frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Vid utmätning av bankmedel är förfarandet i nästan samtliga fall en s.k. skrivbordsförrättning. Det innebär att Kronofogdemyn- digheten inte har egendomen direkt tillgänglig utan utgår från uppgifter som banken har lämnat. Beroende på postgången kan uppgifterna vara någon dag eller gamla. Vid utmätningstillfället kan saldot på kontot ha för- ändrats genom uttag eller insättningar, varför det inte med säkerhet kan kon- stateras att det belopp som banken uppger de facto finns på kontot när utmät- ningen sker. Ytterligare förändringar kan ske fram till dess utmätningen sä- kerställs genom ett förbudsmeddelande till utbetalaren. Vid utmätningen skall KFM tillse att gäldenären förbehålls medel så att han tillförsäkras medel i skälig omfattning för sitt underhåll tills nästa inkomst är att vänta, se 5 kap. 1 § 7 p. UB. [ ] Vad som således kvarstår av behållningen, efter det att gäldenären förbehållits medel för sitt underhåll, är det belopp som kan utmä- tas. Banken skall sedan underrättas om det utmätta beloppet genom ett s.k. förbudsmeddelande vilket innebär att banken sedan inte får betala ut beloppet till någon annan än KFM. 2 011 /1 2:JO1 Vid utmätningstillfället hade KFM uppgift om att det fanns på konto hos [ ] och det av KFM beräknade förbehållsbe- loppet bestämdes till . KFM fann därför att kunde utmätas vilket också skedde. meddelade att vad som kvarstod på kontot var och att detta belopp hade betalats in till . var gode man i kontakt med KFM och meddelade att han omgående skulle begära rättelse. I beslut fann KFM inte skäl att rätta utmätningen eftersom hade förbehållits medel för sitt underhåll för en månads tid. Efter överklagan- de till tingsrätt har beslutet ändrats av rätten och de utmätta medlen har utbe- talats till . Av anmälan framgår att orsaken till att kontot minskat till var att hade betalat räkningar, bland annat till Flinks radio, Intrum, sophämt- ning, underhåll, självrisk efter en kollision, klädinköp, lån, elräkning, hemför- säkring, betalning till sin far avseende bildäck och bilförsäkring samt mat- pengar. har varit aktuell hos Kronofogden på grund av obetal- da skulder. Han måste således varit införstådd med att exekutiva åtgärder skulle kunna komma att vidtas. De som har sökt verkställighet har rätt att få utmätning om tillgångar finns. De borgenärer som inte har sökt utmätning har inte någon förtur framför utmätningsborgenärerna vid utmätning av bankme- del. Vid utmätningstillfället hade KFM inte kännedom om den exakta behåll- ningen, eftersom utmätningen gjordes utifrån det svar som KFM hade fått från banken. Även om behållningen hade minskat skulle det inte ha påverkat hur mycket som skulle få förbehålla sig. Däremot hade utmät- ningsbeloppet blivit lägre. Det förbehållsbelopp som tillgodoräknades synes ha tillförsäkrat medel för hans underhåll. har dock beta- lat fordringsägare som inte sökt verkställighet framför fordringsägare som har sökt verkställighet. har således använt det som förbehållits honom till att betala oprioriterade fordringsägare. hade förvisso inte nåtts av informationen att bankmedlen hade utmätts, men måste ha varit införstådd med att exekutiva åtgärder skulle kunna komma att vidtas. Han hade bland annat fått förfrågan från KFM innan utmätningen skedde och hade även skickat in svar på förfrågan. Det kan då ifrågasättas om det föreligger skäl att rätta utmätningen och låta fordringsägare som har fått förmånsrätt i medlen genom utmätningen få stå tillbaka för att gäldenären behöver ytterli- gare medel, dvs. indirekt ge andra borgenärer förtur till medlen. Efter att ha diskuterat vissa uttalanden i den rättsliga doktrinen fortsatte myn- digheten: Frågan om utmätning av bankmedel synes således inte ha blivit föremål för närmare överväganden när det gäller problemet med att förfarandet pågår och att behållningen då kan komma att ändras. Det är olyckligt när situationer uppstår då det som KFM har förbehållit