frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — De problem som jag något belyst här visar att det är svårt att genom generella förhållningsregler lösa alla de frågor som kan uppstå i den praktiska tillämpningen på detta område. Kriminalvården har i sitt yttrande även anfört att kriminalvårdspersonal i nu aktuella situationer genom egna kompletterande frågor av enklare slag bör försöka utreda om den som ringer känner till att den person som söks är inta- gen i anstalten. Här gäller naturligtvis att frågorna måste ställas på ett sådant sätt att frågorna inte avslöjar om den intagne finns i anstalten eller inom Kri- minalvården. Kriminalvården bör också beakta att om ett muntligt medde- lande tas emot under dessa förutsättningar, kommer den som lämnar medde- landet att uppfatta det som att Kriminalvården åtar sig att se till att den sökte nås av meddelandet. Särskilda åtgärder kan därför krävas från Kriminalvår- dens sida för det fall den intagne t.ex. lämnat anstalten innan meddelandet hunnit överlämnas. Sammantaget konstaterar jag att den praktiska tillämpningen av regelsy- stemet i OSL inte är okomplicerad i här aktuella situationer. Tillämpningen måste självklart bygga på en bedömning i varje enskilt fall och ta sikte på att underlätta för intagna så gott det går inom de ramar som följer av regleringen i OSL, lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och förvaltningslagen. Vägran att uppge sitt namn Kriminalvården har inte bemött M.J:s påstående om att en kriminalvårdstjäns- teman i centralvakten under ett telefonsamtal vägrat att uppge sitt namn till honom. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att en kriminalvårdstjänsteman har en skyldighet att, på fråga, uppge sitt namn. Hur det förhöll sig i detta fall har inte gått att fastställa. 2 011 /1 2:JO1 Initiativärende mot Kriminalvården, frivården , om handläggningen av två ärenden rörande samhällstjänst I ett beslut anförde chefsJO följande. Vid min inspektion av frivården granskade jag bl.a. handlingar i ärenden avseende samhällstjänst. Vid granskningen notera- des att det i två ärenden rörande samhällstjänst som utdömts hade dröjt länge innan ärendet återredovisades till åklagaren. I två andra ärenden hade inga åtgärder vidtagits med anledning av domar som var gamla. Ett av de granskade ärendena avsåg Å.N. (född ), som dömts till sam- hällstjänst . Samhällstjänsten hade vid inspektions- tillfället inte påbörjats. Ärendet hade inte återredovisats till åklagare. Ett annat av de granskade ärendena avsåg A.S. (född ), som dömts till samhällstjänst . I detta ärende hade det, vid inspektionstill- fället, inte vidtagits några åtgärder efter det att domen registrerats i kriminal- vårdens klientadministrativa system () . Jag beslutade att utreda handläggningen av de två ovan nämnda ärendena. Efter remiss anförde Kriminalvården, genom myndighetschefens ställföreträ- dare enhetschefen , följande. JO har anmodat Kriminalvården att yttra sig över handläggningen av två ärenden rörande samhällstjänst som JO särskilt uppmärksammat i samband med en inspektion av frivården . Yttrande angående sakförhållandena har inhämtats från region , som i sin tur inhämtat upplysningar från frivården . Av utredningen har bl.a. följande framkommit. Ärende 1 (angående Å.N., född ) dömdes till villkorlig dom med samhällstjänst för bl.a. olovlig körning och rattfylleri. Om fängelse istället hade valts som påföljd skulle fängelse ha ådömts. Domen vann laga kraft . Enligt frivårdens daganteckningar i Kriminalvårdens klientadministrativa system () hade handläggaren kontakt med Å.N. och sökandet efter en samhällstjänstplats påbörjades. Ett flertal tilltänkta arbetsplatser kontaktades , men samtliga var negativa till att ta emot Å.N. är bosatt i ett litet samhälle där han har dåligt rykte. för ny brottslighet, likartad med den förra. till fängelse för grovt rattfylleri och olovlig körning. Den tidigare samhällstjänstdomen un- danröjdes inte utan Å.N. dömdes till fängelse med tillämpning av 34 