frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Styrande dokument beträffande intagnas egendom Av 5 § 5 kap. KVFS 2007:1 framgår att till förvaring i häktet får normalt endast tas emot personliga tillhörigheter som kan anses nödvändiga under den häktades vistelse i häktet, såsom kläder för utevistelser, värdehandlingar, värdesaker och pengar, och som utan olägenhet kan förvaras av häktet. Vär- deföremål skall förvaras i säkerhetsskåp. Av 6 § 5 kap. KVFS 2007:1 framgår att en förteckning med beskrivning skall upprättas över alla tillhörigheter som förvaras av häktet och egendom med stort ekonomiskt värde skall även fotograferas. Förteckningen skall skrivas under av den häktade och den tjänsteman som upprättat förteckningen. Om den häktade vägrar att skriva under skall ytterli- 2 011 /1 2:JO1 gare en tjänsteman kontrollera förtecknade föremål och skriva under förteck- ningen. Förteckningen skall löpande uppdateras avseende inlämning och uttag av tillhörigheter, vilka skall vara kvitterade av den häktade. En inventering av den häktades tillhörigheter skall äga rum vid behov och anteckning om att sådan inventering gjorts skall göras på det dokument där egendomen finns förtecknad. Den häktade skall erbjudas att närvara vid sådan inventering. Häktet ansvarar enbart för egendom som tagits emot för förvaring och för- tecknats. Sådan egendom skall förvaras så att den inte kan åtkommas av obe- hörig. Häktet skall ha rutiner som garanterar att häktads egendom hanteras på ett säkert sätt. Häktet ansvarar inte för personlig egendom som den häktade innehar hos sig. Kriminalvården gör följande bedömning: Beträffande underrättelse till/kontakt med ambassaden Det står klart att konsularkonventionen mellan och endast ska tillämpas i förhållande till den och ryska med- borgare (att konsularkonventionen är omförhandlad med denna följd fram- går av SÖ 1993:32; JO:s anmärkning). Bestämmelserna är tillämpliga på alla former av frihetsberövanden som beslutas av myndigheter. Underrättelse ska lämnas av den myndighet som verkställer beslutet om frihetsberövandet, i allmänhet polisen eller Kriminalvården. ombesörjer i första hand att underrättelse lämnats då en utlänning är gripen eller anhållen och förvaras i polisarrest. Har en frihetsberövad person av polisen överlämnats till ett häkte innan underrättelse lämnats, är det häktet där den intagne vistas som skall lämna underrättelsen. Det är således viktigt att häktet i samband med inskrivningen tar reda på om polisen lämnat underrättelse om frihetsberövan- det. Har underrättelse lämnat av polis behöver inte ny underrättelse lämnas. I detta aktuella fall finner utredningen inget svar på om denna kontroll utförts. När det gäller medborgare i gäller enligt den särskilda överens- kommelsen att konsulatet skall underrättas om frihetsberövandet. Enligt konventionen innebär detta att underrättelse skall lämnas inom loppet av en från tidpunkten för frihetsberövandet beroende på kommu- nikationsförhållandena (detta framgår av punkten 1 D i första protokollet till konventionen och även av prop. 1988/89:74 s. 21; JO:s anmärkning). En underrättelse till konsulat eller beskickning bör i första hand lämnas per telefon, telefax eller e-post. Om konsulatet inte kan nås på något av dessa sätt kan underrättelse sändas per post. Av utredning i detta aktuella ärende framgår att häktet brevledes informerade den ryska ambassaden först . Således efter det att S.E. Med anledning av detta finner Kriminalvården att det finns anledning till att kritisera häktet. Regionjurist kommer att följa upp detta särskilt i samband med rättsvårdsmöte för att sä- kerställa en korrekt hantering. Beträffande möjligheten att kontakta eller att ta emot besök från ambassa- den gäller vad som i lag eller annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad friheten att ta emot besök eller ringa. Det innebär att frågan om direkt kontakt med ambassadpersonal skall prövas utifrån lag (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I detta specifika fall var S.E. belagd med restriktioner och således skulle frågan om kontakt med ambassad avgöras i första hand av åklagare. Någon åklagarframställan beträffande möjlighet till direkt kontakt med ambassaden har ej lämnats ut av S.E. Detta är Kriminalvårdens slutsats då häktet har en väl förankrad rutin kring detta. Åklagarframställan dokumenteras av häktet rutinmässigt i Kriminalvårdens klientadministrativa system . 