frsrdg · GY04RR5 · 2011-01-01 00:00:00 — En utveckling mot allt fler privata utförare av vård och omsorg gör det allt viktigare att säkerställa ett effektivt och säkert utbyte av patientinformation mellan vårdgivare. har granskat om de statliga insatserna varit effektiva för att bidra till målsättningen om att behörig vårdpersonal ska ha tillgång till rätt patientinformation vid rätt tillfälle genom elektronisk direktåtkomst. Granskningen visar att vårdpersonalens tillgång till patientinformation hos andra vårdgivare är mycket begränsad. Patientdatalagen har skapat förutsättningar, men upplevs som svår att tillämpa i praktiken. Möjligheten att ta del av patientinformation påverkas också av hur vården är organiserad då patientdatalagen ställer hårdare krav vid informationsutbyte mellan olika vårdgivare än inom en vårdgivare. IT-infrastrukturen är inte heller tillräckligt utvecklad för att möjliggöra ett effektivt informationsutbyte mellan olika vårdgivare. anser att den valda samverkansformen som baseras på frivillighet och där ingen aktör har det övergripande ansvaret, saknar de förutsättningar som krävs för att de olika aktörernas insatser ska kunna bidra till att nå målet på ett effektivt sätt. (SoU) Förberedelsearbetet i apoteksreformen (RiR 2010:19) Den svenska apoteksmarknaden omreglerades . utsätts för konkurrens och en apoteksmarknad har skapats. Målen med reformen är en ökad tillgänglighet, bättre service, större tjänsteutbud och låga läkemedelskostnader. har därför granskat regeringens, myndigheters och bolags förberedelsearbete i reformen. Av rapporten framgår att det finns brister i viktiga delar av förberedelsearbetet. Bristerna riskerar att försvåra arbetet med att skapa en apoteksmarknad och nå målen med reformen. Det saknas en dokumenterad analys av vilka rättsliga frågor som övervägts och beretts inför valet av genomförandeorganisation och reformens totala upplägg. Det finns heller inte en förutsättningslös analys av regleringen av apotekens handelsmarginal. Regeringens organisering och arbetssätt i förberedelsearbetet har också delvis motverkat en effektiv användning av statens resurser. Det finns en Ansvarsfördelningen för tillståndsgivning och tillsyn är överlappande. Det saknas också uppgifter för att kunna utvärdera reformen fullt ut. Statliga stöd i alkoholpolitiken Påverkas ungas alkoholkonsumtion? (RiR 2010:21) inledning har arbetet för att förebygga unga människors alkoholkonsumtion prioriterats. Under de gångna tio åren har staten satsat nästan på lokalt förebyggande arbete, varav avsett barn och ungdomar. Insatserna har genomförts av kommuner och ideella organisationer, som arbetat med bland annat attitydpåverkan för att begränsa efterfrågan på alkohol. har därför granskat om statens bidrag till förebyggande projekt och stöd till kommunernas alkoholtillsyn varit effektivt i den meningen att ungas alkoholkonsumtion påverkats. Granskningen har funnit få belägg för att statens bidrag till kommuner och ideella organisationer och statens stöd till tillsynen har påverkat ungas alkoholkonsumtion. Det är svårt att koppla förebyggande insatser till förändringarna i alkoholkonsumtionen. Vidare har myndigheterna, kommunerna och de ideella organisationerna hanterat bidragen så att effekter är svåra att uppnå och att avläsa. Granskningen visar också att myndigheternas och kommunernas tillsyn av serveringsställen inte är tillräcklig. (KrU) Statens stöd till folkbildningen (RiR 2011:12) Statsbidraget till studieförbundens folkbildningsverksamhet uppgår till . har fått ansvaret att fördela, följa upp och utvärdera statsbidraget. Det är en ideell förening med myndighetsuppgifter. Granskningen visar att systemet behöver förbättras så att användningen av statsbidraget för folkbildningen kan styras bättre mot de syften och prioriteringar som beslutat. Fördelningssystemet för statsbidrag utgår inte från kvalitativa kriterier som anknyter mot statens syften med folkbildningen. Det är i stället kvantitativt inriktat och utgår från verksamhetsvolymen (antal studiecirklar) och hur mycket statsbidrag studieförbunden fått . Granskningen visar också att regeringens och uppföljning och utvärdering är bristfällig. har efterfrågat en årlig information