frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — En utförlig motivering brukar dock anses ha sin största betydelse på grund av möjligheten att överklaga domen eftersom en sådan motivering underlättar för den tappande att bedöma om det lönar sig att överklaga och för den högre instansen att bedöma domens riktighet (se Fitger, , del 1, s. 17:24 f. med där gjorda hänvisningar för ett utförligare resonemang i denna fråga). I den aktuella domen redogörs för vilken muntlig och skriftlig bevisning som åberopats i målet. Beträffande den muntliga bevisningen anges att förhö- ren lagrats i domstolens datasystem och att någon särskild redovisning inte görs i domen för vad var och en uppgett. Vad gäller den skriftliga bevisningen framgår bl.a. att P.E. åberopat delar av, och M.B. hela, den vårdnads-, boende- och umgängesutredning som gjorts i målet. Tingsrätten redovisar sedan i domskälen ett antal omdömen och slutsatser angående parterna och deras lämplighet som vårdnadshavare. Det anförs bl.a. om M.B. att hon synes vara snar att söka konflikt med P.E., att hon försöker dra in omgivningen och barnen i dessa onödiga konflikter och att hon tidi- gare visat att hon saknar förmåga att sätta barnens bästa i första rummet ge- nom att inte tillgodose deras behov av fadern. anges bl.a. att han får anses vara en professionell konfliktlösare, att han framstår som en ansvarstagande och kärleksfull förälder som vill ta hand om sina barn och att han kan tillgodose barnens behov av modern. Rätten uttalar vidare att M.B. får anses vara olämplig som ensam vårdnadshavare, men dock lämplig 2 011 /1 2:JO1 som vårdnadshavare och boendeförälder och att P.E. får anses vara lämplig som vårdnadshavare och boendeförälder. Slutligen anser rätten att konflikter- na mellan parterna oftast är sökta och skapade av M.B. och inte av djupgå- ende karaktär samt att parternas samarbetsförmåga är tillräcklig för att gemensam vårdnad och växelvis boende ska kunna fungera. Tingsrätten redovisar emellertid inte vad den grundat sin uppfattning om parterna på. Det finns således ingen hänvisning till att någon i målet hörd person skulle ha uppgett att parterna hade eller saknade någon av de egenska- per som tillskrivs dem eller till att detta framkommit genom den skriftliga bevisningen. Det saknas i domskälen, som upptar ungefär fyra sidor av do- men, över huvud taget någon redogörelse för eller hänvisning till vad som framkommit genom den muntliga eller skriftliga bevisningen i målet. Beträf- fande den skriftliga bevisningen kan det särskilt anmärkas att tingsrätten inte alls redovisar vad som framgår av vårdnads-, boende- och umgängesutred- ningen. Det enda undantaget från vad som konstaterats är att det i domskälen redovisas att M.B:s föräldrar uppgett att de tar stor del i tillsynen och om- vårdnaden av barnen. Av det förhållandet drar tingsrätten slutsatsen att M.B. själv saknar förmåga att svara upp mot barnens behov därvidlag och anger vidare att genom kontakterna med morföräldrarna betas barnen i betänklig mån från kontakt med sin far. Slutsatserna framstår, utan närmare motivering än vad som anges i domskälen, som anmärkningsvärda. Vad parter och vittnen uppgett behöver naturligtvis i och för sig inte redo- visas ordagrant och en alltför utförlig redogörelse för vad som kommit fram under bevisupptagningen riskerar snarare att tynga domen. Inte heller behöver den skriftliga bevisningen redovisas i detalj. Däremot måste domskälen själv- fallet vara utformade så att det är möjligt att förstå vad tingsrätten grundar sina slutsatser på. De aktuella domskälen är utformade på ett sådant sätt att detta inte är möjligt för vare sig parterna, allmänheten eller en högre instans. Det kan således inte råda något tvivel om att domskälen inte är utformade på ett sätt som är förenligt med bestämmelsen i 17 kap. 7 § 5 RB. Domskälens förenlighet med kravet på domstolens opartiskhet Vad som kan utgöra jäv