frsrdg · GY04RS3 · 2011-01-01 00:00:00 — Det föreslås dock att ett protokoll ska föras när det förekommer en skiljaktig mening eller när det behövs av någon annan orsak samt att skiljaktiga meningar alltid ska anges när en underrättelse lämnas om innehållet i ett beslut. Utredarens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. anser att förslagen i utredningen är väl genomarbetade. JO har inga synpunkter på förslaget. har inte några invändningar mot utredningens förslag. ESV har inte några synpunkter på utredningen. avstår från att yttra sig. Gällande ordning Föredragning En myndighets ärenden avgörs efter föredragning. Att ärendena avgörs först efter föredragning är i första hand en fråga om rättssäkerhet. Att det är åtminstone två personer som gått igenom varje ärende begränsar riskerna för felaktigheter. Föredragningen bidrar också till en god kvalitet i handläggningen av ärendet. En föredragning ska i första hand ske genom en muntlig framställning av ärendet av den som är föredragande. Det finns dock ärenden där den ordningen av praktiska skäl inte är lämplig eller kanske inte ens möjlig att upprätthålla. Det går då att handlägga ärendet genom att det bereds av en föredragande som upprättar en handläggningspromemoria eller motsvarande som gås igenom av en eller flera beslutsfattare som därefter fattar beslut i ärendet. Myndighetens beslut Varje beslut en myndighet fattar ska dokumenteras. Dokumentationen ska göras för att det i efterhand ska gå att kontrollera beslutets innebörd och är också en förutsättning för att det ska gå att få insyn i och kontrollera myndighetens verksamhet. Dokumentation av ett besluts innehåll och vem som fattat beslutet möjliggör också ansvarsutkrävande för t.ex. tjänstefel. Handlingsbegreppet har samma innebörd som i tryckfrihetsförordningen (TF). I 2 kap. 3 § TF sägs att med ordet handling avses framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Begreppet innefattar alltså såväl pappershandlingar som elektroniska handlingar, och det finns inte några hinder mot att dokumentera beslut elektroniskt. Gällande arkivbestämmelser ska dock alltid följas. Myndighetsförordningen Av 2122 §§ framgår att ärendena ska avgöras efter föredragning. I arbetsordningen eller i särskilda beslut får myndigheten bestämma att ärenden som avgörs av någon annan person än myndighetens chef inte behöver föredras. Myndighetschefen får utan föredragning fatta beslut som inte kan skjutas upp till dess att ärendet hunnit föredras. För varje beslut i ett ärende ska det upprättas en handling som visar dagen för beslutet, beslutets innehåll, vem som har fattat beslutet, vem som har varit föredragande och vem som har varit med vid den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet. Riksdagsstyrelsens ställningstagande ärenden avgörs i likhet med andra myndigheters ärenden efter föredragning. I den nuvarande instruktionen finns bestämmelserna om ärendenas handläggning i 2530 §§. De regleringar som finns i instruktionen, och som i allt väsentligt förs över till förslaget till ny instruktion när det gäller föredragning och innehållet i myndighetens beslut, överensstämmer med myndighetsförordningens bestämmelser. Dock skiljer sig nuvarande och föreslagen instruktion från myndighetsförordningen i två avseenden. Protokoll ska föras när det förekommer skiljaktiga meningar eller när det behövs protokoll av någon annan orsak. Dessutom ska en skiljaktig mening alltid anges när en underrättelse lämnas om innehållet i ett beslut fattat av riksdagsförvaltningen. Behörighet att föra statens talan Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Endast redaktionella ändringar föreslås. Utredarens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. anser att förslagen i utredningen är väl genomarbetade. JO har inga synpunkter på förslaget. har inte några invändningar mot utredningens förslag. ESV har inte några synpunkter på utredningen. avstår från att yttra sig. Gällande ordning Varje myndighet