frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Som framgått ovan anser jag också att en offentlig försvarare så långt möjligt bör ges möjlighet att vara närvarande redan vid det inledande förhöret med den misstänkte. Jag inser emellertid att det i praktiken ibland kan uppstå pro- blem, bl.a. med hänsyn till att det är tingsrätten som förordnar offentlig för- svarare och det dessutom krävs att försvararen tämligen omgående ska kunna inställa sig. Jag har i flera ärenden iakttagit de problem som uppstår när en person frihetsberövas under kvälls- och , dvs. under tid när tingsrätten inte har expeditionstid och en offentlig försvarare således inte kan förordnas. Det är givetvis, å ena sidan, angeläget att ett förhör hålls , bl.a. för att den misstänkte inte ska behöva vara frihetsberövad än nödvändigt. Mot detta intresse står, å andra sidan, vikten av att förhör med en misstänkt, i synnerhet när utredningen gäller ett allvarligt brott, genomförs med de rättssäkerhetsgarantier som ska omgärda en förhörs- situation. Problemet accentueras sjävfallet när det gäller unga som misstänks för brott, men är ingalunda begränsat till sådana fall. Det finns i sådana situationer också en tydlig risk för att en misstänkt, i förhoppning om att kanske kunna friges sedan förhör hållits, väljer att avstå från sin rätt att biträdas av en offentlig försvarare. Det kan nämnas att det tillägg om rätt till biträde vid förhör som gjorts i 23 kap. 10 § tredje stycket RB inte på något sätt löser det problem som jag nu har pekat på. Mot bakgrund av vad som förekommit i detta ärende, liksom med hänsyn till vad jag erfarit i en rad andra ärenden, finns det anledning att överväga att införa en möjlighet att förordna offentlig försvarare även utanför expeditions- tid. Jag finner därför skäl att överlämna en kopia av detta beslut till Reger- 2 011 /1 2:JO1 ingskansliet () för att därigenom väcka frågan om att låta utreda hur en misstänkts rätt till biträde av offentlig försvarare vid inledande polisförhör ska kunna säkerställas. Möjligheterna att besluta om besöksförbud när den som förbudet avser inte tidigare gjort sig skyldig till brott mot skyddspersonen eller annan person m.m. (Dnr 6651-2008) I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. genomförde jag en inspektion vid , åklagarkammaren i . Under denna uppmärksammades några ären- den om besöksförbud i vilka såväl beslutet att meddela besöksförbud som handläggningen i visst avseende kunde ifrågasättas och jag beslutade därför att utreda saken i ett särskilt ärende. Handlingar i ärendena AM-22935-08, AM-42549-08, AM-51813-08, AM- 159728-08, som hade samband med AM-167529-08, och AM-169219-08 tillfördes JO:s akt och ytterligare handlingar infordrades. Av handlingarna framkom att i de aktuella ärendena hade besöksförbud meddelats personer som, såvitt framgick, inte tidigare dömts för brott mot skyddspersonen eller annan person. Personerna som meddelades besöksför- bud var, förutom i ett ärende, frihetsberövade och frihetsberövandet hävdes efter beslut om besöksförbud. I ett av ärendena framgick att ansökan om besöksförbud inte hade kommunicerats med den berörde innan beslutet meddelats, utan detta skedde först i samband med delgivning av beslutet. I ett annat ärende framgick inte om de som förbudet avsågs gälla hade beretts tillfälle att yttra sig innan beslut meddelades. Ärendet remitterades till för upplysningar och yttran- de, bl.a. om vilka rättsliga överväganden som gjordes inför besluten i ärende- na. (dåvarande tillförordnade vice riksåklagaren ) kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren , vice chefsåklagaren , i hand- läggande åklagare kammaråklagaren ställe, samt kammar- åklagarna och . Nedanstående sammanfattningar grundar sig på uppgifter som framgår av inhämtade handlingar i ärendena samt på de upplysningar som handläggande åklagare eller i ett fall vice chefsåklagaren lämnat. I ärende AM-22935-08 var