gäldenären hinner användas till t.ex. betalning av skulder och det då efter utmätning inte finns kvar något eller endast ett litet belopp på kontot. har utmätningssö- kandena ett berättigat intresse att få betalt. Det synes som att just utmätning av bankmedel skulle behöva övervägas särskilt av lagstiftaren och eventuellt ges särskild reglering. Sammanfattningsvis anser KFM att utmätningen var rätt då den gjordes och att förbehölls ett belopp, utifrån de uppgifter KFM hade känne- dom om, som borde ha tillgodosett hans behov av medel för sitt underhåll. Även beslutet att inte rätta utmätningen anser KFM vara rätt med hänsyn till att hade tillförsäkrats ett belopp som bort ha tillgodosett hans behov av medel för sitt underhåll, men använt dem för betalning av andra skulder. Att han betalade skulderna inte hade kännedom om utmät- ningsbeslutet är olyckligt men han kan inte ha varit okunnig om att det fanns 2 011 /1 2:JO1 mål för verkställighet hos KFM och att utmätning för dessa mål skulle kunna komma att aktualiseras. Allmänt om utmätning och gäldenärens beneficium Enligt 4 kap. 2 § utsökningsbalken (UB) får genom utmätning ta i anspråk sådan egendom som inte är undantagen på grund av bestämmelse i balken eller på grund av särskild föreskrift. Bestämmelser om sådana undantag finns i balkens femte kapitel. Vid utmätning av en gäldenärs banktillgodohavande har Kronofogdemyn- digheten att beakta bl.a. vad som föreskrivs i 5 kap. 1 § 7 och 2 § UB. Av dessa bestämmelser framgår, något förenklat, att vid utmätningen måste förbehålla gäldenären tillräckliga medel för att klara den- nes och familjens underhåll fram till dess att inkomst som täcker behovet är att vänta. Rättelse av beslut om utmätning I 4 kap. UB finns bestämmelser om s.k. självrättelse. Sådan rättelse kan ske efter påpekande av part eller tredje man, men är även skyldig att självmant pröva frågan om rättelse eller ändring av ett beslut, när anledning föreligger till en sådan åtgärd, se 3 kap. 17 § utsökningsförord- ningen. Av 4 kap. 34 § UB framgår att , om den av annat skäl än som anges i 33 § finner att viss egendom inte borde ha utmätts, ska vidta rättelse. Sådan rättelse får emellertid inte vidtas senare än efter utmätningsbeslutet. Rättelse enligt den här bestämmelsen kan enligt lagens förarbeten ske bl.a. i fall då hinder rätteligen hade förelegat mot verk- ställighet, då utmätt egendom hade bort ingå i gäldenärens beneficium, ut- mätning skett i strid mot annan föreskrift som hindrar utmätning eller då ut- mätningsordningen har åsidosatts. Om egendomen över huvud taget inte hade bort utmätas, ska rättelsen gå ut på att utmätningen hävs (prop. 1980/81:8 s. 163 och 491). Utmätningsbeslutet byggde på förutsättningen att det på kontot fanns medel som täckte vad gäldenären behövde för sitt omedelbara uppehälle. Det är tveksamt om denna förutsättning var uppfylld då utmätningsbeslutet fattades. Den förelåg i vart fall inte när utmätningen skulle verkställas, eftersom gälde- nären, som inte kände till att utmätning skulle ske, genom sin gode man hade gjort uttag på kontot. Utmätningen borde då inte ha fullföljts, eftersom detta innebar att egendom som enligt beslutet inte skulle utmätas togs i anspråk. När utmätningen trots det verkställdes skulle, sedan saken uppmärksammats, rättelseåtgärder ha vidtagits. En korrigering skedde nu först efter att beslutet överklagats till domstol, och där ändrats. Handläggningen förtjänar kritik. 