frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Myndigheterna valde att utnyttja detta till att enbart lagföra journalisterna, till synes för att slippa konfronteras med . Flera rättinstanser, däribland och Riksåklagaren, anmärk- te att en tryckfrihetsprocess borde varit det primära, men de hade ingen tydlig lag att stödja sig på. Polis och åklagare kunde ignorera regleringens ändamål för att ostörda av grundlagen nå det repressiva mål som eftersträvades. Det är ett tydligt exempel på hur lätt sådant som lagars syfte kan väga, och hur vik- tigt det från fri- och rättighetssynpunkt är att det inte finns luckor mellan lagens bokstäver, när ett etablissemang utmanas av besvärande publicitet. (TF ändrades på grund av IB-affären och kan därefter inte kringgås på det sätt som då skedde.) Den andra grundläggande bristen, som är av straffprocessuellt slag, hänger samman med den första på det sättet att även den har att göra med den otyd- lighet som uppstår kring gränsen för ÄGL:s tillämpningsområde. Tryckfri- hetsstraffrätten skiljer sig i en rad avseenden från den allmänna straffrätten. Skillnaderna berodde ursprungligen på det särskilda ansvarssystemet, därefter tillkom juryrättegången som medförde att även delar av straffprocessrätten påverkades. Ur dessa specialregleringar har andra rättsinstitut utvecklats. betraktas flera av dessa som viktiga värn för yttrandefriheten (anonymitets- skydd, meddelarfrihet, efterforsknings- och repressalieförbud, JK ensam utre- dare och åklagare, rättegång inför jury med särskilt förmånliga omröstnings- regler m.m.). Förutsättningen för denna utveckling har varit den tydliga av- gränsning av detta rättsområde som begreppet tryckt skrift utgjorde . Straff- och straffprocessrätten i övrigt följer generellt giltiga principer och regler som tillämpas i snart sagt alla andra sammanhang än just på detta område. Om avgränsningen görs på något annat sätt än medelst strikt formella regler, som är enkla att tillämpa även för befattningshavare på låg nivå i rättssystemet, kommer den gränsen att luckras upp. Konsekvensen skulle bli att de kortslutningseffekter som kommittén beskriver i betänkan- det blev betydligt vanligare; såväl enskilda som allmänna intressen skulle därmed komma i kläm. Det är ingen tillfällighet att kommittén i denna modell inte lyckats knäcka frågan om hur det ska kunna säkerställas att yttrandefrihetsmål, men inga andra, handläggs i den särskilda rättegångsordningen. Kommittén tror visser- ligen att saken på något sätt ska kunna redas ut, men flaggar också för alternativet att juryrättegången slopas (betänkandet s. 279). I det samman- hanget gör kommittén det i mitt tycke uppseendeväckande tillägget att det kan kanske diskuteras om den [tryckfrihetsjuryn] innebär det viktiga värn för yttrandefriheten som den är tänkt att vara. Det finns utrymme för kritik mot rättegångsordningen i tryck- och yttrandefrihetsmål, men att den ända 2 011 /1 2:JO1 sedan sin tillkomst så gott som hundraprocentigt gynnat svarandesidan, och därmed yttrandefriheten, är ett faktum. Kommitténs överväganden kring ändamålsmodellen visar slutligen hur svårt det är att i lag beskriva en ändamålsenlig ändamålsbestämmelse. För- fattningskommentaren innefattar på sina ställen ett enligt min mening besvä- rande godtycke (underhållning i böcker ska omfattas, men inte annan under- hållning; sportreferat ska omfattas, men inte enklare lek- och spelprogram på tv; m.m., se s. 302 ff.). Sammanställningen av ändamål framstår vidare som ofullständig varför finns t.ex. inte vetenskapliga ändamål upptagna? Ändamålsmodellen får sammanfattningsvis anses utesluten om man vill ha kvar ett grundlagsskydd av den typ vi har ; det synes mig tveksamt om den ens ryms inom de direktiv regeringen angett för utredningsuppdraget. Den illustrerar på ett bra sätt i vilken riktning man måste gå för att på allvar bli kvitt teknikberoendet, och att en konsekvens blir att det