en person misstänkt för misshandel och olaga hot vid två olika tillfällen. Av uppgifter i den första anmälan framgick att den 2 011 /1 2:JO1 misstänkte skulle ha hotat en person som bodde i en fastighet på samma gata som den misstänkte och även ha gjort sig skyldig till skadegörelse. ska den misstänkte också ha misshand- lat målsäganden. Denne uppgav i förhör att han var mycket rädd för den misstänkte och begärde besöksförbud. Han kände sig begränsad i sin rörelsefrihet i bostadsområdet på grund av rädslan. Han hade dock inte träffat eller konfronterats med den misstänkte efter händelsen . Sedan den misstänkte hörts om förbudet och uppgett att han inte hade några invänd- ningar mot det, eftersom han inte ville eller tänkte söka upp målsäganden, meddelades han besöksförbud. Av uppgifter i den andra an- mälan framgick att den misstänkte skulle ha miss- handlat en kvinnlig bekant som han hade lånat ut pengar till. I förhör med målsäganden uppgav hon att han även hade skickat sms till henne med innebörden att hon skulle skadas eller dödas. Den miss- tänkte hördes om gärningen och beslut om besöksförbud fattades . Det framkom att den misstänkte dömts för brotten efter . Ärende AM-42549-08 gällde försök till utpressning. Målsäganden, som var bosatt i , arbetade för ett företag som administrerar ett spel på Internet. Hon kontrollerade bl.a. att spelarna inte fuskade. Sedan den miss- tänkte, som vid anmälningstillfället inte var identifierad, blivit avstängd från vidare spel framförde han via Internet ett underförstått hot för att återfå de pengar som han ansåg sig ha förlorat på grund av avstängningen. Han hade då tagit reda på vissa uppgifter om målsäganden och dennes familj. Den miss- tänkte identifierades, han var bosatt i , och hämtades till förhör och anhölls . uppgav att han redan då förutsåg att förundersökningen skulle bli omfattande och svårutredd och ansåg att det skulle vara omöjligt att ha den misstänkte frihetsberövad som skulle behövas för att färdigställa förundersökningen. Den- ne var också en mycket speciell person som i stort sett levde via Internet och det aktuella spelet. Det framstod då enligt som ett bra al- ternativ att meddela den misstänkte besöksförbud för att få slut på hans tra- kasserande av målsäganden. Den misstänkte hördes i frågan och i samband med att anhållandet hävdes delgavs denne ett besöksförbud. uppgav också att förundersökningen hade lagts ned i no- vember 2008 då uppsåtligt brott inte gick att styrka. I AM-51813-08 gällde brottsmisstanken försök till grov misshandel. Den misstänkte skulle ha attackerat målsäganden på ett kafé med bl.a. kniv. Den misstänkte greps och anhölls. I ett kompletterande målsägandeförhör framkom att den aktuella händelsen var den senaste av tre hän- delser mellan de inblandade. Målsäganden uppgav att han och den misstänkte hade gemensamma bekanta och att den misstänkte hade kommit fram till målsäganden när denne besökte det aktuella kaféet. Det hade då förekommit ordväxlingar. Målsäganden begärde att den misstänkte skulle åläggas ett besöksförbud eftersom han var rädd att denne skulle begå fler brottsliga handlingar mot honom. Den misstänkte hördes inte om sin inställning till besöksförbud innan detta meddelades. uppgav att anledningen var att ett sådant förhör framstod som obehöv- ligt eftersom hon kunde förutse att den misstänkte inte skulle framföra någon synpunkt som skulle ändra hennes uppfattning att besöksförbud skulle utfär- das. Ett besöksförbud innebar vidare, enligt , att det fanns förut- sättningar att häva anhållningsbeslutet. För att förkorta tiden till ett frigivande beslutade hon om besöksförbud och skickade ärendet till polisen med direktiv att den misstänkte skulle höras om besöksförbud och delges detta. När förhö- ret var hållet och den misstänktes inställning redovisad skulle en omprövning av beslutet ske. Ärendet överlämnades sedan till jouråklagaren med informa- tionen att ett besöksförbud skulle delges och att det enligt handläggande åkla- gares bedömning därefter saknades skäl för frihetsberövande. 