frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — JO avstår i regel från att uttala sig om sådana bedömning- ar. Om en intagen begär att få ett registerutdrag, och ett fullständigt utdrag inte kan lämnas ut på grund av sekretess, måste emellertid den intagne ges möjlighet att få frågan prövad i domstol. Huruvida överprövningen ska ske i den ordning som anges i 12 § lagen (2001:617) om behandling av personupp- gifter inom kriminalvården eller enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförord- ningen och offentlighets- och sekretesslagen är en fråga som bör avgöras i domstolarna och som jag därför inte vill anlägga några synpunkter på. Jag noterar i sammanhanget att Kammarrätten i i en dom den 15 de- cember 2010 (målnummer 6554-2010) i sak prövat ett överklagande av ett beslut varigenom Kriminalvården sekretessbelagt vissa partier i ett registerut- drag. Från JO:s perspektiv är det viktiga att den intagne faktiskt ges möjlighet att gå vidare med saken till domstol. När det gäller anstalten Åbys handläggning av S.M:s begäran kan jag kon- statera att anstalten varken meddelade ett överklagbart beslut eller informera- de S.M. om hur han skulle gå till väga för att få till stånd ett sådant beslut. Det är jag kritisk till. Vad som övrigt framkommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. 2 011 /1 2:JO1 Avskildhetsplacering av en intagen (Dnr 2901-2010) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården, an- stalten Norra, uppgav S.O. i huvudsak följande. placerades han i avskildhet. Han återfördes till sin avdelning . Trots att han varken var våldsam eller skadade anstaltens egendom fick han under de avskildheten pågick vistas i ett bostadsrum som inte hade någon annan inredning än en . Det tog innan han fick veta varför han hade placerats i avskildhet. Han fick inte möjlighet att kontakta sin advokat under avskildheten. uppgav vidare att avskildhetsbeslutet var ogrundat och han gjorde gällande att anstalten satt i system att använda avskildhetsplacering som be- straffning. Anstaltens avskildhetsbeslut den 1 april1 begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad S.O. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (region ), genom regionchefen , följande. Anstalten har genom ställföreträdande kriminalvårdschefen yttrat sig och anfört bl.a. följande. Bakgrunden till beslutet om av- skildhet var att ett förtroenderådsmöte hållits på avdelningen . Efter mötet sökte en intagen upp personal och berättade att han ville flytta från avdelningen. Av uppgifterna uppkom misstanke om att den intagne blivit hotad av medintagna och att det var anledningen till att denne ville bli flyttad. avskildes därför en av de intagna såsom misstänkt för delaktighet i det misstänkta hotet. Efter att ytterligare uppgifter fram- kommit blev även S.O. misstänkt för delaktighet, varför denne avskildes . Anledningen till att beslutsfattaren valde 20 § första stycket 1 KvaL som grund för beslutet var att bedömningen gjordes att flera andra intagna riskerade att utsättas för hot på avdelningen och att det därmed före- låg en fara för annan intagens säkerhet till liv eller hälsa. delgavs beslutet om avskildhet som beslutet fattades. Av beslutet framgick att det hade framkommit uppgifter som tydligt pekade på att S.O. varit delaktig/drivande i hot mot medintagen. Det dröjde således inte alls innan S.O. fått veta anledningen till avskildheten. Förhör i det misskötsamhetsärende som initierades hölls . Efter förhöret konstaterade anstalten att S.O. varit med vid det aktuella mötet men att det inte kunde styrkas att det förekommit något hot eller våld. Beslu- tet om avskildhet hävdes och beslut i missskötsamhetsärendet meddelades . 2 011 /1 2:JO1 Vad gäller rummen på anstaltens avskildhetsavdelning är dessa sparsamt utrustade då intagna kan placeras där av många olika anledningar. I de fall då det konstateras att en intagen på avskildhetsavdelningen inte uppträder våldsamt eller riskerar att skada sig själv eller annan kan utrustning såsom tv och radio tillföras rummet. Anstalten, som är väl medveten om att avskildhet är en ingripande åtgärd och att dylika beslut ska tillämpas restriktivt, använder definitivt inte avskild- het som någon form av bestraffning. Anstalten kan inte bemöta de andra ex- empel som S.O. nämner, då S.O. endast refererar till en av de övriga in- tagna eller en annan intagen. har vidare uppgett att han framförde önskemål om att kontakta sin advokat. Huruvida telefonsamtal kan beviljas från avskildhetsavdelningen avgörs utifrån en individuell bedömning i det enskilda fallet. anförde inte några särskilda skäl till varför han skulle behöva