frsrdg · GY04RB1 · 2011-01-01 00:00:00 — markerade också tydligt att reporäntan skulle vara kvar på en låg nivå för att stödja den ekonomiska utvecklingen. förbättrades förhållandena på kreditmarknaderna, vilket avspeglades i att bankerna hade lättare att få tillgång till långfristig finansiering och finansiering till lägre kostnad. avvecklade därför stegvis lånen med längre löptider. slutade att erbjuda lån med tolv månaders löptid, och upphörde lånen med tre och sex månaders löptid. I och med att tre lån till bankerna på sammanlagt till fast ränta med löptid förföll har i stort sett avvecklat de extraordinära åtgärder som vidtogs under den finansiella krisen (ett lån till ett mindre belopp förfaller dock ). Det innebär att bankerna har fått börja lösa sin kortfristiga finansiering på den privata lånemarknaden. Bankerna har därmed återfått ansvaret för dagslånemarknaden som hanterar lån bankerna emellan. I samband med att fasträntelånen förföll erbjöd bankerna lån från med 28 dagars löptid som skulle utgöra en underliggande försäkring ifall situationen på marknaderna återigen skulle bli turbulent. Bankerna slutade dock att efterfråga dessa lån . beslutade direktion att höja reporäntan från till . Reporäntan hade då varit på samma låga nivå , vilket också tidigare betonat skulle vara fallet. Den första räntehöjningen var alltså i stort sett i linje med de prognoser som publicerat . Utredning om risker på den svenska bostadsmarknaden beslutade direktion att tillsätta en utredning om risker på den svenska bostadsmarknaden. Utredningen är ett gemensamt projekt mellan avdelningarna för penningpolitik och för finansiell stabilitet. Den syftar till att belysa relationen mellan bostadsmarknaden och uppgifter och mål (se vidare beskrivningen i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). Direktionen ansåg att det bör göras en mer sammanhållen analys av den svenska bostadsmarknaden eftersom tidigare analyser som i olika sammanhang sammanställts av myndigheter och enskilda forskare ofta har belyst enskilda frågor. Ur ett penningpolitiskt perspektiv syftar utredningen till att belysa vilken roll penningpolitiken har spelat för utvecklingen på den svenska bostadsmarknaden och hur centralbankerna ska förhålla sig till tillgångspriser. Den ska även analysera vilken roll penningpolitiken kan och bör ha för att påverka en oönskad utveckling av kreditstockar och fastighetspriser samt hur samhällsekonomin och penningpolitiken kan påverkas om bostadspriserna faller. Uppdatering av skriften Penningpolitiken i publicerade en uppdaterad version av skriften Penningpolitiken i som beskriver penningpolitiska mål och strategi. Skriften publicerades och har uppdaterats . Det främsta syftet med den senaste uppdateringen var att göra skriften mer pedagogisk och se till att texten på ett så bra sätt som möjligt beskriver den tankeram som penningpolitiken baseras på. Som en del i uppdateringen beslutade direktionen att ta bort toleransintervallet vid preciseringen av inflationsmålet. hade inflationsmålet uttryckts som att den årliga förändringen av konsumentprisindex (KPI) skulle vara med ett toleransintervall på . Anledningen till att intervallet nu slopades var att det hade spelat ut sin roll. Tanken med intervallet var att tydliggöra dels att avvikelser från inflationsmålet är troliga, dels att ambition är att försöka begränsa dessa avvikelser. finns det dock en stor förståelse för att penningpolitik bedrivs under osäkerhet och att inflationen vanligtvis avviker från målet. Inflationen kan därmed hamna utanför toleransintervallet utan att trovärdigheten för inflationsmålet för den skull ifrågasätts. tillbaka analyserar och förklarar dessutom noga alla avvikelser från inflationsmålet i penningpolitiska rapporter och uppföljningar oavsett om avvikelsen ligger utanför eller innanför toleransintervallet. Beslutet att ta bort toleransintervallet får alltså inga konsekvenser för inflationsmålet som sådant eller för hur bedriver och kommunicerar penningpolitiken. Penningpolitiska beslut Fram lämnade reporäntan oförändrad