får inom sitt verksamhetsområde ingå de avtal som behövs för att verksamheten ska kunna fullgöras. Myndigheten får själv lösa tvister genom tilläggs- och ändringsavtal och även ingå förlikningar om något annat inte är föreskrivet. För att få föra statens talan vid domstol krävs det dock ett uttryckligt bemyndigande. För myndigheter under regeringen gäller enligt 27 § myndighetsförordningen att myndigheten företräder staten vid domstol inom sitt verksamhetsområde. I förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten och i förordningen (1976:1021) om statliga kollektivavtal, m.m. finns särskilda bestämmelser om vem som för statens talan. För vissa typer av tvister är således processbehörigheten särskilt reglerad. För det fall en myndighet känner osäkerhet om hur den ska agera i en uppkommande tvist ska det finnas möjlighet att vända sig till en annan myndighet med särskild juridisk kompetens för att i första hand få råd men vid behov även biträde eller annat konkret stöd. Riksdagsstyrelsens ställningstagande I likhet med vad som gäller och för samtliga förvaltningsmyndigheter under regeringen ges riksdagsförvaltningen behörighet att inom sitt verksamhetsområde själv föra statens talan vid domstol (processbehörighet). Den nuvarande regleringen av processbehörigheten finns i instruktionens 6 §. Där föreskrivs att riksdagsförvaltningen inom sitt verksamhetsområde företräder staten vid domstol. får uppdra åt en annan myndighet eller åt ett ombud att föra riksdagsförvaltningens talan. Enbart redaktionella ändringar föreslås i den nya instruktionen jämfört med formuleringen i den nuvarande bestämmelsen. Överklagande Riksdagsstyrelsens förslag Bestämmelsen i den nuvarande instruktionen överförs oförändrad till den nya. Utredarens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. anser att förslagen i utredningen är väl genomarbetade. JO har inga synpunkter på förslaget. har inte några invändningar mot utredningens förslag. ESV har inte några synpunkter på utredningen. avstår från att yttra sig. Gällande ordning I förslaget 1999/2000:TK2 anförde att handläggningen av ärenden är centrala uppgift. Ett ärende är en sakfråga till vilken som statsorgan ska eller kan ta ställning. Vilka dessa sakfrågor är bestäms av reglerna om behörighet och uppgifter, t.ex. i fråga om lagstiftning, budgetreglering, regeringsbildning och parlamentarisk kontroll. beslut i ett ärende kan inte överklagas. Under behandlingen av ärenden kan det också uppkomma procedurfrågor av olika slag som måste besluta om. Det kan t.ex. gälla frågor om vilket utskott ett förslag ska hänvisas till. Inte heller sådana och liknande beslut av tillämpningskaraktär när det gäller riksdagsarbetet kan genom överklagande bli föremål för ordinär domstolsprövning. När det däremot gäller beslut av myndigheter som lyder under finns en rätt att överklaga enligt 1 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. Ärenden enligt denna lag avgörs till stor del av överklagandenämnd. består av en ordförande, som ska vara eller ha varit ordinarie domare och som inte får vara ledamot av , och fyra andra ledamöter som är valda inom . Möjligheterna att överklaga beslut av riksdagsförvaltningen hänger samman med var gränsen går mellan beslut av respektive beslut fattade av riksdagsförvaltningen. I betänkande ges följande exempel för att belysa frågan. Om t.ex. ett utskott begärt in en handling med stöd av riksdagsordningen eller fått sig en handling tillsänd som rör ett ärende under beredning, torde handlingen finnas hos utskottet () och inte hos riksdagsförvaltningen. I ett sådant fall är det utskottet som ska pröva frågan om utlämnande av handlingen. Utskottets beslut kan inte överklagas. Rör handlingen däremot exempelvis ett personalärende men finns i ett utskottskansli är det riksdagsförvaltningen som ansvarar för handlingen, och ett beslut av denna att inte lämna ut handlingen ska alltså kunna överklagas. I båda fallen är det utskottskansliet som fysiskt hanterar handlingen. Avgörande för möjligheterna att t.ex. överklaga ett beslut att inte lämna ut en handling är således vilket organ som enligt gällande lagstiftning och regelverk RO, instruktion och arbetsordning för riksdagsförvaltningen ska besluta i frågan. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Nuvarande bestämmelse i instruktionen om möjligheten att överklaga återfinns i 31 §. Paragrafen hänvisar till att bestämmelser om överklagande av beslut som har fattats av riksdagsförvaltningen finns i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. Riksdagsstyrelsens förslag är att denna bestämmelse oförändrad förs över till den nya instruktionen (30 §). Ikraftträdande Riksdagsstyrelsens förslag Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utredarens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. anser att förslagen i utredningen är väl genomarbetade. JO har inga synpunkter på förslaget. har inte några invändningar mot utredningens förslag. ESV har inte några synpunkter på utredningen. avstår från att yttra sig. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Riksdagsstyrelsen föreslår i detta ärende en ny lag med instruktion för som ersätter lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. Tillräcklig tid bör lämnas för att myndigheten ska ha möjlighet att meddela de föreskrifter och tjänsteföreskrifter som krävs för att genomföra följdändringar och omhänderta den reglering som ska utgå ur lagen och som heller inte fortsättningsvis kommer att regleras i arbetsordningen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Det bedöms inte finnas något behov av övergångsregler. Övriga författningsändringar Förutom förslag till en ny lag med instruktion för ger riksdagsstyrelsen förslag till ytterligare sex ändringar i den befintliga lagstiftningen. I lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter finns bestämmelser om vilka beslut om anställning, i lagen fortfarande benämnda tjänstetillsättningar, som inte får överklagas. Kretsen av beslut som inte ska kunna överklagas bör enligt förarbetena till lagen hållas snäv (förs. 1988/89:23 s. 14). Avgörande bör vara graden av förtroende som är förknippat med anställningen. I den nuvarande lydelsen av 3 § ingår, när det gäller anställningar hos riksdagsförvaltningen, biträdande riksdagsdirektör och chef för kammarkansliet, chef för administrativa avdelningen, biträdande kammarsekreterare, chef för utskottskansli, chef för och chef för internationella kansli. Beteckningen kammarsekreterare har upphört, och kammarsekreterare är i stället den funktion som fullgörs av de personer som biträder talmannen i kammaren. Således ska även beteckningen biträdande kammarsekreterare utgå ur uppräkningen i 3 § lagen om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. I uppräkningen föreslås att beteckningen avdelningschef införs för att öka möjligheten till en flexibel organisation. Bestämmelsen kommer därmed att spegla reglerna om de anställningar som styrelsen beslutar om. Slutligen föreslås att begreppet anställning hos byts till anställning hos riksdagsförvaltningen. I detta sammanhang föreslås även att begreppen tjänst och tjänstetillsättningar i lagen ändras. I samband med att den nya lagen om offentlig anställning () trädde i kraft togs uttrycket tjänst bort och ersattes i princip av anställning (prop. 1993/94:65, bet. 1993/94:AU16). Likaså är begreppet numera utmönstrat ur regeringsformen i och med grundlagsändringarna som antogs (prop. 2009/10:8081, bet. 2009/10:KU19, bet. 2010/11:KU4). Förslagen till ändringar i lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter och i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter är enbart följdändringar i vilka hänvisning till paragrafer i den nya instruktionen ändrats. Den nuvarande 5 § i lagen (2002:1023) med instruktion för innehåller även den en hänvisning till riksdagsförvaltningens instruktion vilken föreslås bli ändrad. I paragrafen föreslås även en ändring