frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Det finns inget utrymme att, för handläggningen av ett ärende om försörj- ningsstöd, vidta utredningsåtgärder utan den enskildes samtycke. Vid bedri- vande av en utredning måste alltid vägas det integritetsintrång som en viss utredningsåtgärd kan innebära för den enskilde mot vikten av att viss infor- mation tillförs utredningen. En utredning ska vidare alltid begränsas till att endast avse de omständigheter som har betydelse för bedömningen av sökan- dens behov av stöd eller hjälp. Vad gäller socialnämndens inhämtande av uppgifter under en utredning har (Handläggning och dokumentation inom , 2010, s. 105) uttalat bl.a. följande av intresse. För att kunna bedöma den enskildes behov och göra en korrekt helhets- bedömning i ett ärende kan handläggaren behöva samla in uppgifter om den enskilde på många olika sätt. Hur omfattande informationsinsam- lingen behöver bli styrs av ärendets komplexitet. De vanligaste informa- tionskällorna är personliga samtal med i första hand den enskilde men även anhöriga och representanter för andra myndigheter (t.ex. skola, hälso- och sjukvård och arbetsmarknadsmyndigheter) kan bidra med viktig information. Vidare kan observationer vid hembesök eller i annan miljö där den enskilde vistas, t.ex. i ett korttidsboende, ge värdefull in- formation liksom utdrag ur register och genomgång av handlingar i ak- ten. Enligt 11 kap. 5 § SoL ska handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter av betydelse. Med handläggning av ärenden avses alla åtgärder från det att ett ärende anhängiggörs till dess att det avslutas ge- nom ett beslut. 2 011 /1 2:JO1 Grundläggande fri- och rättigheter I ett beslut (JO 2009/10 s. 249) konstaterar JO att socialnämnden i vissa ärenden kan ha ett befogat intresse av att få göra ett besök i den bi- ståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälp- behov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från socialnämnden. JO framhåller att en grundläggande förutsättning för att soci- alnämnden ska få göra ett hembesök som ett led i utredningen av ett ärende om bistånd är att den enskilde samtycker till besöket. I beslutet erinrar JO även om bestämmelserna i 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) och artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, , (se vida- re nedan). JO understryker att ett besök i den enskildes hem måste genomfö- ras på ett sådant sätt, att det inte kränker den enskildes skydd enligt regerings- formen och . Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan ska härvid förstås varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (prop. 1975/76:209 s. 147). Av 2 kap. 12 § RF framgår att skyddet mot husrannsakan får begrän- sas endast genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för bl.a. sitt privat- och familjeliv samt sitt hem. En myndighet får enligt nämnda artikel inte inskränka åtnjutandet av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa i artikeln särskilt angivna ändamål. Någon bestämmelse i lag som begränsar de ovan nämnda fri- och rättighe- terna finns inte såvitt gäller utredningsåtgärder i samband med handläggning av ett ärende om försörjningsstöd. Möjligheten att göra hembesök inom ramen för utredning om rätt till försörjningsstöd Inledningsvis ska framhållas att ett hembesök ofta kan vara ett positivt led i kontakten mellan klient och handläggare och bidra till en mer förtroendefull relation. Ett möte i det egna hemmet kan för vissa också upplevas som mindre laddat än ett besök i myndighetens lokaler. Hembesök kan också fylla en viktig funktion genom att kasta ljus över behov som inte uppmärk- sammats. Ett erbjudande om hembesök som ett led i handläggningen av en ansökan om försörjningsstöd måste därför ses som något i grunden positivt. Så som JO konstaterat i ovan nämnda beslut finns i vissa ären- den ett berättigat intresse för socialnämnden att som ett led i en utredning besöka den enskildes hem. Ett hembesök kan således vara en utredningsåt- gärd som är nödvändig för att socialnämnden ska kunna fatta ett sakligt kor- rekt beslut om den enskildes rätt till försörjningsstöd. Detta kan t.ex. vara fallet när det inte på annat sätt kunnat fastställas om den enskilde lever i hus- hållsgemenskap med någon annan eller när det råder osäkerhet om den en- skilde faktiskt är bosatt i kommunen. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen kan dock ett hembesök, även om besöket är oundgängligen nödvändigt för att fastställa rätten till det sökta försörjningsstödet, endast genomföras om den enskilde samtycker till detta. Det är naturligtvis av största vikt att det inte råder några som helst oklarheter för den enskilde om detta förhållande. En annan sak är att nämnden på ett sakligt sätt bör informera den enskilde om de eventuella konsekvenserna av att en tillfredsställande utredning om hans eller hennes 2 011 /1 2:JO1 boendeförhållanden inte kunnat genomföras. Huruvida det finns fog för ett hembesök är en fråga som måste avgöras från fall till fall. Om ett besök i den enskildes hem genomförs måste det självfallet ske på ett sätt som inte kränker den enskildes grundläggande fri- och rättigheter. Det är härvid av stor vikt att syftet med besöket, den enskildes samtycke till åt- gärderna samt omständigheter av betydelse vid besöket dokumenteras på ett fullgott sätt. Det är vidare viktigt att besöket inte genomförs på ett sådant sätt att sekretesskyddade uppgifter röjs. Konsekvenser av att den enskilde inte samtycker till hembesök I allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2003:5, änd- rad genom SOSFS 2009:23) uttalas under rubriken och beräk- ningsunderlag att socialnämnden i regel bör kunna avslå en ansökan om den enskilde, trots särskild begäran, inte förser nämnden med det underlag som behövs eller motsätter sig att handläggaren tar nödvändiga kontakter. Även om en utredningsåtgärd vid handläggning av en ansökan om försörj- ningsstöd inte kan vidtas utan den enskildes samtycke, kan rätten till insatsen således påverkas av att den enskilde inte medverkar till att nämnden får till- gång till sådan information som behövs för att bedöma behovet av insatsen. Vilka konsekvenser avsaknaden av information i form av ett hembesök ska få måste avgöras vid den samlade bedömningen av utredningsmaterialet i det enskilda ärendet. I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Försörjningsstöd lämnas enligt 4 kap. 3 § SoL för skäliga kostnader för bl.a. livsmedel, kläder och boende. Försörjningsstödet har karaktär av ett yttersta skyddsnät för den som inte själv kan tillgodose sina behov. I uttrycket inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt ligger bl.a. att den enskilde måste utnyttja alla de möjligheter som normalt står honom eller henne till buds. Den som kan arbeta är således skyldig att söka arbete. Den enskilde har också en skyldighet att delta i verksamheter som anordnas för arbetslösa, kompetenshöjande verksamhet etc. liksom att söka andra former av bidrag som finns, såsom bostadsbidrag, studiebidrag, a-kasseersättning. Den som har ekonomiska tillgångar måste först använda sig av dem innan försörjningsstöd kan komma i fråga. Det är dock viktigt att betona att det alltid måste göras en individuell bedömning vid prövning av rätt till bistånd (se bl.a. prop. 2000/01:80 s. 93 f.). ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansö- kan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). När det gäller att utre- da om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd, en s.k. 2 011 /1 2:JO1 barnavårdsutredning, finns det i 11 kap. 2 § SoL en särskild bestämmelse om hur en sådan utredning ska bedrivas. Enligt bestämmelsen får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen skall bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte när det gäller en utredning om rätten till försörjningsstöd. Detta innebär inte att socialnämnden helt fritt kan bestämma hur utredningen ska bedrivas i ett sådant ärende. Härvid kan jag erinra om bl.a. den s.k. portalparagrafen i 1 kap. 1 § SoL, enligt vars tredje stycke verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. En person som söker försörjningsstöd bör inte beviljas den sökta hjälpen enbart därför att han eller hon ansökt om bistånd och på ett ytligt plan kan sägas befinna sig i en sådan situation som bestämmelsen om rätt till bistånd tar sikte på. Endast om de faktiska förhållandena i det enskilda ärendet kon- stateras vara sådana, att de uppfyller kriterierna i 4 kap. 1 och 3 §§ SoL, kan ett gynnande beslut meddelas (jfr SOU 2010:29 s. 416). En utredning i ett ärende om rätt till försörjningsstöd ska syfta till att bl.a. klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få be- hovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från socialnämnden. Social- nämndens