2 011 /1 2:JO1 så inte redan skett bör ändra sina rutiner så att det inträffade inte upprepas. Kritik mot , som registrerat ett betalningsföreläggande på fel person och sedan låtit bli att rätta sitt misstag (Beslut av JO Axberger , dnr 1613-2010) Beslutet i korthet: har inte följt sina rutiner för att förebygga misstag vid maskinell inläsning. Det har lett till att en person fel- aktigt registrerats hos myndigheten, som sedan inte slutligt rättat felaktighe- ten förrän efter det att JO:s granskning inletts. . anmälde , som felaktigt angivit hans person- nummer i ett beslut som gällde en annan person. Detta hade lett till att han fått en betalningsanmärkning, något han upptäckte då han blivit nekad att handla på kredit. Av handlingar i ärendet framgick följande. meddelade utslag i ett ärende om betalningsföreläggande. Svaranden NN angavs med korrekt namn och adress men med personnummer. NN begärde återvinning och målet överlämnades därför till . upplyste tingsrätten om att personnummer och namn/adress inte stämde överens. Ärendet sändes därför åter till för kontroll. Av ett utdrag från Upplysningscentralen (UC) avseende ., daterat , framgår att han hade en betalningsanmärkning som grundades i utslag . och berättade om felet. sände myndigheten därför en s.k. dementi till bl.a. UC, där det framgick att felaktiga uppgifter registrerats och att betalningsanmärkningen borde tas bort. Muntliga upplysningar inhämtades från rättelse- team. Det framgick att det felaktiga personnumret skulle kunna ha rättats enligt 2 kap. 20 § utsökningsbalken i samband med tingsrätts påpekande. Även andra rättsliga möjligheter förelåg. Inget av detta synes dock ha skett, varför åtgärder nu skulle vidtas för att korrigera uppgifterna i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen. anmodades därefter att yttra sig. Av yttrandet framgick bl.a. att det felaktiga personnumret härrörde från Intrum , vars ansökan hade mottagits och lästs in elektroniskt hos Kronofogdemyndig- heten. Myndigheten anförde i övrigt bl.a. att den summariska processen byg- 2 011 /1 2:JO1 ger på ett snabbt och enkelt förfarande, där det inte kan göras någon kontroll av de handlingar som ligger till grund för ett anspråk, men att systemet ska signalera när namn och personnummer inte stämmer överens. Av okänd an- ledning hade handläggaren i detta fall inte uppmärksammat denna signal. Myndigheten medgav även andra brister och beklagade att handläggningen i flera avseenden varit bristfällig. Förfarandet i ärenden av det slag där det nu uppmärksammade misstaget ägt rum är summariskt med delvis automatiserad handläggning. Kronofogdemyn- digheten har med hänvisning till detta anfört att någon kontroll av det slag anmälaren efterlyst inte kunde göras. Jag har förståelse för detta. Det är emel- lertid självklart att en myndighet, när den automatiserar sin handläggning, även måste beakta risker för misstag och förebygga dessa, i synnerhet sådana som är ägnade att medföra obehag eller rättsförluster för enskilda. Det fram- går också att systemet är så uppbyggt att det ska reagera när som i detta fall personnummer och namn inte stämmer överens. Detta har av okänd anled- ning inte fungerat. Oavsett vad det var för anledning är det som bär ansvaret för att felaktiga uppgifter registrerats. Med detta ansvar följer en skyldighet att, när misstaget uppdagas, verka för att detta rättas; den saken kan inte lämpas över på den enskilde. Av 2 kap. 20 § utsökningsbalken följer att får rät- ta beslut som till följd av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet (2 kap. 20 § utsökningsbalken är tillämplig även i förevarande sammanhang, se 66 § lagen [1990:746] om betalningsföre- läggande och handräckning). Vid tillämpningen kan den i stort sett likalydan- de regeln i 26 § förvaltningslagen tjäna som vägledning. Namn- och person- förväxlingar är därvid närmast typexempel på sådant som kan rättas (se Hell- ners och , Förvaltningslagen med kommentarer, tredje upplagan, s. 337 ff.). Av 3 kap. 17 § utsökningsförordningen (1981:981) följer att Kro- nofogdemyndigheten självmant ska pröva frågan om rättelse eller ändring av beslut när anledning föreligger till sådan åtgärd (jfr prop. 1980/81:8 s. 260). Bortsett från det fel som begicks när de felaktiga uppgifterna från Intrum godtogs borde mot den angivna bakgrunden ha vidtagit rättelseåtgärder när myndigheten genom tingsrättens försorg upp- lysts om de felaktiga uppgifterna om . Det är anmärkningsvärt att så inte skedde. Bristen reparerades i någon mån