bero- endet byts mot ett innehållsberoende, något som från rättstillämpningssyn- punkt kan beskrivas som en förflyttning ur askan, i elden. Av det sagda framgår att jag inte bedömer det som meningsfullt för kommit- tén att arbeta vidare med ansvars- och ändamålsmodellerna. Verksamhetsmodellen företer en hel del likheter med dagens reglering. Den synes enligt min mening och med de reservationer jag anfört ovan utgöra det mest realistiska av förslagen. I alla händelser torde det vara meningsfullt att försöka ersätta dagens tek- niskt baserade tillämpningsrekvisit (tryckta skrifter, tekniska upptagningar, elektromagnetiska vågor) med ett massmediebegrepp av det slag kommittén skissat på. Det är vidare en god idé att, som kommittén är inne på, till en sådan lag överföra den typ av regler om den allmänna yttrandefriheten som finns i regeringsformen. I betänkandet visas också att vissa av TF/YGL:s grundprinciper kan göras allmänt tillämpliga; reglerna om censurförbud m.m. och etableringsfrihet torde således kunna ingå i en yttrandefrihetsrättens allmänna del. Genom ändringar av det slaget kan skillnaden mellan det som bara skyddas enligt RF och det som omfattas av TF/YGL minska, vilket är önskvärt. Det kan vara hugget som stucket om man vill kalla en sådan lag för en ny modell eller för en sammanslagning av de befintliga grundlagsbestämmelserna om yttrandefriheten. Förutsättningarna för att vinna gehör och acceptans för förändringar torde dock öka i takt med att dessa an- knyts till gällande rätt. Skulle försöken att etablera ett massmediebegrepp som ersätter dagens tek- nikbaserade rekvisit misslyckas bör man försöka slå samman nuvarande grundlagsbestämmelser om yttrandefriheten i en gemensam yttrandefrihets- grundlag, inom vilken olika medieformer kan hållas isär där det krävs, och regleras gemensamt när det är möjligt. Betänkandet visar enligt min mening att detta är genomförbart och att det skulle medföra betydande förbättringar i jämförelse med dagens splittrade, svåröverskådliga reglering. 2 011 /1 2:JO1 Skulle inte detta kunna åstadkommas bör TF och YGL undergå en allmän översyn med inriktning på att lösa en del av de kända tillämpningsproblemen och på en omredigering av ungefär det slag som sekretesslagstiftningen nyli- gen genomgått. De ursprungliga utredningsdirektiven innebar att en beredning med uppgift att följa utvecklingen på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området tillkalla- des. Beredningen skulle utreda och lämna förslag till lösningar på olika pro- blem, särskilt sådana som var relaterade till den tekniska och mediala utveck- lingen. Efter att i omgångar ha erhållit tilläggsdirektiv omvandlades bered- ningen till en parlamentarisk kommitté, i anledning av att uppdraget getts en annan inriktning. Den ursprungliga tanken med en tryck- och yttrandefrihetsberedning var enligt min mening god. När denna del av kommitténs uppdrag är avslutad finns det skäl att låta dess arbete fortsätta i enlighet med de ursprungliga di- rektiven. Lagstiftningen kommer, oavsett vilket resultat det nu pågående arbetet leder till, att vara fortsatt komplicerad, varvid den tekniska och media- la utvecklingen allteftersom lär skapa nya tillämpningsproblem, som behöver identifieras och övervägas. 2 011 /1 2:JO1 Under ett universitets handläggning av en begäran om utlämnande av allmän handling (studieintyg) har myndigheten kontaktat den som handlingen avsett i syfte att erhålla adressuppgifter till den som begärt handlingen utlämnad. agerande har utifrån grundtanken bakom anonymitetsskyddet i 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen bedömts som olämpligt (Dnr 2932-2010) framförde i en anmälan till JO klagomål mot avse- ende handläggningen av hans begäran om utlämnande av allmän handling. Han kompletterade därefter sin anmälan. Till sina skrivelser fogade han vissa handlingar. Av insända handlingar framgick följande. begärde i ett e-brev