frsrdg · GY04RR5 · 2011-01-01 00:00:00 — För andra myndigheter är detta dock mer otydligt angivet. Så har konstaterats i rapporter till (dnr 32-2010-0775) respektive (dnr 32-2010-0774). Man kan även skilja på två olika typer av sakanslag, dels de som avser medel som myndigheten ska transferera (det vill säga fördela till annan mottagare), dels sådana som ska finansiera verksamhet som bedrivs inom myndigheten. När det gäller sakanslag för transfereringar består problemet främst av att det ibland är otydligt om administrationen av dessa transfereringar får belasta sakanslaget, vilket ibland endast meddelats muntligen till myndigheten från departementshandläggare och därmed inte beslutats i giltig ordning. När det gäller sakanslag som ska finansiera del av verksamhet uppstår frågan om sakanslaget ska avse direkta kostnader eller även pålägg för så kallade overheadkostnader inom myndigheten, det vill säga kostnader som inte direkt är kopplade till den verksamhet som finansieras via sakanslaget. anser att regeringen bör vidta åtgärder så att de förvaltningskostnader som belastar sakanslag i stället ska täckas av myndigheternas förvaltningsanslag. Ett exempel på sådana kostnader är administration av transfereringar. I de fall detta inte är möjligt är det viktigt att det tydligt framgår av villkoren till sakanslag som avser transfereringar om och i vilken omfattning anslaget även ska täcka även förvaltningskostnader för att administrera transfereringarna. För sakanslag som avser att finansiera verksamhet inom myndigheten anser att villkoren tydligt bör ange om anslaget även ska täcka overheadkostnader, som inte direkt är knutna till den verksamhet som finansieras via sakanslaget. Problematiken är i stort sett densamma vad gäller bidrag från regeringen till myndigheten för att finansiera viss verksamhet. Informationssäkerhet vid myndigheterna har granskat informationssäkerheten vid ett antal myndigheter under ett flertal år, bland annat . Slutsatserna är att myndigheterna visserligen har byggt upp delar av ett ramverk för styrning av informationssäkerhet, men att det finns brister jämfört med de föreskrifter och allmänna råd som tagits fram av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Bristerna avser främst att den policy som finns vid myndigheten är otydlig vad gäller aspekter som rör informationssäkerhet. Vidare saknas ofta en utsedd person som ansvarar för arbetet med informationssäkerhet. Ansvaret är ofta uppdelat på flera personer, vilket gör att ansvaret blir otydligt. Rutiner för behörighetsadministration, informationsklassning, kontinuitetsplanering och incidentövervakning är ofta inte kompletta eller dokumenterade. Därutöver bör den befintliga riskanalysen kompletteras med frågor som rör informationssäkerhet. Baserat på riskanalysen bör myndigheterna upprätta en åtgärdsplan. Informationssäkerhetsarbetet bör dessutom följas upp löpande. Bristerna medför att myndighetsledningarna inte med tillräcklig säkerhet kan bedöma om samtliga väsentliga risker avseende informationshanteringen har omhändertagits, samt om arbetet med informationssäkerhet har bedrivits på ett kostnadseffektivt sätt. Effektivitetsrevisionens rapporter våra viktigaste iakttagelser EFFEKTIVITETSREVISIONENS RAPPORTER VåRA VIKTIGASTE IAKTTAGELSER 2010/11:RR5 2010/11:RR5 EFFEKTIVITETSREVISIONENS RAPPORTER VåRA VIKTIGASTE IAKTTAGELSER Sedan vi publicerade vår årliga rapport har totalt 33 granskningsrapporter från effektivitetsrevisionen presenterats. I detta avsnitt redovisar vi de viktigaste iakttagelserna från dessa rapporter sorterat per riksdagsutskott. Det bör påpekas att effektivitetsrapporter i vissa fall kan beröra flera riksdagsutskott. Ett exempel är rapporten till internationella insatser (RiR 2011:14) som berör såväl försvarsutskottets som utrikesutskottets ansvarsområden. Här har vi valt att redovisa rapporterna under det utskott som bereder rapporten. (FiU) Säkerheten i statens betalningar (RiR 2010:13) har följt upp en granskning om