på , en nivå som räntan nått efter sänkningen . Räntebanan justerades upp på kort sikt en räntehöjning väntades då eller tidiga hösten. Prognosen för räntan på justerades däremot ned något. inledde en normalisering av penningpolitiken. Reporäntan höjdes vid fyra tillfällen, men räntebanan justerades ned på . uppgick reporäntan till . De höjningar av reporäntan som beslutades vid de penningpolitiska mötena , september, motiverades av direktionen med behovet att stabilisera inflationen nära målet på och få en stabil realekonomisk utveckling. Dessutom påpekade direktionen att hushållens skulder hade ökat påtagligt . En utveckling där skulderna ökar väsentligt snabbare än inkomsterna innebär risker för att obalanser byggs upp i ekonomin. Till normaliseringen av penningpolitiken hörde också att de extraordinära lånen med fast ränta förföll utan att ersatte dem med nya lån med låg och fast ränta. Detta väntades bidra till att penningpolitiken gradvis skulle bli mindre expansiv, då en återgång till vanlig marknadsfinansiering hos bankerna skulle innebära stigande marknadsräntor. Direktionen tog också hänsyn till detta när den bedömde vilken penningpolitik som var lämplig . Penningpolitiska beslut Reporäntan lämnades oförändrad på . Räntebanan justerades upp på kort sikt. Prognosen för reporäntan på justerades ned något. Reporäntan lämnades oförändrad på . Även prognosen för reporäntebanan lämnades oförändrad. Reporäntan höjdes till . Räntebanan justerades ned på . Reporäntan höjdes till . Prognosen för reporäntebanan lämnades oförändrad. Reporäntan höjdes till . Räntebanan justerades ned på . Reporäntan höjdes till . Prognosen för reporäntebanan lämnades i stort sett oförändrad. Reporäntan lämnades oförändrad Tecknen på en återhämtning i konjunkturen blev allt tydligare tillväxten steg i omvärlden och utfallen för sysselsättning och inflation blev högre än väntat. Även de finansiella marknaderna fungerade allt bättre. Den samlade bilden var att konjunkturuppgången vilade på fastare mark. Den återhämtning som hade inletts i omfattade nu stora delar av världen. Den starka tillväxten i såg även ut att hålla i sig framöver. Vidare hade den amerikanska ekonomin växt snabbare än förväntat, och flera faktorer talade för att den skulle fortsätta att återhämta sig. Nedgången i sysselsättningen hade dämpats betydligt, styrräntan var rekordlåg och stigande bostadspriser och aktiekurser innebar att de amerikanska hushållens förmögenhet steg. Även världshandeln fortsatte att stiga efter att ha fallit kraftigt i finanskrisens inledningsskede. Men centralbanker och regeringar bedrev fortfarande en ekonomisk politik med stora stimulanser, och det var osäkert vad som skulle hända när de drog tillbaka sina expansiva åtgärder. Situationen på de finansiella marknaderna bedömdes inte längre vara ett hinder för konjunkturuppgången. Bland annat hade olika riskpremier på interbankmarknaderna fallit. Den så kallade TED-spreaden, som visar skillnaden mellan interbankräntan och räntan på en statsskuldväxel, var nere på samma nivåer som före krisen (se diagram 1). Även företagens möjligheter att få marknadsfinansiering hade förbättrats. Skillnad mellan interbankräntor och statspappersräntor (TED-spread), räntepunkter 0 50 100 150 200 250 300 350 400 450 500 jan -07 jul -07 jan -08 jul -08 jan -09 jul -09 jan --10 Euroområdet Anm. Differensen är beräknad som skillnaden mellan tre månaders interbankränta och tre månaders statsskuldväxel. Källor: Reuters EcoWin och . I var tillväxtutsikterna ungefär desamma som vid föregående bedömning , men arbetsmarknaden såg inte ut att bli lika svag som tidigare befarat. Statistiken visade att sysselsättningen var högre än väntat. Hushållens konsumtion hade stimulerats av låga räntor och skattesänkningar, vilket hållit försäljningen i detaljhandeln uppe. Den exporttunga industrin släpade dock efter. bedömde ändå att den internationella efterfrågan på svenska produkter och därmed exporten skulle stiga i takt med att konjunkturen i omvärlden förbättrades. Den inhemska efterfrågan bedömdes bli