till Stu- dentcentrum vid att studieintyg rörande en annan person, B.K., skulle lämnas ut till honom via e-post. Eftersom uni- versitetet som huvudregel inte lämnar ut studieintyg innehållande person- nummer i elektronisk form skickades en förfrågan om ordinarie postadress per e-brev till L.P. kom emellertid i retur till som med anledning härav kontaktade B.K. för att efterhöra om denne kände till någon adress till L.P. ansåg att agerat olämpligt genom att kontakta B.K. anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i L.P:s anmälan. I remissvar anfördes följande. beklagar om hanteringen av ärendet förorsakat L.P. Det kan i efterhand konstateras, att det sätt som användes för att spåra L.P:s adress ledde till konsekvenser som myndigheten inte kunde förut- se, i och med att P. och K. var inbegripna i en för myndigheten helt okänd polemik med politiska anspelningar. universitets ansträngningar att spåra postadressen till L.P. skedde dock helt utan några baktankar eller onda avsikter. försäkrar att hanteringen tvärtom har sin bak- grund i en iver att leverera efterfrågat studieintyg så snabbt som möjligt. har som statlig myndighet en skyldighet enligt tryck- frihetsförordningen att ge ut avskrift eller kopia av en allmän handling till den del den får lämnas ut. Begäran att få utskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt. Även förvaltningslagen innehåller bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet. I syfte att uppfylla dessa lagkrav har gjort efterforskningar för att få fram postadressen till den person som per e-post begärt ut en allmän handling. Utöver detta har universitet inte gjort någon som helst efterforskning om vem L.P. är eller vilket syfte han hade med sin begäran. Frågan om kritik kan riktas mot ärendets handläggning överlämnas härmed till JO för bedömning. 2 011 /1 2:JO1 I brev ställt till L.P. från (undertecknat av L.F.) daterat framgår hur arbetsgångens förlopp varit. kom till Studentcentrums expedition en förfrågan per e-post från L.P. om studieintyg på B.K. Expeditionspersonalen tog fram intyget i pappersform ur studeranderegistret, Ladok, med avsikt att sända detta till L.P:s postadress. lämnar som huvudregel inte ut personuppgifter ur Ladok, som bl.a. innehåller personnummer, i elek- troniskt format i större utsträckning än vad som följer av förordningen (1993:1153) om redovisning av studier m.m. vid universitet och högskolor. I e-postbrevet från L.P. fanns emellertid ingen postadress, varför ett svarsmail sändes iväg för att höra efter till vilken adress intyget skulle skickas. med förfrågan om hans postadress kom i retur med förklaringen att meddelandet inte kunde vidarebefordras till adressaten ...for Se bilaga 1 (här utesluten; JO:s anm.). När det nu visade sig omöjligt att via e-post få veta vart intyget skulle skickas, återstod att spåra L.P. på annat sätt. Via sökmotorn kunde konstateras att det fanns 66 personer med detta namn runt omkring i . Av e-postbrevet framgick inte vari landet den efterfrågade . var bosatt, varför det inte ansågs möjligt att spåra vilken L.P. som bett om intyget. Expeditionspersonalen kände väl till att frågor om utlämning av offent- liga handlingar ska besvaras snabbt och att skälet till förfrågan inte får efterfrågas. På en studentexpedition är förfrågningar om studieintyg mycket vanliga, naturligtvis oftast av den berörde studenten själv men också arbetsgivare, bostadsbolag och andra ber om intyg för studenters räkning. I merparten av fallen handlar det om intyg som ska användas för att styrka ansökningar om bostad, arbete och studier på andra studieorter. Det kan handla om att styrka att man är student när man söker om med- lemskap i olika föreningar eller söker studielån och stipendier. Expedi- tionspersonalen, som är van vid att skälen till förfrågningar om studiein- tyg är av högst oskyldig natur, valde då att kontakta B.K. för att fråga om han råkade känna till L.P:s