när myndigheten i anledning av att . hört av sig sände ut en s.k. dementi. Men inte ens då gjordes en rättelse i myndighetens register. Sammanfattningsvis har alltså dels inte tillämpat sina rutiner för att förebygga misstag vid maskinell inläsning, dels underlåtit att självmant rätta ett uppenbart fel som kunde föranleda skada för tredje man, dels inte slutligt rättat felaktigheten förrän efter det att JO:s granskning inletts. Handläggningen måste kritiseras. bör utreda om det 2 011 /1 2:JO1 inträffade utgjort en engångsföreteelse eller, som det kan synas, har sin grund i bristande rutiner. Kritik mot , som avfattat ett beslut så att myndighetens opartiskhet kunnat sättas i fråga (Beslut av JO Axberger , dnr 2030-2010) Beslutet i korthet: bedöms ha brustit i opartiskhet genom att i ett beslut lämna upplysningar som inte kunde förstås som annat än råd till en av parterna i en pågående tvist. Advokaten framförde klagomål mot . Klagomålen gällde främst att en tjänsteman hos myndigheten hade agerat i strid med det krav på opartiskhet som ställs upp i 1 kap. 9 § regeringsformen. Bakgrunden var i huvudsak följande. Per Aspendal företrädde ett bolag i en tvist mot ett konkursbo. Konkurs- förvaltaren hade ansökt om handräckning enligt 7 kap. 14 § konkurslagen avseende datorer som påstods vara i Per Aspendals klients besittning. Hand- läggare hos var kronofogden vid kontoret i . avslog begäran om handräckning. I beslutet an- gavs även att rekommenderar konkursförvaltning- en att ansöka om särskild handräckning. anmodades att yttra sig. I sitt yttrande, som gavs in av biträdande processägaren och verksjuristen , hänvisade bl.a. till vad som anförts av kronofogden : I beslutet att vägra förrättning rekommenderades sökanden att som alternativ till överklagande ansöka om handräckning enligt lagen om handräckning och betalningsföreläggande. Jag har genom denna rekommen- dation naturligtvis ej tagit någon ställning i partsfrågan utan endast önskat informera om den lagstiftning som står till buds i dessa angelägenheter. Detta måste anses ligga inom den serviceanda som bör tillämpas av statliga myn- digheter. anförde bl.a. följande. ska verka opartiskt och sakligt. Därutöver ska myn- digheten bl.a. verka för att parterna i ett ärende ges möjlighet att ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter. Det kan och ska ske på olika sätt beroende på vad saken gäller och om det finns någon särskild reglering på området. Av förvaltningslagen följer att får och ska, i lämplig omfattning, bl.a. råda, upplysa och informera parterna. Sådana upp- lysningar kan lämnas på eget initiativ eller vid särskild förfrågan, muntligt eller skriftligt. Att sådana upplysningar lämnas innebär inget ställningstagan- de från myndighetens sida och medför inte i sig att myndigheten kan anses agera osakligt eller partiskt. 2 011 /1 2:JO1 De upplysningar och förtydliganden som handläggaren lämnat muntligt och skriftligt framstår som lämpliga och helt ändamålsenliga. Ordvalet rekom- menderar i beslutet kan möjligtvis uppfattas som en uppmaning och är olyckligt i sammanhanget. Ett mer lämpat ordval hade varit upplyser eller informerar. beklagar detta men anser inte att det därmed begåtts något fel eller att myndighetens eller handläggarens opartisk- het kan ifrågasättas. I ett beslut i ett ärende, som härrörde från en tvist mellan två enskilda parter, har avslagit en ansökan från en av parterna om handräckning. Ansökan gällde återtagande av egendom från den andra parten. Efter att i beslutet meddelat att ansökan lämnas utan bifall har myndigheten rekommenderat parten att i stället använda sig av ett alternativt förfarande. Anmodad att yttra sig över det inträffade har utöver att man funnit ordet rekommenderar olyckligt inte ansett sig kunna finna att något fel begåtts eller att myndighetens opartiskhet kan ifrågasättas. Jag delar inte den bedömningen. Det är enligt min mening självklart att en myndighet riskerar att inte framstå som objektiv om den i