fortsatt stark framöver. Hushållens höga sparande i utgångsläget, liksom det faktum att behovet av en finanspolitisk åtstramning längre fram var litet, talade för att konsumtionen skulle kunna hållas uppe. BNP skulle därför växa relativt starkt . Trots ett lågt resursutnyttjande hade inflationen stigit oväntat mycket jämfört med prognosen , och den underliggande inflationen var hög i utgångsläget. Inflationen mätt med KPI var , medan den underliggande inflationen mätt med KPIF (KPI med fast ränta) var . Den underliggande inflationen väntades dock avta i takt med avtagande löneökningar, stigande produktivitet och en allt starkare krona. direktion bedömde att penningpolitiken behövde vara fortsatt expansiv för att man skulle kunna nå målet om en inflation på och stödja återhämtningen i ekonomin. Direktionen beslutade därför att lämna reporäntan oförändrad ytterligare . Därefter skulle reporäntan enligt prognosen komma att höjas eller , vilket var något tidigare jämfört med den föregående bedömningen. Detta berodde på en något starkare utveckling i ekonomin och bättre fungerande finansiella marknader framöver. justerades räntebanan ned något på (se diagram 2). Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och förordade en sänkning av reporäntan till och fortsättningsvis en reporäntebana som till och med fjärde kvartalet 2010 skulle ligga under huvudscenariots räntebana. Han hävdade att en sådan reporäntebana skulle ge ett bättre utfall för både inflationen och resursutnyttjandet, med både ett högre resursutnyttjande och en KPIF-inflation närmare målet. En sådan räntebana skulle enligt inte medföra några problem för de finansiella marknadernas sätt att fungera eller för den finansiella stabiliteten särskilt som bostadspriser och bolån, enligt , inte utgjorde något stabilitetsproblem och inte borde påverka penningpolitiken. Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent 0 1 2 3 4 5 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 Utfall PPR februari, PPU april PPR juli, PPU september PPR oktober, PPU december Anm. PPR betecknar penningpolitisk rapport och PPU betecknar penningpolitisk uppföljning. Ränteprognoserna sammanfaller och visas därför med hjälp av en gemensam streckad linje i diagrammet. Ränteprognoserna , liksom prognoserna , ligger så nära varandra att även de illustreras med en gemensam streckad linje. Reporäntan lämnades oförändrad även Efter räntebeslutet fortsatte konjunkturen i omvärlden att förbättras och världshandeln ökade. Utvecklingen var dock ojämn och det fanns stora skillnader mellan olika regioner. stod fortfarande för en stor del av efterfrågeökningen. Återhämtningen fick även fortsättningsvis stöd av omfattande ekonomisk-politiska åtgärder från regeringar och centralbanker runt om i världen. Åtgärderna stimulerade återhämtningen men medförde att budgetunderskotten växte i flera länder. För enskilda länder, exempelvis , var de statsfinansiella problemen mycket stora, och det rådde osäkerhet om vissa länders kreditvärdighet. Problemen hade i och för sig inte spridit sig till de globala finansiella marknaderna, men de tyngde ändå den ekonomiska utvecklingen inom euroområdet och skapade osäkerhet om framtiden. I visade nyinkommen statistik att BNP hade utvecklats överraskande svagt . Trots det ändrade inte sin bedömning att svensk ekonomi fortsatte att återhämta sig. Bilden bekräftades av att orderingången stigit, vilket väntades medföra att exporten skulle ta fart. bedömde att den låga räntan och den expansiva finanspolitiken skulle bidra till en stark inhemsk efterfrågan. Dessutom hade sysselsättningen börjat öka och arbetslösheten slutat stiga, vilket tydde på en vändning på arbetsmarknaden. Därför väntades BNP-tillväxten under de första kvartalen 2010 bli starkare än vad som angetts i tidigare bedömningar. BNP-nivån som helhet uppskattades dock bli betydligt lägre än vid den föregående bedömningen på grund av den oväntat svaga avslutningen på 2009. En starkare växelkurs, en snabbare produktivitetsutveckling och måttliga löneökningar skulle enligt prognos