om hur statsbidraget används och andra uppgifter som belyser i vilken utsträckning statens syften tillgodoses. uppföljning och återrapportering har dock varit inriktad på kvantitativa faktorer. Av granskningen framgår också att den interna kontrollen av statsbidraget kan bli mer effektiv. Kontrollen föregås inte av risk- och väsentlighetsanalyser, och gör inte någon egen eller extern kontroll av studieförbunden. (UbU) i tider av kraftiga värdeförändringar (RiR 2010:17) I rapporten granskas om kapitalförvaltningen vid statligt bildade stiftelser har hanterats på ett kvalificerat sätt. Granskningen fokuserar på kapitalförvaltningen i åtta stiftelser med kraftiga värdeförändringar åren kring 2008. Huvudintrycket är att de granskade stiftelserna har haft en ändamålsenlig hantering av kapitalförvaltningen. Sex av de åtta stiftelserna bedöms ha en god beredskap för kraftiga värdeförändringar. Enligt bedömning bör dock styrelsen inte delegera ansvar för beslut av principiell och strategisk betydelse för stiftelsens kapitalförvaltning i den omfattning som skett. Styrelsen bör inte heller delegera beslut om avkastningsmål, om att fastställa högsta tillåtna risk i förvaltningen eller om att fastställa förvaltningens förslag till strategier. Arbetsordning och delegeringar bör även regelbundet ses över för att se till att styrelserna bibehåller sitt ansvar för sina grundläggande uppgifter. Rapporten lyfter fram regeringens ansvar för att se till att det sker en återkommande utvärdering av kapitalförvaltningen i de granskade stiftelserna. har beslutat att ge ökad frihet till flertalet av de granskade stiftelserna genom att regeringen ska utse endast två styrelseledamöter. Förändringen innebär enligt vår bedömning att regeringens möjligheter att utkräva ansvar av styrelsen begränsas. Använder lärosätena resurserna effektivt? Effektivitet och produktivitet för universitet och högskolor (RiR 2011:2) I rapporten granskas hur effektivt universitet och högskolor utnyttjar sina resurser samt hur lärosätenas produktivitet har utvecklats. I granskningen används en matematisk metod, den så kallade DEA-metoden, för att beräkna relativa effektivitetstal för 30 universitet och högskolor . Resultaten visar att ungefär hälften av lärosätena varit fullt effektiva. Hos övriga lärosäten finns det möjlighet att använda resurserna mer effektivt. För vissa lärosäten är förbättringspotentialen ganska stor, medan andra ligger nära fullt effektivt resursutnyttjande. Orsaker till att det för vissa lärosäten går att förbättra effektiviteten i resursutnyttjandet kan vara att en hög andel studenter läser på distans eller att studenter läser fristående kurser i stället för program. Dessutom tycks lärosäten som erbjuder utbildning inom ett färre antal områden utnyttja sina resurser mer effektivt. Enligt beräkningar har produktivitetsutvecklingen varit positiv /052007/08. I genomsnitt har produktivitetsutvecklingen för de granskade lärosätena varit . Oförbrukade forskningsbidrag vid universitet och högskolor (RiR 2011:3) skedde en kraftig ökning av oförbrukade forskningsbidrag hos universitet och högskolor. Granskningen visar att den kraftiga ökningen av oförbrukade bidrag inte enbart är en följd av ökad tillgång på externa medel för forskning. Det finns också andra omständigheter hos lärosätena och finansiärerna som bidragit till ökningen. Till dessa hör ambitioner att koncentrera beviljade forskningsbidrag till färre forskare, att satsa på starka forskningsmiljöer samt att prioritera resurser till särskilda forskningsområden. Vidare framgår av granskningen att det finns incitament för forskare att spara beviljade bidrag genom att skjuta fram projekt och därmed senarelägga användningen av forskningsbidrag. Många forskares anställning i högskolan är beroende av forskningsbidrag från externa finansiärer. För lärosätena finns det incitament att spara forskningsbidrag för att lättare kunna hantera variationer i beviljade bidrag och i tillströmningen av studenter inom grundutbildningen. Detta leder till att medel från externa finansiärer inte förbrukas i den takt som planerats. Därmed ökar de oförbrukade forskningsbidragen. Granskningen visar också att regeringens, forskningsrådens och lärosätenas