kap. 1 § 2 011 /1 2:JO1 1 st 2 . I ett yttrande till tingsrätten inför rättegången hade frivår- den redovisat svårigheterna som fanns med att finna arbetsplats åt Å.N. verkställde fängelsestraffet i anstalt till . Han är nu (, JO:s anm.) ställd un- der övervakning. Även avböjde tilltänkta arbetsplatser att ta emot Å.N. (2010, JO:s anm.) tog frivår- den en informell kontakt med . Åklagaren såg svårighe- ter i att undanröja samhällstjänstdomen eftersom Å.N. inte misskött sig, men föreslog ändå att frivården skulle översända ärendet. återre- dovisades i enlighet därmed ärendet till efter att frivår- den mottagit ytterligare ett negativt besked på en arbetsplatsförfrågan. Frivården har varit aktiv i sökandet efter en arbetsplats åt Å.N. Problemet har varit att ingen velat ta emot Å.N., som verkar illa ansedd i det lilla samhället. uppgett att han kommer att fortsätta att köra bil, trots att han saknar körkort. Frivårdens handläggare har därför, för att inte uppmuntra till ny brottslighet, i första hand undersökt arbetsplatser i någorlunda närhet av Å.N:s hemort och till platser dit det finns allmänna kommunikationsmedel. Frivården har inte tyckt att det har varit naturligt att återredovisa ärendet till åklagaren eftersom Å.N. inte misskött sig, utan för- dröjningen av verkställandet har berott på att ingen vill ta emot honom för samhällstjänstarbete. ligger ärendet ändå hos , men handläggaren vid frivården fortsätter trots det att söka arbetsplats åt Å.N. Det kan tilläggas att den aktuella handläggaren på frivården är känd som i det närmaste outtröttlig i sina försök att hitta arbetsplatser åt klienter dömda till samhällstjänst och har oftast framgångar i detta avseende trots glesbygds- problematiken och trots att vissa klienter är svårplacerade. Ärende 2 (angående A.S., född ) dömdes till villkorlig dom med samhällstjänst för grovt rattfylleri. Om fängelse istället hade valts som påföljd skulle fängelse en månad ha ådömts. Ärendet registrerades på frivården . Därefter har inga anteckningar gjorts i . Frivården har förklarat att det rådde en mycket pressad arbetssituation på frivården. avled plötsligt en av handläggarna och den handläggare som var ansvarig för det aktuella ärendet gick i pension . Frivården rekryterade fyra nya frivårdsinspektörer, som alla saknade frivårdserfarenhet. En av dessa övertog handläggningen av A.S:s ärende . sändes kallelse samt påminnelser till A.S., vilket dock inte dokumenterades. gjorde frivården en anmälan till Åklagarmyndighe- ten om misskött samhällstjänst sedan A.S. inte kontaktat frivården enligt anvisning, trots påminnelser. undanröjdes den tidigare domen och den nya påföljden bestämdes till fängelse en månad. Domen vann laga kraft . Enligt 27 kap. 2 a § tredje stycket får en föreskrift om samhälls- tjänst ändras eller upphävas på talan av åklagare, när det finns skäl till det. Av 27 kap. 6 § framgår bl.a. att domstol efter anhängiggöran- de av åklagare får undanröja en villkorlig dom och bestämma annan påföljd för brottet om den dömde inte iakttar vad som åligger honom enligt den vill- korliga domen. Av 1 kap. 3 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspå- följder framgår att om Kriminalvården finner att domstolen bör fatta ett beslut enligt 27 kap. 6 §, ska myndigheten skyndsamt anmäla detta till åklagaren. Av 3 kap. 1 och 2 §§ framgår att Kriminalvården ansvarar för verkställig- heten av en föreskrift om samhällstjänst och att Kriminalvården ansvarar för 2 011 /1 2:JO1 att skaffa samhällstjänstplatser inom myndighetens verksamhetsområde. Vi- dare framgår av 3 kap. 5 § att för varje person som i dom meddelats föreskrift om samhällstjänst ska föras journal enligt föreskrifter som Kriminalvården meddelar. Av 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om samhällstjänst (KVFS 2006:21) framgår att samhällstjänsten ska påbörjas så snart som möj- ligt efter det att domen blivit verkställbar mot den dömde. Den dömde kallas, efter att domen blivit verkställbar, till ett sammanträffande med