som inte i sak ändrar något men som tydliggör att det är riksdagsstyrelsen som beslutar om föreskrifter. Riksdagsstyrelsen föreslår även en ändring i 2 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Ändringen är föranledd av att rådet för ledamotsnära frågor bytt namn till ledamotsrådet. Slutligen föreslås en ändring i lagen (RFS 1980:4) (1980:607) om beslutande organ i frågor om disciplinansvar m.m. beträffande arbetstagare hos och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen föreslår att namnet förvaltningsstyrelse byts ut mot riksdagsstyrelsen. RIKSDAGSSTYRELSENS öVERVäGANDEN OCH FöRSLAG 2010/11:RS3 16.42 2010/11:RS3 RIKSDAGSSTYRELSENS öVERVäGANDEN OCH FöRSLAG 16.42 Ändringsförslagen medför inga nya åtaganden för riksdagsförvaltningen och innebär därför inga kostnadsökningar. Riksdagsstyrelsen gör bedömningen att det inte blir några ekonomiska effekter av förslagen. FöRFATTNINGSKOMMENTAR 2010/11:RS3 16.42 2010/11:RS3 FöRFATTNINGSKOMMENTAR 16.42 Förslag till lag med instruktion för Uppgifter 1 § Bestämmelserna om uppgifter behandlas i avsnitt 5.1. Inledningsvis föreslås ett tydliggörande av att är en myndighet under med uppgift att stödja . På detta sätt klargörs att är en av underlydande myndigheter och därmed skild från i dess egenskap av beslutsfattare. I paragrafen görs klart att ska svara för stöd även till talmannen och partikanslierna i . Detta är nytt jämfört med den nuvarande instruktionen. De byggnader och samlingar av bl.a. konst som och disponerar är att anse som en del av det nationella kulturarvet, och uppgiften att vårda och bevara dessa är en av myndighetens uppgifter. Detta är en bestämmelse som inte funnits i myndighetens instruktion. 2 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.1. Bestämmelserna i denna paragraf gäller enbart om inte något annat är särskilt föreskrivet. Här finns bestämmelser om vissa uppgifter som har. I punkt 1 anges att ska upprätta förslag till anslag på statens budget för och . Härmed avses endast de anslag som genom beslut av disponeras av . upprättar inte längre såsom var fallet förslag till anslag för ombudsmän. Andra punkten reglerar att får utfärda anvisningar för utarbetandet av förslag till anslag på statens budget för myndigheter utom . I punkt 3 finns begreppet upprätta en sammanställning, vilket föreslås bli ändrat till upprätta anslagsdirektiv. Benämningen anslagsdirektiv används internt inom och förekommer även i tillämpningsföreskrifter till REA-lagen (2 kap. 8 § föreskriften (RFS 2006:10) om tillämpning av lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för , ombudsmän och ). Punkt 4 handlar om att får handlägga frågor om ekonomiska förmåner till riksdagsledamöter och deras efterlevande och till ledamöter av och deras efterlevande enligt lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter respektive den upphävda lagen (1996:304) om arvode m.m. till ledamöter av . Uppgiften kommer att kvarstå, vilket bör komma till uttryck i lagtexten. I punkt 5 är begreppet arbetstagare hos borttaget. bestämmer vissa arvoden till ledamöter och sekreterare i olika nämnder som lyder under . Det är också som har hand om de rent tekniska utbetalningarna av dessa ersättningar och har så haft . Nämndernas ledamöter ingår inte i begreppet arbetstagare varför paragrafens utformning ändrats. Formuleringen av bestämmelsen är vidare ändrad då det i den nuvarande lydelsen inte tydligt framgår för vilka myndigheter och organ uppgiften ska utföras. 3 § Säkerhet och krisberedskap behandlas under avsnitt 5.1. Innehållet i denna paragraf återfinns även i den gällande instruktionen men då uppdelat på två paragrafer (1 § 5 och 18 § 4). 4 § I den föreslagna lydelsen av denna bestämmelse tonas tillhandahållandet av varor och tjänster ned, då omfattningen av denna verksamhet är mycket liten. I nuvarande bestämmelse (9 §) sägs att även får utföra uppdrag. Detta är borttaget då den sortens verksamhet faller in under begreppet tillhandahållande av varor och tjänster. Se vidare avsnitt 5.1. 