säkerheten i statens betalningar (RiR 2007:28). Denna granskning har fokuserat på frågan om staten har gjort tillräckligt för att förhindra och hantera allvarliga felaktigheter i och ett brottsligt utnyttjande av statliga betalningar. Granskningen omfattar regeringen, , , Kammarkollegiet och 20 andra myndigheter. Uppföljningen visar att de sårbarheter och risker som tidigare identifierats finns kvar. Regeringen eller ansvariga myndigheter har inte gjort något avgörande för att rätta till bristerna. Bristerna är dessutom omfattande. De handlar om oklarheter kring fördelningen av ansvar för säkerheten i statens betalningar och en avsaknad av samlade riskanalyser. Det är oklart vilka som ska göra sådana riskanalyser. Dessutom finns ett antal grundläggande brister i de säkerhetsåtgärder som vidtagits och i rutiner och regler för den interna kontrollen inom myndigheterna. Risken är att stora felutbetalningar sker eller att brott begås med stora konsekvenser för både staten och samhället i övrigt. Det kan också finnas risk för att dessa brister används av antagonistiska krafter för att störa landets betalningssystem. Tillämpningen av det finanspolitiska ramverket (RiR 2010:14) granskar regelbundet de ekonomiska propositionerna med en betoning på regeringens tillämpning av det finanspolitiska ramverket. Detta ramverk innehåller ett överskottsmål för den offentliga sektorns sparande, ett utgiftstak för staten och krav på god ekonomisk hushållning i kommuner och landsting. För att utomstående bedömare ska kunna få en rättvisande bild av regeringens politik är det viktigt med en tydlig redovisning och uppföljning av de indikatorer som ingår i ramverket. Granskningen av ekonomiska vårproposition visar att redovisningen har brister inom samtliga områden som ingår i det finanspolitiska ramverket. Det saknas en konkret analys av utgiftstakets förhållande till överskottsmålet och det önskvärda skatteuttaget. De stora budgeteringsmarginalerna medför dessutom att utgiftstakets roll försvagas. Vidare är beskrivningen av prognosen för potentiell BNP mycket knapphändig. Det finns även en bristande transparens i utformningen och tolkningen av de långsiktiga scenarierna för finanspolitikens hållbarhet. Däremot kan det konstateras att redovisningen av kommunsektorns ekonomi har förbättrats. Brister som kvarstår är bland annat att jämförelser med föregående ekonomiska prognoser bara redovisas undantagsvis. Vidare behöver prognoser kring konsumtion och kostnader förtydligas och underbyggas. Myndigheternas insatser för finansiell stabilitet. Lärdomar i ljuset av utvecklingen i 20052007 (RiR 2011:9) Det finansiella systemet är av stor betydelse för ekonomins funktionssätt, och staten har ett övergripande ansvar för stabiliteten i systemet. Åren 20082009 utbröt en finansiell kris. Den föregicks bland annat av en kraftig expansion av svenska banker i . Därför har granskat och arbete med finansiell stabilitet, med fokus innan krisen, det vill säga åren 20052007. De svenska bankerna hade en dominerande roll i de baltiska betalningssystemen. Därmed fick svenska staten ett implicit ansvar för de baltiska ländernas ekonomiska stabilitet. Av granskningen framkommer att myndigheterna underskattade riskerna, i synnerhet de om likviditeten. De stresstester som utfördes byggde på alltför försiktiga antaganden, vilket ledde till en överskattning av bankernas motståndskraft och underskattning av riskerna för den finansiella stabiliteten. Tydlighet och transparens i budgetpropositionen ? Redovisningen av finans- och sysselsättningspolitiska ramverk (RiR 2011:11) I denna återkommande granskning av de ekonomiska propositionerna granskas regeringens redovisning av det finanspolitiska ramverket i budgetpropositionen . Men granskningen utvidgas också till att, förutom det finanspolitiska ramverket, omfatta hur regeringen redovisar och följer upp sysselsättningspolitiken. För att få en rättvisande bild av regeringens politik är det viktigt med en tydlig redovisning