Kri- minalvården för genomgång av påföljdens innebörd och för planering av utförande av ådömt antal samhällstjänsttimmar. Av allmänna råd till bestäm- melsen framgår att samhällstjänst normalt bör påbörjas efter det att domen blivit verkställbar mot den dömde. Om den dömde inte kan nås och inte har hörsammat två skriftliga kallelser, den sista med mottagningsbe- vis, bör ställningstagande ske till om anmälan till övervakningsnämnd eller åklagarkammare ska göras. Av 8 § KVFS 2006:21 framgår att Kriminalvården skyndsamt ska utreda misskötsamhet och vidta adekvata åtgärder. Som misskötsamhet avses, enligt de allmänna råden, avvikelser från den fastställda arbetsplanen och brott mot de allmänna villkoren, t.ex. sen ankomst, uteblivande från arbetspass, påver- kan av alkohol/droger , arbetsvägran och sjukanmälan utan giltigt läkarintyg. Av 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om journal (KVFS 2008:11) framgår att anteckningar ska föras löpande. I journalen ska införas alla beslut som har fattats, viktiga händelser samt väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om klienten. Även uppgifter om omständig- heter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i häkte eller under verkställig- heten ska antecknas. Ärende 1 (angående Å.N., född ) Av utredningen har inte annat framkommit än att frivården under ärendets handläggning har arbetat aktivt för att finna en samhällstjänstplats åt Å.N. Det kan dock konstateras att det , efter domen på samhällstjänst, inte varit möjligt att finna någon arbetsgivare som är be- redd att ta emot Å.N. Den möjlighet att undanröja en villkorlig dom med samhällstjänst och döma till annan påföljd för brottet som regleras i 27 kap. 6 § tar endast sikte på det fallet att den dömde inte iakttar vad som åligger honom enligt den villkorliga domen. Med detta åsyftas bl.a. den dömdes skyldighet att fullgöra samhällstjänst och skyldighet att iaktta skötsamhet (, En kommentar, m.fl., se kommentaren till 27 kap. 6 §). Genom att begå brott åsidosätter den dömde den skyldighet att iaktta sköt- samhet som åligger honom enligt 27 kap. 4 § . Det är dock inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna i 27 kap. 6 § med anledning av nya brott. I sådant fall gäller istället, såsom framgår av 27 kap. 7 §, att undanröjande kan bli aktuellt enligt bestämmelserna i 34 kap. i samband med att den villkorligt dömde åtalas för det nya brottet. En föreskrift om samhällstjänst kan även enligt 27 kap. 2 a § ändras eller upphävas på talan av åklagare, när det finns skäl till det. Av för- arbetena till bestämmelsen framgår att den exempelvis tar sikte på situationer där det utan den dömdes egen förskyllan uppstår hinder mot att fullfölja sam- hällstjänsten hos en viss arbetsgivare och det endast återstår några enstaka timmars arbete (prop. 1997/98:103 ff). I en sådan situation bör det, enligt vad som anges i propositionen, vara möjligt att sätta ned antalet timmar istället för att anordna en ny placering. I propositionen anförs vidare att det bör vara möjligt att justera eller helt ta bort föreskriften om samhällstjänst om den 2 011 /1 2:JO1 dömde efter domen drabbas av allvarlig sjukdom eller skada som gör att han är förhindrad att fullgöra samhällstjänsten före prövotidens utgång. Några omständigheter som kan utgöra skäl att undanröja den villkorliga domen med samhällstjänst enligt 27 kap. 6 § föreligger inte i detta fall. Åklagaren har även gett uttryck för denna uppfattning vid under- handskontakter med frivården. Enligt bedömning synes det inte heller vare sig möjligt eller lämpligt att ändra eller upphäva föreskriften om samhällstjänst med stöd av bestämmelsen i 27 kap. 2 a § . Verkan av en sådan åtgärd blir endast att den dömde undgår skyldigheten att utföra samhällstjänsten utan att det alternativa fängelsestraffet utdöms. Mot denna bakgrund får frivården anses ha agerat korrekt när man fortsatt arbetet med att finna en samhällstjänstplats åt Å.N. istället för att återrapportera ären- det till åklagaren