frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Kriminalvården bedriver utbildning för klienter på grundläggande och gymnasial nivå samt svenska för invandrare. Meningen är att alla ska kunna hitta något som de kan ha nytta av i ett framtida liv utan kriminalitet. Kriminalvården har drygt hundra egna behöriga lärare och rektorer och verksamheten står under Skolinspektionens tillsyn. har antalet studerande som avslutar kurser och antalet utfärdade betyg mer än sexdubblats. Fler och fler studerar och det be- ror på att den nya organisationen med ett nationellt heltäckande utbildnings- system nu är helt på plats. Det innebär till exempel att klienter som förflyttas kan fortsätta sina studier som planerat, oavsett var de finns. Att utbildningen är mer etablerad innebär också att den blir mer känd, både bland personal och klienter. Det händer att klienter tipsar andra klienter. Antal fullföljda kurser fortsätter att öka och den trenden håller i sig. registrerades 1 775 betyg. 2007 var antalet 938. Det finns ungefär 130 olika kurser att välja mellan vilket gör att det finns stora möjligheter att välja just det man själv är intresserad av eller har behov av, just på den nivå man själv befinner sig. Det finns också möjlighet att bedriva studier på högskole- nivå om resurser och övriga arrangemang kan ordnas. studerade 200 på högskolenivå och 1 050 gick klart olika yrkesutbildningar. Anstalten har utifrån de risk- och behovsbedömningar som har gjorts samt förutsättningarna för att bedriva högskolestudier på säkerhetsenheten bedömt att JB, som inte tillhör den grupp intagna som prioriteras vid fördelningen av studieplatser, ska bedriva sådana studier på deltid. Förutom att dokumentera detta i har JB även, när han begärde att få studera på heltid, fått ett skriftligt och motiverat beslut i frågan (jfr JO:s beslut i ärende med dnr 6763-2008). Om och i så fall när anstalten förändrar risk- och behovsbedömningen och detta medför ett annat ställnings- tagande i frågan om studier kan det medföra att ska omprövas och fastställas på nytt. Huruvida en intagen ska få använda datorer beslutas efter en individuell bedömning i enlighet med de förutsättningar som ges i Kriminalvårdens rikt- linjer. Av säkerhetsskäl, precis som för mobiltelefoni, är klienternas tillgång till datorer begränsad. Det finns dock ingen generell reglering om att intagna på säkerhetsenheten inte ska få använda datorer. Som anförts ovan finns dock ingen möjlighet att använda Internet på säkerhetsenheten. En sådan möjlighet skulle ju direkt motverka ett av de syften för vilka säkerhetsenheterna har tagits fram. Förhållandena på normalavdelningen (punkt 89) Den kameraövervakning som sker på säkerhetsenheten och andra stäl- len inom styrs av regleringen i kameraövervakningslagen och PUL. Kriminalvården har bedömt att den övervakning som sker är nödvändig för att upprätthålla ordningen och säkerheten, inklusive intagnas personliga säkerhet och arbetarskydd. Kameraövervakningen reduce- rar övergrepp och är personalbesparande. Behörigheten att ta del av inspelat material är begränsad och upptagningarna sparas en begränsad tid. Kriminal- vården anser att övervakningen inte medför ett sådant stort intrång i de intag- nas personliga integritet att skadan av intrånget överväger Kriminalvårdens behov av övervakningen och att övervakningen således sker i enlighet med de rättsliga förutsättningarna. 