2 011 /1 2:JO1 Beträffande kontakt med familjen Av utredningen framgår att S.E. var belagd med restriktioner. Vidare finns ingenting i utredningen som styrker att S.E. lämnat ut en åklagarframställan för prövning. Kriminalvården finner därmed inget skäl att ifrågasätta S.E:s uppgifter att han ej personligen ringt familjen eftersom någon sådan begäran ej hanterats av åklagaren. Och således ej kunnat beviljas av häktet. Frågan huruvida det då finns skäl att kritisera häktet kvarstår. Dock, av de europeiska fängelsereglerna som även är tillämpliga för häk- tade framgår tydligt att kommunikation och besök kan bli föremål för in- skränkningar och kontroll om detta är nödvändigt på grund av pågående brottsutredningar, för upprätthållandet av ordning och säkerhet, för att för- hindra brott eller skydda brottsoffer, men sådana inskränkningar, inklusive särskilda restriktioner som beslutats av behörig rättslig myndighet, ska ändå medge en godtagbar lägsta kontaktnivå. Vidare framgår att de intagna ska tillåtas att underrätta sina familjer om att de fängslats. I detta specifika fall kan anses rimligt att S.E:s familj, genom häktets försorg underrättats. anför att han (enligt anmälan: ; JO:s anmärkning) begärt att få sjukvård utan att häktet hörsammat detta. Av ut- redningen i ärendet framgår att sjukvårdsmottagningen vid VO har mottagningstid , . Sjuksköterska går då runt på avdelningarna och enligt särskild sjukvårdslista träffar sjuksköterskan de intagna. Sjukvårdslistan finns i porten på varje avdelning. Klienterna kan när som helst påtala att de önskar kontakt med sjukvårdsavdelningen, anting- en personligen direkt till personalen eller via porttelefonen i bostadsrummet. Det finns en väl förankrad rutin och personalen för löpande in på denna lista de klienter som önskar kontakt med sjukvårdsmottagningen. Akuta fall rap- porteras direkt till sjukvårdsmottagningen, alt. efter kontorstid till jourläkare. Av S.E:s sjukvårdsjournal framgår att han träffade sjuksköterska , dvs. dagen efter han enligt uppgift efterfrågat sjukvård. anlitade sjuksköterskan en rysktalande telefontolk och ett informa- tionssamtal genomfördes. Vid detta informationssamtal fick S.E. erforderlig information om sjukvårdsmottagningens verksamhet och hur de intagna får kontakt med mottagningen. Vidare gjordes en hälsoundersökning och bedöm- ning av S.E:s hälsotillstånd. Sjuksköterskans bedömning var att det ej förelåg behov av läkarkontakt. Av utredningen i ärendet framkommer att häktet vid avvisiteringen då S.E. ankom häktet, förtecknat dennes tillhörigheter. Detta framgår av särskild avvisiteringsrapport daterad . Vidare framgår att det ej finns någon laptop upptagen på avvisiteringsrapporten. Av avvisiteringsrapporten framgår att en bag lämnats in för förvaring till förrådet. Det framgår inte om denna bag kan ha innehållit nämnda dator. Dock står klart att denna bag även lämnades ut i samband med S.E:s avgång tillsammans med dennes övriga egendom. Kriminalvårdens regionjurister i kommer att följa upp hanter- ingen av intagnas egendom. Dels inom ramen för rättsvårdsmöten, dels ge- nom en regional utbildning, som specifikt berör de intagnas egendom och hanteringen av dessa. Utbildningen kommer att hållas innan årsskiftet 2009 för att säkerställa denna hantering. Målgruppen är förrådsmästare och samtli- ga verksamhetsområden i kommer att ges möjlighet att skicka två representanter. I ett beslut anförde chefsJO följande. 2 011 /1 2:JO1 Kriminalvården har i remissyttrandet redogjort för innehållet i den rättsliga reglering som har aktualiserats med anledning av E.S:s anmälan. Jag vill i det sammanhanget göra följande tillägg och framföra vissa synpunkter. Av förarbetena till 1 § första stycket lagen (1989:152) om underrättelse- skyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår att underrättel- sen ska lämnas av den myndighet som verkställer beslutet om frihetsberövan- de, i allmänhet polisen eller Kriminalvården. Har den frihetsberövade av polisen överlämnats till en annan myndighet (JO:s kursivering), exempelvis ett häkte, innan underrättelsen lämnats, blir det den myndigheten som ska lämna underrättelsen (jfr prop. 1988/89:74 s. 20 f.) Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för innehållet i 1 kap. 7 § KVFS 2007:1. Bestämmelsen tar enligt min uppfattning sikte på Kriminal- vårdens ansvar för att viss information lämnas, och att det dokumenteras, i de situationer som anges i 1 § andra stycket första ledet lagen (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten. Bestämmelsen i 1 kap. 7 § KVFS 2007:1 anger inte någon skyldighet för Kriminalvården att dokumentera att myndigheten har kontrollerat om polis- myndigheten redan har underrättat ambassaden eller konsulatet om frihetsbe- rövandet. Inte heller anger den att Kriminalvården ska dokumentera att en frihetsberövad utlänning som är häktad eller av andra skäl har intagits i häkte har upplysts om sina möjligheter att få meddelanden vidarebefordrade (jfr 1 § andra stycket andra ledet