frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Skulle det visa sig att den ordning jag nu har förordat medför att arbetsgivarna i ökad omfattning underlåter att fullgöra sin skyldighet att ut- färda intyg, är jag beredd att överväga lämpliga åtgärder och återkomma med förslag om sådana. Lagarna om arbetslöshetsförsäkring har omarbetats ett antal gånger därefter, men några ytterligare uttalanden beträffande när arbetsförhållanden får styr- kas på annat sätt än genom arbetsgivarintyg har inte gjorts. I den regelbok för arbetslöshetskassor som Inspektionen för arbetslöshets- försäkringen (IAF) tillhandahåller anges i en kommentar bl.a. följande. En sökande som omöjligen kan få ett arbetsgivarintyg, kan i stället styrka de uppgifter arbetslöshetskassan behöver för att bedöma ersättningsrätten genom att visa t.ex. lönebesked för den aktuella perioden. IAF:s kommentarer är inte bindande utan ska ses som råd och stöd i ärende- handläggningen. Vilka muntliga kontakter . har haft med kassan kring svårigheterna för honom att ge in det efterfrågade arbetsgivarintyget har inte kunnat klar- läggas. Mycket talar emellertid för att samtal kring detta har förekommit, men att de inte har dokumenterats på det sätt som borde ha skett. har . skriftligen underrättat kassan om att han har haft en konflikt med sin tidigare arbetsgivare och att denne ignorerat hans önskemål om ett an- ställningsbevis, vilket försenat handläggningen av ersättningsärendet. Vidare framgår att . gav in ett antal lönespecifikationer. Senast i samband med att brev kom in till kassan borde det ha stått klart för denna att han ansåg sig ha stora svårigheter att ge in det efter- frågade arbetsgivarintyget och att han ville styrka uppgifterna på annat sätt. Det har därvid ålegat kassan att pröva om förutsättningarna enligt 47 § tredje meningen var uppfyllda och, om uppgifter för att bedöma hans ersätt- ningsrätt saknades, informera honom om vilka kompletteringar som behöv- des. Något krav på att det ska vara omöjligt för den enskilde att ge in ett ar- betsgivarintyg för att kassan i stället ska godta t.ex. lönespecifikationer finns inte. Tvärtom strider en sådan tillämpning mot såväl ordalydelsen i 47 § som dess förarbeten. Av utredningen framgår att handläggningen hos kassan även i övrigt varit bristfällig. Elektrikernas arbetslöshetskassa ska mot denna bakgrund kritiseras för sitt sätt att sköta ärende. 2 011 /1 2:JO1 Taxering och uppbörd samt folkbokföring Allvarlig kritik mot , som försökt förhandla med en skattskyldig (Beslut av JO Axberger , dnr 7044-2009) Beslutet i korthet: har under en revision tillställt det reviderade bolaget ett förslag med innebörden att bolaget skulle godta vissa beskatt- ningsåtgärder i utbyte mot att inte drev ärendet vidare. Skatte- verket har saknat laglig grund för att förhandla om beskattningen på detta sätt. förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. I en anmälan till JO framförde (bolaget), genom företrädaren , klagomål mot och två tjäns- temän där. I anmälan angavs bl.a. följande. hade genomfört en revision hos bolaget. och bo- laget hade haft olika uppfattning i ett antal frågor. Handläggaren hade försökt förmå bolaget att inkomma med nya skattedeklarationer i överensstämmelse med uppfattning i sakfrågan. Handläggaren hade, med hänvis- ning till verkets ambitionsnivå, föreslagit bolaget att han skulle avstå från vissa ytterligare utredningar om bolaget inkom med skattedeklarationerna. Detta var enligt anmälaren ett indirekt hot. I ett e-postmeddelande från skatterevisorn till bolaget angavs bl.a. följande. Vi har tagit del av ert svar som inkom till . Vad ni anfört i ert svar får dock inte att ändra uppfattning beträffande utbetalda traktamenten till [...]