2 011 /1 2:JO1 Det är riktigt att personaltätheten på normalavdelningen på säkerhetsenhe- ten inledningsvis varit högre än på vissa andra normalavdelningar. Skälen är flera, dels att ha tillräckliga resurser i en uppstartsfas, dels en uttalad ambition i decemberrapporten till regeringen att ha en hög personalnärvaro bland de intagna i säkerhetsenheten, dels för att klara en flexibel platsanvändning. Bemanningstätheten är ingen fråga som berörs i kriminalvårdslagstiftningen. Däremot uppmärksammas den ett antal gånger i tillsyn jämlikt arbe- tarskyddslagstiftningen. Kriminalvården ser ingen anledning att vidare kommentera vad JB anför i övrigt under denna punkt. Kiosk och sporthall (punkt 10) Anstaltens rutiner med s.k. påshandling och vad gäller möjlighet till träning uppfyller de krav som ställs i lag och föreskrifter. Kriminalvården ser inga skäl att kommentera detta ytterligare. Brevgranskning (punkt 11 samt JO:s ärende 6447-2009) I det informationshäfte för intagna på normalavdelningen som beslutades anges felaktigt att all inkommande post, med undantag av s.k. myndighetspost, till de intagna granskas. Någon sådan rutin har dock aldrig funnits i praktiken, och informationshäftet är korrigerat i detta avseende. Däremot har anstalten ansett att all inkommande post, naturligtvis även här med undantag av myndighetspost, till JB ska granskas av säkerhets- skäl. Generaldirektören har i en skrivelse till samtliga regioner och verksam- hetsområden påtalat vikten av att brevgranskning sker på ett korrekt sätt. Detta har också påtalats genom den centrala ledningsgruppen och i myndighetens rättssamverkan. Kriminalvården ser därför ingen an- ledning att uppehålla sig ytterligare kring detta. Inspektion (punkt 12) JO är naturligtvis välkommen att inspektera säkerhetsenheten. yttrade sig över remissvaret. Han vidhöll bl.a. att förhållandena och reg- lerna för de s.k. normalavdelningarna på säkerhetsenheten var desamma som de som gäller för en säkerhetsavdelning. gav in flera handlingar till stöd för sina påståenden, bl.a. beslut an- gående nyttjande av anstaltens besökslägenhet och av idrottshallen. ingav därefter ytterligare skrivelser. I ett beslut anförde chefsJO följande. Lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt upphörde att gälla . Den har ersatts av fängelselagen (2010:610). verkställer ett fängelsestraff. Efter placering på anstal- ten Kumlas riksmottagning ankom han till anstalten . rapporterades han för våld eller hot om våld mot en medinta- gen. placerades han i avskildhet enligt 20 § kriminalvårdsla- gen. På ansökan av anstalten beslutade Kriminalvårdens placeringsenhet att J.B. skulle placeras i anstalten Kumla. Kriminalvårdens huvudkontor beslutade att J.B. skulle placeras på nor- 2 011 /1 2:JO1 malavdelning på anstalten Kumlas säkerhetsenhet. förflyttades till anstal- ten Kumla . gör i sin anmälan gällande att förhållandena på normalavdelningen och de regler som gäller där i huvudsak överensstämmer med dem som gäller för en säkerhetsavdelning. Som framgår av remissvaret ingår i anstaltsorganisationen tre stycken nyuppförda säkerhetsenheter med vardera 24 platser. Säkerhetsenheterna finns i anstalterna , Kumla och Saltvik. En av målsättningarna med säker- hetsenheterna som närmast är att betrakta som anstalter i anstalterna är att platserna ska kunna användas på ett flexibelt sätt. Varje enhet är uppdelad i fyra sexmannaavdelningar. Syftet med uppdelningen är förenklat att kun- na möta varierande behov och möjliggöra differentiering av intagna. Enligt vad som anförs i remissvaret har Kriminalvården gjort bedömningen att minst en avdelning på varje säkerhetsenhet alltid kommer att utgöra en säkerhetsavdelning. Säkerhetsavdelningar i kriminalvårdsanstalter har funnits . Dessa avdelningar var avsedda för särskilt rymningsbenägna eller farliga intagna med långa strafftider och de kännetecknades bl.a. av en hög personal- täthet och en god tillgång på tekniska skyddsanordningar. Placering på säker- hetsavdelning, som då benämndes specialavdelning, kom sedermera att regle- ras i 20 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (se prop. 1980/81:1 s. 30 f.). I fängelselagen finns bestämmelser om placering på säkerhets- avdelning i 2 kap. 4 §. Enligt den sistnämnda bestämmelsen är en säkerhets- avdelning en avdelning med särskilt hög grad av övervakning och kontroll. Detta tar sig bl.a. uttryck i att alla försändelser, förutom s.k. myndighets- och advokatpost, till och från intagna granskas. Det finns också begränsningar när det gäller möjligheterna att ta emot besök och att ringa telefonsamtal. På