frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — 2 011 /1 2:JO1 Teoretiskt skulle den ordningen för utsättning även kunna till- lämpas i ett system med helt domarbundna mål men tidigare erfarenheter har ju visat att det, med något undantag, inte fungerat utan bl.a. resulterat i myck- et ojämna handläggningstider. Här ska nämnas att organisationen med enheter innehåller ytterligare en mycket viktig komponent som i ännu högre grad bidragit till den produktivi- tetsökning som kan ses . Det är den utbyggda bered- ningsorganisationen med sekreterare som självständigt bereder brottmål fram till huvudförhandling och familjemål fram till muntlig förberedelse samt notarier som fått ett utökat ansvar för bl.a. FT-mål och enklare tvistemål. Resultatet har blivit en mer renodlad domarroll. Det som har varit svårast att få ordning på i den nya organisationsformen (och för övrigt också i rotelsystemet) har varit de ordinära dispositiva tviste- målen där det ofta krävs ledning och styrning av en domare för att målen ska drivas framåt mot avgörande. Trots allt har även beträffande denna målgrupp handläggningstiderna kortats och målbalansens ålder föryngrats efter över- gången till enheter även om det fortfarande finns en del kvar att göra. Vi anser nu också, som framgår av svaret på fråga 3, att vi beträffande alla mål- och ärendegrupper kan leva upp till kravet enligt 15 § TI. Fråga 2: Vilka överväganden gjorde tingsrätten vid beslutet att, med ändring av tidigare ordning, låta ansvaret för ett tvistemål ligga kvar på ansvarig domare enligt arbetsordningen även efter det att annan domare hållit muntlig förberedelse i målet? Skälet till att tingsrätten beslutade att ansvaret enligt TI för ett tvistemål skul- le vara kvar på den ursprungligen ansvarige domaren även efter att annan domare hållit muntlig förberedelse var att det bedömdes administrativt krång- ligt att byta ansvarig domare. I den frågan har tingsrätten nu kommit på en lösning och har därför ändrat tillbaks till den tidigare ordningen. Enligt tings- rättens arbetsordning övergår nu ansvaret för ett ordinärt dispositivt tvistemål på den domare som har haft den muntliga förberedelsen. Här kan nämnas att det är en ständigt pågående diskussion i domargruppen om hur vi på bästa sätt fördelar ansvaret för de dispositiva tvistemålen, allt i syfte att ha en flexibel ordning utan att förlora möjligheten att utöva ett reellt ansvar. Fråga 3: Hur många mål och ärenden ansvarar en domare i genomsnitt för enligt 15 § TI och hur uppfattar domarna sin reella möjlighet att utöva detta ansvar? I praktiken innebär den kategorivisa fördelningen för varje enhet att enhets- chefen har ansvar för 285 brottmål, de två rådmännen har var och en ett an- svar för 195 mål (ordinära tvistemål, familjemål och gemensamma ansök- ningar) och fiskalen ansvarar för 60 FT-mål och 55 ärenden av olika slag. Jag bortser här från att en mindre mängd mål av respektive kategori fördelats vidare till en dömande domare eller till notarie. Ansvaret enligt 15 § TI innebär att domaren har ett formellt ansvar för att målet drivs framåt mot ett avgörande. Han eller hon har inte ansvar för de handläggningsbeslut som andra domare fattar eller för beslut som notarier eller sekreterare fattar med stöd av 16 och 18 §§ TI. Däremot har den ansva- rige domaren ansvaret för att nödvändiga åtgärder inte har vidtagits i målet. Ansvaret kan beskrivas som ett övergripande drivningsansvar. Till hjälp och stöd i arbetet har domaren sekreterare och notarier som bereder mål och ärenden enligt skrivna eller oskrivna riktlinjer. Även om det i första hand är enhetschefens ansvar och uppgift att ingripa när medarbetare som bereder mål inte klarar sin uppgift ingår i ansvaret enligt 15 § TI att vara observant på detta och vid behov ta upp frågan med enhetschefen. 