uppföljning av den externt finansierade forskningen ofta är bristfällig. Regeringen har inte vidtagit tillräckliga åtgärder för att motverka den kraftiga ökningen av oförbrukade forskningsbidrag. () Underhåll av järnväg (RiR 2010:16) I rapporten granskas dåvarande underhållsåtgärder på medellång och lång sikt. Syftet har varit att undersöka om det funnits brister i underlagen för att bedöma de statliga järnvägarnas underhållsbehov och föreslå förbättringsåtgärder för framtida planering. Staten satsar på underhåll av de statliga järnvägarna. Granskningen visar att inte förmått att ta fram tillräckliga och tillförlitliga underlag för att styrningen av underhållet ska vara effektiv. Detta innebär att underhållsresurserna riskerar att användas fel. Vidare finns det brister i de informationssystem som beskriver järnvägarnas tillstånd. Även riktlinjer för hur underhållsbehoven ska bedömas är otydliga. Bristerna påverkar verkets förutsättningar att planera underhållet. Av granskningen framgår att regeringens styrning av järnvägsunderhållet varit passiv. Det har delvis medfört att analys av de långsiktiga underhållsbehoven är ofullständig. Det finns därför en stor osäkerhet om hur stort det eftersläpande underhållet egentligen är. Det finns vidare en dålig kunskap om sambanden mellan underhållsåtgärderna och effekter på till exempel tågens punktlighet. Det beror bland annat på att regeringen inte begärt någon uppföljning av hur underhållsverksamheten utvecklats. Kostnadskontroll i stora väginvesteringar? (RiR 2010:25) I rapporten granskas kostnadskontrollen i stora väginvesteringar. Syftet var att bedöma om staten säkerställt en god kostnadskontroll. Fokus ligger därmed på hur kostnadsökningar beräknas, redovisas och hanteras och vilka de direkta och underliggande orsakerna till kostnadsökningar är. Granskningen visar att kostnadskontrollen i stora väginvesteringar har brister. Den redovisning av kostnadsutvecklingen som lämnats i dåvarande årsredovisningar ger därmed inte en rättvisande bild. Bland annat har ett utbrett användande av ett eget branschindex (Vägindex) i lett till att verkliga kostnadsökningar i väginvesteringarna döljs i redovisningen. Vidare innebär regeringens och princip att jämföra vägarnas slutkostnad med dess senaste beslutade plankostnad att fördyringar som inträffat före den senaste åtgärdsplaneringen inte räknas med. Av granskningen framgår också att /inte gjort systematiska sammanställningar av kostnadsavvikelserna och orsakerna till dessa. Inom har det funnits ett decentraliserat arbetssätt där projektledningarna för stora väginvesteringar har haft en svag styrning och ett svagt stöd från centralt håll i organisationen. Detta har inneburit att har saknat ett enhetligt arbetssätt för att hålla kostnaderna nere i projekten och för att skapa beredskap för att hantera oväntade kostnadsökningar. Förvaltningen av samhällsekonomiska metoder inom infrastrukturområdet (RiR 2010:27) Investeringar i infrastruktur, såsom nya vägar och järnvägar, medför stora kostnader och konsekvenser för samhället i stort. I rapporten granskas om de samhällsekonomiska metoder som används inför beslut om infrastrukturinvesteringar förvaltas på ett effektivt sätt. Riksdag och regering har framhållit vikten av att samhällsekonomiska analyser ska ligga till grund för sådana beslut. Granskningen visar att förvaltningen av metoderna har åtskilliga brister, vilket medför en påtaglig osäkerhet kring analysernas kvalitet. Exempelvis saknas rutiner för hur stora datamängder som ska kvalitetssäkras samt sparas och spridas till olika användare. Överlag saknas dessutom system för, och faktisk, förvaltning av de datamodeller som används vid analyserna samt forum för att fånga upp synpunkter på modellernas utvecklingsbehov. Det finns heller inga rutiner som garanterar transparens kring hur de beräkningsförutsättningar som ligger till grund för analyserna är framtagna. Vidare saknas tydliga riktlinjer för hur analyserna ska dokumenteras och i viss mån också för hur analysresultaten ska redovisas. Förvaltningen försvåras av att det enbart är ett fåtal personer som är insatta i hur datamodellerna fungerar i detalj. Vidare innebär konsultberoende en sårbarhet i