säkerhetsavdelningarna är med andra ord kontakterna med omvärlden både starkt begränsade och övervakade i den mån de alls förekommer. Jag besökte säkerhetsenheterna i anstalterna Saltvik och Kumla innan de hade tagits i drift. Vid min inspektion av anstalten var säkerhetsenheten där i drift, men den var inte fullbelagd. Jag kunde inte iaktta någon skillnad mellan säkerhetsavdelningarna och normalavdel- ningarna när det gäller den statiska säkerheten. Jag har mot den bakgrunden viss förståelse för J.B:s synpunkter. Om Kriminalvården inte har fattat beslut om att en avdelning utgör en säkerhetsavdelning är den emellertid defini- tionsmässigt inte en säkerhetsavdelning, oavsett graden av säkerhet och kontroll. Att beslut om placering på viss avdelning fattas av Kriminalvårdens generaldirektör i stället för Kriminalvårdens placeringsenhet, vilket är det normala, medför naturligtvis inte heller i sig att avdelningen i fråga ska be- traktas som en säkerhetsavdelning. Mot bakgrund av det anförda bör J.B:s anmälan främst ses som miss- nöje över graden av övervakning och kontroll samt behandlingen av honom och andra intagna på normalavdelningen. Kontroll och övervakning i en an- stalt tillhör en typ av frågor som JO normalt inte brukar ha synpunkter på. Jag vill emellertid ändå erinra om vissa grundläggande principer för behandlingen av frihetsberövade, nämligen att begränsningar i friheten inte får gå utöver 2 011 /1 2:JO1 vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätt- hållas och att en kontrollåtgärd bara får användas om den står i rimlig propor- tion till syftet med åtgärden. Dessa principer har också kommit till uttryck i den nya fängelselagen. Vad som framkommit om behandlingen av J.B. och andra intagna på nor- malavdelningen föranleder inte något särskilt uttalande från min sida. Jag nöjer mig med att konstatera att frågor om t.ex. studier, besök och telefontill- stånd hanteras på samma sätt här som på normalavdelningar som inte är be- lägna i en säkerhetsenhet. Jag vill avslutningsvis anföra några allmänna synpunkter rörande säker- hetsenheterna. Som jag tidigare nämnt har jag besökt de tre enheterna. Mitt allmänna intryck av lokalerna är att de håller en hög materiell standard. Den låga beläggningsgraden, i kombination med omfattande tekniska skyddsåt- gärder, hög personaltäthet och ett begränsat utbud av aktiviteter för de intagna förstärkte emellertid känslan av slutenhet på ett synnerligen påtagligt sätt. Redan i samband med att reglerna om placering på säkerhetsavdelning inför- des påpekades att tvånget att umgås med en begränsad krets av andra intagna som bedöms farliga och inte sällan företer psykiska särdrag kan utgöra en svår påfrestning. Kriminalvården bör vidta åtgärder för att lindra sådana på- frestningar och för att motverka andra möjliga skadliga följder av placering på någon av avdelningarna i säkerhetsenheterna. Jag ser det som särskilt an- geläget att utbudet av sysselsättnings- och fritidsaktiviteter utökas och blir mer varierat. 2 011 /1 2:JO1 Kritik mot , som inte beaktat sökandens intresse när en familj avhystes från en lägenhet som sökanden förvärvat på exekutiv auktion (Beslut av JO Axberger , dnr 5242-2009) Beslutet i korthet: hade fattat beslut om avhysning från en bostadsrättslägenhet som sökanden förvärvat genom exekutiv auktion. Beslutet skulle genomföras vid en viss angiven tidpunkt. Myndigheten drog ut på verkställigheten . bortfördes delar av lägenhetens fasta inredning. kritiseras för att inte ha beaktat sökandens intresse, för att inte ha underrättat henne om fördröjning- en och för betydande brister i dokumentationen kring avhysningens genomfö- rande. I en skrivelse, som kom in till JO , anmälde . Hon hade ropat in en bostadsrättslägenhet på exekutiv auktion. Den tidigare ägaren var emellertid inte villig att lämna lä- genheten. Hon begärde därför handräckning hos . mottog hon en underrättelse där det framgick att avhysningen skulle äga rum . I beslut avslog en av fram- ställd