för undanröjande. Som framgått ovan har frivården även, i samband med rättegången angående nya brott , i yttrande till tings- rätten redovisat svårigheterna att finna samhällstjänstplats åt Å.N. Detta ledde dock inte till undanröjande. Det är givetvis angeläget att frivården i den uppkomna situationen under- söker alla tänkbara möjligheter att finna en samhällstjänstplats till Å.N. Att någon samhällstjänstplats ännu inte kunnat finnas synes dock inte bero på bristande ansträngningar eller engagemang från frivårdens sida, utan på för- hållanden utanför frivårdens kontroll. Som redovisats ovan har frivården även fortsatt att söka efter en arbetsplats åt Å.N., trots att ärendet ändå åter- rapporterats till åklagaren. Ärende 2 (angående A.S., född ) Såvitt utredningen visat har det förekommit vissa brister i frivårdens hand- läggning av det aktuella ärendet genom att det dröjt till innan kallelse skickats till A.S. och genom att vidtagna åtgärder inte har journalförts på föreskrivet sätt. Enligt vad som framkommit har dock frivården skickat kallelse och påminnelser till den dömde och, när dessa inte hörsammats, anmält ärendet till åklagaren. Detta har, som redovisats ovan, resulterat i att den tidigare domen undanröjts. Bristerna i handläggningen av ärendet synes ha berott på de pressade ar- betsförhållanden som rådde vid frivården vid den aktuella tidpunkten. Till undvikande av att ärenden hanteras på liknande sätt igen har frivården nu upprättat en handlingsplan, i vilken det bland annat finns en rutin för hur kansliet bevakar att handläggningen av samtliga frivårdens ärenden fortskri- der i enlighet med föreskrifterna. Därtill har frivården övergått till ett nytt datasystem som medger bättre bevakningsmöjligheter av ärendet. Kriminalvården har redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ären- det. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om samhällstjänst (KVFS 2006:21) har ersatts av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om frivårdspåföljder (KVFS 2011:5). I det aktuella ärendet hänvisas till de bestämmelser som gällde före . Ärende 1 (angående Å.N., född ) Kriminalvården har i sitt yttrande anfört att det i det aktuella fallet inte förelåg några omständigheter som kan utgöra skäl att undanröja den villkorliga do- men med samhällstjänst med stöd av bestämmelsen i 27 kap. 6 § . Det som har framkommit i utredningen ger mig inte skäl att ifrågasätta denna 2 011 /1 2:JO1 ännu efter det att han dömdes till villkorlig dom och samhällstjänst inte fullgjort den samhällstjänst han ådömts synes inte bero på bristande ansträngningar från frivårdens sida att hitta en lämplig arbetsplats. Jag vill dock här nämna att Kriminalvården har möjlighet att i egen regi sätta upp arbetslag för samhällstjänstdömda (se prop. 1997/98:96 s. 104 och 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om samhällstjänst). Sådana arbetslag kan emellertid inte rimligen inrättas för ett enskilt fall. Jag riktar därför ingen kritik mot Kriminalvården för att inte ha utnyttjat den möjlighe- ten. Avslutningsvis konstaterar jag att det varken i lagregleringen eller i förar- betena till samhällstjänstlagstiftningen diskuterats hur situationen ska lösas när samhällstjänsten inte kommer till stånd på grund av att en lämplig arbets- plats inte kunnat erbjudas. Problemet är enligt min mening värt att uppmärk- sammas. Ärende 2 (angående A.S., född ) Kriminalvården har bekräftat att det funnits brister i frivårdens handläggning av ärendet. Av utredningen framgår att det dröjde från det att domen vann laga kraft till dess att kallelse skickades till A.S. Vidare fram- går att vidtagna åtgärder inte har journalförts på föreskrivet sätt. Jag är kritisk till såväl dröjsmålet som den bristande dokumentationen. Förhållandena på anstalten Kumlas säkerhetsenhet; fråga bl.a. om placering på enheten av intagna som inte omfattas av bestämmelserna om placering på säkerhetsavdelning (Dnr 5384-2009) I en anmälan, som kom in till JO , framförde J.B. kri- tik