2 011 /1 2:JO1 När det först gäller brottmålen är det domarnas uppfattning att det inte är något problem ur kontroll- och drivningsansvarsperspektiv att ansvara för dessa, även om målen till antalet är många och det konkreta arbete som är förknippat med ansvaret kan vara tidskrävande. Beredningen är relativt stan- dardiserad och består av att granska stämningsansökan, planera huvudför- handling och vidta de åtgärder som krävs för att målet ska kunna avgöras vid en kommande förhandling. Handläggningen fram till förhandlingen sköts huvudsakligen av beredningssekreterare med stöd av 16 § TI. Bevakningar av tidsfrister, att delgivningskvitton kommer in m.m. läggs in i kanslidatasyste- met och stödjer att inget ramlar mellan stolarna. Ansvarig domare följer med stöd av upp sina mål i syfte att se till att mål drivs framåt och att inget blir liggande utan åtgärd. Uppfattningen är densamma om familjemål, FT-mål, gemensamma ansök- ningar och ärenden. Det är domarnas uppfattning att det med det stöd som finns i beredningsorganisationen och i är möjligt att utöva detta ansvar effektivt även beträffande nu nämnda målgrupper. Besvärligare har det varit att som domare ensam ansvara för alla ordinära dispositiva tvistemål på en enhet eftersom det för att ett mål ska drivas mot ett avgörande ofta krävs annan kompetens än den som normalt finns i en tings- rätts beredningsorganisation. Vid uppföljningar har det krävts en stor arbets- insats eftersom den ansvarige domaren ansvarat för alla mål, oavsett om muntlig förberedelse hållits eller inte. Med den nya ordningen där en rådman har ansvar för hälften av en enhets ordinära dispositiva tvistemål där det ännu inte varit muntlig förberedelse torde det dock inte vara några svårigheter att utöva ett reellt ansvar. Det ska sägas att det vore önskvärt med en minskning av den mål- och ärendemängd som en domare ansvarar för men Attunda tingsrätt har i likhet med andra tingsrätter i fått en relativt stor ökning av inkommande mål. Successivt har bemanningen ökat men med en stor efter- släpning som beror på budgettekniska skäl och att rekrytering tar tid. Fråga 4: Hur fördelas domarnas arbetsuppgifter, dvs. hur bestäms det vilken domare som ska avgöra ett visst mål eller ärende? Målen fördelas som nämnts i ett första steg på enhet. Huvudförhandlingar i brottmål och muntliga förberedelser i tvistemål fördelas mellan domarna på en viss enhet i slutet på den vecka som föregår den vecka då förhandlingarna ska hållas. Fördelningen sker i samråd mellan domarna och endast arbetsrela- terade hänsyn tas. Beträffande huvudförhandlingar i tvistemål är utgångspunkten att den som har haft en muntlig förberedelse också följer målet fram till dess att det är avgjort, dvs. har huvudförhandling som ensamdomare, alternativt är referent vid s.k. tresits. Vilka ytterligare som ska delta bestäms på veckomötet och ibland tidigare. Det sker viss samverkan och fördelning över enhetsgränserna, t.ex. vid längre huvudförhandlingar i tvistemål och regelmässigt . Ansvarsfördelningen enligt 15 § TI för mål och ärenden vid tingsrätten Det åligger domstolarna att på ett rättssäkert och effektivt sätt avgöra de mål och ärenden de har att handlägga. Detta innebär bl.a. att handläggningen ska ske på ett sådant sätt att ett mål eller ärende snabbt ska kunna avgöras. Gene- rellt gäller, enligt artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, förkortad EMRK, 2 011 /1 2:JO1 att var och en, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, ska vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid. I och i viss annan lagstiftning föreskrivs särskilda skyndsamhetskrav och frister för domstols handläggning. Enligt 15 § första stycket TI ska det för varje mål och ärende och finnas en ansvarig domare. Det innebär att det i första hand är denne som ansvarar bl.a. för att handläggningen av ett mål eller ärende drivs framåt på ett sätt som står i överensstämmelse med gällande rätt. Som tingsrätten anfört kan ansvaret i detta avseende uttryckas som ett övergripande driv- ningsansvar för målet eller ärendet. Enligt tredje stycket i samma bestäm- melse ska