5 § Denna bestämmelse ger rätt att bistå andra länder i bl.a. deras arbete med demokratiutveckling. Paragrafen har utan ändring förts över från den nu gällande instruktionen (10 §). Se vidare avsnitt 5.1. 6 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.1. I första meningen slås det fast att har en uttrycklig rätt att överlämna handläggningen av vissa frågor till en annan myndighet. Av hänvisningen till 2 § 4 framgår att det endast är om handläggningen av sådana ärenden som den andra myndigheten kan ges behörighet att hantera. Föreskriftsrätten kan alltså inte överlåtas. Flera av de regler som den andra myndigheten har att tillämpa är utformade så att det inte direkt framgår vem som ska svara för handläggningen. Självfallet kan den andra myndigheten fatta sådana beslut. För de fall där det uttryckligen anges att det är som ska handla på ett visst sätt har det i andra meningen angetts att vad som i sådana fall gäller för i stället ska gälla den andra myndigheten. Anledningen till hänvisningen till en upphävd lag är att lagen (1996:304) om arvode m.m. till ledamöter av upphörde att gälla vid utgången av 2009. Den upphävda lagen ska dock fortfarande tillämpas på egenpension och efterlevandepension som tjänats in före lagens upphörande. Detta gäller dock inte för den som fullgör tid i efter nämnda tidpunkt. Den upphävda lagen ska även tillämpas på inkomstgaranti och efterlevandeskydd som hänför sig till tid som fullgjorts i och före lagens upphörande. 7 § rätt att meddela föreskrifter behandlas i avsnitt 5.1 och 5.3.2. I paragrafen finns samlat de bemyndiganden som tidigare reglerats i 2 § punkterna 2 och 7, 4 § och 5 §. Borttaget är dock bemyndigandet att meddela föreskrifter för utarbetandet av förslag till anslag på statens budget för och dess myndigheter utom . Några sådana föreskrifter meddelas inte. I stället återfinns en bestämmelse i 2 § 2 av vilken framgår att får utfärda anvisningar för detta. Formuleringen i punkten tydliggör att föreskrifter alltid meddelas av riksdagsstyrelsen. Bestämmelsen om krav på svenskt medborgarskap behandlas i avsnitt 5.6. Föreskriftsrätten om krav på svenskt medborgarskap som finns i den nu gällande instruktionen gentemot myndigheter är borttagen liksom den möjlighet för riksdagsstyrelsen att i särskilda fall besluta att endast den som är svensk medborgare får ha anställning vid eller dess myndigheter. 8 § Bestämmelsen om ledning behandlas i avsnitt 5.2. Till skillnad från nuvarande instruktions 11 § föreskrivs att leds av en styrelse. Skälet är att innebörden av begreppet ledning ska motsvara samma begrepp i myndighetsförordningen. Bestämmelser om val av ledamöter och om ordförande finns i riksdagsordningen. 9 § Formuleringen överensstämmer med 15 § första stycket i den nuvarande instruktionen. Se vidare avsnitt 5.3. 10 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3 och reglerar vad styrelsen har att besluta om. I förhållande till nuvarande bestämmelser om styrelsens uppgifter har lydelsen ändrats i flera delar. I punkt 1 har ett tillägg gjorts i vilket det regleras att även redogörelser beslutas av styrelsen. I punkt 2 sägs att styrelsen beslutar även om förslag till budget för . Den nu gällande 15 § 2 om beslut om målen för förvaltningens verksamhet utgår då detta måste anses ingå i den föreslagna 1 §. Begreppet förvaltningen är utbytt. Ett tillägg har gjorts enligt vilket styrelsen ska besluta om verksamhetsplan. Bestämmelsen i punkt 7 om vilka anställningar som ska beslutas av riksdagsstyrelsen överensstämmer med den krets vars beslut om tjänstetillsättning inte får överklagas enligt 3 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter. Styrelsen beslutar alltså om färre anställningar enligt förslaget jämfört med den gällande ordningen. Punkt 11 i den gällande bestämmelsen tas bort eftersom den är felaktig. 