2 011 /1 2:JO1 omprövade beslutet när hon fick del av förhöret med den misstänkte, men detta dokumenterades inte. Den misstänkte hade heller ingen erinran mot besöksförbudet. I AM-159728-08 avsåg brottsmisstanken övergrepp i rättssak. Brott- misstanken uppkom i samband med en huvudförhandling i ett brottmål i vil- ket fem personer var åtalade för utpressning. De åtalade hade koppling till grovt kriminella kretsar. Den misstänkte var bekant med minst en av de åtala- de i brottmålet och närvarade vid huvudförhandlingen som åhörare. uppgav att det var den misstänktes agerande under och i anslutning till huvudförhandlingen samt målsägandenas uppgifter om att den misstänkte sökt kontakt med en av målsägandena i samband med dennes sjukhusbesök som låg till grund för bedömningen att den misstänkte utövade påtryckningar på målsägandena i syfte att hjälpa de åtalade i utpressningsmålet. Den miss- tänkte bodde i och målsägandena i . En av målsägandena hade emellertid uppfattat saken så att den misstänkte hade kartlagt honom och kände stor oro för att denne skulle ta kontakt med honom. Den misstänkte greps och anhölls . hävdes anhållningsbeslutet då det inte kunde bekräftas att det var den miss- tänkte som sökt kontakt med en av målsägandena i samband med dennes sjukhusbesök. Ytterligare utredningsåtgärder skulle vidtas men bedömdes kunna dra ut . Det fanns inte skäl att begära den misstänkte häktad. I samband med att anhållningsbeslutet hävdes, ålades den misstänkte besöks- förbud till skydd för målsägandena i utpressningsmålet. Rättegången var inte avslutad och fann vid en samlad bedömning att det fanns risk för att den misstänkte skulle ta kontakt med målsägandena. Den miss- tänkte hördes innan beslutet meddelades om sin inställning till ett eventuellt besöksförbud och hade inte någon erinran mot ett sådant förbud. Det fram- kom även av upplysningarna att förundersökningen efter lagts ned då brott inte kunde styrkas samt att besöksförbudet då upphävts. Ärende AM-169219-08 avsåg misstanke om utpressning. Två män, X och Y, anhölls , Y dock i sin utevaro, på sannolika skäl miss- tänkta för utpressning av en kvinnlig bekant. De misstänkta ska ha hotat att döda målsäganden om inte hon lämnade tillbaka en summa pengar som de påstod att hon stulit, vilket hon förnekade. Målsäganden befann sig, på grund av rädsla för de misstänkta, tillfälligt på annan för dem okänd ort. bedömde emellertid att den dag som målsäganden återvän- de till skulle risken bli överhängande för att de misstänkta skulle ta kontakt med henne. De misstänkta kände till målsägandens adress och telefonnummer. förelåg inte förutsättningar för ett fortsatt frihetsberövande av X och hävde därför häktningsbeslutet. meddelade han X ett besöksförbud. Y greps och anhållningsbeslutet kvarstod. hävdes beslutet efter att hade meddelat ett besöksförbud. Både X och Y hördes innan besöksförbuden meddelades och hade inte någon erinran mot förbuden. uppgav att han uppfattade att detta dokumente- rats av polisen. Han kontrollerade emellertid inte att information om detta också överfördes till åklagarakten. hänvisade beträffande handläggningen till respektive åklaga- res redogörelse med några tillägg. Därefter gjorde hon, efter en redogörelse för den rättsliga regleringen, bl.a. följande bedömning. I samtliga nu aktuella fall har åklagarna redogjort för vilka misstankar som förelegat mot de personer som de meddelade besluten avsåg gälla. Huruvida det funnits skäl att meddela besöksförbud är en utpräglad bedömningsfråga. I sådana frågor finns det utrymme för olika uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig. I sammanhanget vill jag peka på att enligt förarbe- tena (a. prop. s. 18 f.) är det fullt möjligt att besluta om besöksförbud även om 2 011 /1 2:JO1 den mot vilken förbudet avses gälla inte har