lagen [1989:152] om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten). Denna skyldighet följer dock av Krimi- nalvårdens föreskrifter om journal. Av 1 § första stycket 2 förordningen (1976:376) om behandlingen av häk- tade och anhållna m.fl. framgår att förordningen gäller i fråga om den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott. Av 1 a § samma för- ordning följer att det för varje person som enligt 1 § är intagen i häkte ska föras journal enligt föreskrifter som Kriminalvården meddelar. Enligt 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om journal, KVFS 2008:11, ska anteckningar föras löpande. I journalen ska införas alla beslut som har fattats, viktiga händelser samt väsentliga uppgifter om vidtag- na eller planerade åtgärder om klienten. Även omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i häkte ska antecknas. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår bl.a. att det i daganteckningarna förs kortfattade övriga löpande anteckningar om t.ex. kontakter med andra myndigheter. Underrättelse till ryska ambassaden om frihetsberövandet Kriminalvården har i sitt yttrande anfört att det är polismyndigheten som i första hand ska se till att underrättelse lämnas då en utlänning är gripen eller anhållen och förvaras i arrest. Jag delar den uppfattningen såvitt avser de fall då det är polismyndigheten som ansvarar för arresten där den frihetsberövade förvaras. På vissa platser i landet, bl.a. i häktet , är det emellertid i 2 011 /1 2:JO1 stället Kriminalvården som ansvarar för arrestverksamheten. I de situationer- na kan den rättsliga regleringen och uttalandena i förarbetena knappast upp- fattas på annat sätt än att ansvaret för att lämna underrättelsen, om den då inte redan har lämnats av polismyndigheten, åvilar Kriminalvården från det att den frihetsberövade tas in i arresten. Det styrande är således vilken myndighet som ansvarar för förvaringen av den frihetsberövade. Av utredningen framgår att E.S. frihetsberövades och att han togs in i häktet arrestlokaler. Vidare framgår att häktet underrättade ryska ambassaden om frihetsberövandet. I samband med att E.S. togs in i arresten borde häktet ha kon- trollerat om en underrättelse till ambassaden redan hade lämnats av polis- myndigheten. Huruvida en sådan kontroll gjordes framgår inte av den intag- nes behandlingsjournal eller av utredningen i övrigt. Detta är en brist för vilken Kriminalvården inte kan undgå kritik. Om en sådan kontroll hade gjorts hade den utvisat att polismyndigheten inte hade lämnat någon underrättelse till ambassaden. Detta framgår av utredningen i JO:s ärende med dnr 3832-2009. Häktet kan inte heller undgå kritik för att ha lämnat underrättelsen till ambassaden först efter det att E.S. togs in i arresten. Upplysningar till den frihetsberövade utlänningen om dennes rättigheter Som Kriminalvården redogjort för i sitt remissyttrande följer det av 1 § andra stycket andra ledet lagen (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten att den frihetsberövade ska underrättas om sina möjligheter att få meddelanden till konsulatet vidarebefordrade. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet om häktet vidtog några åtgärder i det avseendet, dvs. om de själva lämnade den informationen eller om de kon- trollerade om polismyndigheten redan hade gjort det. Kriminalvården kan inte undgå kritik för den bristande dokumentationen även i dessa avseenden. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det hade varit lämpligt att häktet hade underrättat E.S:s anhöriga om frihetsberövandet. Vid min granskning har det i övrigt inte framkommit något som ger anled- ning till kritik eller något ytterligare uttalande. Fråga om underrättelse till ambassad om frihetsberövandet av en vitrysk medborgare m.m. (Dnr 4056-2009) I en anmälan, som kom in till JO , framförde vitryske medbor- garen A.P. klagomål mot bl.a. i , åklagare vid och . Dessa klagomål har be- 2 011 /1 2:JO1 handlats i JO:s ärende med dnr 3831-2009. Beslut i det ärendet fattades av dåvarande chefsjustitieombudsmannen , som efter viss utredning inte fann anledning att vidta några ytterligare åtgär- der. I anmälan framförde A.P. även klagomål mot Kriminalvården, häktet Kro- noberg, och dessa behandlas inom ramen för nu aktuellt ärende. Av anmälan i denna del framgick bl.a. följande. frihetsberövades A.P. som misstänkt för stöld. Han begär- de att få kontakta och att han skulle få ringa till sin mamma, men fick inte den möjligheten. Utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system avseende A.P. inhäm- tades och granskades. Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården, som anmodades att ytt- ra sig över vad A.P. anfört om möjligheten få ringa till ambassaden och till sina anhöriga. I sitt remissvar anförde myndigheten, region , ge- nom dåvarande regionchefen , följande (bifogad bilaga har utelämnats här). Kriminalvårdens remissvar avser de delar som berör Kriminalvården. Krimi- nalvården konstaterar att anmälan i huvudsak anför klagomål som direkt berör och Domstolar. Sammanfattning av anmälan i de delar den rör Kriminalvården A.P. anför bl.a. att han ej fått kontakta eller sin mor. VO yttrande finns bifogat i sin helhet som bilaga. Styrande dokument beträffande kontakt med ambassad Av 1 § lag (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår om en utlänning berövas friheten efter beslut av en myndighet, skall den som ansvarar för verkställigheten av beslutet på begäran av utlänningen utan dröjsmål underrätta hans hemlands konsulat om frihets- berövandet samt vidarebefordra meddelanden från honom till konsulatet. När en utlänning har berövats friheten skall han utan dröjsmål upplysas om sin rätt att begära att konsulatet skall underrättas om frihetsberövandet och om sina möjligheter att få meddelanden till konsulatet vidarebefordrade. Av 2 § lag (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår om den som är berövad friheten inte motsätter sig det, skall hans hemlands konsul beredas tillfälle att besöka honom, samtala och brevväxla med honom samt se till att han får hjälp att ta tillvara sin rätt. Av 3 § lag (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår vid tillämpningen av 1 och 2 § § skall iakttagas vad som i lag eller annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad friheten att ta emot besök eller att skriftligen eller muntligen utväxla meddelanden. 2 011 /1 2:JO1 Av 7 § 1 kap. kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behand- ling i häkte (KVFS 2007:1) framgår att häktet skall informera en utländsk häktad om hans eller hennes rättighet att hemlandets konsulat underrättas enligt lagen (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten, om sådan information inte tidigare lämnats av annan myn- dighet. Att den häktade fått sådan information skall antecknas i den häktades journal. Om den häktade önskar att sådan underrättelse lämnas till konsulat eller beskickning skall den lämnas utan dröjsmål och senast . Styrande dokument beträffande kontakt med anhörig Av 12 § lag (1976:371), behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäL) framgår bl.a. att telefonsamtal mellan den häktade och en person utanför förvaringslokalen får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Den häktade skall vägras telefonsamtal som kan medföra fara från säkerhetssyn- punkt. Inte heller den som är häktad på grund av misstanke om brott får ta emot eller ringa telefonsamtal som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Av 16 § HäL framgår bl.a. att beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott är det undersökningsledaren eller åklagaren som skall avgöra om eller i vad mån det finns hinder mot medgivande enligt 1112 §§ på grund av att åtgärden kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utred- ning om brott på annat sätt försvåras. Ett beslut enligt första stycket som innebär inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden (restriktioner) får meddelas endast om den häktade får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a § (RB). Av 24 kap. 5 a § RB framgår att om rätten beslutar att häkta någon, för- ordnar att någon skall kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal, skall den på begäran av åklagaren pröva om den häkta- des kontakter med omvärlden skall få inskränkas. Tillstånd till sådana restrik- tioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 10.1 att de europeiska fäng- elsereglerna är tillämpliga på var och en som häktats av rättslig myndighet eller frihetsberövats till följd av dom. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 24.2 att kommunikation och besök kan bli föremål för inskränkningar och kontroll om detta är nödvändigt på grund av pågående brottsutredningar, för upprätthållandet av ordning och säkerhet, för att förhindra brott eller skydda brottsoffer, men sådana inskränk- ningar, inklusive särskilda restriktioner som beslutats av behörig rättslig myndighet, ska ändå medge en godtagbar lägsta kontaktnivå. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 24.8 att de intagna ska tillå- tas att underrätta sina familjer om att de fängslats eller förflyttats till annat fängelse samt om de drabbas av allvarlig sjukdom eller skada. Kriminalvården gör följande bedömning: Beträffande underrättelse till/kontakt med ambassaden Av styrande dokument står klart att om en utlänning berövas friheten efter beslut av en myndighet, skall den som ansvarar för verkställigheten av beslu- tet på begäran av utlänningen utan dröjsmål underrätta hans hemlands konsu- lat om frihetsberövandet. Bestämmelserna är tillämpliga på alla former av frihetsberövanden som beslutas av myndigheter. Underrättelse ska lämnas av den myndighet som verkställer beslutet om frihetsberövandet, i allmänhet polisen eller Kriminalvården. ombesörjer i första hand att underrättelse lämnats då en utlänning är gripen eller anhållen och förvaras i polisarrest. Har en frihetsberövad person av polisen överlämnats till ett häkte 2 011 /1 2:JO1 innan underrättelse lämnats, är det häktet där den intagne vistas som skall lämna underrättelsen. Det är således viktigt att häktet i samband med inskriv- ningen tar reda på om polisen lämnat underrättelse om frihetsberövandet. Har underrättelse lämnats av polis behöver inte ny underrättelse lämnas. I detta aktuella fall finner utredningen inget svar på om denna kontroll utförts. Enligt lagen (1989:152) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten ska underrättelse lämnas utan dröjsmål. Om den häktade önskar att sådan underrättelse lämnas till konsulat eller beskickning skall den lämnas utan dröjsmål och senast . I detta specifika ärende har häktet med hjälp av tolk haft ett s.k. ankomstsamtal och upprättat ett verkstäl- lighetsplanunderlag. Av dokumentationen kring detta framkommer dock inte om A.P. fått informationen om hans rättighet att dennes ambassad skall un- derrättas om hans frihetsberövande. Dock framkommer inga dokumenterade uppgifter om att ambassaden blivit underrättad. Vidare framgår av utredning- en att den tjänsteman som höll ankomstsamtalet ställer sig frågande till att denne inte skulle ha undersökt denna omständighet eftersom samtalet följer en väl strukturerad mall. En annan omständighet som talar för att A.P. inte påtalat denna önskan för kriminalvårdspersonal är att på dennes avdelning fanns rysktalande personal och varken denne eller annan personal kan erinra sig om att A.P. faktiskt begärt detta. Av A.P:s anmälan framgår dock av den- nes uppgifter att han i sammanhang som polisförhör samt inför domstol be- gärt detta. Av detta kan det inte uteslutas att denna önskan i detta fall inte framgått till Kriminalvården, vilket kan visa på en kommunikationsbrist myn- digheterna i mellan. Vilket naturligtvis inte fråntar Kriminalvården dennes ansvar att utreda detta. Beträffande möjligheten att kontakta eller att ta emot besök från ambassa- den gäller vad som i lag eller annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad friheten att ta emot besök eller ringa. Det innebär att frågan om direkt kontakt med ambassadpersonal skall prövas utifrån lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I detta specifika fall var A.P. belagd med restriktioner och således skulle frågan om kontakt med ambassad avgöras i första hand av åklagare. Någon åklagarframställan beträffande möjlighet till direkt kontakt med ambassaden har ej lämnats ut av A.P. Detta är Kriminalvårdens slutsats då häktet har en väl förankrad rutin kring detta. Åklagarframställan dokumenteras av häktet rutinmässigt i Kriminalvårdens klientadministrativa system . Kriminalvården beklagar dock det inträffade och skall genom rättsvårds- mässig uppföljning säkerställa denna hantering. Beträffande kontakt med familjen Av utredningen framgår att A.P. var belagd med restriktioner. Vidare finns ingenting i utredningen som styrker att A.P. lämnat ut en åklagarframställan för prövning. Kriminalvården finner därmed inget skäl att ifrågasätta A.P:s uppgifter att han ej personligen ringt modern eftersom någon sådan begäran ej hanterats av åklagaren. Och således ej heller kunnat beviljas av häktet. Frågan huruvida det då finns skäl att kritisera häktet kvarstår. Dock, av de europeiska fängelsereglerna som även är tillämpliga för häk- tade framgår tydligt att kommunikation och besök kan bli föremål för in- skränkningar och kontroll om detta är nödvändigt på grund av pågående brottsutredningar, för upprätthållandet av ordning och säkerhet, för att för- hindra brott eller skydda brottsoffer, men sådana inskränkningar, inklusive särskilda restriktioner som beslutats av behörig rättslig myndighet, ska ändå medge en godtagbar lägsta kontaktnivå. Vidare framgår att de intagna ska tillåtas att underrätta sina familjer om att de fängslats. I detta specifika fall kan anses rimligt att A.P:s mor, genom häktets försorg underrättats. I ett beslut anförde chefsJO följande. 2 011 /1 2:JO1 Kriminalvården har i remissyttrandet redogjort för innehållet i den rättsliga reglering som har aktualiserats med anledning av A.P:s anmälan. Lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. har ersatts av häkteslagen (2010:611).