adress. Frågan om hans adress besvarades emellertid inte. vände sig därefter till JO i en skrivelse med rubriken bristfälliga handläggning av begäran om studieintyg och sände universi- tetet en kopia av sin skrivelse. I denna finns den adress som expeditions- personalen förgäves letat efter och studieintyget, som tagits fram månda- gen , kunde sändas till L.P. med ett förklarande brev om turerna i hanteringen. I ett beslut anförde JO följande. I 2 kap. tryckfrihetsförordningen, TF, finns grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. Enligt 2 kap. 3 § TF är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som in- kommen till eller upprättad hos myndigheten. I 2 kap. 12 § TF stadgas att allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. 2 011 /1 2:JO1 som önskar ta del av handlingen har i sådant fall enligt 2 kap. 13 § TF även rätt att mot fastställd avgift få kopia av handlingen. Enligt 2 kap. 14 § tredje stycket TF får inte en myndighet på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling efterforska vem han är eller vil- ket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen läm- nas ut. har i ett e-brev till begärt att få ta del av allmän handling. Genom att ange sig själv som avsändare av e-brevet har han gjort ett visst avkall på det anonymitetsskydd som han åtnjöt enligt tryckfrihets- förordningen. Hans skriftliga framställan utgör i sig en allmän handling hos myndigheten. har, då det e-brev som sänts till L.P. kommit i retur , som en serviceåtgärd försökt att finna andra sätt att komma i kontakt med honom. har bl.a. kontaktat den person, B.K., som handlingen avsåg i syfte att erhålla uppgift om L.P:s postadress. Härvid har B.K. informerats om L.P:s begäran och hans identitet. Även om identiteten hos en person som begär att få ta del av allmänna handlingar är känd bör myndigheten, utifrån grundtanken bakom anonymi- tetsskyddet i 2 kap. 14 § TF, inte utan vidare föra uppgifterna vidare (jfr JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 527). Att det i och för sig vällovliga syftet i före- varande fall varit att kunna skyndsamt lämna ut den begärda handlingen kan inte anses vara skäl att frångå den principen. Det var således inte lämpligt att kontaktade den person som handlingen avsåg för att få fram L.P:s postadress. Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet. Sedan en kopia av ett betyg lämnats ut till en enskild har skolan informerat den berörde elevens vårdnadshavare om detta. Vårdnadshavaren har även fått telefonnumret till den enskilde och en beskrivning av hans utseende. Skolans agerande har bedömts som olämpligt mot bakgrund av de intressen som bär upp offentlighetsprincipen (Dnr 4258-2010) I en anmälan, som kom in till JO , framförde R.Ö. klagomål mot , Västra Innerstadens stadsdelsförvaltning i kommun. Klagomålen rörde handläggningen av en begäran om att få ta del av en allmän handling. Han anförde bl.a. följande. ringde han till skolans kansli och begärde att få kopia av slutbetyget för en viss elev. Han fick först tala med en kanslist och sedan med biträdande rektorn, . Vid båda dessa samtal blev han tillfrågad om sin identitet och vad han skulle ha betyget till. Han svarade att han hade rätt att vara anonym och begärde att betyget skyndsamt skulle läm- 2 011 /1 2:JO1 nas ut till honom. På begäran av lämnade han ett tele- fonnummer där han kunde nås för besked om när ett utlämnande kunde ske. blev han uppringd av och åkte däref- ter och hämtade betyget. Dagen efter blev han uppringd av modern till den elev vars betyg han hade hämtat ut. Telefonnumret till honom hade hon erhål- lit från skolan. Skolan hade således meddelat modern vad som hänt och läm- nat ut hans telefonnummer. Han anser att skolan har gjort fel genom att efter- forska hans identitet, lämna ut uppgifter om honom till elevens mor och inte skyndsamt lämna ut den begärda handlingen. Västra Innerstadens stadsdelsfullmäktige i kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad R.