begått brott mot den andra personen, men att restriktivitet ska iakttas i sådana fall. I samtliga nu aktuella fall har det också, som tidigare nämnts, förelegat misstanke om att den som meddelats besöksförbud begått brott mot skyddspersonen. I förarbe- tena uttalas det vidare (a. prop. s. 19) att vid riskbedömningen krävs det större försiktighet om gärningsmannen bara har gjort sig skyldig till ett enda brott. Det förtjänar också att framhållas att även om en person är frihetsberövad kan det finnas skäl för besöksförbud. En häktad person som är belagd med restrik- tioner kan inte förhindras alla kontakter med hänvisning till kollusionsfara. Samma sak gäller naturligtvis den som bara är häktad på grund av risk för fortsatt brottslighet. Även i de fall en åklagare inte längre anser att det finns skäl för ett fortsatt frihetsberövande kan det finnas anledning att meddela ett besöksförbud. Som bl.a. framgår av förarbetena ska således ett flertal faktorer beaktas vid bedömningen av om det föreligger en sådan risk att det finns skäl att meddela besöksförbud. Jag vill avslutningsvis framhålla att , Utvecklingscent- rum , arbetar med ett besöksförbudsprojekt. Syftet med projektet är dels att kartlägga åklagares hantering av besöksförbudsären- den och anmälda överträdelser av besöksförbud, dels att skapa ett operativt stöd för besöksförbudshandläggningen. Under kartläggningen har cirka 500 ärenden granskats i samband med besök vid sex åklagarkammare. Kartlägg- ningen har redovisats genom en rapport med synpunkter på hand- läggningen ( ). Vid det fortsatta arbetet ska en rättspromemoria med re- kommendationer för handläggningen av besöksförbudsärenden till stöd för åklagare tas fram. På detta sätt kan förutsättningar skapas för en höjd kvalitet i handläggningen av ärenden om besöksförbud. Bestämmelser om besöksförbud finns i lagen (1988:688) om besöksförbud. Frågor om besöksförbud prövas av allmän åklagare och tas upp på begäran av den som förbudet avses skydda eller när det annars finns anledning till det (7 §). Innebörden av ett besöksförbud är enligt 1 § att en person kan förbjudas att besöka eller på annat sätt kontakta en annan person eller att följa efter denna person. Av bestämmelsen framgår vidare att besöksförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om sådan risk föreligger ska särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot den andra personens liv, hälsa, frihet eller frid. Kan syftet med ett besöksförbud tillgodoses genom någon mindre ingripande åt- gärd, får förbud inte meddelas. I de förarbetsuttalanden som gjordes när besöksförbud infördes i svensk rätt (prop. 1987/88:137) uttalades inledningsvis att många av de beteenden som innebär att någon utsätter en annan person för allvarliga trakasserier redan var belagda med straff men att det skyddet inte var heltäckande, bl.a. genom att vissa fall av personförföljelse inte kunde hänföras till det straffbara området (s. 12). Meningen med ett besöksförbud var att förebygga hotfulla och farliga situationer. Den grupp som framför andra stod i blickpunkten för 2 011 /1 2:JO1 lagstiftningen var kvinnor som tidigare utsatts för misshandel av make eller sambo. Departementschefen uttalade vidare att bestämmelser om besöksför- bud säkerligen skulle komma att få störst betydelse för kvinnor som fruktar trakasserier eller hämndaktioner från män som de har haft en parrela- tion med. En lagstiftning borde emellertid inte begränsas enbart till den grup- pen utan ges en generell utformning. Motsvarande problem kan uppkomma t.ex. i relationen föräldrarbarn eller i ett homosexuellt förhållande. Undan- tagsvis kan ett besöksförbud vara påkallat också när det inte finns någon tidi- gare förbindelse mellan parterna (s. 13). När det gäller förutsättningarna för ett sådant förbud angavs att den grund- läggande förutsättningen för ett besöksförbud borde vara att det finns en klar risk för att den som förbudet ska