begäran om anstånd. Därefter, , besökte hustru myn- digheten. Resultatet av mötet blev att myndigheten, utan att ha underrättat ., gav familjen på sig att utrym- ma lägenheten. Under avflyttningen tog familjen med sig saker som de inte hade rätt att ta med sig, bl.a. duschhörna, jacuzzi, handfat och inbyggda gar- derober. Familjen skulle inte ha hunnit göra detta om inte beslutet om avhysning hade ändrats av myndigheten. Det inträffade föranledde stora eko- nomiska skador för . Enligt anmälaren var hennes bror i kontakt med . Han hade då förklarat att det var ange- läget att svaranden flyttade ut eftersom sökanden var rädd för att lägenheten skulle rensas och saboteras, då det var känt att svaran- den var kriminellt belastad. anmodades att yttra sig. Myndigheten inkom med ett yttrande till vilket hade bifogats ett yttrande från västra verkställig- hetsavdelningen. I det senare yttrandet, upprättat av enhetschefen , angavs bl.a. följande. Bostadsrätten som ägdes av R.K., utmättes för dennes skulder och såldes exekutivt med tillträde . Då köparen, ., inte kom i besittning av bostadsrätten den dagen ansökte 2 011 /1 2:JO1 hon, enligt 8 kap. 18 § utsökningsbalken, om handräckning efter försäljning. Tid för förrättning var utsatt till . Efter ansökan från R.K. att få bo kvar i lägenheten till , fattade beslut att inte medge anstånd. Dagen därpå kom säljarens hustru på besök och träffade ansvarig tjänsteman kronoinspektören och . Det överenskoms då att hon själv skulle få avflytta från lägenheten och att, för det fall hon inte fick med sig all egendom, denna skulle forslas bort och magasi- neras av myndigheten . Det som, enligt min mening, kan anmärkas på i hanteringen i detta ärende är att något meddelande om ändrad dag för förrättning inte meddelades Nico- le A. liksom att händelseförlopp, ställningstaganden och beslut rörande hand- läggningen saknas i vissa delar och att de noteringar som finns är bristfälliga. Vi kommer att påminna om vikten av dokumentation och tydlighet i besluts- fattande. Att egendom försvann från lägenheten är självfallet inte bra. Det finns dock inget som tyder på att inte detta kunde ha skett även om lägenheten lämnats frivilligt, . I huvudkontorets yttrande, undertecknat av biträdande processägaren och verksjuristen , redovisades den rättsliga re- gleringen, varefter myndigheten anförde följande. I s. 341) anges följande angående förberedelser inför en avhysning. I första hand ska KFM uppmana svaranden att flytta själv. Kan han inte ordna hela flyttningen ska han uppmanas att själv ombesörja de delar han har möjlighet att klara. Han bör uppmanas att packa själv, att själv ta hand om värdefull egendom, och att anvisa en ny bostad eller ett ut- rymme för förvaring av bohaget. Om svaranden kan anvisa en ny bostad ska hans bohag tas dit. Detta gäller även om han fått bostad på annan ort (KUB IV s. 621). Om inte svaranden kan förmås att flytta själv åligger det KFM att verkställa avhysningen. KFM ska då ordna transportmedel och plats att förvara godset på (16 kap. 6 § UB). Bestämmelsernas utformning ger myndigheten rätt att, med beaktande av sökandens intresse och svarandens situation samt de stipulerade tidsfristerna, styra över tidpunkten för avhysningsförrättningen. Det har således inte varit fråga om ett anstånd när tiden för avhysningsförrättning ändrades med anled- ning av svarandens påbörjade avflyttning. Det har inte heller varit fråga om att ändra det tidigare meddelade avslagsbeslutet avseende anstånd. I det avse- endet bör påpekas att regeln i 27 § förvaltningslagen om ändring av beslut inte är tillämplig i KFM:s exekutiva verksamhet, se 32 § förvaltningslagen. I det aktuella fallet bodde svarandens hustru och ett barn i lägenheten. bakgrund har inte påverkat bedömningen av hur avhysningen skulle hanteras. Förfarandet att låta svaranden avflytta själv har skapat möjligheter att genomföra verkställigheten så enkelt och billigt som möjligt. Det har i slutändan medfört att svaranden ordnat hela