planeringssystemet. De konstaterade bristerna medför därför en påtaglig osäkerhet avseende de samhällsekonomiska analysernas, och därmed även de politiska beslutsunderlagens, kvalitet och jämförbarhet. Kostnadskontroll i stora järnvägsinvesteringar? (RiR 2011:6) I rapporten granskas om regeringen och dåvarande har säkerställt en god kostnadskontroll i stora järnvägsinvesteringar. Flera tidigare granskningar har uppmärksammat allvarliga brister i statens kostnadskontroll av stora järnvägsinvesteringar. I granskningen konstateras det att decennier av positivt utvecklingsarbete inte varit tillräckliga. Flera av de brister som tidigare påtalats kvarstod under sista år. noterar dock att regeringen och tagit initiativ som tyder på en mer genomgripande ambitionshöjning men att det är för tidigt att bedöma effekterna av detta arbete. Den information som lämnas till brister i flera avseenden. Redovisningen av kostnadsutvecklingen för investeringarna innebär en underskattning av kostnaderna. Dels genom att den ogynnsamma prisutvecklingen räknas bort på grund av användningen av ett branschindex, dels på grund av principen som innebär att slutkostnaden jämförs mot den senast beslutade plankostnaden i stället för den ursprungliga kostnad som låg till grund för beslutet om investeringen. har därmed inte informerats om de verkliga kostnadsökningarna. Regeringen har heller inte redovisat att den samhällsekonomiska lönsamheten i flera fall blivit lägre än vad som ursprungligen beräknats. Organisationsförändringar, förändringar i ekonomisystem och brister i verkets dokumenthantering har omöjliggjort en systematisk uppföljning av kostnadsavvikelser i investeringsverksamheten och i enskilda investeringsprojekt. Trafikverkens produktivitet Hur mycket infrastruktur får man för pengarna? (RiR 2011:7) I rapporten granskas de dåvarande trafikverkens (och ) redovisning av produktivitet åren 19912009. övergripande slutsats är att regeringen och trafikverken inte uppfyllt rimliga krav på mätning och redovisning av produktiviteten. Innan bildades hade regeringen inte uttryckligen krävt att produktiviteten i investeringsverksamheten skulle redovisas. Detta trots att investeringar har utgjort hälften av trafikverkens verksamhet och trots att det länge funnits anledning att befara att den delen har låg produktivitet. Enligt bedömning borde trafikverken ha kvalitetssäkrat att redovisade data var relevanta ur produktivitetssynpunkt. Regeringen borde ha följt upp bättre och hade tydligare kunnat göra uppmärksam på den negativa produktivitetsutveckling som trots den otydliga redovisningen går att utläsa ur årsredovisningarna. Enligt beräkningar uppgår minskningen till i genomsnitt , ett resultat som dock bör tolkas försiktigt. Stora brister har även konstaterats i förutsättningarna för att göra produktivitetsberäkningar. Av granskningen framgår också att trafikverken, särskilt , har omdefinierat begrepp, metoder, mått och redovisningsformer på ett sätt som försvårat jämförelser över tiden av hur prestationer, volymer, kostnader och produktivitet har utvecklats. Miljö- och jordbruksutskottet (MJU) Klimatinsatser utomlands statens köp av utsläppskrediter (RiR 2011:8) I rapporten granskas statens köp av utsläppskrediter, som är en central del av den svenska klimatpolitiken. Utsläppskrediterna kommer från projekt i andra länder som syftar till att minska utsläppen av växthusgaser till lägre kostnader än om detta skett i . Utsläppskrediterna får användas för att nå nationella etappmål om utsläppsminskningar till 2020. En tredjedel av målet ska nås genom köp av utsläppskrediter från andra länder. Granskningen visar att regeringen inte har klargjort hur många utsläppskrediter som ska köpas och när. Det medför att det är oklart hur många utsläppskrediter som totalt kan behövas för att nå etappmålet till 2020.Därmed saknas underlag för att bedöma om anslagen, totalt 1,6 miljarder, är för höga, för låga eller rimliga. Kostnaden kan vara som lägst 670 miljoner och som högst beroende på hur målet tolkas. Statens köp av utsläppskrediter genomförs vidare inte tillräckligt effektivt och transparent. saknar i många fall dokumentation av sitt arbete med både riskhantering och uppföljning. Vidare är