kontakta sin advokat omgå- ende. informerades vidare i samband med delgivning av avskildhetsbe- slutet om hur han kunde begära omprövning av detsamma. Tillämplig lag avseende avskildhet återfinns i 2021 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL. Vidare reglering återfinns i 7 kap. 1 § Kriminal- vårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVFS 2009:4. Tillämplig lag avseende intagnas telefoni återfinns i 30 § KvaL. Vidare re- glering återfinns i 1 kap. 612 §§ KVFS 2009:4. Vad gäller att S.O. placerades i avskildhet jml 20 § första stycket 1 KvaL, då anstalten bedömt att den information som kommit anstalten till handa varit så trovärdig att det förelegat risk för att andra intagnas liv eller hälsa skulle kun- na komma att äventyras, anser Kriminalvården att det inte finns anledning att kritisera anstalten. Härvid noteras att risken att andra intagna skulle komma att hotas inte nödvändigtvis försvinner bara för att en tidigare hotad intagen förflyttats. En prövning huruvida beslutet varit riktigt i sak borde dock ha skett inom ramen för ordinarie förvaltnings- och omprövningsprocess i det fall S.O. var missnöjd med beslutet. hade under hela avskildheten möj- lighet att begära beslutet omprövat. Detta har han dock inte gjort. Vidare tillbakavisas bestämt att avskildhetsplaceringar skulle användas för att be- straffa intagna. Även S.O:s påstående att det skulle dröjt innan han fick veta anledningen till avskildheten tillbakavisas av anstalten. blev delgiven avskildhetsbeslutet som det fattades och av beslutet framgår att S.O. enligt uppgift skulle varit delaktig/drivande i hot mot medin- tagen och att det kunde föreligga risk för annan intagens säkerhet till liv eller hälsa. Kriminalvårdens uppfattning är att det i ett beslut kan vara befogat att utlämna viss information som tillförts ärendet om det exempelvis finns anled- ning att anta att en uppgiftslämnares säkerhet till liv eller hälsa skulle kunna äventyras. Att förhör rörande en eventuell misskötsamhet, utifrån den infor- mation som framkommit i samband med avskildhetsplaceringen, hölls med S.O. dagen efter avskildhetsplaceringen bedömer inte Kriminalvården som märkvärdigt eller felaktigt. Beträffande lättnader i S.O:s avskildhet bedömer Kriminalvården däremot att anstalten borde kunnat tillföra avskildhetsrummet någon form av ytterliga- re utrustning under de fyra dygnen då det inte framkommit några uppgifter som tyder på att S.O. varit våldsam eller skulle riskera att skada sig själv eller anstaltens egendom. Vad gäller telefonsamtal till advokat kan inledningsvis konstateras att det inte finns någon rättighet att vid varje önskat tillfälle få ringa 2 011 /1 2:JO1 Av 30 § KvaL framgår endast att telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet inte får avlyssnas utan den intagnes medgivande. I övrigt gäller att telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Frågan huruvida telefontillstånd kan medges avgörs vanligtvis efter genomförda säkerhetskontroller och, när det gäller telefoni till IP- och mobil- telefon, även utifrån behovet att ringa. borde i det fall han önskade ringa till advokaten således gjort en framställan som sedan anstalten kunde ha utrett och behandlat. yttrade sig över remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Först i samband med förhöret informerades han om vilken händelse som beslutet grundades på. Efter förhöret konstaterade anstalten att det inte kunde styrkas att det förekommit några hot eller något våld från hans sida och att det således saknades grund för att hålla honom avskild. Trots det dröjde det innan avskildhetsbeslutet hävdes. I ett beslut anförde chefsJO följande. Enligt 20 § första stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (krimi- nalvårdslagen) får en intagen hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt bl.a. med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörel- se på anstaltens egendom eller för att hindra att den intagne påverkar någon annan intagen att allvarligt störa ordningen inom anstalten. Innan beslut meddelas om en åtgärd enligt 20 § och vid omprövning av ett sådant beslut ska, enligt 22 § första stycket kriminalvårdslagen, de omstän- digheter som inverkar på frågans avgörande utredas. Enligt tredje stycket i bestämmelsen ska protokoll föras över vad som kommit fram vid utredning enligt första stycket. JO:s granskning avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall och avstår följaktligen från att uttala mig om huruvida beslutet att placera S.O. i avskildhet var befogat eller inte. När det gäller förfarandet vill jag göra följande anmärkningar. Reglerna i 22 § kriminalvårdslagen tillkom för att tillgodose rättssäkerhetsintresset vid handläggningen av frågor om placering i avskildhet. Lagen medger inte att man meddelar interimistiska beslut. Lagrådet föreslog att en sådan bestäm- melse skulle tas in i kriminalvårdslagen. Departementschefen ansåg emeller- tid inte att det var nödvändigt. Han anförde i den delen bl.a. följande (prop. 1974:20 s. 229). Lagrådet har föreslagit att i 22 § remitterade förslaget införs en bestämmelse som gör det möjligt att i avbidan på utredning rörande enrumsplacering enligt 20 § hålla intagen avskild från andra intagna om det finnes oundgängligen nödvändigt. Jag vill härom till en början framhålla att de fall av enrums- 2 011 /1 2:JO1 placering som ifrågakommer enligt 20 §, och det gäller även sådan enrums- placering som avses i paragrafens andra stycke, vanligen torde vara av den karaktären att frågan om isolering inte uppkommer plötsligt. Det bör därför i allmänhet finnas tillräcklig tid för en fullständig utredning rörande de om- ständigheter som inverkar på frågans avgörande innan beslut behöver medde- las. I vissa fall kan dock frågan om enrumsplacering vara av mer brådskande natur. Jag har i remissprotokollet anfört att det i sådana fall bör vara möjligt att få fram ett beslutsunderlag så pass snabbt att det inte föreligger något behov av interimistiska åtgärder. Jag vill härtill foga den synpunkten att den utredning som skall föregå beslut om enrumsplacering och f. ö. även om- prövning av sådant beslut naturligen får anpassas efter omständigheterna. I fall då ett isoleringsbeslut inte utan fara kan uppskjutas torde sakläget ofta vara så klart att någon mer omfattande utredning inte krävs. Det bör också beaktas att beslut om enrumsplacering skall omprövas så ofta anledning där- till föreligger. Härav följer att kontinuerligt har att uppmärksamma nya omständigheter som kan föranleda en omprövning och eventuellt upphävande av tidigare isoleringsbeslut. Med hänsyn till det anför- da anser jag att en bestämmelse om interimistiskt beslut rörande enrumspla- cering i dessa fall kan undvaras. Anstalten Norras beslutsunderlag när S.O. place- rades i avskildhet bestod av muntliga uppgifter, vilka ledde till misstankar om att bl.a. S.O. hade hotat en medintagen. hördes inte och han fick inte heller del av uppgifterna innan beslut fattades. Enligt min uppfattning var frågan om placering i avskildhet knappast så brådskande att det inte fanns tid för en fullständig utredning. Anstalten borde enligt min mening ha förhört S.O. och låtit honom ta del av och bemöta de uppgifter som framkommit innan beslut fattades. Dessa åtgärder vidtogs och då som ett led i ett misskötsamhetsärende. Kriminalvården har i remissvaret anfört att man inte finner det märkvärdigt eller felaktigt att förhör rörande en eventu- ell misskötsamhet, utifrån den information som framkommit i samband med avskildhetsplaceringen, hölls med S.O. dagen efter avskildhetsplaceringen. Jag ser inte heller något anmärkningsvärt med det. Den utredning som sker i misskötsamhetsärenden är emellertid något annat än den utredning som enligt 22 § kriminalvårdslagen ska föregå en avskildhetsplacering enligt 20 §. När det gäller S.O:s kritik mot förhållandena för honom på avskildhets- avdelningen, har Kriminalvården i remissvaret anfört att anstalten borde ha kunnat tillföra bostadsrummet någon form av ytterligare utrustning. Jag delar den bedömningen. har slutligen klagat på att han inte gavs tillfälle att ringa advokat un- der avskildhetsvistelsen. Jag vill i denna del anföra följande. Som Kriminal- vården har påpekat i remissvaret har intagna inte någon explicit rättighet att vid varje önskat tillfälle få ringa advokat. Det är enligt min me- ning emellertid en självklarhet att en intagens önskemål om samtal med ad- vokat ska behandlas med största möjliga generositet och på ett så smidigt sätt som möjligt. Det bör vara möjligt att få till stånd ett telefonsamtal utan en skriftlig ansökan. Det ankommer i princip inte på Kriminalvården att bedöma behovet av samtalet. Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder kritik eller andra uttalanden från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda. 2 011 /1 2:JO1 Brev som påträffats i en intagens bostadsrum har överlämnats till åklagare; fråga bl.a. om det stått i överensstämmelse med gällande sekretessregler (Dnr 5861-2009) I en anmälan, som kom in till JO , klagade . genom sitt ombud advokaten , på häktet Malmös hantering av två brev som Z.K., han var intagen i häktet , skrivit till en medtilltalad som då var intagen i ett annat häkte. har häktet öppnat och läst de två breven samt, , översänt kopior av dem till polisen via fax. Till sin anmälan bifogade Z.K. bl.a. kopior på ett faxförsättsblad från Krimi- nalvården, häktet , och två brev från Z.K. I breven finns bl.a. uppgifter om vissa personers inblandning i ett grovt vapenbrott. Muntliga upplysningar inhämtades från häktet. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad som anförts om att brev från Z.K. skickats till polisen. I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom generaldirek- tören , följande. har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvården med anledning av att häktet till polismyndigheten i översänt kopior av två brev som Z.K. skrivit till en medtilltalad. Yttrande beträffande sakförhållandena har inhämtats från region som i sin tur inhämtat uppgifter från häktet genom kriminalvårdsinspektören och kriminalvårdaren samt kriminalvårdsin- spektörerna och som för hän- delsen tjänstgjorde vid häktet . Vidare har uppgifter hämtats ur Krimi- nalvårdens klientadministrativa system (). Av utredningen har bl.a. följande framkommit. Genom häktet Malmös utredning har klarlagts att de brev som bifogats JO- anmälan har påträffats i samband med visitation av mottagarens (N.N.) bo- stadsrum i häktet . Breven hade skickats av Z.K. när den senare befann sig i häktet . ankom till häktet och hade således med sig de aktuella breven. Breven har alltså inte på- träffats hos Z.K. Vid samtal med kriminalvårdaren har i huvudsak följande framkommit. I samband med visitation av N.N:s bostadsrum påträffades två öppna kuvert. Kuverten innehöll brev som kunde tänkas innehålla information om misstänkt brottslighet. Han underrättade säkerhetssamordnaren om att man hade hittat brev i N.N:s bostadsrum. Därefter hade Isik Duygu samråd med som var kriminalvårdsin- spektör med huvudansvar för säkerhetsarbetet i häktet . Det bedömdes att det var sådant material som åklagaren borde underrättas om. 2 011 /1 2:JO1 tog kontakt med åklagaren som bedömde att materialet var intressant och denne ville därför ta del av detta. Åklagarens beslut togs på telefon och något skriftligt beslut erhölls inte. Isik Duygu minns inte hur och på vilket sätt hanteringen sköttes rent formellt men är säker på att alla åtgärder som han vidtog förankrades med antingen kriminalvårdsinspektören för avdel- ningen eller med . Såvitt Isik Duygu vet fanns det inte några rutiner för dokumentation av överlämnande av handlingar på detta sätt till polis eller åklagare. Det finns inte heller några rutiner för vem som ska fatta beslut om att överlämna handlingar på detta sätt till polis eller åklagare. Dock var det helt klart att Isik Duygu inte hade mandat att fatta denna typ av beslut och av denna anledning är han säker på att någon ansvarig har godkänt att breven faxades till åklagaren. Isik Duygu kan inte minnas att han tidigare faxat handlingar på detta sätt. Vid samtal med kriminalvårdsinspektören har i huvudsak följande framkommit. Han minns inte alla detaljer i ärendet men det stämmer att Isik Duygu informerade honom om att man i samband med visitation hittat skriftligt material i N.N:s bostadsrum som bedömdes kunna innehålla upplys- ningar om brott. delade Isik Duygus bedömning att upplys- ningarna var av sådan art att åklagaren borde informeras, men meddelade inte något formellt beslut. Klientnära frågor hanteras normalt av kriminal- vårdsinspektören som är ansvarig för avdelningen eller av vakthavande befäl. Det var endast i undantagssituationer som meddelade klient- nära beslut, t.ex. om det inte fanns någon kriminalvårdsinspektör på plats och beslutet inte kunde meddelas av vakthavande befäl. Kriminalvårdsinspektören har uppgett att han informerades om att man hade hittat brev i N.N:s bostadsrum, men att han inte var inblan- dad i de efterföljande åtgärderna och således inte meddelat något beslut. Efter att breven faxats till åklagaren återlämnades de till N.N. Det saknas dokumentation angående de åtgärder som häktet vidta- git med de aktuella breven i samband med visitationen av N.N:s bostadsrum. Av 10 kap. 24 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL) framgår att sekretess som följer av andra sekretessbestämmelser än dem som anges i 1923 §§ och 25 kap. 2 § första stycket inte hindrar att en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott lämnas till en åklagarmyndighet, polismyn- dighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brot- tet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Misstankar som angår brott som inte kan antas medföra någon annan på- följd än böter och misstankar om förestående brott kan i viss utsträckning även lämnas med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL, enligt