avflyttningen själv och därige- nom undvikit kostnader för transport och magasinering. Sökanden har getts tillträde till den köpta bostadsrätten inom den tidsfrist som stipuleras för av- hysning. Genomförandet av avhysningen har skett med beaktande av såväl sökandens intresse som svarandens situation. Svaranden får inte avlägsna sådan egendom som omfattas av köpet. Om så ändå sker har köparen möjlighet att ansöka om handräckning hos KFM för att ta tillbaka egendom som svaranden olovligen tagit med sig. 2 011 /1 2:JO1 att det finns något samband mellan hur avhysningen har genomförts och att det försvunnit egendom tillhörande fastigheten. KFM anser att verkställigheten av avhysningen har genomförts på ett kor- rekt sätt och i enlighet med gällande bestämmelser. Förfarandet stämmer också väl överens med anvisningarna i . Det är av stor vikt att det går att följa handläggningen genom en god do- kumentation av vidtagna åtgärder och beslut. I ärendet har konstaterats att det i vissa delar brustit avseende dokumentationen. I det aktuella ärendet har också uppmärksammats att sökanden inte under- rättats om att KFM ändrat tidpunkt för avhysningsförrättningen. KFM ska underrätta bl.a. sökanden om beslut eller åtgärder som har betydelse för sak- ägarens rätt, 4 kap. 3 § UF. Det ligger även i den allmänna serviceplikten enligt 4 och 7 §§ förvaltningslagen att myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra. KFM kommer att vidta åtgärder för att komma till rätta med de ovan identifierade bristerna. Enligt 8 kap. 18 § utsökningsbalken (UB) har den som köpt utmätt egendom rätt att vid behov få handräckning av för att komma i besittning av det han eller hon förvärvat. Enligt 16 kap. 3 § UB ska avhysning genomföras så att skälig hänsyn tas till såväl sökandens intresse som svarandens situation. Med denna formule- ring avsåg lagstiftaren att understryka att båda parters önskemål och behov måste beaktas vid avhysningens genomförande (se prop. 1980/81:8 s. 772). Om möjligt ska avhysning ske från det att behövliga hand- lingar kom in till . Det är emellertid inte meningen att hela fristen ska utnyttjas i normala fall. I allmänhet bör avhysningen kunna genomföras inom två eller efter att handlingarna kom in till Krono- fogdemyndigheten (se prop. 1980/81:8 s. 771). Av 16 kap. 4 § UB framgår att , om det behövs av hänsyn till svaranden, får medge anstånd med avhysningen . Vidare bör sökanden beredas tillfälle att yttra sig innan Kronofogdemyndig- heten fattar beslut i en fråga om anstånd. beslut i en anståndsfråga kan överklagas till allmän domstol. Enligt 16 kap. 3 § utsökningsförordningen ska förbereda avhysningen så att onödig skada undviks och så att avhysningen kan verkställas så enkelt och billigt som möjligt. För avhysning gäller vissa tidsfrister. Anstånd kan medges under i lagen an- givna förutsättningar. I detta fall har beslut om avhysning fattats och svaran- den har fått avslag på begäran om anstånd. Den fråga som sedan uppkommit avser beslutets genomförande. har därvid, som det får förstås, gjort gällande att ett avhysningsbeslut inte behöver verkställas som anges i beslutet, så länge man håller sig inom den allmänna tidsfristen. Vad som gäller i det hänseendet synes inte vara närmare rättsligt reglerat. Att myndigheten måste ha viss möjlighet att utifrån praktiska hänsynstagan- den styra över tidpunkten för en verkställighet av detta slag får dock anses 2 011 /1 2:JO1 ligga i sakens natur. En tydlig begränsning ligger dock i kraven enligt 16 kap. 3 § UB, som bl.a. stadgar att hänsyn tas till sökandens intresse. Kronofogde- myndigheten måste vidare iaktta de principer som alltid gäller vid myndig- hetsutövning och kan därför inte godtyckligt ändra en förrättningstidpunkt. De förväntningar som den enskilde ges genom innehållet i myndighetens egna beslut bör också beaktas. Den som berörs av en ändring i ett fattat beslut ska givetvis underrättas om detta. Lika självklart är att ändringen ska dokumente- ras. Vidare gäller att verkställigheten