för domare regleras i 4 kap. 13 § RB. Enligt vad som brukar betecknas som bestämmelsens generalklausul, p. 10, ska en domare anses vara jävig om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i målet. Ett exempel på en omständighet som kan utgöra jäv enligt generalklausulen är om domaren vet med sig att han eller hon har en förutbestämd uppfattning i målet. Även en domares uppträdande under rättegången kan under vissa förutsättningar utgö- ra jäv. Således kan det föreligga jäv om en domare handlägger ett mål mot en viss person på ett sådant sätt att domaren, exempelvis genom sin processled- ning, åsidosätter sina åligganden i tjänsten och därmed också skapar motsätt- ningar mellan sig själv och parten. Det kan också tänkas förekomma att dom- skälen ges en uppseendeväckande och utmanande utformning, som inte påkal- las av själva målet och som därmed inger parten uppfattningen att domaren 2 011 /1 2:JO1 varit negativt inställd just mot honom eller henne. I båda dessa situationer kan domaren således bli jävig genom sitt handlingssätt (se bl.a. NJA 1993 s. 571, Per och , Rättegång I, 8:e uppl., s. 148 och , Domares jäv och skiljemans obehörighet, SvJT 2010 s. 689). Regeln i 4 kap. 13 § 10 RB bör tolkas i ljuset av bestämmelserna i den Eu- ropeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna och den praxis som utbildats vid för mänskliga rättigheter. Enligt artikel 6.1 i konventionen innefattar rätten till en rättvis rättegång ett krav på att prövningen ska ske inför en oavhängig och opartisk domstol. När det gäller opartiskhet har urskiljt två element, nämligen dels kravet på att varje domare faktiskt ska döma opartiskt mellan parterna (subjektiv opartiskhet), dels kravet på att det för en objektiv iakttagare inte får föreligga några legitima tvivel om domstolens opartiskhet (objektiv opartiskhet). Eftersom det i regel är omöjligt att visa att en domare i verkligheten brustit i opartiskhet, har huvudvikten lagts vid det senare ele- mentet den objektiva opartiskheten i flertalet av de fall som behandlats av . Domstolen brukar sägas hylla den brittiska maximen jus- tice must not only be done, it must also be seen to be done (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl., s. 182 och , betydelse för den svenska rättegångsord- ningen, SvJT 1999 s. 486). Som ovan angetts redovisas i domen över huvud taget inte vad som fram- kommit under den bevisupptagning som förekom vid huvudförhandlingen. De omdömen om parterna som rätten ger uttryck för, vilka i princip alltid är till fördel för P.E., saknar således hänvisning till vad någon förhörsperson sagt eller till vad som framkommit genom den skriftliga bevisningen. Redan detta riskerar att ge intryck av att rätten tagit ställning för den ena parten och såle- des inte agerat opartiskt. Till detta intryck bidrar, som också lagmannen ansett i sitt yttrande, att domstolen dessutom redovisar sin uppfattning, även här till P.E:s fördel, i frågor som den ansett sig inte behöva eller inte kunna pröva. Tingsrätten inleder sina domskäl med en beskrivning av parternas yrkes- bakgrund och uppförande under huvudförhandlingen. Efter att ha redogjort för P.E:s yrkesbakgrund tar rätten denna till intäkt för att han inte kan ha de egenskaper som M.B. pådyvlat honom och att redan hans yrkesbakgrund borde borga för att uppfatta honom som en lämplig vårdnads-, boende- och umgängesförälder. Jag kan inte förstå dessa uttalanden på annat sätt än att rätten tycks anse att en person som nått en viss position i samhället inte kan besitta vissa egenska- per av mera negativt slag. Att en domare med lång erfarenhet av att döma i bl.a. familjerättsliga mål och brottmål ger uttryck för en sådan uppfattning, som ju måste sägas vara direkt felaktig, är djupt bekymmersamt. Det riskerar att ge upphov till misstankar om att domstolen redan härigenom tagit ställning för den ena parten. I det aktuella fallet förstärks detta intryck