mot förhållandena på säkerhetsenheten (forts. S-huset) i anstalten Kumla. anförde i huvudsak följande. De gamla säkerhetsavdelningarna, som tidigare använts som bunkeravdel- ningar, togs ur bruk och ersattes av det, , enda S- huset beläget i anstalten Kumla. S-huset var från början avsett endast för intagna som, efter genomgången bunkerutredning, av olika skäl fått särskild kontroll av telefon och besök samt som ansågs behöva förstärkt säkerhet kring sin person med stöd av 20 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i an- stalt (kriminalvårdslagen). Dock kom två av S-husets avdelningar att användas som, enligt vad Kri- minalvården hävdar, normalavdelningar till följd av att det helt enkelt inte fanns tillräckligt med intagna i den avsedda kategorin. Enligt krävs inget särskilt lagstöd för placering på dessa två normalavdelningar, eftersom de enligt Kriminalvården är normalavdelningar. Vid en placering på 2 011 /1 2:JO1 de andra avdelningarna i S-huset krävs lagstöd enligt 20 a § kriminalvårdsla- gen. För att utreda om 20 a § kriminalvårdslagen är tillämplig tillsätts en s.k. bunkerutredning enligt 22 § kriminalvårdslagen och det är sedan Kriminal- vårdens huvudkontor som utifrån denna utredning beslutar om placering i S- huset i anstalten Kumla. Beslutet fattas av Kriminalvårdens generaldirektör och säkerhetschefen. Vid en placering på säkerhetsavdelning med stöd av nämnda bestämmelse ska beslutet omprövas så ofta det finns skäl till det, dock minst en gång enligt 20 a § första stycket tredje meningen kriminalvårdslagen. För att placeras på de s.k. normalavdelningarna i S-huset görs inte någon dylik utredning. Inte heller görs någon omprövning av beslutet . Det är dock även i dessa fall så att det är generaldirektören och säkerhetsche- fen som fattar beslut om vem som ska placeras på de s.k. normal- avdelningarna. Kriminalvårdens gängse rutiner vid placeringar av intagna, som inte är placerade med stöd av 20 a § kriminalvårdslagen, är att dessa sköts av Krimi- nalvårdens placeringsenhet, som har till uppgift att placera landets intagna i olika anstalter med beaktande av den intagnes särskilda behov, hotbild, till- hörighet till organisation, studier, behandlingsbehov, säkerhetsklassificering m.m. För intagna med en total strafftid om , och i vissa andra fall för intagna med en strafftid om , görs en s.k. riskbedömning på anstalten Kumlas riksmottagning för att utreda behov och främst säkerhets- klassificering av den intagne. Det är alltså inte placeringsenheten som beslutar vid placering av intagna på de s.k. normalavdelningarna i S-huset , utan det är precis samma rutiner som vid placering i bunker med stöd av 20 a § kriminalvårdslagen, dock utan den viktiga utredningen innan placering och möjlighet till ompröv- ning av beslutet . ifrågasatte om det fanns laglig grund för Kriminalvården att frångå de gängse rutinerna vid placering av intagna som inte omfattas av 20 a § krimi- nalvårdslagen. Av 3 § kriminalvårdslagen framgår att en kriminalvårdsanstalt eller avdelning av en anstalt med hänsyn till graden av säkerhet ska vara öppen eller sluten. För placering av sådana intagna som avses i 20 a § kriminalvårdslagen kan en sluten avdelning inrättas som säkerhetsavdelning med särskild övervakning och begränsad gemensamhet mellan de intagna. Det framgår vidare att det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som beslutar vilka anstalter eller anstaltsavdelningar som ska vara öppna eller slutna och vilka slutna avdelningar som ska vara säkerhetsavdelningar. Kriminalvården använder sig själva av beteckningen Säkerhetsenhet var- för man får anse att S-huset är en sådan säkerhetsavdelning som avses i bl.a. 3 och 20 a §§ kriminalvårdslagen. De s.k. normalavdelningarna i S-huset ser likadana ut som bunkeravdel- ningarna. I de gemensamma lokalerna är det kameraövervakning och ljudupp- tagning överallt. Det finns inte några särskilda regler för de normalavdelning- arna, utan dessa lyder under samma regler som bunkeravdelningarna. När han bett om att få en kopia av reglerna för normalavdelningarna har han fått till svar att det inte har tagits fram några sådana . Han har tilldelats en kopia av reglerna för S-huset avsedda för bunkerfångarna. Skillnaden som Kriminalvården gör gällande för att beskriva avdelningar- na som normalavdelningar är att en intagen kan beviljas obevakade besök samt telefonsamtal, men enligt S-husets kriminalvårdsinspektör dock med den skillnaden att besökare och telefontillstånd kontrolleras hårdare och mer nog- grant på S-huset än vad som normalt sker enligt 2930 §§ kriminalvårdslagen. 