Ö. hade framfört i sin anmä- lan. Stadsdelsfullmäktige anförde följande. Det anmälda händelseförloppet kan delas in i tre skeden. Utredning och stadsdelsfullmäktiges kommentar presenteras samlade avseende de olika skedena. Anmälaren beskriver att han , , ringde till kansliet på och begärde ut en kopia på ett slutbetyg av en elev som gått där samt att kanslisten frågat efter hans identitet och syfte med detta. Kanslisten vid Slottsstadens skola fick ett telefonsamtal från okänd från telefonnummer (telefonnumret har här utelämnats, JO:s anmärkning) enligt IP-telefonens display. har uppgett följande. Personen som ringde presenterade sig inte. Det var en man, och han bad att få ett betyg. Tonen var aggressiv och uppfattades som hotfull. upplyste om att det kostade att skriva av ett betyg. Mannen sade att han endast ville ha en kopia av ett betyg. bad om personnumret avseende den person vilkens betyg som begärdes utlämnat. Mannen kunde bara de första siffrorna. Han uppgav dem, och sedan frågade honom vem han var. Mannen sade till henne på ett aggressivt sätt att hon var otrevlig. Hon insisterade i viss mån på att han skulle uppge sitt namn, detta i anledning av den aggressiva, hotfulla tonen. Han sade att han började bli irriterad på henne och att hon skulle skita i vem han var som frågade efter betyget. Han sade att hon bara skulle se till att ta en kopia och lägga i recep- tionen så skulle han hämta det . Efter att hon kommenterat hans reaktion sade han att han var riktigt irriterad på henne. Hon sade att han inte fick betyget eftersom hon slutade samt att hon ville förankra ett utlämnande hos rektorn. Därefter avslutade personen samta- let. En medborgare begärde ut en allmän handling hos skola i form av kopia på ett betyg tillhörande en elev som precis hade gått ut årskurs 9. Betygshandlingar är som utgångspunkt offentliga handlingar då de varken är handlingar som förvaras hos psykolog eller kurator i skolan (23 kap. 2 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen, OSL) eller i den övriga elev- 2 011 /1 2:JO1 vården (23 kap. 2 § andra stycket OSL). Huvudregeln är således att kopia på sådan begärd handling ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt och utan avgift (2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen, TF). Medborgaren har också rätt att få ut en kopia på den begärda handlingen mot fastställd avgift. Kommunfullmäktige i kommun har beslutat att specifikt uppräknade paragrafer i den statliga avgiftsförordningen (1992:191) ska anses vara tillämpliga i detta avseende, bl.a. 16 § och 18 § som innebär att avgift får tas ut för vanliga kopior först om en beställning omfattar tio sidor eller mer. utgick inledningsvis ifrån att R.Ö. begärde en bestyrkt ko- pia av ett betyg (det är sådan begäran som är vanligast förekommande i sko- lan), som är avgiftsbelagd med i enlighet med 18 § avgiftsförordningen. fick sedan klart för sig att han endast ville ha en kopia på en betygshandling, varför det inte längre var aktuellt med en avgift. uppfattade personen som begärde ut handlingen som mycket aggressiv och hotfull, vilket medförde att hon kände sig osäker på huruvida ett sådant beteende kunde påverka den juridiska bedömningen av att lämna ut betygshandlingen eller inte. Mannens avvikande uppträdande indi- kerade i hennes ögon en risk för eleven och dess närstående. Därför frågade hon sin chef om hur hon skulle förfara med utlämnandet. Enligt stadsdels- fullmäktiges mening är att efterfråga mannens namn och att förankra sitt agerande befogat mot bakgrund av sökandens aggressiva och hotfulla beteen- de, i vart fall ursäktligt, och alltjämt inom ramen för definitionen av så snart det är möjligt i 2 kap. 12 § TF. Härvid bör påpekas att handlingen de facto lämnades ut efter R.