genom det sätt på vilket M.B:s yrkesbakgrund och uppförande därefter redovisas. Beträffande en händelse , där P.E. ostridigt utövat våld mot M.B. och där P.E., såvitt framgår av vad som antecknats under , uppgett att detta föregåtts av våld mot honom från M.B:s sida, 2 011 /1 2:JO1 skriver tingsrätten att utan att veta hur våldsamheterna gått till eller vem som gjort vad, kan ändå sägas att det är förståeligt att P.E. i denna situation haft svårt att besinna sig på samma sätt som han annars synes ha gjort vid kon- frontationer mellan dem. Eftersom tingsrätten uttryckligen anger att den inte vet vad som försiggick vid det aktuella tillfället är det ytterst förvånande att den ändå uttrycker förståelse för den ena partens agerande, inte minst efter- som detta agerande av den andra parten polisanmälts som misshandel. I domskälen anges vidare att M.B., om hon får behålla ensam vårdnad om den yngsta dottern, krävt att dotterns umgänge med P.E. inledningsvis ska ske i närvaro av en kontaktperson. Tingsrätten anger vidare att, även om frå- gan fallit på grund av att tingsrätten förordnar om gemensam vårdnad, den anser sig inte böra undanhålla upplysningen att en kontaktperson såvitt kan bedömas saknar annan positiv funktion i sammanhanget än att lugna M.B. själv och att det ur tingsrättens perspektiv under inga omständigheter varit aktuellt med en kontaktperson. Denna upplysning i en fråga som tingsrät- ten uttryckligen angett sig inte behöva ta ställning till vid sitt avgörande mås- te, enligt min mening, anses ägnad att inge M.B. uppfattningen att rätten varit negativt inställd till henne. Tingsrätten avslutar sina domskäl i sakfrågan med att ange att det vore förödande för barnen om M.B. genom att överklaga domen skulle kunna ytterligare förhala för barnen att knyta an till sin far. I fråga om M.B:s rätts- hjälp konstaterar tingsrätten därefter att den omständigheten att M.B. har rättshjälp har medfört att hon kommit i ett väsentligt bättre processekono- miskt läge än P.E., som bedöms ha medelgod ekonomi och att det inte är rimligt att processen får fortsätta i nästa instans under dessa orättvisa eko- nomiska förutsättningar och på statens bekostnad. Huvudregeln beträffande rättshjälp är att den inte omfattar ersättning för mer arbete än , 15 § rättshjälpslagen (1996:1619). Taket kan överskridas endast i undantagsfall, 34 § andra stycket samma lag (se prop. 1996/97:9 s. 145 f. och NJA 2000 s. 390 angående förutsättningarna). I stället för att hänvisa till att sådana förutsättningar saknas har tingsrätten motiverat sitt beslut med att det vore ekonomiskt orättvist gentemot P.E., som bedöms ha medelgod ekonomi. Även i denna fråga förklarar tingsrätten således sitt ställningstagande på ett sätt som, särskilt i förening med vad rätten tidigare anfört angående vilka konsekvenser ett överklagande från M.B:s sida skulle få för barnen, ger intryck av att rätten haft en negativ inställning till M.B. Sammanfattningsvis i denna del anser jag alltså att särskilt redovisade uttalanden är såväl högst olämpliga i sig som ägnade att framkalla tvivel på rättens opartiskhet. Domskälen präglas emellertid även i övrigt tämligen genomgående av en ton som måste uppfattas som nedvärderande gentemot M.B. Domares opartiskhet vid handläggning och avgörande av mål och ärenden är i en rättsstat av avgörande betydelse såväl för den enskildes rättssäkerhet som för allmänhetens förtroende för rättskipningen. Det finns därför anledning att 2 011 /1 2:JO1 se mycket allvarligt på handlande. Enligt min uppfattning har han, genom att avfatta domskäl med de brister såvitt avser fullständighet och uttryckssätt som jag ovan redovisat, åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sätt som utgör sådan tjänsteförseelse som enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning bör föranleda disciplinpåföljd. Jag beslutar därför att överlämna ärendet till för prövning av denna fråga. I ett