och uppföljning av dessa indikatorer. Regeringen har över åren utvecklat den finanspolitiska redovisningen, men det finns fortfarande utrymme för förbättringar. Ett flertal indikatorer används för att följa överskottsmålet, men regeringen redovisar inte hur dessa värderas i förhållande till varandra. I brist på en tydligare motivering till nivån på utgiftstak finns en risk att utgiftstaket förlorar sin funktion som ett verktyg för att uppnå överskottsmålet. Även redovisningen av sysselsättningspolitiken och dess effekter kan utvecklas. I den aktuella propositionen är redovisningen av de antaganden och beräkningar som ligger till grund för regeringens bedömningar av effekterna av sina reformer särskilt knapphändig. (SkU) skatteavtal med andra länder effekterna av regeringens arbete (RiR 2010:24) har granskat hur regeringen arbetar med skatteavtal med andra länder. Avtalen ska lindra effekterna av internationell dubbelbeskattning, skapa goda konkurrensförhållanden för exportindustrin, uppmuntra investeringar mellan stater och förhindra skatteflykt. Av granskningen framgår att antalet nya eller omförhandlade avtal har minskat . Regeringen har prioriterat ned konkurrensaspekten till förmån för arbete med avtal om informationsutbyte med andra länder. Det visar sig också att viktiga avtal är föråldrade. Detta förhållande utnyttjas för otillbörlig skatteplanering, vilket kan leda till ett skattebortfall på miljardbelopp. Bristerna innebär att det svenska skatteavtalsnätet riskerar att tappa i konkurrenskraft. Slutligen visar granskningen att regeringen inte har tagit fram de underlag som behövs för att kunna analysera effekterna av den kritiserade utjämningsordningen mellan och . (JuU) Polisens brottsförebyggande arbete har ambitionerna uppnåtts? (RiR 2010:23) Polisen avser att genomföra planlagd brottsförebyggande verksamhet för . Granskningen visar dock att polisen endast genomfört ungefär hälften av den verksamhet man planerat för, och för den som genomförs är effekten oklar. Regeringens målsättning för verksamheten är otydlig och svår att följa upp. Regeringen och polisen har inte gjort tillräckliga prioriteringar mellan polisens brottsförebyggande arbete och de övriga kärnverksamheterna. Det saknas grundläggande information om vilket brottsförebyggande arbete som polisen genomför, hur det genomförs och vilka som utför det. Ett problem är att det finns relativt lite kunskap om vilka åtgärder som är effektiva. Det beror bland annat på att inte gett tillräckligt kunskapsstöd på området och att dokumentation och uppföljning inom polisen är bristfällig. Utbildningen är också otillräcklig. Dessutom saknas ofta bra problemanalyser i polisens underrättelserapporter och planlagda insatser. drar slutsatsen att polisen inte arbetar tillräckligt kunskapsbaserat och problemorienterat med att förebygga brott. Statens insatser för att komma åt vinster från brottslig verksamhet ett bättre samarbete ger högre utbyte (RiR 2010:26) har granskat statens insatser mot av brottslighet. Den vanligaste insatsen är att i samband med uppklaring av brott eller med beskattning fastställa fordringar på personer med anknytning till brottslighet. Därefter kan utmätning ske av deras tillgångar för att betala fordringarna. Därmed är flera olika verktyg och ett stort antal myndigheter involverade. Det krävs en helhetssyn för att systemet ska fungera. Granskningen visar att det lönar sig med tidiga insatser mot av brottslighet och att de därför bör tidigareläggas av samtliga granskade myndigheter. Ett problem är att det brister i kommunikationen mellan brottsutredare och åklagare. Dessutom är åklagarnas ansvar för att lämna uppgifter till oklart. Få av myndigheterna har tagit fram strategier för arbetet mot av brottslighet. Myndigheterna saknar uppföljning av resultaten av egna och gemensamma insatser mot av brottslighet. Det saknas också kompetens och kunskap inom myndigheterna. Regeringens styrning är inte enhetlig. Bland annat saknas gemensamma och mer