. Innan en revisionspromemoria kan upprättas måste också de anställdas taxeringar utredas eftersom frågorna har betydelse för deras inkomsttaxering- ar. Vidare kommer också frågan upp om skattetillägg ska tas ut på påförda avgifter och skatter. kan tänka sig att om bolaget kommer in med en rättad skatte- deklaration för där bruttolönen höjs med [...] och bolaget i fortsättningen rättar till bristerna så är med hänsyn till sin ambitionsnivå berett att inte vidta några beskattningsåtgärder beträffande de anställda. På det här sättet kan också frågan om skattetillägg på avgifter och skatter undvikas. Svar emotses och gärna under morgondagen för att snabbt kunna sätta punkt för revisionsärendet. anmodades att yttra sig. I sitt yttrande anförde , genom enhetschefen , bl.a. följande. Vad gäller e-postmeddelandet som skickades med förslag medger att det blivit olyckligt formulerat, bl.a. då det kan uppfat- tas som om en förhandlingssituation beträffande beskattningen skulle kunna träffas. kan naturligtvis inte förhandla om beskattningen med 2 011 /1 2:JO1 Som ovan framgår av yttrande från regionen har revisorns avsikt varit att om möjligt nå en samsyn med bolaget. beklagar att bolaget uppfattat meddelandet som ett indirekt hot. För att förhindra att liknande situationer uppkommer avser att bl.a. informera reviso- rer om gällande regler och rutiner samt förhållningssätt i en revision. Bolaget kommenterade yttrande och önskade bl.a. framföra följande. ska självfallet i sina skrivelser till företag och enskilda kommu- nicera sin syn på de skattefrågor som utreds, likväl ska i detta arbete respektera den enskildes rätt till att ha en avvikande uppfattning. I detta arbete ska rimligen avstå från att med olika former av påtryck- ningar förmå den som revideras att instämma i uppfattning. Myndighetsutövning av det slag som bygger på att med påtryckningar och hot förmå den enskilde att instämma med myndighetens uppfattning är inte ac- ceptabel. I förevarande fall har bolaget vid upprepade tillfällen till Skattever- kets revisorer klargjort sin uppfattning om att man inte delade den bedömning verkets skatterevisorer gjort. Verkets skatterevisorer borde ha nöjt sig med detta. [---] Det förslag som tillställde bolaget [är] anmärkningsvärt. Dess innebörd var att bolaget skulle godta vissa beskattningsåtgärder i utbyte mot att på annat sätt kan det inte förstås inte drev ärendet vidare. Någon laglig grund för att på det sättet förhandla med den re- viderade om beskattningen har inte funnits. Meddelandet har av anmälaren på goda grunder uppfattats som ett indirekt hot. Ordalydelsen är så klar att åtgär- den inte kan ursäktas som en olycklig formulering. Jag utgår dock från att det varit fråga om en engångsföreteelse och noterar att i sitt yttrande tydligt tar avstånd från agerandet. Icke desto mindre förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. 2 011 /1 2:JO1 Allvarlig kritik mot som inte rättat sig efter en dom i en överinstans Beslut av JO Axberger , dnr 2163-2010 Beslutet i korthet: B.D. skulle enligt ett lagakraftvunnet beslut utvisas. I en därefter meddelad dom konstaterade en migrationsdomstol att hon hade up- pehållsrätt i . vidhöll att hon trots detta skulle utvi- sas. Motiveringen var att domen var felaktig och att den inte heller vunnit laga kraft. kritiseras för att inte ha respekterat reglerna om uppehållsrätt och därigenom ha äventyrat enskilds rätt samt för sitt förhåll- ningssätt gentemot överinstansens dom. ansökte den mongoliska medborgaren . om uppe- hålls- och arbetstillstånd i . avslog ansökan och beslutade därvid även att B.D. skulle utvisas ur . Ut- visningsbeslutet vann laga kraft . in en ansökan om uppehållskort till . Ansökan grundade sig på anknytningen till hennes make, en spansk medborgare med vilken hon hade ingått äktenskap . Maken hade levt i och haft permanent uppehållstill- stånd . lämnade in sin ansökan om uppehållskort beslöt Mi- grationsverket att avbryta verkställigheten av utvisningsbeslutet. Den 17 sep- tember 2009 avslog verket ansökan om uppehållskort med motiveringen att B.D. inte hade uppehållsrätt i . Verket beslöt även att inte fortsätta avbryta verkställigheten av utvisningsbeslutet. överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i , migrations- domstolen. Hon yrkade att domstolen skulle fastställa att hon hade uppehålls- rätt och därefter återförvisa målet till för en korrekt bedöm- ning av hennes rätt till uppehållskort. I domen, som meddelades och grundades på Migrationsöverdomstolens prejudikat MIG 2008:34, angavs följande: Migrationsdomstolen avvisar överklagandet i den del det gäller uppehållskort men bifaller överklagandet i övrigt och förklarar att B.D. har uppehållsrätt i . om inhibition av verkställigheten av utvis- ningsbeslutet. avslog hennes begäran genom beslut . anser inte att B.D. har uppehållsrätt i . [ ] Att migrationsdomstolen i en dom ansett annorlunda föranleder inte Migrations- 2 011 /1 2:JO1 verket att göra en annan bedömning. Domen från migrationsdomstolen har vidare inte vunnit laga kraft. Besluten kunde inte överklagas. överklagade domen och yrkade att Mi- grationsöverdomstolen skulle meddela prövningstillstånd. Överklagandet var inriktat på domstolens tidigare prejudikat, MIG 2008:34, som enligt verket behövde förtydligas. beslöt Migrationsöverdomstolen att inte meddela prövningstillstånd. Migrationsdomstolens dom vann därmed laga kraft. ställde in verkställigheten av utvisningsbeslutet. Kort efter att hade avslagit B.D:s ansökningar om inhibi- tion anmälde B.D:s ombud och vissa tjänste- män där till JO. Klagomålet avsåg att verkställigheten av utvisningsbeslutet hade fortsatt trots att migrationsdomstolen fastställt att B.D. hade uppehålls- rätt i . Enligt hade tjänstemännen genom sitt agerande gjort sig skyldiga till tjänstefel. anmodades att yttra sig. Verket inkom, genom generaldi- rektör , med ett yttrade. I yttrandet anfördes i huvudsak följande. Den bakgrund som redovisat i sin anmälan till JO är, såvitt avser historiken, riktig. är emellertid av den uppfattningen att B.D. inte har någon uppehållsrätt. Därtill kan läggas att det av artikel 31.2 i det s.k. rörlighetsdirektivet (2004/38/EG) följer att en medlemsstat är oför- hindrad att verkställa ett beslut om utvisning när detta grundas på ett tidigare rättsligt avgörande, såsom i det nu aktuella fallet, så länge frågan om uppe- hållsrätt inte slutligt avgjorts. har överklagat i dom rörande B.D. [ ] Verket anser sammanfatt- ningsvis att migrationsdomstolen inte varit behörig att i sak pröva frågan om uppehållsrätt och att migrationsdomstolen dessutom tillämpat bestämmelserna uppenbart felaktigt. Såvitt framgår av domen tycks migrationsdomstolen inte ha uppmärksammat att det föreligger skillnader mellan uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt. Den omständigheten att en EES-medborgare har permanent uppehållsrätt medför inte att även dennes familjemedlemmar har uppehållsrätt, varken ordinär eller permanent, annat än i vissa undantagsfall som inte är för handen i förevarande fall (se närmare över- klagande). Migrationsöverdomstolen har ännu inte avgjort målet. Frågan om uppehållsrätt har följaktligen inte slutligt avgjorts. Vad gäller frågan om inhibition har lagstiftaren, såvitt nu är i fråga, genom bestämmelsen i 12 kap. 13 § utlänningslagen (2005:716) gett Migrationsver- ket möjlighet att besluta härom när det finns särskilda skäl till det. Verket har efter mycket noggranna överväganden bedömt att det inte funnits några såda- na särskilda skäl i förevarande fall. Detta mot bakgrund av att verket, som jag nämnt ovan, anser att B.D. inte har någon uppehållsrätt och att frågan inte heller prövats av behörig domstol. Även om Migrationsöverdomstolen se- dermera skulle göra en annan bedömning kvarstår ändock det faktum att mi- grationsdomstolens dom ännu inte vunnit laga kraft. Sammanfattningsvis anser jag att den redogörelse jag ovan lämnat visar att inte på något sätt förfarit felaktigt genom att besluta att inte inhibera verkställigheten av det lagakraftvunna beslutet om utvisning avseen- de B.D. Följaktligen anser jag att det inte heller finns någon som helst grund för påståendet att de tjänstemän som fattat besluten har begått tjänstefel. 