ett beslut av detta slag lämnar upplysningar som inte kan förstås som annat än råd till den ena parten. Det kan, som i detta fall, ge intryck av att myndigheten går denna parts ärenden, dvs. att den inte är opartisk. I anledning av vad myndigheten anfört vill jag även erinra om att serviceskyldigheten enligt 4 § förvaltnings- lagen är underordnad grundlagens objektivitetskrav (se JO 2009/10 s. 191, som gällde en chefskronofogde som hjälpt en part att bemöta ett överklagan- de). Initiativärende: handläggningstider för utsökningsmål (Beslut av JO Axberger , dnr 3101-2010) I ett ärende hos JO (dnr 4038-2009) hade anmälaren bl.a. kritiserat Kronofog- demyndigheten för handläggningstiden i ett utsökningsmål. Av anmälan och JO:s efterföljande utredning framgick bl.a. att det hade tagit Kronofogdemyn- digheten att fatta beslut i anledning av en ansökan om verkstäl- lighet. I ärendet aktualiserades främst frågan om handläggning var förenlig med det skyndsamhetskrav som följer av 4 kap. 10 § utsökningsbalken. I samband med utredningen uppgav Kronofogdemyn- digheten att handläggningstiden, mot bakgrund av att det aktuella ärendet inte var ett förtursärende hos myndigheten, under rådande arbetsbelastning fick anses som normal. 2 011 /1 2:JO1 I ett beslut fann jag att det som framkommit i ärendet inte gav tillräcklig grund för någon kritik mot . Det var emellertid otillfredsställande att det aktuella målet tagit så att hand- lägga och att detta ansågs normalt. Jag beslutade därför att utreda Kronofog- demyndighetens handläggningstider för utsökningsmål. anmodades att yttra sig över vissa angivna fråge- ställningar. En mer utförlig redovisning av yttrandet finns på , dnr 3101-2010. Myndigheten uppgav bl.a. följande om sina prioriteringsprinciper m.m. Centrala direktiv från rikskronofogden anger att teamen ska prioritera ansö- kan om kvarstad, betalningssäkring, intrångsundersökning, vanlig och sär- skild handräckning samt mål/ärenden när fara är i dröjsmål, när risk finns att egendom skingras eller förstörs. Vidare ska förstagångsgäldenärer prioriteras i såväl informations- som verkställighetsledet. Antalet gäldenärer som inte tidigare varit föremål för KFM:s hantering i verkställighetsprocessen uppgick till 70 543 och prognostiseras uppgå till 75 000 . Av Verkställighetspolicyn framgår att följande är prioriterat Nya ansökningar ska registreras de kommer in Interimistiska åtgärder och avhysningar ska hanteras med förtur Förstagångsgäldenärer ska hanteras med förtur och utredas noggrant Gäldenärer som kan antas ha tillgångar ska prioriteras Utmätning av kontanter, bankmedel och lön ska prioriteras före utmätning av annan egendom Förrättning är obligatorisk hos gäldenärer som bedriver näringsverksamhet och har verksamhetslokal KFM anser att myndigheten genom att prioritera de gäldenärer som har till- gångar och förstagångsgäldenärer beaktar kravet på skyndsamhet i 4 kap. 10 § UB. Innan UB infördes var huvudregeln att tillgångsundersökningen avslutades med förrättning hos gäldenären. Denna omständighet ska ses mot de intentio- ner som ges uttryck för i prop. 1980/81:8 s. 387 f. Vare sig lagstiftaren eller allmänheten hade en annan bild av KFM:s agerande än att handläggaren utmätte lösöre i gäldenärens bostad. Att KFM avvaktade aviti- dens utgång var inte allmänt känt utan den gängse uppfattningen var att KFM utmätte all egendom gäldenären hade i sin bostad. Den referensram lagstiftaren genom föredragande statsråd hade vid till- komsten av UB bygger på hur KFM hanterade de enskilda målen under 1970- talet. Alla enskilda mål kom då in i pappersform och akterna fördes helt ma- nuellt. Efter utskrift av pappersakter med erforderliga bilagor sattes ärendet ut till förrättning på angiven bostadsadress eller verksamhetslokal. Någon regis- terforskning att jämföra med dagens omfattande IT-baserade sökmöjligheter fanns inte att tillgå. Ett första förrättningsförsök genomfördes som regel . Var gäldenären eller annan närvarande genomfördes förrättningen genom okulär besiktning och genom att ställa frågor till gäldenären. Uppgav gäldenären eller hittade förrättningsmannen tillgångar som kunde bli föremål för utmät- ning togs dessa i anspråk. Var gäldenären inte hemma sattes ny tid ut, med information om att förrättningsmannen kan bereda sig tillträde med hjälp av låssmed. Vissa förfrågningar vidtogs mot bilregister och försäkringskassa efter genomförd bostadsförrättning för att klarlägga om gäldenären var regi- strerad som ägare eller innehade inkomst. 