den närmare ansvarsfördelningen framgå av tingsrättens arbetsord- ning. Det föreskrivs vidare att ansvarsfördelningen ska ordnas så att ansvaret ska kunna utövas på ett effektivt sätt. En grundläggande förutsättning för att ansvaret ska kunna utövas på ett ef- fektivt sätt är givetvis att det finns en reell möjlighet att utöva ansvar för de mål och ärenden som avses. En viktig faktor i detta sammanhang är antalet mål och ärenden som en domare bär ansvar för. Mängden mål och ärenden som den enskilde domaren ansvarar för kan givetvis inte vara så stor att denne i praktiken saknar möjlighet att utöva sitt ansvar. Ett effektivt utövande av drivningsansvaret förutsätter också, som jag ser det, viss kontinuitet i ansva- ret. Som tingsrätten också angett torde särskilda svårigheter framför allt före- ligga vad gäller ansvarsfördelningen avseende de dispositiva tvistemålen. Generellt sett kan det inte anses lämpligt att låta beredningen av dessa mål till övervägande del skötas av sekreterare och notarier. Det krävs ofta annan erfarenhet och kompetens än den som normalt kan förväntas av befattnings- havare inom dessa kategorier för att ett dispositivt tvistemål framgångsrikt ska drivas fram mot ett avgörande. Utan tydliga och för varje mål anpassade instruktioner för handläggningen kan det t.ex. finnas en risk att domstolen tenderar att närmast bli en brevlåda för parternas skriftväxling. Det är där- för viktigt att den domare som är ansvarig för ett dispositivt tvistemål har möjlighet att regelbundet kontrollera att ändamålsenliga åtgärder vidtas så att förberedelsen drivs med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. för gällde enligt domstolens dåvarande ar- betsordning att det för flertalet målkategorier, inklusive de ordinära dispositi- va tvistemålen, fanns en domare vid varje enhet som bar ansvaret enligt 15 § TI för samtliga mål inom respektive kategori vid enheten. Vidare gällde att ansvaret för ett tvistemål låg kvar på den domaren även efter det att samman- träde för muntlig förberedelse hållits i målet oavsett om han eller hon varit ordförande vid detta. Med ledning av de uppgifter som tingsrätten i sitt ytt- rande lämnat om det genomsnittliga antalet mål per enhet kan jag således konstatera att den tidigare ordningen innebar att den domare vid varje enhet som tilldelats ansvaret för de ordinära dispositiva tvistemålen ansvarade för ca 170 sådana mål. Redan detta stora antal mål per domare ger, enligt min uppfattning, skäl att ifrågasätta huruvida ansvarsfördelningen rörande de ordinära dispositiva tvistemålen var ordnad så att ansvaret, i enlighet med vad 2 011 /1 2:JO1 som följer av 15 § tredje stycket TI, kunde utövas på ett effektivt sätt. Även de observationer av dröjsmål i handläggningen av flera tvistemål som jag gjorde vid inspektionen tyder på att den då rådande ansvarsfördelningen inte var ägnad att gagna en effektiv och ändamålsenlig handläggning av målen. Av tingsrättens remissvar framgår att domstolen efter genomfört vissa förändringar vad gäller fördelningen av ansvar för tvistemål. Enligt den arbetsordning som således gäller vid tingsrätten är ansvaret enligt 15 § TI för de ordinära dispositiva tvistemålen, liksom för de s.k. familjemålen, vid varje enhet uppdelat på två domare. Vida- re gäller numera att ansvaret för ett ordinärt dispositivt tvistemål i samband med att sammanträde för muntlig förberedelse hållits övergår till den domare som varit ordförande vid sammanträdet. Genom nämnda förändringar har tingsrätten enligt min mening ordnat fördelningen av ansvaret för domstolens mål och ärenden på ett sätt som i avsevärt högre grad än den tidigare rådande ordningen får anses vara förenligt med TI:s krav. Jag har med särskild tillfredsställelse noterat att tingsrätten numera låter ansvaret för de ordinära dispositiva tvistemålen övergå till den domare som haft sammanträde för muntlig förberedelse i målet. Den ordning som tidigare gällde innebar, enligt min