rapporteringen till bristfällig och ger ingen samlad bild av hur krediterna ska bidra till att nå målet. Biodrivmedel för bättre klimat Hur används skattebefrielsen? (RiR 2011:10) I rapporten granskas skattebefrielsen för biodrivmedel. Flytande biodrivmedel såsom etanol och biodiesel är befriade från energi- och koldioxidskatt. Syftet med granskningen har varit att undersöka i vilken utsträckning, och till vilka kostnader, som skattebefrielsen bidragit till att uppnå klimatmål. Granskningen visar att skattebefrielsen varit nödvändig för att uppnå en ökad användning av biodrivmedel. Den är ett dyrt och trubbigt sätt att minska utsläppen av växthusgaser. Regeringens beslut om skattebefrielse har varit kortsiktiga och oförutsägbara och inte gett förutsättningar för avsedd teknikutveckling. Trots regeringens ambitioner har regeringens beslut om skattelättnader i de flesta fall avsett relativt korta tidsperioder, ett till , vilket begränsat företagens planeringsmöjligheter. Regeringens motiv för när skattelättnader ska beviljas har också varierat. Granskningen visar också att skattebefrielsen medför effekter som är motverkande. Skattebefrielsen för lågblandad etanol i bensin bidrar exempelvis till lägre priser på bensin och diesel och därmed en ökad total konsumtion av drivmedel, allt annat lika. Enligt vår beräkning kan även en marginell ökning av den totala drivmedelskonsumtionen reducera uppemot en fjärdedel av den utsläppsminskning som låginblandningen av biodrivmedel för med sig. Regeringen har inte heller följt upp och kommenterat skattebefrielsens totala omfattning eller effekter. Det faktum att skattebefrielsen ska bidra till flera olika syften medför också brist på transparens. () AB (RiR 2010:15) AB () är ett helägt statligt bolag med uppdrag att främja verksamhet med svenskt intresse som är direkt eller indirekt kopplad till svensk export. I granskningen ställs frågan om SEK:s verksamhet bedrivs i enlighet med beslut. Granskningen visar att SEK successivt vidgat sin verksamhet. Bolaget har tillåtits växa kraftigt utan att en belysning av grunden för det statliga åtagandet gjorts. Som en följd av det vitt formulerade uppdraget har SEK kunnat bli verksamt inom verksamhetsområden där det även finns privata aktörer, som exempelvis utlåning till kommuner och rådgivningsverksamhet. SEK:s breda uppdrag, kombinerat med ekonomiska mål som är lågt satta i förhållande till privata aktörer har medfört att bolaget haft en relativt hög grad av handlingsfrihet. bedömning är att SEK:s verksamhet har vuxit snabbare än det administrativa stöd som krävts, vilket lett till att bolaget har exponerats för operativa risker med brister i redovisning och rapportering som konsekvenser. Granskningen visar också att bolagets styrelse inte förefaller ha informerat sig tillräckligt om bolagets interna verksamhet, detta gäller exempelvis individuella rörliga ersättningar på affärssidan. () Säsongsarbetslösa och arbetslöshetsförsäkringen Omställningsförsäkring eller yrkesförsäkring? (RiR 2011:1) I rapporten granskas om regeringen, Arbetsförmedlingen och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen arbetat för att de säsongsarbetslösas tid i arbetslöshet inte ska bli onödigt lång. Med säsongsarbetslösa menas personer som är anställda en viss del av året och som får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen mellan anställningar och som följer detta mönster . Säsongsarbetslösa som inte kan finna ett lämpligt arbete inom sitt yrke eller på sin bostadsort ska enligt regelverket byta yrke eller bostadsort för att kunna hitta ett arbete under en större del av året. konstaterar att Arbetsförmedlingen inte ger de säsongsarbetslösa likvärdig tillgång till de arbetsmarknadspolitiska programmen och inte heller säkerställer att de söker arbete aktivt i samma utsträckning som andra arbetssökande. Rikrevisionen anser att Arbetsförmedlingen kan bidra till att korta de säsongsarbetslösas tid utan arbete genom att ge dem större tillgång till program och ställa högre krav på aktivt arbetssökande. De säsongsarbetslösa är visserligen få i förhållande till övriga arbetslösa men granskning visar att det finns ekonomiska vinster för samhället att hämta om gruppen arbetar heltid .