beslut ålade disci- plinpåföljd i form av varning. Som motivering anförde föl- jande. RB:s krav på domskälen och vägledning ifråga om utformningen RB:s krav på innehållet i en tvistemålsdom finns, såvitt nu är i fråga, i 17 kap. 7 §. Enligt punkt 5 ska i domen anges domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. Redan av lagrummets ordalydelse följer, enligt mening, att det som är bevisat i målet endast är en del av domskälen. Med domskälen avses de skäl som bestämt utgången i målet såväl i bevisfrågan som i rättsfrå- gan. Att domskälen redovisas noggrant är, som JO har påpekat i sin anmälan, viktigt av flera olika orsaker. En motiverad dom gör det sålunda möjligt för såväl parterna som en bredare allmänhet att kontrollera hur domstolen har resonerat, vilket är av betydelse för förtroendet för rättskipningen. Vid författan- det av domskälen kan domaren också själv kontrollera riktigheten av sina tankegångar. En utförlig motivering brukar dock anses ha sin största betydelse på grund av möjligheten att överklaga domen eftersom en sådan motivering under- lättar för den som har förlorat målet att bedöma om det lönar sig att överklaga och för den högre instansen att bedöma domens riktighet. Domskälen kan ha betydelse inte endast för överrättens bedömning av om en dom ska ändras när den frågan prövas utan också för frågan om överrätten överhuvudtaget ska ta upp underrättens dom för prövning enligt reglerna om prövningstillstånd. En högre rätt måste också kunna bedöma vilken bevisning som utgör s.k. tilltros- bevisning och därför måste läggas fram på visst sätt efter ett överklagande. I betänkandet En modernare rättegång (SOU 2001:103) redogörs för de motiveringskrav som följer av och den svenska lag- stiftningen. Utredningen konstaterar att rätten, utöver att ange vad som är bevisat, också bör upplysa varför den har funnit något bevisat. Europa- domstolen har också i några fall uttalat att de nationella domstolarna måste till- räckligt klart upplysa om grunderna för sina avgöranden. Rätten bör alltså redovisa hur den bearbetat bevismaterialet. Man ska av do- men kunna få upplysning om hur rätten sammanställt materialet och vilka bevis som enskilt eller tillsammans styrkt en viss ifrågasatt händelse. Rätten ska i princip förklara om den grundar en viss slutsats på ett vittnesuttalande, eller motsatsvis varför det åberopade vittnets utsaga inte kan ligga till grund för en viss slutsats. En annan fråga är i vilken mån bevismaterialet måste refereras i domen. Det har sagts att det i och för sig inte är fel att låta referat flyta in i domen, men en fara är att arbetet med detta tar så mycket tid och kraft i anspråk att de s.k. egentliga domskälen blir lidande av detta. 2 011 /1 2:JO1 Utförligheten i domskälen får dock bero på omständigheterna, dvs. vad sa- ken i det enskilda fallet kräver. Reglerna i 17 kap. 7 § (liksom för brottmålens del i 30 kap. 5 §) RB drar endast upp en yttre ram och anger minimikraven. Inom ramen för de nu redovisade reglerna har den enskilde domaren stor frihet att ut- forma och skriva en dom. Hur domstolarna lämpligen bör skriva sina domskäl har debatterats , inte minst av domarna själva. Det finns utrymme för olika uppfattningar. I betänkande Ökat förtroende för domstolarna strate- gier och förslag (SOU 2008:106) sägs att utbildning i domskrivningsfrågor fram- över, också på de enskilda domstolarna, bör ges i betydligt större utsträckning än och att uppföljningar och kvalitetssäkring bör ske. I andra upplagan av skrift Språk och struktur i domar och beslut diskuteras bl.a. olika domskrivningsmetoder. Där anges att det förr förekom att man i domskälen först noggrant redovisade vad alla förhörsper- soner sagt och därefter kort angav att på grund av vad sålunda och i övrigt förekommit är åtalet/talan styrkt. Sådana domskäl säger, som också fram- hålls i skriften, inget om hur domstolen tänkt, och de förekommer numera mycket