uppfattning, att tingsrättens resurser inte användes på ett effektivt sätt, eftersom nedlagda arbetsinsatser inte fullt ut kunde tas till vara i den fortsatta handläggningen av målet. Ordningen kunde därmed sägas närmast motverka en effektiv handläggning. Jag har således inte någon kritik att rikta mot den nuvarande fördelningen av drivningsansvaret för ordinära dispositiva tvistemål vid tingsrätten. Efter- som sammanträde för muntlig förberedelse normalt hålls i ett tidigt skede av handläggningen (jfr 42 kap. 9 § tredje stycket ), kan jag emellertid inte underlåta att ifrågasätta om det ur effektivitetssynpunkt finns särskilt mycket att vinna på att initialt lotta ett ordinärt dispositivt tvistemål på en av de beredningsansvariga domarna i stället för att redan från början lotta målet på en domare som har att ansvara för målet även efter att sammanträde för muntlig förberedelse ägt rum. Genom att tillämpa en sådan ordning skulle även, såvitt gäller målen i denna målkategori, kravet enligt 9 § andra stycket TI om att ansvarsfördelningen ska ske genom lottning tillgodoses fullt ut. Jag återkommer närmare till frågan om ansvarsfördelningen av mål och ärenden nedan. När det gäller övriga kategorier av mål och ärenden har tingsrätten uppgett att den nuvarande organisationen inte medför något problem ur kontroll- och drivningsansvarsperspektiv. Jag har i och för sig inte anledning att ifrågasätta detta. Jag vill dock framhålla att en tingsfiskal enligt 11 § TI inte får tilldelas ar- betsuppgifter i större utsträckning än som är lämpligt med hänsyn till fiska- lens erfarenhet av arbete i domstol. Jag vill slutligen också betona vikten av att det inom en domstol finns fungerande rutiner för kontroll av äldre mål och ärenden som inte blivit avgjorda. Det är inte minst viktigt vid en domstol med beredningsorganisation med hänsyn till den ofta stora mängd mål som varje beredningsdomare ansvarar för. 2 011 /1 2:JO1 Även om beredningen av brottmål generellt sett inte är förenad med sam- ma problem ur ett drivningsperspektiv som dispositiva tvistemål är det natur- ligtvis också mycket betydelsefullt att det finns fungerande rutiner för t.ex. bevakning av tidsfrister i de brottmål som utgör förtursmål. Tingsrätten har angett att ansvarig domare med stöd av domstolsväsendets ärendehanterings- system följer upp sina brottmål i syfte att se till att mål drivs framåt och att inget mål blir liggande utan åtgärd. Jag förutsätter att andra, mera kontinuerliga, bevakningsrutiner gäller för förtursmål, såväl när det gäller mål med frihetsberövade som mål med unga tilltalade. Jag vill ock- så passa på att framhålla, även om mina iakttagelser vid inspektionen inte ger underlag för någon kritik mot tingsrätten i detta avseende, att även mål med unga målsägande bör handläggas skyndsamt (se JO 2010/11 s. 61). Fördelningen av arbetsuppgifter inom domstolen Oberoende och opartiska domstolar är av grundläggande betydelse i en rätts- stat. Domarens självständighet i dömandet är fastslagen i grundlag liksom i internationella instrument på fri- och rättighetsområdet. Enligt 11 kap. 2 § regeringsformen får ingen myndighet, ej heller , bestämma hur domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt ska tillämpa rättsregel i särskilt fall. I artikel 6 EMRK om rätten till en rättvis rättegång betonas den enskildes rätt till en offentlig förhandling inför en oavhängig och opartisk domstol. Orden oavhängig och opartisk innefattar olika aspekter av kravet på att domstolen ska handla objektivt och inte påverkas av ovidkommande omstän- digheter. När det gäller opartiskhet har urskiljt två element, nämligen dels kravet på att varje domare faktiskt ska döma opartiskt mellan parterna (subjektiv opartiskhet), dels kravet på att det för en objektiv iakttaga- re inte får föreligga några legitima tvivel om domstolens opartiskhet (objektiv opartiskhet). Eftersom det i regel är omöjligt att visa att en domare i verklig- heten brustit i opartiskhet, har