av ett sådant avhysningsbeslut som det här var fråga om inte bör hållas flytande. Syftet med att, såsom skett i detta fall, ange en exakt tidpunkt för avhysningen måste vara att klargöra för par- terna att den avhyste därefter inte längre disponerar bostaden och att det är den verkställande myndigheten som under den fortsatta förrättningen be- stämmer hur de praktiska frågor som avhysningen föranleder ska lösas. I det beslut som meddelats sökanden angavs entydigt och reservationslöst att avhysning skulle ske . Detta kunde inte gärna tolkas på annat sätt än att verkställigheten skulle påbörjas och att den skulle fullföljas i ett sammanhang. Så skedde emellertid inte. Det uppstod en fördröjning i . På grund av den bristfälliga dokumentationen framgår inte grunden för detta. I yttrande till JO förekommer olika besked om hur de åtgärder som vidtogs och inte vidtogs ska rubriceras. Av yttrandet synes man dock kunna dra slutsatsen att fördröjningen motiverades av övervägan- den om svarandens situation och det allmännas önskemål om att undvika kostnader. Något spår av att sökandens intresse beaktades finns inte. Myndig- heten fann det inte ens värt att underrätta . om vad man avsåg att göra. ska mot denna bakgrund kritiseras för att i verk- ställighetsfasen inte ha beaktat sökandens intresse, för att inte ha underrättat henne om fördröjningen och för betydande brister i dokumentationen kring avhysningens genomförande. . har satt bristfälliga handläggning i samband med de skador hon uppger sig ha lidit till följd av att delar av lägen- hetens fasta inredning bortfördes. Myndigheten har inte bestritt att skador uppkommit men anfört att dessa hade kunnat uppstå , utan att myndigheten skulle ha kunnat förhindra detta. Det synes emellertid vara ett faktum att inredningen avlägsnades efter den utsatta verkställighets- tidpunkten. Detta skulle inte ha kunnat inträffa om verkställigheten genom- förts på det sätt som . hade skäl att förvänta sig. Kritik mot , som utmätt egendom som inte skulle utmätas och sedan låtit bli att rätta sitt misstag (Beslut av JO Axberger , dnr 6978-2009) Beslutet i korthet: grundade ett beslut om utmätning av bankmedel på uppgifter som inte längre var aktuella när utmätningen 2 011 /1 2:JO1 Utmätningen borde inte ha fullföljts, eftersom detta innebar att egendom som enligt beslutet inte skulle utmätas togs i anspråk. När utmät- ningen trots det verkställdes borde rättelseåtgärder ha vidtagits sedan miss- taget uppmärksammats. var föremål för utmätningsåtgärder hos . Det framkom att han hade ett bankkonto hos . Myndighe- ten inhämtade närmare uppgifter om behållningen på kontot och fick därvid kännedom om att behållningen på kontot, per , uppgick till . beslutade myndigheten om utmätning av . verkställde banken utmätningen. Då uppgick behållningen till , som banken betalade ut till Kronofogdemyn- digheten. , förordnad god man för , begärde att Kronofogde- myndigheten skulle rätta sitt beslut. beslutade Krono- fogdemyndigheten att inte rätta beslutet med motiveringen att förbehåll för en månad kvarlämnats till gäldenären. Efter att överklagat beslutade att det utmätta beloppet skulle återbetalas till . Efter att tingsrättens beslut hade vunnit laga kraft återbetalade pengarna till . I sin anmälan till JO upplyste att skälet till att behållningen på konto minskat som förflöt från det att Kronofogde- myndigheten inhämtade upplysningar om kontot till det att utmätningen skedde var att han som god man hade betalat räkningar i anslutning . Efter utmätningen hade endast haft och att leva på under återstoden av december. anmodades att yttra sig. I sitt yttrande anförde myndigheten biträdande processägaren bl.a. följan- de. Grundläggande vid utmätning är att anger vad som utmäts. I beslutet brukar myndigheten också beskriva utmätningsgodset så långt det går och ange värdet av det utmätta godset. Ofta sker utmätningen på plats och myndigheten kan då besiktiga godset och ta hand om godset direkt vid utmätningstillfället.