skydda kommer att utsättas för brott eller för förföljelser eller andra former av allvarliga trakasserier. Vid den bedömning- en borde det vara en särskilt viktigt omständighet om den som förbudet avses gälla har begått brott mot den andra personen. Eftersom besöksförbu- det ska tjäna ett förebyggande syfte borde det emellertid inte i alla situationer krävas att det kan styrkas att denne begått brott mot den andra personen. Detta kan gälla t.ex. om den som förbudet avses gälla är misstänkt för ett brott som ännu inte hunnit utredas, eller om denne har gjort sig skyldig till allvarliga våldsbrott mot andra personer t.ex. tidigare sambor, eller att begä- ran om besöksförbud föregåtts av omfattande trakasserier som dock inte överskridit gränsen för det straffbara. Som gemensam förutsättning borde uppställas att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för trakasse- ri. betonades att möjligheten att använda besöksförbud utan att den mot vilken förbudet avses gälla tidigare hade begått brott mot den andra per- sonen borde användas mycket restriktivt. [ ] Departementschefen uttalade vidare att även om hon således ansåg att tidigare brott inte bör vara någon absolut förutsättning för besöksförbud, torde tidigare brottslighet mot den som förbudet avser att skydda bli den utan tvekan viktigaste omständigheten vid bedömningen av om besöksförbud ska meddelas. Därvid borde särskild hänsyn tas till vissa typer av brott, i första hand sådana som har riktat sig mot den andra personens liv, hälsa, frihet och frid (s. 18). I frågan om vad som borde krävas för att anse att en risk för brott eller för- följelse eller allvarliga trakasserier föreligger angavs att riskbedömningar generellt sett är vanskliga att göra. En grundläggande förutsättning måste till en början vara att det rör sig om en konkret risk för brott, förföljelse eller trakasserier med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. är det uppenbart att det finns en risk för upprepning av ett visst beteende på grund av parternas speciella relation och i betraktande av vad som tidigare hänt. Om det står klart att den misstänkte har förgripit sig mot den andra personen, bör förutsättningarna för ett besöksförbud normalt sett vara för handen, under förutsättning att inte andra omständigheter talar för att risken för nya övergrepp har upphört. Om gärningsmannen bara har gjort sig skyldig till ett enda brott, kan det däremot krävas större försiktighet vid be- dömningen. En viktig faktor bör då vara om gärningsmannen efter brottet har uttalat sig eller uppträtt på ett sådant sätt att brottsoffret känner ängslan och denna ängslan på objektiva grunder ter sig befogad. Förföljelse bör anses vara 2 011 /1 2:JO1 för handen om någon vid upprepade tillfällen på ett mycket påträngande eller eljest besvärande sätt söker kontakt med en person mot dennes vilja. Vissa slag av trakasserier som är lindrigare och inte direkt kan betecknas som för- följelse bör också falla inom tillämpningsområdet. Det gäller t.ex. upprepade mycket aggressiva uttalanden som dock inte är av den karaktären att de är straffbara eller ett beteende som allmänt sätt är ägnat att skrämma den som utsätts för det. Risk för trakasserier som inte är av allvarligt slag bör dock inte kunna läggas till grund för ett besöksförbud (s. 19 f.). I förarbetena angavs även att besöksförbud tar sikte på de relativt få fall där det fordras ett individuellt förbud mot kontakter för att ge ett tillräckligt skydd mot övergrepp och trakasserier, dvs. i fall där det generella straffhotet inte är tillräckligt. Besöksförbud är givetvis inte heller avsett att ersätta eller komplettera de straffprocessuella tvångsmedlen i brottmål utan fyller ett helt annat syfte (s. 20). Att det bakom en begäran om besöksförbud kan ligga en konflikt mellan parterna som i första hand bör lösas på annat sätt än genom besöksförbud framhålls också i förarbetena. I ett avgörande i beaktade