sällan. Vidare sägs: Det finns inget sätt att utforma domskäl som är bra i alla situationer. Inte heller har alla domare samma uppfattning om hur domskäl bör utformas. Här som annars måste man laga efter läge och följa sitt eget omdöme. Vissa riktlinjer kan ändå ges. Den viktigaste utgångspunkten för domskälen är naturligtvis att läsaren ska förstå hur domstolen resonerat. Den som skriver domen vill dessutom sannolikt inte lägga ned mer tid på den än nödvändigt. Domskälen bör det framgår redan av ordet som sådant re- dovisa skälen till att domstolen dragit vissa slutsatser. Redovisningen bör vara tydlig. Förutom i de fåtaliga mål där det är en ren rättsfråga som ska besvaras bör det i domskälen, före eller i samband med den rättsliga bedömningen, anges vilken bevisning som finns i målet samt hur domstolen värderat bevis- ningen. När det gäller redovisningen av muntlig bevisning är det vanligt att förhörspersonernas utsagor redovisas i detalj i domen, utsaga för utsaga. Sär- skilt uppställda, detaljerade redovisningar av förhörsutsagor är emellertid långt ifrån alltid nödvändiga. Ofta kan man begränsa sig till att väva in rele- vanta delar av förhörspersonernas utsagor i själva resonemangen, s.k. vävda domskäl. Ett sådant sätt att skriva dom tar att tillägna sig men är mycket tidsbesparande när man väl lärt sig det. Ett sätt att skriva vävda domskäl är att väva samman redovisningen av vad domstolen funnit utrett om t.ex. ett skeende med domstolens bedömning av detta skeende. Detta sätt att skriva kräver mycket av skribenten; det måste även med vävda domskäl bli tydligt vad som är redovisning av fakta eller berättelser och vad som är dom- stolens bedömning. Ett annat, enklare sätt att skriva vävda domskäl är att begränsa de vävda domskälen till redovisningen av vad domstolen ansett utrett om skeendet, varefter domstolens bedömning av skeendet redovisas separat. Bestämmelser om domarjäv finns i 4 kap. 13 § RB. Paragrafen innehåller dels en uppräkning av särskilt angivna förhållanden t.ex. släktskap till part eller domarens eventuella privata ekonomiska intresse i ett mål som medför att en domare är jävig att handlägga ett mål (punkterna 19), dels en allmänt hållen bestämmelse en generalklausul om att en domare är jävig om det annars föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i målet (punkten 10). Av betydelse för tolkningen av generalklausulen är artikel 6.l i Europa- konventionen (se t.ex. NJA 1998 s. 228). har i sin rättspraxis urskiljt två element krav på subjektiv opartiskhet, nämligen att varje domare faktiskt ska döma opartiskt, samt krav på objektiv opartiskhet, som innebär att det för en objektiv iakttagare inte får föreligga några legitima tvivel om domsto- 2 011 /1 2:JO1 Domstolen ska med andra ord inte bara vara utan också upp- levas som opartisk. Med partiskhet förstås att domaren låter partsställningen påverka utgång- en av målet. Fastän generalklausulen handlar om partiskhet, måste punkten tolkas så att den även omfattar annan särskild omständighet som inverkar på domarens oberoende eller oavhängighet i målet. Denna tolkning stöds av artikel 6 i . Enligt nämnd artikel ska var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott vara berättigad till en förhandling inför en oavhängig och opartisk dom- stol. Med oberoende eller oavhängighet förstås att domaren inte får ha sådana bindningar, eller sådan nytta eller sådant obehag av en viss utgång i målet, att det påverkar domarens ställningstagande. Det får inte föreligga någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för domarens opartiskhet och oberoende. Det är dock inte är tillräckligt att en part saknar förtroende för domaren; det måste finnas en rimlig grund för partens åsikt (NJA 2010 s. 274). Huvudregeln beträffande rättshjälp är, enligt 15 § rättshjälpslagen (1996:1619), att den inte omfattar ersättning för mer arbete än . Detta tak kan dock, enligt den s.k. ventil som