vilken bestämmelse sekretessbelagd uppgift, utöver vad som följer av 2, 3, 5 och 15 26 §§, får lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skyd- da. Av 7 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna (HäL) framgår att den häktade får inneha pengar, värdesaker och legitimationshand- lingar i den mån det inte är olämpligt. Den häktade får inte inneha alkoholhal- tiga drycker eller andra berusningsmedel. I övrigt får den häktade, i den mån inte annat följer av lagen, inneha personliga tillhörigheter och skaffa sig varor eller annat enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller av den myn- dighet som regeringen bestämmer. Närmare bestämmelser om innehav i häkte finns i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (KVFS 2007:1). Av 4 kap. 19 § KVFS 2007:1 framgår att häktet ska visitera häktades bo- stadsrum efter behov så att ordning och säkerhet upprätthålles. Av 4 kap. 20 § 2 011 /1 2:JO1 KVFS 2007:1 framgår att vid omhändertagande av egendom ska normalt minst två tjänstemän delta. I allmänna råd till nämnda bestämmelse anges att visitationer av bostadsrum och allmänna utrymmen bör omfatta kontroll av säkerhetskaraktär, av hygieniska förhållanden, av den häktades innehav av personliga tillhörigheter och eventuella tecken på skadegörelse. Av 5 kap. 8 § KVFS 2007:1 framgår att den häktades tillhörigheter inte får lämnas ut till någon annan utan den häktades skriftliga medgivande, häktets beslut eller mot beslagsbeslut meddelat av polisen. Av 4 a § förordningen (1976:376) om behandling av häktade och anhållna m.fl. (HäF) framgår bl.a. att egendom som tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning ska förtecknas. Förteckningen ska skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet av egendomen. Av 14 § HäF framgår bl.a. att undersökningsledaren eller åklagaren ska hålla den myndighet som svarar för förvaringslokalen underrättad om förhål- landen som har betydelse från säkerhetssynpunkt för behandlingen av den som är intagen på grund av misstanke om brott. Med anledning av Z.K:s anmälan har Kriminalvården anmodats att avge ytt- rande över vad som i anmälan anförts om att brev från Z.K. har skickats till polisen. Till att börja med kan konstateras att de aktuella breven inte har påträffats hos Z.K., som skrivit och skickat breven, utan hos mottagaren . Breven har heller inte påträffats i samband med brevgranskning, varför det regelver- ket inte är tillämpligt. De aktuella breven har påträffats i samband med en sådan visitation av N.N:s bostadsrum som Kriminalvården rutinmässigt genomför av säkerhetsskäl. I samband med en sådan visitation kan det bli ak- tuellt att genomsöka och även att läsa brev eller andra skriftliga meddelanden som anträffas, t.ex. för att utröna om de innehåller otillåtna föremål eller om det skriftliga innehållet är sådant som kan äventyra säkerheten. Säkerhetsskäl kan bl.a. bestå i risken för att den intagne planerar eller leder brottslig verk- samhet eller förbereder rymning inifrån häktet (jfr härom prop. 1975/76:90 s. 45). Det råder således inte något tvivel om att Kriminalvården haft rätt att ta del av de aktuella handlingarna. Egendom som påträffas i samband med en visita- tion kan även tas om hand av Kriminalvården, exempelvis om det är fråga om egendom som den intagne inte får inneha (jfr bl.a. 7 § HäL och 4 a § HäF). saknas uttryckliga regler om möjligheten för Kriminalvården att i häkte omhänderta egendom som kan antas bli tagen i beslag (motsvarande bestämmelsen i 84 § lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). I proposi- tion 2009/10:135 med förslag till ny häkteslag föreslås dock uttryckliga regler om detta införas. I många fall kan sådan egendom som kan antas bli tagen i beslag omhändertas av Kriminalvården på grund av reglerna om innehav. I detta fall har N.N:s besittning av de aktuella handlingarna tillfälligt rub- bats genom Kriminalvårdens åtgärd att ta ut dem ur bostadsrummet för att faxa dem till åklagaren. Egendom som Kriminalvården tar om hand i samband med en visitation av ett bostadsrum ska förtecknas enligt 4 a § HäF, även om åtgärden endast är tillfällig (jfr bl.a. JO:s uttalanden angående tillämpningen av den likalydande 39 b § förordningen [1974:248] om kriminalvård i anstalt i ärende dnr 3108- 2002, JO 2003/04 s. 138). Förteckningen ska skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Det kan konstateras att häktet i detta fall inte uppfyllt detta krav på dokumentation. När det sedan gäller häktets åtgärd att muntligen underrätta åklagaren om innehållet i de handlingar som påträffats i samband med visitationen av N.N:s