Ö:s första begäran. Anmälaren beskriver att han ringde upp biträdande rektor på , , och att även frågade efter syftet med hans begäran samt hans namn. beskriver det aktuella händelseförloppet enligt följande. En man ringde till honom och framförde en begäran om att få ut kopia av en elevs slutbetyg. Eleven gick ut årskurs 9 . Mannen var mycket otrevlig och aggressiv direkt i samtalet. Mannen hade elevens sex första siffror i personnumret men kunde inte svara på när frågade i vilken klass eleven gick i utan svarade Det kan väl inte vara så svårt för Er, ni har väl bara tre klasser i nian. upplyste honom om att det funnits fem klasser i årskurs 9. har ingen exakt minnesbild men tror sig ha frågat mannen vem han var och varför han ville få ut handlingarna. Mannen fortsatte aggressivt med att upplysa honom om att han inte hade rätt att fråga honom om någon- ting, att betyg är en allmän handling och att han bara skulle se till att kopiera betyget så skulle han komma och hämta det. svarade att allmänna handlingar inte i alla lägen är helt offentliga handlingar och att även uppgifter i allmänna handlingar kan sekretessbeläggas samt att han ville kon- trollera med stadsjurist innan han gjorde något åt mannens begäran. avsåg 23 kap. 2 § tredje stycket i offentlighets- och sekretessla- gen som innebär att uppgifter om enskilds identitet m.m. kan sekretessbeläg- gas i för övrigt helt offentliga handlingar om det finns särskild anledning att anta att eleven eller någon honom närstående lider men. Mannen sade då att börjar du göra mig riktigt irriterad på ett väldigt hotfullt sätt. bad att få återkomma med besked efter att han hade talat med stadsjurist och fick ett mobiltelefonnummer av mannen som sade att han hette . 2 011 /1 2:JO1 Sökandens aggressiva och hotfulla beteende gav anled- ning att anta att eleven eller någon av dess vårdnadshavare skulle utsättas för en risk om man lämnade ut betyget inkluderande uppgift om det fullständiga personnumret. Sökandes aggressiva och hotfulla beteende uppfattades av som en stark indikation för att det fanns ett skyddsbehov av eleven och dess närstående med avseende på personförföljelse och andra trakasserier. Därmed ställde sig frågan huruvida det var angeläget att sekre- tessbelägga uppgift om elevens identitet och personnummer i enlighet med 23 kap. 2 § tredje stycket offentlighets- och sekretesslagen. I och med att funnit att denna sekretessbestämmelse aktualiserats upp- hävs frågeförbudet. För att kunna göra en menbedömning krävs nämligen uppgift om vem som önskar ta del av en handling och i vilket syfte. Att bolla frågan om hur denna bedömning ska göras med en stadsjurist anser stadsdels- fullmäktige varit korrekt handlagt och stadsdelsfullmäktige anser att även denna fördröjning alltjämt ligger inom ramen för definitionen av så snart det är möjligt i 2 kap. 12 § TF. Sökanden har erhållit en kopia på den begärda handlingen, som anfört ovan, efter hans första begäran. Att fråga efter en precisering i form av elevens sista fyra siffror i person- numret i syfte att kunna hitta den allmänna handlingen på ett snabbare sätt är inget som är förbjudet. Efterfrågeförbudet enligt 2 kap. 14 § tredje stycket TF är formulerat på följande sätt: Myndighet får inte på grund av att någon begär att få taga del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begä- ran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Efterfrågeförbudet avser således endast sökandens identitet och syfte, inga andra uppgifter. Efterfrågeförbudet gäller inte om en menprövning enligt en explicit sekretessbestämmelse aktualiseras, vilket har varit fal- let här. Anmälaren beskriver vidare att frågade efter hans telefonnummer för att kunna höra av sig när betyget kunde hämtas, varpå anmälaren gav honom ett mobilnummer. ringde upp och sade att betyget gick att hämta. Anmälaren gick till rum, ser ett betyg ligga på ett sidobord, tog betyget och gick. Dagen efter skriver anmälaren att han blev uppringd av elevens vård- nadshavare som fått numret av Slottsstadens skola.