2 011 /1 2:JO1 och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorium m.m. (rörlighetsdirektivet) har införts i svensk lagstiftning genom bestämmelser i utlänningslagen. Dessa trädde i kraft . Rörlighetsdirektivet vilar på grundprincipen att unionsmedborgarna skall kunna röra sig fritt mellan medlemsstaterna på (ungefär) samma villkor som när medlemsstaternas medborgare förflyttar sig och byter bostad eller arbetsplats inom de egna länderna (prop. 2005/06:77 s. 56). Vid införandet av direktivets bestämmelser avskaffades ordningen att be- vilja unionsmedborgare och övriga EES-medborgare samt deras familjemed- lemmar uppehållstillstånd. I stället infördes begreppet uppehållsrätt. Bestäm- melser om detta finns i bl.a. 3 a kap. utlänningslagen. Med uppehållsrätt avses enligt 1 § en rätt för EES-medborgare och deras familjemedlemmar att vistas i mer än utan uppehållstillstånd, i enlighet med vad som anges i kapitlet. Enligt 5 § finns uppehållsrätten så länge villkoren för den- samma är uppfyllda. Av 10 § andra stycket följer att en EES-medborgares familjemedlem som inte själv är EES-medborgare och som har uppehållsrätt ska ansöka om uppehållskort hos senast efter det att han eller hon kom till . Av 14 kap. utlänningslagen framgår att beslut i sådana ärenden inte får överklagas. Enligt 8 kap. 3 § andra stycket utlänningslagen får en utlänning som har uppehållsrätt inte avvisas. Av 8 kap. 7 a § samma lag framgår att en utlänning som har uppehållsrätt får utvisas ur om det sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Den sistnämnda regleringen bygger på artikel 27.1 i rörlighetsdirektivet, i vilken det anges på vilka grunder den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar får begränsas (prop. 2005/06:77 s. 195). I rättspraxis har det slagits fast att myndigheter och domstolar har att pröva frågan om uppehållsrätt innan ett beslut om utvisning eller avvisning fattas eller fastställs, se MIG 2007:53. I domen anförde Migrationsöverdomstolen följande. Eftersom EES-medborgare har rätt att vistas i om de har uppehållsrätt har det ålegat migrationsdomstolen att pröva om W.L. har uppehållsrätt innan beslutet om utvisning fastställdes genom att hennes överklagande av Migra- tionsverkets beslut avslogs. I ett senare mål, MIG 2008:34, tog Migrationsöverdomstolen ställning till hur uppehållsrätten ska behandlas när frågan om en sådan rätt föreligger upp- kommer först efter det att ett avlägsnandebeslut har vunnit laga kraft. I målet hade beslut fattats om avvisning av två makar från . Sedan besluten vunnit laga kraft ansökte makarna om uppehållskort under åbero- pande av att de var ekonomiskt beroende föräldrar till en son, vars hustru hade svenskt medborgarskap. avslog ansökningarna och migrationsdomstolen avvisade makarnas överklagande av verkets beslut. Makarna överklagade domstolens beslut. 2 011 /1 2:JO1 sade målet till migrationsdomstolen för prövning av frågan om uppehållsrätt. I domen anfördes bl.a. följande. Uppehållsrätten är ... inte avhängig om uppehållskort utfärdats eller inte utan följer direkt av gemenskapsrätten. Ett uppehållskort i sig är därför inte bärare av någon rättighet utan fungerar endast som ett bevismedel. Uppehållsrätten finns så länge villkoren för densamma är uppfyllda (3 kap. 5 § UtlL). Ett beslut att neka uppehållskort kan därför inte anses utgöra en begränsning av den fria rörligheten. Avsaknaden av en möjlighet att överklaga ett sådant beslut strider följaktligen inte mot rörlighetsdirektivets regler om rätten till domstolsprövning. I förevarande fall har emellertid i samband med prövningen av ansökan om uppehållskort även frågan om uppehållsrätt föreligger prövats. Den omstän- digheten att makarna har befunnits sakna uppehållsrätt får till följd att de kommer att avvisas från . Som ovan redovisats följer av artikel 15 jämförd med artikel 31 i rörlig- hetsdirektivet en ovillkorlig rätt till domstolsprövning av alla beslut