domstolen bl.a. detta när ett beslut om besökförbud upphävdes (NJA 2007 s. 272). En kvinna begärde att hennes f.d. man skulle få besöksförbud. Dom- stolen motiverade beslutet att upphäva förbudet med att den som ålagts för- budet inte hade dömts för något brott mot skyddspersonen eller annan och att anklagelser om brott, två fall av olaga hot, som riktats mot den ena parten under en pågående vårdnadsprocess måste bedömas med särskild försiktighet samt att de två förundersökningarna hade lagts ned. Förelåg förutsättningar att meddela besöksförbud i de aktuella ärendena? Som framgått ovan angavs i förarbetena att besöksförbud i första hand var tänkt att komma till användning när det behövs för att förebygga och motver- ka farliga situationer för parter i nära relationer eller tidigare nära relationer. Lagstiftarens förutsägelse att lagen skulle få störst betydelse för kvinnor i förhållande till män som de har eller har haft en parrelation med har också bekräftats bl.a. vid en kartläggning av tillämpningen av lagen som Åklagar- myndigheten redovisat i en rapport (Besöksförbud en kartlägg- ning över tillämpningen med synpunkter). I denna kunde bl.a. konstateras att den absolut vanligast förekommande relationen mellan parterna (av fallen) har varit pågående eller avslutad kärleksrelation (s. 13). Övriga relationer i ansökningar var närstående på annat sätt, bekant eller att parterna hade kontakt via arbete eller skola. Endast i 5 av de då 369 granskade fallen, vilket motsvarar en dryg procent, fanns ingen relation mellan den som förbu- det avsåg och den som förbudet skulle skydda. angav också i rapporten att i fyra ärenden kunde relationen överhuvudtaget inte utläsas vilket man fann anmärkningsvärt även om det i och för sig rörde sig om ett fåtal ärenden. 2 011 /1 2:JO1 Under min inspektion vid åklagarkammaren i noterade jag de ovan angivna ärendena i vilka besöksförbud hade meddelats. Inte i något av dessa var det emellertid fråga om våld i nära relationer. I hälften av fallen kände inte de inblandade varandra och ingen tidigare kontakt hade förekom- mit. I den andra hälften synes skyddspersonen och den misstänkte ha varit bekanta med varandra, utan att det var fråga om tidigare parrelationer. De misstänkta hade inte i något fall tidigare dömts för brott mot skyddspersonen. Såvitt framgick av handlingarna var de misstänkta inte heller tidigare dömda för liknande brottslighet mot annan och ingen av de handläggande åklagarna har i sina upplysningar angett att så skulle vara fallet. Däremot hade de miss- tänkta i alla fall utom ett varit anhållna eller häktade och ålades besöksförbud i samband med att detta beslut hävdes. De handläggande åklagarna har redovisat vad som legat till grund för deras beslut. har i sitt remissvar inte uttryckligen tagit ställ- ning till om det funnits skäl att meddela besöksförbud i de aktuella ärendena utan angett att det är en utpräglad bedömningsfråga. För egen del vill jag anföra följande. Lagen om besöksförbud tillkom i syfte att ge ett bättre skydd för dem som hotas, förföljs eller trakasseras. För att besöksförbud ska kunna meddelas fordras således att det i det enskilda fallet föreligger sådana särskilda omstän- digheter som gör att det finns grund att befara vad jag väljer att sammanfat- tande beteckna som förföljelse från en persons sida gentemot en annan. Det är således inte tillräckligt att den som utsatts för ett brott känner obehag inför att eventuellt konfronteras med en gärningsman på fri fot. Det är givet att risken för förföljelse av det slag som ett besöksförbud är avsett att bereda skydd emot är störst i de fall då parterna har eller har haft en nära relation. En sådan risk kan emellertid undantagsvis finnas även utan att parterna haft en förbindelse av det slaget. Vidare gäller att restriktivitet med att meddela besöksförbud bör iakttas när personen som förbudet avser att gälla inte tidigare begått brott mot skydds- personen.