framgår av 34 § andra stycket, överskridas i undantagsfall. Exempelvis kan ventilen tillämpas om en ekono- miskt stark motpart i förhalningssyfte har lyckats fördröja en process. Av rättshjälpslagens 8 § framgår att en förutsättning för att över huvud ta- get bevilja rättshjälp är att det med hänsyn till angelägenhetens art och bety- delse, tvisteföremålets värde och omständigheterna i övrigt är rimligt att staten bidrar till kostnaderna. En prövning av om det är rimligt att staten bidrar till kostnaderna ska alltså göras redan när rättshjälp ursprungligen begärs. I kommentarerna till bestämmelsen anges att den rättssökandes eget agerande kan påverka möjligheten att få rättshjälp i negativ riktning. Bestämmelsen synes i detta avseende ta sikte på en rättssökande som avsiktligt obstruerar handlägg- ningen av ett mål eller hanteringen i övrigt av den rättsliga angelägenheten. Allmänna utgångspunkter för prövningen Av 34 § lagen (1994:260) om offentlig anställning följer att Statens an- svarsnämnd prövar bl.a. frågor om disciplinansvar beträffande den som, i likhet med , har en anställning som rådman. Det kan noteras att inte bara parterna i ärendet utan också modern skrivit till . Skrivelser från andra än behöriga anmälare (JO, Justitie- kanslern eller anställningsmyndigheten) eller de anmälda beaktas dock inte av nämnden. Parterna har fått del av moderns skrivelse hit, men de har inte berört innehållet i den. Disciplinpåföljd kan, enligt 14 § nämnda lag, åläggas en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen när felet inte är ringa. Vid bedömningen av om en förseelse i tjänsten är ringa och därför inte bör föranleda disciplinansvar måste hänsyn tas till vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften innefattade. På domare ställs höga krav på noggrannhet och omsorg. Det åligger domstolarna och följaktligen domare att på ett rättssäkert och effektivt sätt avgöra de mål och ärenden de har att handlägga. Av betydelse är också om försummelsen har orsakat skada eller påtaglig risk för skada. Detta får vägas mot omständigheter som rör arbetstagaren personligen, t.ex. kunnighet, utbildning och erfarenhet, eller att han eller hon handlade under tidspress. 2 011 /1 2:JO1 Disciplinansvar ska inte komma i fråga för varje avvikelse från vad som kan anses vara . Det förhållandet att den aktuella anmälan avser utformningen av rättens domskäl manar till försiktighet vid prövningen i . Huruvida dom- stolen lagt relevanta omständigheter till grund för sina bedömningar eller vär- derat omständigheterna korrekt eller gjort riktiga bedömningar, som de kommer till uttryck i domen, är något som i första hand ska prövas av överrätt efter ett överklagande eller ett extraordinärt rättsmedel. Också frågan om någon av rättens ledamöter varit jävig är något som det i första hand ankommer på dom- stol att avgöra. Det som kan pröva inom ramen för ett arbetsrätts- ligt disciplinansvar är i stället främst om några formella fel begåtts vid domens avfattning. Som ovan angivits finns vidare en betydande frihet och variation vid av- fattning av domskäl. Vid prövningen måste därför en vid marginal för det tillåtna medges. Med utgångspunkt från anmälan gör nämnden följande bedömning. Domskälens förenlighet med bestämmelserna i 17 kap. 7 § 5 RB Enligt den angivna bestämmelsen ska i domen anges domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. Syftet med bestämmelsen är framför allt att möjlig- göra för parterna att förstå rättens resonemang, vilket är av betydelse inte minst för bedömningen av om en dom ska överklagas. uppehåller sig i sitt yttrande utförligt vid innehållet i bevisningen och vad i denna som gett anled- ning till tingsrättens bedömningar och slutsatser. Denna redogörelse är av begrän- sad betydelse vid nämndens prövning, eftersom anmälan avser att just en sådan redovisning saknas i domskälen. Domskäl kan, som ovan angivits, utformas på olika sätt.