som be- gränsar den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familjemedlem- mar. EG-direktivet kräver alltså att det finns en möjlighet till domstolspröv- ning beträffande beslut om uppehållsrätt. I normalfallet finns också en sådan rätt enligt utlänningslagen. En EES-medborgare eller dennes familjemedlem- mar som inte har uppehållsrätt måste ha uppehållstillstånd enligt utlännings- lagen för att lagligen vistas i och har då rätt att överklaga ett avlägs- nandebeslut till migrationsdomstol. Prövningen i domstolen ska då även om- fatta frågan om uppehållsrätt (se MIG 2007:53). I förevarande fall uppstod emellertid frågan om uppehållsrätt först efter det att beslutet om avvisning vunnit laga kraft. Möjligheten till domstolsprövning i en sådan situation be- gränsas till en prövning av verkställighetshinder enligt 12 kap. 19 § UtlL. En invändning om uppehållsrätt omfattas inte av bestämmelsen. [De klagande] saknar enligt den nuvarande svenska regleringen möjlighet att få frågan om uppehållsrätt prövad inom ramen för den ordinära migrationsprocessen. Av- saknaden av en överprövning i dessa fall strider mot EG-direktivet. Migrationsöverdomstolen konstaterar att de i målet åberopade artiklarna i rörelsedirektivet är sådana att de är direkt tillämpliga utan föregående imple- mentering i svensk rätt. [De klagande] har således rätt att få frågan om uppe- hållsrätt prövad i domstol. Behörig domstol i aktuellt mål är Länsrätten i , migrationsdomstolen. Migrationsdomstolens dom ska därför undanröjas och målet hänvisas till migrationsdomstolen för prövning av frå- gan om uppehållsrätt. Anmälaren vände sig till JO i anledning av att återupptagit processen att verkställa utvisningen av B.D. trots att migrationsdomstolen hade förklarat att B.D. hade uppehållsrätt i . Sedan Migrationsöver- domstolen vägrat prövningstillstånd avbröt dock verkstäl- ligheten, vilket får förstås så att verket därefter rättade sig efter migrations- domstolens dom. Det som återstår att bedöma är om agerat felaktigt genom att inte göra detta i ett tidigare skede. Verket har åberopat två grunder för sitt förhållningssätt: dels att migrationsdomstolens dom var fel, 2 011 /1 2:JO1 dels att uppehållsrätten inte utgjorde något hinder mot att verkställa det tidi- gare avlägsnandebeslutet innan domen vunnit laga kraft. Migrationsdomstolens dom meddelades i anledning av att ett beslut från hade överklagats och innebar ett underkännande av den bedömning som gjort i ärendet om uppehållskort. En under- instans ska följa domar och beslut från överinstanser och lojalt tillämpa dessa. Detta är självklart; de rättsliga instanserna är inte sidoställda enheter, där var och en kan agera efter eget huvud, utan ingår i en hierarki som är avsedd att säkerställa rättsordningens stabilitet. Även om ansåg att migrationsdomstolens dom var felaktig förelåg det alltså en skyldighet för verket att efterleva den på ett konstruktivt sätt. Jag har viss förståelse för att rättsläget uppfattats som problematiskt i några formella hänseenden, men i frågan om uppehållsrätt var domstolens besked glasklart. Uppehållsrätt innebär en rätt att vistas i . Verkställs ett utvisnings- beslut utan att denna rättighet beaktas, förlorar den sin betydelse. En sådan åtgärd skulle också stå i direkt strid med rörlighetsdirektivets syfte. Det för- hållandet att migrationsdomstolen slog fast att B.D. hade uppehållsrätt i Sve- rige innebar därmed i praktiken att det förelåg hinder mot att verkställa utvis- ningen. Vad anfört om artikel 31.2 i rörlighetsdirektivet är inte korrekt; artikeln är inte tillämplig i den situation som här var aktuell (jfr prop. 2005/06:77 s. 94 f.). borde således omgående ha av- brutit verkställigheten av utvisningsbeslutet. Lagstöd för att göra detta fanns i bl.a. 12 kap. 13 § utlänningslagen. beslut riskerade att leda till stora skador för B.D. medan ett beslut om att avbryta verkställigheten till dess målet slutligt hade avgjorts inte, såvitt framkommit, skulle