utredning i ärendet ska ges den omfattningen att den kan leda till ett sakligt och korrekt beslut. Om den enskilde själv söker bistånd, bör upp- gifter till grund för beslutet främst inhämtas från honom eller henne själv. Uppgifter från utomstående, en enskild eller en myndighet, bör primärt inte inhämtas om inte sökanden själv har gått med på det (prop. 1979/80:1 Del A s. 400 och s. 562). När det gäller en utredning om rätten till försörjningsstöd anför Socialsty- relsen i sin publikation Ekonomiskt bistånd (2003) bl.a. följande (s.144). En utredning om ekonomiskt bistånd är frivillig och sker helt på den enskildes eget initiativ. Utredningen kan inte genomföras om den biståndssökande mot- sätter sig det. En naturlig följd av detta är att den enskilde ges ett reellt infly- tande i utredningsprocessen och att utredningsarbetet görs tillsammans med honom eller henne. Detta innebär t.ex. att den enskilde själv bestämmer vilka kontakter som ska tas med andra instanser. har, liksom andra myndigheter inom sina verksamhetsområ- den, det övergripande ansvaret för att utredningen i ett ärende blir så fullstän- dig att ett materiellt riktigt beslut kan fattas. Denna s.k. officialprincip innebär att myndigheten ska leda utredningen och se till att erforderligt material kommer in, däremot inte att myndigheten själv måste ombesörja utredningen. När en enskild ansöker om en förmån, ankommer det helt naturligt i främsta rummet på honom eller henne själv att styrka sitt anspråk, men vid behov bör myndigheten ge den enskilde anvisningar om hur detta bör ske (, Allmän förvaltningsrätt, 23 uppl. 2006, s. 101). Särskilt i ärenden rörande sociala förmåner där sökanden ofta befinner sig i ett utsatt läge och kan ha svårt att tillvarata sina intressen är det angeläget att myndigheten aktivt ger vägledning om vad som krävs för ett bifall till ansökningen (se Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 8 uppl. 2006, s. 78 ff; jfr s. 107 f.). 2 011 /1 2:JO1 dess förvaltning och tjänstemän kan i vissa ärenden ha ett befogat intresse av att få göra ett besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd från socialnämnden. Det kan t.ex. vara svårt för beslutsfattaren att avgöra om den biståndssökande verkligen bor på en uppgiven adress eller om han eller hon är sammanboende med annan. Den enskilde kan också sakna möjlighet att förebringa egentlig bevisning, som stöder de uppgifter han eller hon lämnat om sina förhållanden och stödbehov. Ett verksamt sätt att bringa klarhet om de faktiska förhållandena kan uppen- barligen vara att tjänstemän vid socialnämndens förvaltning gör iakttagelser i samband med ett hembesök. Hembesök är emellertid ett utredningsmedel som inte får tillgripas utan vi- dare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det bör slås fast, att det aldrig kan bli fråga om att enskildes vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. Ett sådant intrång kan nämligen strida mot regeringsformens och bestämmelser om grund- läggande fri- och rättigheter. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan förstås varje av myn- dighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (prop. 1975/76:209 s. 147). Bestämmelsen har genom grundlagsrevision tillförts ett andra stycke, som i samman- hanget också kan förtjäna att uppmärksammas. Utöver vad som föreskrivs i första stycket är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Lag eller annan föreskrift får enligt 2 kap. 23 § regeringsformen inte med- delas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventio- nen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I förevarande sammanhang aktualiseras främst artikel 8 i konven- tionen, som garanterar var och en respekt för bl.a. sitt hem. De aktuella grundlagsfästa fri- och rättigheterna kan enligt 2 kap. 12 § re- geringsformen endast begränsas genom lag. En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och under förutsättning att vissa ytterligare villkor bl.a. krav på proportionalitet mellan rättighetsinskränkningen och det ändamål som föran- lett den är uppfyllda. Artikel 8 i innehåller liknande restriktioner. Någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger socialförvaltningen rätt att i ett ärende om bistånd undersöka en enskild persons bostad finns inte. Om socialförvaltningen vill göra ett besök i den enskildes hem inom ramen för ett ärende om försörjningsstöd måste besöket således