preciserade återrapporteringskrav. Ingen aktör har ett samlat ansvar för att kunna följa utvecklingen. Regeringen har också dröjt med att utreda ändringar i sekretesslagstiftningen. Myndigheternas hantering av ekonomisk kompensation på grund av brott (RiR 2011:18) I rapporten granskas hur ansvariga myndigheter hanterar ekonomisk kompensation till personer som utsatts för brott och hur regeringen styr denna verksamhet. Granskningen har skett utifrån de brottsutsattas perspektiv. För en person som blivit utsatt för ett brott är det viktigt att få upprättelse. En viktig del i upprättelsen är det skadestånd som domstolen kan döma ut för den skada och eventuella kränkning brottet har medfört. är det känt att systemet för att få ersättning är komplext och kräver att den brottsutsatta själv är aktiv i stora delar av processen. Granskningen visar att regeringen och myndigheterna inte gjort tillräckligt för att säkerställa en effektiv hantering av brottsskadestånd. Polisens och åklagarnas insatser varierar. Processen efter att skadestånd dömts ut upplevs som komplicerad och de brottsutsatta får inte tillräckligt med information och stöd och hjälp under processen. Regeringen följer heller inte upp hur systemet fungerar, till exempel hur många skadestånd som döms ut och hur många brottsutsatta som verkligen får ut sina skadestånd. Detta innebär att regeringen saknar underlag för styrning och förbättringar av systemet. () IT inom statsförvaltningen Har myndigheterna på ett rimligt sätt prövat frågan om outsourcing bidrar till ökad effektivitet? (RiR 2011:4) kostar IT i statliga myndigheter och bolag uppskattningsvis . Att lägga ut drift och förvaltning av IT, så kallad outsourcing, kan öka kvaliteten och sänka kostnaderna. har därför granskat om myndigheterna på ett rimligt sätt prövat frågan om outsourcing av IT bidrar till ökad effektivitet. Granskningen omfattar 95 myndigheter. De flesta myndigheter har inte gjort rimliga prövningar om outsourcing av IT bidrar till ökad effektivitet. Det beror på en mängd olika brister. Flera myndigheter har problem med att redovisa sina IT-kostnader. Det finns också brister i den interna styrningen och uppföljningen. Ett exempel är att myndighetsledningarna sällan ställer effektivitetskrav på sina interna IT-avdelningar. granskning pekar också på att många myndigheter saknar tillräcklig beställarkompetens. En särskilt försvårande faktor är dessutom bristen på analyser av hur känslig informationen är ur sekretessynpunkt. Statliga IT-projekt som överskrider budget (RiR 2011:5) har granskat om det är vanligt att statliga IT-utvecklingsprojekt överskrider sin budget. Om budget, tidsplan och leveranser inte hålls kan förbättringar av berörda verksamheter utebli eller försenas. Det kan också leda till att andra utvecklingsprojekt nedprioriteras. Granskningen, som omfattar 73 myndigheter, visar att en tredjedel av IT-projekten drar över sina budgetar. I genomsnitt överskrider projekten sin budget med . Inom dyrare projekt tenderar budgetöverskridandet att bli mer omfattande än för genomsnittet. Orsakerna till problemen är väl kända. Det finns brister i beställarkompetens och i styrning av projekten. Erfarenheter från andra IT-projekt utnyttjas inte. Dessutom utreder inte myndigheterna eventuella konsekvenser av budgetöverskridanden i tillräcklig utsträckning. (FöU) Den nordiska stridsgruppen 2008 en del av EU:s snabbinsatsförmåga (RiR 2010:20) har granskat förbandsuppbyggnaden av den nordiska stridsgruppen (NBG08). Mellan 2008 stod förbandet i beredskap för att på mycket kort varsel kunna inleda en insats. ansvarade för utvecklingen av stridgruppen, som i huvudsak bestod av svensk personal. Beslut för en insats fattas av . fann brister inom personalförsörjning, materielförsörjning och samövning. Först efter det att halva beredskapsperioden förlöpt hade stridsgruppen tillgång till rätt materiel och utbildning. Bristerna var så omfattande att det kan ifrågasättas om förbandet hade klarat av svårare