överflyttning inte kan ske utan deras godkännande inte kan anses ha någon rätt för egen del att bli vårdnadshavare och att de därmed inte heller kan anses ha ställning som parter i ett ärende hos socialnämnden om över- flyttning av vårdnaden. I två ärenden som bl.a. gällde en rättspsykiatrisk enhets rutiner för tagande av urinprov på patienterna (dnr 6823-2009 och 2196-2009) konstaterade jag i ett beslut bl.a. att i avsaknad av en lagreglering på området krävs patientens samtycke för att en sådan provtagning ska få ske samt att provtag- ning inte får komma till stånd genom hot om någon sanktion eller andra for- mer av påtryckningar. Kritik riktades mot en rättspsykiatrisk enhet som vägrat tillåta en patient att vistas utomhus enbart på grund av att han inte lämnade urinprov. Frågan om möjligheten för ett landsting att besluta att helt upphöra med att erbjuda sterilisering som inte är medicinskt betingad bedömdes i ett beslut (dnr 4488-2009). Jag fann därvid att innebörden av tillämplig lagstiftning är att landstingen är skyldiga att utföra även sådan sterilisering. Däremot anlade jag inga synpunkter på att den typen av ingrepp ges låg prio- ritet inom hälso- och sjukvården. Det är en bedömningsfråga som JO inte har anledning att uttala sig om. 2 011 /1 2:JO1 I anmälningar till JO våren och framfördes klagomål mot i . Klagomålen rörde att sjukhuset hade tillåtit filmning av patienter i akutmedicinska situationer för användning i tv-serien utan att samtycke från patienterna hade inhämtats. I ett beslut (dnr 3414-2009) fann jag det sammanfattningsvis i högsta grad anmärkningsvärt att genom ett avtal hade godkänt att gällande sekretessregler som är mycket stränga inom hälso- och sjukvården kunde åsidosättas.