2 011 /1 2:JO1 Vidare är också skillnaden att de intagna som placeras på de s.k. normalavdel- ningarna inte omfattas av 20 a § kriminalvårdslagen. Detta medför frågor om Kriminalvårdens möjligheter att inskränka den intagnes rättigheter utan att ha lagstöd för det. Reglerna för dessa s.k. normalavdelningar är praktiskt taget helt överens- stämmande med bunkeravdelningarnas förutom på en punkt och det är att obevakade besök och icke avlyssnade telefonsamtal kan beviljas. Dock med anmärkningsvärda inskränkningar vilket framgår av det följande. 1 Telefon för intagna med det för intagnas telefoni avsedda INTIK-systemet Intagna kan alltså även här på S-husets normalavdelningar beviljas telefon- samtal med anhöriga och vänner som godkänts efter sedvanlig kontroll, 29 30 §§ kriminalvårdslagen, och enligt ansvarig kriminalvårdsinspektör nog- grannare kontroll. Vad denna kontroll består av är okänt för honom. Samtalen ska alltså inte avlyssnas. Detta är dock en sanning med modifikation eftersom de gemensamma utrymmen där telefonen är placerad avlyssnas. Det finns ett rum avsett för intagnas telefonering. Även detta rum är avlyssnat och utrustat med en kamera. Det är alltså inte praktiskt möjligt att föra ett icke avlyssnat samtal eftersom lokalerna är avlyssnade och därmed också de intagna som för ett samtal genom telefon. 2 Telefon för intagna genom framkopplade samtal av Kriminalvården, s.k. tjänstesamtal Samma telefon som vid INTIK-samtal används också, efter att man bytt an- slutning i väggen, vid samtal med advokat, sjuksköterska, läkare, psykolog m.fl. (tjänstesamtal). Det är alltså även här i praktiken fråga om avlyssnade samtal. Samtal av denna karaktär är i stort sett alltid mycket känsliga. Han ifrågasätter om Kriminalvården har laglig grund för att indirekt avlyssna INTIK-samtal och tjänstesamtal. Han ifrågasätter också om Kriminalvården har lagstöd för att utföra noggrannare kontroll än den som anges i 2930 §§ kriminalvårdslagen när det gäller besök till och telefontillstånd för intagna i S-husets normalavdelningar. 3 Besök till intagna i S-husets normalavdelningar En intagen placerad i S-husets normalavdelning kan medges obevakade besök efter sedvanlig, och noggrannare kontroll av den besökande. Dessa besök ska ske i S-husets enda besöksrum, som är avsett för bunkerförhållanden. Bunker- förhållanden innebär när det gäller S-huset att rummet är utrustat med kamera och att det är avlyssnat. Det finns inte någon soffa utan endast bord och stolar. Det finns endast ett besöksrum som är avsett att användas av de båda bunker- avdelningarna och av normalavdelningarna tillsammans. Vid full beläggning i S-huset är det sammanlagt 24 intagna som ska samsas om tiderna i besöks- rummet. Bunkerfångarna kan dock, om särskilt medgivande lämnas av den intagne och den besökande, få disponera ett rum med glasruta som skiljer den besökande och den intagne åt. De obevakade besökens längd ska enligt Kri- minalvården uppgå till maximalt 33 . Detta innebär stora problem för intagna som har långväga besökare. Dessa regler skiljer sig markant från de regler som gäller för övriga normalavdelningar i anstalten Kumla, där besökstiderna är måndagfredag kl. 915 och lördag söndag kl. 1014. Vad gäller besök av sjuksköterska och läkare sker även dessa i samtalsrum som är både avlyssnade och kameraövervakade. Det finns inte heller något särskilt rum för samtal med psykolog och psykiatriker.