11 § Denna lydelse överensstämmer med 8 § i den nuvarande instruktionen med tydliggörandet att det gäller styrelsens ansvar för internrevision. Paragrafen är en informationsbestämmelse om att det finns bestämmelser om internrevision i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser för , ombudsmän och . Se vidare avsnitt 5.3. 12 § Bestämmelserna innehåller en upplysning om att regler om riksdagsstyrelsens sammansättning finns i riksdagsordningen. Se vidare avsnitt 5.3. 13 § Bestämmelsen reglerar styrelsens beslutsförhet. Formuleringen innebär inte någon förändring i sak gentemot tidigare utan innehåller enbart en språklig justering. Se vidare avsnitt 5.3. 14 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3.5. Skillnaden mot nuvarande bestämmelse är att orden som tillsammans med riksdagsdirektören tas bort. Benämningen ledamotsrådet föreslås bli infört i lagtexten eftersom organet har bytt namn. 15 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3.5 och innebär att ledamotsrådets rådgivande funktion tydliggörs. Av bestämmelsen framgår även att om två eller flera av ledamöterna i rådet är emot riksdagsdirektörens förslag till avgörande så ska ärendet hänskjutas till styrelsen. Namnet råd för ledamotsnära frågor byts mot namnet ledamotsrådet. 16 § Bestämmelsen innebär att ärenden som enligt 10 och 25 §§ inte ska avgöras av riksdagsstyrelsen eller personalansvarsnämnden delegeras till riksdagsdirektören för avgörande eller, om inte riksdagsstyrelsen bestämt något annat, till den riksdagsdirektören bestämmer. Se vidare avsnitt 5.3. 17 § Bestämmelsens första stycke behandlas i avsnitt 5.3.2 under rubriken och i 5.3.4 . Det andra stycket behandlas i avsnitt 5.1 under rubriken att meddela föreskrifter och i 5.3.4. Riksdagsdirektörens rätt att i vissa fall besluta om föreskrifter är borttagen eftersom föreskrifter enligt förslaget endast ska kunna beslutas av riksdagsstyrelsen. Bestämmelsens innehåll fanns tidigare i 17 §. En korrigering av en felaktig hänvisning är gjord. Riksdagsdirektörens ansvar inför styrelsen 18 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.4 och slår fast att riksdagsdirektören är chef för samt reglerar riksdagsdirektörens ansvar inför styrelsen. Orden chef för förvaltningen är utbytta till chef. 19 § Första stycket är likalydande med 12 § andra stycket i den nuvarande instruktionen. Se vidare avsnitt 5.4. 20 § Bestämmelsen om riksdagsdirektörens uppgifter behandlas i avsnitt 5.4. Ett förtydligande har gjorts i och med att bestämmelsen reglerar vad riksdagsdirektören ska göra förutom att svara för den löpande verksamheten. 21 § Bestämmelsen om myndighetens organisation behandlas i avsnitt 5.4. Beslut om hur myndighetens interna organisation ska vara utformad tas av riksdagsdirektören. Riksdagsordningen eller annan författning kan dock innebära inskränkningar i denna rätt. 22 § Bestämmelsen om att riksdagsdirektören ska svara för arbetsgivarpolitik och företräda som arbetsgivare behandlas i avsnitt 5.4. 23 § Bestämmelsen om arbetsgivarpolitik behandlas i avsnitt 5.5. Formuleringen har i vissa delar gjorts om. Eftersom inte arbetar med mål har detta begrepp bytts mot begreppet uppdrag. Mångfaldsbegreppet har i en jämförelse med gällande bestämmelse vidgats till att gälla mer än bara etniskt ursprung. 24 § I bestämmelsen upplyses om att riksdagsdirektören väljs av . Bestämmelser om detta finns i riksdagsordningen. Annan personal anställs av . 25 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.7. Bestämmelsen innehåller en uppräkning av de frågor som hanteras av . Motsvarande bestämmelse finns i den nuvarande instruktionen. Det har införts en hänvisning till att bestämmelser om nämndens sammansättning i övrigt och om dess verksamhet meddelas i föreskrifter. 26 § Även denna bestämmelse som gäller personalansvarsnämndens beslutsförhet behandlas i avsnitt 5.7. Innehållet i 25 och 26 §§ är anpassat till att överensstämma med myndighetsförordningens regler om personalansvarsnämnden. 27 § Bestämmelsen som handlar om ärendenas handläggning behandlas i avsnitt 5.8.