taktiska uppgifter som kräver att hela bataljonen strider ihop. Vidare var kostnadskontrollen otillfredsställande. Såväl ekonomisk målstyrning som uppföljning hade brister. Återrapporteringen till var sen, otydlig och otillräcklig. Mer än dubbelt så många svenska soldater stod i beredskap och NBG08 kostade mer än vad hade informerats om. En granskning av försvarets internationella materielsamarbeten (RiR 2011:13) I denna rapport granskas om regering och ansvariga myndigheter styr respektive genomför internationella försvarsmaterielsamarbeten på ett effektivt sätt. Får försvaret materiel , till avtalat pris och med avsedd prestanda? Granskningen visar att internationella materielsamarbeten inte i tillräcklig utsträckning leder till leverans vid avtalad tid. Förseningarna sänker tillgängligheten på materiel, vilket får konsekvenser för Försvarsmaktens möjlighet att lösa sina uppgifter. Däremot verkar inte avvikelser från budgeten och prestandan (det vill säga materielens egenskaper) vara ett lika vanligt bekymmer. Dock får förseningar andra indirekta konsekvenser som riskerar ett effektivt resursutnyttjande och försvarets användbarhet och tillgänglighet. Det finns vidare brister inom myndigheternas riskhantering, ekonomiska analys och uppföljning av leveranssäkerheten. Myndigheterna måste bli bättre på att ta vara på de erfarenheter som görs i större internationella materielsamarbeten. Samordningen mellan myndigheter och regering bör även förbättras. Slutligen bedöms materielredovisningen inte vara tillräckligt sammanhållen, systematisk och innehållsrik för att kunna utgöra ett tillräckligt beslutsunderlag för . Svenska bidrag till internationella insatser (RiR 2011:14) Regeringen har under mer än haft höga ambitioner för svenskt engagemang i internationella insatser. Det handlar både om insatser med civil och militär prägel. satsar alltmer pengar på internationella insatser. uppgår tilldelade medel till fördelade från utgiftsområde 5, 6 och 7. Området berör flera departement och myndigheter. har därför granskat förutsättningarna för ett samordnat och effektivt resursutnyttjande vid svenska bidrag till internationella insatser. Regeringen betonar vikten av samverkan för att uppnå samstämmighet och synergier. Trots detta saknas förtydliganden om hur och när svenska myndigheter ska samverka. Det finns heller inte någon ändamålsenlig struktur för samverkan eller samsyn. Vidare saknas en konkretisering av övergripande mål och motiv. Vi har dessutom inte lyckats få en samlad bild av kostnaderna utifrån vare sig utgiftsområde, myndighet eller land. Dagens system för att finansiera och redovisa kostnaderna för internationella insatser innebär också en betydande risk för att de totala kostnaderna underskattas. Slutligen konstaterar granskningen att det inte finns någon samlad rapportering om det svenska engagemanget till . Försvarsmaktens stöd till samhället vid kriser (RiR 2011:15) I mål med det militära försvaret ingår att skydda samhället och dess funktionalitet i form av stöd till civila myndigheter. Om det inträffar en allvarlig civil kris i ska Försvarsmakten kunna bistå samhället. Försvarsmakten har genomgått kraftiga förändringar . Förband och materiel har avvecklats och myndighetens personella resurser har minskat. Vidare har svensk krisberedskap förändrats. I ljuset av dessa förändringar har granskat om Försvarsmakten fungerar som en effektiv och ändamålsenlig resurs i samhällets krishantering. Av granskningen framgår att försvaret har viktiga resurser av betydelse för samhället vid kriser. På och regional nivå behövs dock ökad kunskap om vad Försvarsmakten kan göra vid en kris. Otydligheten innebär att civila aktörer riskerar att över- eller underskatta vilken hjälp de kan få av försvaret. Det är varken samhällsekonomiskt effektivt eller bra för svensk krisberedskap. Enligt regeringen är Försvarsmakten en viktig resurs i krishanteringen. ska denna uppgift hanteras inom ramen för befintlig förmåga och befintliga resurser. menar