huvudvikten lagts vid det senare elementet den objektiva opartiskheten i flertalet av de fall som prövats av Europadom- stolen. För att en domstol ska anses oavhängig är det också av vikt att doma- ren eller domarna på ett korrekt och opartiskt sätt förordnats att döma i målet (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl., s. 181 f.). har i t.ex. sitt avgörande i målet , A.S. mot (dom ), som rörde en domstolschefs beslut att till sig själv omfördela ett mål som lottats på annan domare, betonat vikten av att det finns klara regler för att säkerställa objektivitet och insyn och, framför allt, att undvika att mål anförtros domare på ett sätt som kan ge intryck av godtycklighet (punkt 66). Beslut om omfördelning av mål måste fattas på objektiva grunder och det bedömningsutrymme av administrativ karaktär som finns måste utövas på grundval av utifrån iakttagbara faktorer (on objective grounds and any administrative discretion [must be] exercised within transparent parameters) (punkt 70). 2 011 /1 2:JO1 Enligt 9 § första stycket TI ska mål och ärenden fördelas mellan de organi- satoriska enheter som anges i arbetsordningen. Av andra stycket framgår att fördelningen av mål och ärenden ska ske genom lottning och att vissa undan- tag från detta krav får göras. Undantagen avser bl.a. mål eller ärenden av särskild art, från en viss del av domkretsen eller sådana som har ett visst sam- band. Vid svenska domstolar ska således enligt huvudregeln ett slumpvist system tillämpas för fördelningen av mål och ärenden. Som jag tidigare uttalat (se JO 2008/09 s. 42) är det förhållandet att ansvaret för mål och ärenden fördelas slumpmässigt enligt ett i förväg angivet system av stor betydelse, enligt min mening inte främst för att säkerställa domarnas oberoende i snäv mening utan mera för att tillgodose kravet på opartiskhet, dvs. för att undvika att ens miss- tanke uppkommer om att obehöriga hänsyn tas vid fördelningen av nya mål. Vikten av slumpvis fördelning av mål och ärenden framhålls även i interna- instrument om domares oberoende. I t.ex. ministerråds rekommendation R(94)12 om domares oberoende, skicklighet och roll anges att fördelningen av mål och ärenden vid domstol inte bör påverkas av önske- mål som parter eller andra personer som berörs av målets utgång kan ha och att denna därför kan ske exempelvis genom lottning eller annat liknande sy- stem. Vad gäller fördelningen av ansvaret för mål och ärenden vid tingsrätten framgår av utredningen i ärendet följande. Tingsrätten är organiserad i fem dömande enheter. Respektive enhet är bemannad med tre rådmän, varav en är enhetschef, och en eller två fiskaler. Nya mål och ärenden fördelas i huvudsak jämnt mellan enheterna. Varje en- het får således vart femte nytt mål eller ärende av varje mål- eller ärendekate- gori. Den närmare ansvarsfördelningen för ett mål eller ärende styrs inled- ningsvis genom att det vid varje enhet finns en eller, såvitt avser ordinära dispositiva tvistemål och familjemål, två domare som enligt arbetsordningen ansvarar för samtliga mål och ärenden inom samma kategori. Vilken eller vilka domare som ska avgöra ett visst mål i samband med huvudförhandling, dvs. den slutliga ansvarsfördelningen, bestäms i samråd mellan domarna vid den aktuella enheten i slutet av den vecka som föregår den vecka då förhand- lingarna ska hållas. Även ordförandeskap vid sammanträden för muntlig före- beredelse fördelas på detta sätt. Tingsrätten har anfört att endast arbetsrelate- rade hänsyn tas vid fördelningen. Den inledande fördelningen av ansvar för ett mål eller ärende sker således genom renodlad lottning. Den ordning som tillämpas vid fördelningen av ordförandeskap vid förhandlingar och sammanträden kan däremot inte sägas ske genom lottning i ordets egentliga bemärkelse. Den omfördelning av an- svaret för ett mål som således kan komma till stånd inför en förhandling eller ett sammanträde kan inte på samma sätt som den inledande fördelningen