genomföras på ett sådant sätt som inte omfattas av de nämnda bestämmelserna i regeringsfor- men och . Det betyder i klartext att besöket inte får vara 2 011 /1 2:JO1 påtvingat utan måste äga rum med den enskildes samtycke. (Jag går här inte in på socialnämndens eventuella befogenheter i rena nödsituationer.) Det bör understrykas att frivilligheten måste vara reell. Grundlagsskyddet får inte kringgås genom att myndigheten genom ett hotfullt uppträdande eller genom antydningar om att den enskilde är tvungen att öppna sitt hem för ett besök förmår vederbörande att hörsamma en sådan begäran. Gränsfall kan uppkomma, då nämnden vilket den bör göra försöker förklara för sökan- den vilka konsekvenserna kan bli, om han eller hon inte vill medverka på det sätt som nämnden anser önskvärt för att utredningen ska bli fullödig. Även om i ett visst fall allt talar för att ansökningen kommer att avslås, om besöket inte kommer till stånd, är det enligt min mening olämpligt för att inte säga direkt felaktigt att lämna ett så kategoriskt förhandsbesked. Om nämnden ser brister i utredningen som svårligen kan avhjälpas på annat sätt än genom ett hembesök anser jag däremot att man i klartext bör kunna upplysa den enskilde om risken för att ansökningen kan komma att avslås om hembesöket inte kan genomföras. Det ankommer sedan på den enskilde att själv ta ställ- ning till om han eller hon vill samtycka till ett hembesök eller riskera ett av- slag med hänsyn till bristerna i det befintliga utredningsmaterialet. Av det sagda följer att en vägran att tillåta hembesök inte slentrianmässigt får leda till att en ansökan om försörjningsstöd avslås. Den enskildes rätt till bistånd ska prövas förutsättningslöst på grundval av vad som har kommit fram i ärendet. Det kan vid den slutliga prövningen visa sig att de uppgifter som den enskilde har lämnat är tillräckliga för att bevilja bistånd eller att myndigheten trots allt lyckats skaffa sig tillräcklig information på annat sätt. I ett sådant fall ska givetvis ansökan bifallas även om förvaltningen inte har fått göra ett hembesök. får inte ha som rutin att hembesök ska göras hos alla som ansöker om försörjningsstöd. En undersökning av den enskildes hem måste begränsas till sådana fall när ett hembesök framstår som nödvändigt för att nämnden ska få ett tillfredsställande underlag för prövningen av den enskildes ansökan om försörjningsstöd. Mot bakgrund av det nu anförda är jag starkt kritisk till att den för Öster- malms, och stadsdelsförvaltningar gemensamma enheten för försörjningsstöd angav att hembesök skulle göras hos alla som uppbar försörjningsstöd och att bristande samarbetsvilja härvidlag kunde påverka rätten till bistånd. Kravet på hembesök baserades således inte på en bedömning i det enskilda fallet av nödvändigheten av ett hembesök för att utreda den enskildes rätt till bistånd. Den generella rutinen om hembesök stod i uppenbar strid med de principer om självbestämmande och integritet som gäller för hur ska bedriva sin verksamhet. Såvitt jag förstår användes inte längre den aktuella informationsblanketten. Hembesök synes göras endast i de fall där den enskilde har samtyckt till be- söket. Jag anser mig därför kunna lämna saken med de nu gjorda uttalandena. 2 011 /1 2:JO1 Fråga bl.a. om genomförandet av ett s.k. oanmält hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd (Dnr 2542-2009) I en anmälan till JO framförde J.J., för G.R:s räkning, klagomål mot försörj- ningsstödsenheten vid utbildnings- och arbetsmarknadsförvaltningen i Sigtu- na kommun angående handläggningen av ett ärende om ekonomiskt bistånd. Hon anförde bl.a. följande. Två tjänstemän från förvaltningen gjorde kl. 7.30 ett oanmält hembesök hos G.R. Eftersom familjen låg och sov bad G.R. tjänstemännen att återkomma, men de gick in i lägenheten ändå. , då tjänstemännen gått runt i lägenheten och bl.a. öppnat garde- rober och skåp, fick G.R. nog och sa till dem att genast lämna lägenheten. i kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade anförts i anmälan. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett yttrande som hade upprättats vid utbildnings- och arbetsmarknadsförvaltningen. I yttrandet anfördes bl.a. föl- jande. Oanmält hembesök som upplevdes som mycket kränkande. har skyldighet att utreda en ansökan om bistånd. I detta fall hade sökande hyrt en möblerad bostad och ansökte om kompletterande möb- ler. Sökande uppgav att han inte hade några möbler. Efter tillåtelse från sö- kande att ringa hyresvärden framkom att det fanns möbler i lägenheten. Ett oanmält hembesök gjordes tidigt på arbetsdagen för att konstatera vad som saknades. frågade om tillstånd att komma in i lägenheten och sökanden svarade ja. För att få reda på behovet av t.ex. sängar, stolar, kastrul- ler, handdukar tillfrågades sökande om det gick bra att kontrollera sovrummet och bl.a. ett köksskåp. Sökande sa nej, vilket respekterades. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. har på flera punkter ifrågasatt nämndens handläggning av G.R:s ansök- ningar om ekonomiskt bistånd. Nämnden har i sitt yttrande redogjort för handläggningen. Med hänsyn till vad som kommit fram har jag funnit skäl att begränsa mina uttalanden till att avse det oanmälda hembesök som tjänstemän vid utbildnings- och arbetsmarknadsförvaltningen gjorde hos G.R. ansökte om ekonomiskt bistånd för att kunna köpa bl.a. möbler. En- ligt vad som kom fram under nämndens utredning fanns det vissa möbler i den bostad som G.R. Förvaltningen ansåg då att det var nödvändigt att 2 011 /1 2:JO1 göra ett hembesök hos G.R. för att se vad som saknades. Hembesöket gjordes oanmält, dvs. utan förgående diskussion med G.R., tidigt . Fråga är om förvaltningens genomförande av hembesöket står i överens- stämmelse med de bestämmelser och principer som finns om hur förvaltning- en ska arbeta. En utredning i ett ärende om rätt till försörjningsstöd ska syfta till att bl.a. klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få be- hovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från . Nämn- dens utredning i ärendet ska ges sådan omfattning att den kan leda till ett sakligt och korrekt beslut. Nämnden kan i vissa ärenden ha ett befogat intres- se av att få göra ett besök i en biståndssökandes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om vilka hjälpbehov som föreligger och i vad mån den enskil- de har rätt till bistånd från nämnden. Vidare kan den enskilde i vissa fall sak- na möjlighet att förebringa egentlig bevisning som stöder de uppgifter han eller hon lämnat om sina förhållanden och stödbehov. Ett sätt att bringa klar- het om de faktiska förhållandena kan vara att tjänstemän vid nämndens för- valtning gör iakttagelser i samband med ett hembesök. JO har i ett beslut , dnr 6514-2009, 6515-2009 och 6516-2009, behandlat frågan om förutsättningarna för hembesök inom ramen för en utredning om rätt till ekonomiskt bistånd. Beslutet fattades efter att JO hade hört de tre berörda socialnämnderna, och Kom- muner och Landsting (SKL). JO uttalade i beslutet bl.a. följande. Hembesök är [] ett utredningsmedel som inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det bör slås fast, att det aldrig kan bli fråga om att enskildes vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. Ett sådant intrång kan nämligen strida mot reger- ingsformens och bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan förstås varje av myn- dighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (prop. 1975/76:209 s. 147). Bestämmelsen har genom grundlagsrevision tillförts ett andra stycke, som i samman- hanget också kan förtjäna att uppmärksammas. Utöver vad som föreskrivs i första stycket är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Lag eller annan föreskrift får enligt 2 kap. 23 § regeringsformen inte med- delas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventio- nen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I förevarande sammanhang aktualiseras främst artikel 8 i konven- tionen, som garanterar var och en respekt för bl.a. sitt hem. De aktuella grundlagsfästa fri- och rättigheterna kan enligt 2 kap. 12 § re- geringsformen endast begränsas genom lag. En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och under förutsättning att vissa ytterligare villkor bl.a. krav på proportionalitet mellan rättighetsinskränkningen och det ändamål som föran- lett den är uppfyllda. Artikel 8 i innehåller liknande restriktioner. Någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger socialförvaltningen rätt att i ett ärende om bistånd undersöka en enskild persons bostad finns inte. Om socialförvaltningen vill göra ett besök i den enskildes hem inom ramen 2 011 /1 2:JO1 för ett ärende om försörjningsstöd måste besöket således genomföras på ett sådant sätt som inte omfattas av de nämnda bestämmelserna i regeringsfor- men och .