ha lett till några beaktansvärda olägenheter för det allmänna. Om beslutet hade verkställts skulle det med andra ord ha inne- fattat en allvarlig och helt omotiverad rättskränkning. förtjänar allvarlig kritik för att inte ha respekterat regler- na om uppehållsrätt samt för sitt förhållningssätt till överinstansens dom. Rörelsedirektivet innebär i enlighet med MIG 2008:34 att en utlänning som riskerar att avlägsnas från har rätt att få frågan om uppehållsrätt prö- vad i domstol även efter det att ett beslut om avlägsnande vunnit laga kraft. Detta synes inte ha uppmärksammats när direktivet införlivades i utlännings- lagstiftningen (se prop. 2005/06:77 s. 92). I brist på närmare reglering har Migrationsöverdomstolen slagit fast att prövningen av uppehållsrätten ska ske i migrationsdomstol. Det är dock fort- farande en öppen fråga hur talan ska väckas. Det saknas också uttryckliga regler om att uppehållsrätt kan utgöra ett verkställighetshinder. JO ska enligt sin instruktion verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Det finns skäl att göra lagstiftaren uppmärksam på behovet av att överväga åtgärder som under- lättar tillämpningen av de bestämmelser i utlänningslagen som aktualiseras i detta ärende. En kopia av detta beslut översänds därför till Justitiedeparte- mentet, för kännedom. 2 011 /1 2:JO1 Initiativärende: Inspektion av förvar (Beslut av JO Axberger , dnr 6090-2009) Utlänningar som inte får vistas i eller vars rätt att uppehålla sig i landet är oklar kan tas i förvar. De ska som huvudregel vistas i särskilda för- varslokaler. ansvarar för dessa. Förvaren har inspekterats på initiativ av JO . I detta beslut redovisas resultatet. Det allmänna intrycket av den utredning som genomförts är att den verksam- het som bedrivs vid förvaren fungerar väl. Utredningen visar dock även på ett antal problem och brister, som i vissa delar är allvarliga. Handläggningen vid de olika förvarsenheterna är inte enhetlig. Orsaken är förmodligen brist på central styrning och förvarens heterogena arbetssätt. Det är angeläget att tar ett större ansvar för förvarsverksamhe- ten. kan inte redovisa tillförlitlig statistik. Det gör det svårt att utvärdera förvarsverksamheten. Förvarsverksamhetens särart kan inte ursäkta de brister som förekommer. Förvarstiderna i ärenden håller sig inom de ramar som godtas i gällande rätt. I beslutet understryks likväl att frihetsberövande är den mest ingripande åtgärd som det allmänna kan utsätta den enskilde för. Tvång av det slaget måste användas med stor återhållsamhet och bara när det är helt nödvändigt. har ett övergripande ansvar för att handläggningen i samtliga förvarsärenden är effektiv. I detta ingår att frihetsberövandet ska vara så kortvarigt som möjligt. Förvaren bedriver ett visst arbete med att påverka förvarstidernas längd. Om detta ska leda till framgång måste arbetet utföras på ett genomtänkt och organiserat sätt. Så är inte alltid fallet. Så kallade säkerhetsplaceringar i kriminalvård Enligt utlänningslagen finns flera möjligheter att komma till rätta med en förvarstagen som utgör en säkerhetsrisk. Utredningen visar att Migrationsver- ket endast använder det mest ingripande alternativet, som innebär att den förvarstagne hamnar i häkte. Det är principiellt felaktigt att placera förvarstagna tillsammans med per- soner som misstänks för att ha begått brott. 2 011 /1 2:JO1 vidare en mycket mer kännbar frihetsinskränkning än vad som gäller för vis- telse vid ett förvar. Medan förvaren präglas av en tydlig ambition att vara så öppna som möjligt, där verksamheten och personalens kompetens är anpassa- de till ändamålet, är förhållandena på häktena i många avseenden de motsatta. Den förvarstagne tvingas tillbringa större delen av dygnet inlåst i en cell. Risken för att häktesplaceringen leder till eller spär på psykiska besvär är uppenbar. kritiseras för att ha infört en praxis som innebär att lag- stiftningen om kriminalvårdsplacering tillämpas på ett felaktigt sätt.