att regeringens styrning delvis är dubbelbottnad. Regeringen har inte varit tillräckligt tydlig med vad uppgiften innebär och vilket ansvar Försvarsmakten har. Därmed har regeringen lämnat ett tolkningsutrymme när det gäller Försvarsmaktens roll som har skapat en otydlighet för Försvarsmakten och för samhällets krishantering. (SfU) Informationsutbyte mellan myndigheter med ansvar för trygghetssystem (RiR 2010:18) Flera myndigheter arbetar med transfereringen av pengar inom ramen för det svenska trygghetssystemet. Det är viktigt att dessa myndigheter är bra på att dela information mellan varandra. Görs inte detta ökar risken för att individer felaktigt får ersättning från flera system . Servicen till individen kan påverkas negativt. Det kan också leda till en onödigt dyr administration. har därför granskat om regeringen och myndigheterna har använt de möjligheter för utökat elektroniskt informationsutbyte som lag och teknik erbjuder. Granskningen visar att myndigheterna inte har utnyttjat alla dessa möjligheter. Det innebär bland annat en stor effektiviseringspotential. Granskningen visar att flera informationsutbyten inte kommer till stånd. Det finns även möjlighet till förbättringar i redan etablerade utbyten. Regeringen kan göra mer i de fall myndigheter inte agerat. Regeringen bör dessutom säkerställa att samhällsekonomiskt lönsamma informationsutbyten kommer till stånd. Underhållsstödet för barnens bästa? (RiR 2010:22) Underhållsstödet ska garantera att barn till särlevande föräldrar får ett visst underhåll även när den bidragsskyldige föräldern inte fullgör sin skyldighet. Stödet ska också tydliggöra att båda föräldrarna har ansvar för försörjningen av sina barn. har därför granskat om underhållsstödet är ett bra verktyg inom familjepolitiken och om systemet hanteras effektivt. Underhållsstödet sköts av och berör omkring 226 000 barn och 297 000 föräldrar. Statens kostnader för stödet är , inte inkluderat de administrativa kostnaderna på . Granskningen visar att systemet för underhållsstöd har stora problem och brister och att en övergripande översyn av systemet behövs. Den viktigaste slutsatsen är att många barn går miste om underhåll. Många föräldrar betalar ett lägre belopp i underhållsstöd till sina barn än vad som skulle vara fallet om reglerna i tillämpades. Det beror bland annat på att informationsinsatser är otillräckliga. Dessutom finns ingen statlig aktör som kan hjälpa föräldrar med att beräkna underhållet för sina barn enligt regler. Samordning av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning Ett (o)lösligt problem? (RiR 2011:17) I rapporten granskas om stödet till barn och unga med funktionsnedsättning är organiserat på ett sätt som underlättar för berörda familjer så att samordningsproblem undviks. Granskningen visar att det, trots att flera satsningar genomförts för att förbättra samordning och samverkan mellan huvudmän och aktörer, är föräldrarna som i hög grad tvingas bära huvudansvaret. Mångfalden av huvudmän och aktörer försvårar samverkan och bidrar till problem och förvirring hos alla inblandade. Ingen aktör anser sig ha ett uttalat mandat att driva samverkan och ingen känner sig som huvudansvarig för samordningen av stödet. Vidare saknas tillgång till en aktuell och heltäckande information om vilka stöd som finns och vilken huvudman som ansvarar för respektive stöd. Följden blir att samordningsansvaret fortfarande ligger hos föräldrarna, vilket kan vara en bidragande orsak till att de är sjukskrivna i större utsträckning och har svårare att hävda sig på arbetsmarknaden än andra föräldrar. Föräldrarnas orimliga samordningsbörda leder till att familjerna inte kan leva ett liv som liknar andra barnfamiljers liv. Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg - samverkan utan verkan? (RiR 2011:19) Tillgång till rätt patientinformation är avgörande för att vård- och omsorgspersonal ska kunna ge en god och säker vård oavsett var eller av vem informationen har dokumenterats.