2 011 /1 2:JO1 Förrättning i bostad och verksamhetslokal var obligatorisk men gav mycket sällan som resultat att någon lös egendom utmättes. Utmätning av fast egen- dom eller panträtter i enskilda utsökningsmål förekom mycket sällan. Där- emot kunde sökande med skriftliga fordringsbevis där fast egendomen pant- satts genom lagsökningsförfarandet vid tingsrätten ansöka om att fastigheten skulle tas i mät och säljas exekutivt. Denna uppgift överfördes 1992 till KFM genom lag (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning (prop. 1989/90:85). KFM:s uppfattning är att risken för att gäldenären undanskaffar eller för- stör utmätningsbar egendom inte ökar med de prioriteringar som tillämpas av KFM. Undandragande av egendom efter avitidens utgång förekommer ytterst sällan. Den gäldenär som vill undanhålla egendom från utmätning kan agera helt lagligt innan en fastställd exekutionstitel föreligger och målet kommer till KFM för verkställighet. De ekonomiska resurserna för att bedriva verksamheten är mycket ansträngda. Resurstilldelningen inom verkställighetsprocessen följer den fördelningsmodell av resurser som processägaren beslutat om vid ingång- en av varje verksamhetsår. Arbetsbelastningen är därför relativt jämt fördelad mellan de olika avdelningarna, enheterna och teamen. I snitt har en handläg- gare inom verkställighetsprocessen 316 gäldenärer att handlägga löpande och variationerna mellan avdelningarna visar ett spann på mellan 274 och 339 gäldenärer per handläggare. Beträffande möjligheterna att korta handläggningstiderna anförde Kronofog- demyndigheten bl.a. följande. KFM handlägger mål men utreder gäldenärens tillgångssituation allt med syftet att borgenärerna ska få sina anspråk tillgodosedda som gälde- närens rättigheter och likabehandling ska tillgodoses. Genom lag- ändring handlägger KFM de enskilda och allmänna målen efter samma prin- ciper. KFM agerar partsneutralt och behandlar alla lika. Sammanfattningsvis anser att vi med de tillämpade prioriteringsrutinerna och den gäldenärsanpassade verkställigheten handläg- ger såväl de enskilda som de allmänna målen enligt Utsökningsbalken. Gäl- denärens tillgångssituation är under kontinuerlig bevakning och borgenärerna får bättre utdelning än vad som var fallet vid utsökningsbalkens tillkomst. Enligt 4 kap. 10 § första stycket utsökningsbalken (UB) ska utmätning ske efter det att de handlingar som behövs har kommit in till myndigheten. I den före utsökningsbalken gällande utsökningslagen föreskrevs i 88 c § en tidsfrist inom vilken skulle hålla utmätningsförrättning. Eftersom en sådan tidsfrist vållade praktiska svårighe- ter för togs den bort när utsökningsbalken trädde i kraft . I förarbetena betonades emellertid vikten av att en utmätning sker utan dröjsmål. Föredragande statsrådet underströk att slopandet av tidsfristen inte fick leda till att de faktiska tidsfristerna för utmätning överlag förlängdes. 2 011 /1 2:JO1 uttalade vidare att även den vid tiden gällande fyraveckorsfristen i vissa situa- tioner kunde vara alltför lång, exempelvis om det förelåg en påtaglig risk för att gäldenären skulle undanskaffa egendom. (Se prop. 1980/81:8 s. 387 f.) JO:s granskning är rättslig. Den fråga som belysts i denna utredning är om handläggningen av utsökningsmål sker inom i lagen uppställda tidsramar. Enligt 4 kap. 10 § utsökningsbalken ska utmätning ske efter det att de handlingar som behövs kommit in till myndigheten. gällde en tidsfrist .