sägas vara styrd av ett i förväg bestämt system. Varje omfördelning av ett mål eller ärende innebär oundvikligen att resul- tatet av det slumpvisa systemet för fördelning av mål och ärenden ändras. Endast objektivt godtagbara skäl får ligga till grund för ett beslut att omförde- la ett mål eller ärende och det är av yttersta vikt att inte ens en misstanke kan 2 011 /1 2:JO1 uppstå om att omfördelningen skett efter annat än sakliga kriterier. Principen om en slumpvis fördelning av mål och ärenden måste därför så långt möjligt upprätthållas även inom ramen för domstolarnas strävan efter effektivitet, flexibilitet och rationalitet i verksamheten. Jag anser för min del, även om man kan hysa vissa principiella betänklig- heter inför den omfördelning av ansvar som kan förekomma inför förhand- lingar och sammanträden, att det system som tillämpas vid tingsrätten bör kunna godtas. Jag fäster vid den bedömningen avgörande vikt vid att den inledande fördelningen av mål och ärenden på enheter med grupper av doma- re sker helt slumpvis, att en eventuell omfördelning normalt sker inom den grupp av domare på vilka målet initialt lottats samt att fördelningen av ordfö- randeskap sker öppet vid ett gemensamt möte och uteslutande på grundval av sådana arbetsrelaterade hänsyn som t.ex. intresset av en jämn arbetsbelast- ning. Avslutningsvis vill jag nämna att, i likhet med vad jag tidigare uttalat (JO 2008/09 s. 42), det är min uppfattning att bestämmelser om lottning och om möjliga undantag från en slumpvis fördelning, med hänsyn till sådana reglers centrala betydelse för tilltron till en opartisk rättskipning, borde ha sin ut- gångspunkt i bestämmelser i lag. Fråga om utformningen av domslutet och expediering av dom när ett kvarstadsyrkande ogillas och åklagare tagit egendom i förvar (Dnr 3540-2010) . framförde i en anmälan klagomål mot en åklagare vid Åklagarmyn- digheten, åklagarkammaren i , för att hon hindrade honom från att sälja en fastighet som varit tagen i förvar trots att tingsrätten ogillat hennes yrkande om att fastigheten skulle beläggas med kvarstad. Handlingar begärdes in i tingsrätts mål B 737-10, mål B 1554-10, åklagarkammarens ärende AM-27758-10 samt från Lantmä- teriet, inskrivningskontoret i . Av dessa framgick följande. beslutade kammaråklagaren att ta en fastighet tillhörande . i förvar. I beslutet angavs att . var på sannolika skäl misstänkt för grovt narkotikabrott och att det kunde befaras att han, genom att undanskaffa egendom eller på annat sätt, skulle komma att undandra sig att betala det belopp som kunde antas bli utdömt i form av för- verkande av utbyte av brottslig verksamhet. Beslutet expedierades till Lant- mäteriet som antecknade i fastighetsregistret att fastigheten var tagen i förvar. , , väckte åtal mot . för bl.a. grovt narkotikabrott. Hon yrkade även att tingsrätten skulle för- 2 011 /1 2:JO1 plikta . att till staten utge värdet av den i förvar tagna fastigheten () och att kvarstad skulle läggas på så mycket av egen- dom att fordran kunde antas bli täckt vid utmätning. Som grund för yrkandena angav hon att det framstod som klart mer sannolikt att fastigheten utgjorde utbyte av brottslig verksamhet än att så inte var fallet. I en dom dömde tingsrätten . för grovt narkotika- brott m.m. men ogillade yrkandena om förverkande av och om kvarstad. Tingsrätten meddelade inte något förordnande beträffande förvars- beslutet. Det framgick inte om domen expedierades till Lantmäteriet. Åklagaren överklagade domen och yrkade att skulle bifalla yrkandet om förverkande samt genast förordna om kvarstad beträffande egen- dom till ett värde av . I ett beslut lämnade hovrät- ten yrkandet om interimistisk kvarstad utan bifall. I en dom ogillade hovrätten åtalet för grovt narkotikabrott. Det angavs i domen att åklagaren yrkat bifall till yrkandena om värdeförverkande och kvarstad under förutsättning att åtalet för grovt narkotikabrott vann bifall. Hovrätten prövade därför inte dessa yrkanden.