bidra till ett förhållandevis lågt inflationstryck . Inflationen mätt med KPI väntades dock stiga snabbt eftersom hushållens räntekostnader skulle komma att öka i takt med framtida höjningar av reporäntan. Inflationen mätt med KPIF, som inte påverkas direkt av förändringar i hushållens bostadsräntor, hade stigit, men den uppgången bedömdes vara tillfällig. KPIF-inflationen bedömdes falla tillbaka för att därefter stiga och uppgå till . direktion beslutade att lämna både reporäntan och räntebanan oförändrad . Mot bakgrund av att de finansiella marknaderna var mer stabila och att återhämtningen i ekonomin fortsatte ansåg direktionen att det var lämpligt att successivt gå mot en mer normal penningpolitik. Direktionen bedömde att reporäntan skulle börja höjas eller tidiga hösten, vilket var förenligt med bedömningen . Vid mötet reserverade sig vice riksbankschef mot reporäntebanan och förordade en reporäntebana med en reporänta på till och med fjärde kvartalet 2010 och därefter en återgång till huvudscenariots reporäntebana. En sådan reporäntebana skulle enligt ge ungefär samma effekt som den lägre reporäntebana som han tidigare förespråkat, det vill säga ett bättre utfall för både resursutnyttjandet och inflationen, med både ett högre resursutnyttjande och en KPIF-inflation närmare målet. Reporäntan höjdes till Världsekonomin fortsatte att återhämta sig . I och stärktes konjunkturen medan tillväxten i euroområdet var mer dämpad, bland annat till följd av den statsfinansiella oron. För del såg utvecklingen dock ljus ut och tillväxten var oväntat stark. präglades de finansiella marknaderna av oron för växande statsskulder och stora budgetunderskott, framför allt i de sydeuropeiska . Det var osäkert hur stora exponeringar den europeiska banksektorn hade mot högt skuldsatta länder och hur stor risken för dolda förluster var. Detta bidrog till en ökad nervositet och misstro på de finansiella marknaderna. Oron accelererade i och med att fick svårt att låna på den internationella obligationsmarknaden. tvingades därför ta internationell hjälp från EU och (). Men även andra länder i euroområdet behövde genomföra omfattande budgetåtstramningar för att undvika en kraftig ökning av statsskulden. Dessa åtstramningar väntades dämpa BNP-tillväxten i euroområdet och därmed också hålla tillbaka tillväxten i och inflationstakten i på . fortsatte att utvecklas starkt och väntades vara drivande i den globala återhämtningen även framöver. Också utsikterna för den amerikanska ekonomin var positiva, och flera faktorer tydde på en fortsatt återhämtning till exempel föreföll arbetsmarknaden ha stabiliserats, konsumtionen ökade och företagens vinster förbättrades. Man kunde konstatera att tillväxten i framför allt berodde på en stark ekonomisk-politisk stimulans från staten. I visade statistiken att BNP hade ökat från kvartal till kvartal (säsongsrensat) . BNP-tillväxten var starkare än vad hade räknat med , och ekonomin återhämtade sig nu på bred front. Hushållen var alltmer optimistiska och konsumtionen steg. Den starka ökningen i världshandeln gynnade också svensk export och svenska investeringar (se diagram 3). Den svenska exporten hade ökat från kvartal till kvartal sedan tredje kvartalet 2009 och därtill var utfallet överraskande starkt. Prognosen om en fortsatt ökning av exporten bedömdes även medföra att tudelningen i den svenska ekonomin skulle minska konjunkturuppgången i den svenska ekonomin skulle nu drivas av både en stark inhemsk efterfrågan och en ökad efterfrågan på svenska varor från omvärlden. Därigenom skulle skillnaderna mellan tjänstesektorn, som inte drabbats lika hårt av krisen, och industrisektorn minska. Även sysselsättningen hade fortsatt att öka och arbetslösheten hade planat ut, vilket var oväntat tidigt med tanke på historiska samband och utvecklingen av BNP som aldrig fallit så mycket i genomsnitt ett enskilt år som . bedömde att BNP skulle öka med i genomsnitt under 20102012. Trots den relativt starka BNP-utvecklingen beräknades inflationen hålla sig ganska nära målet . Det fanns gott om lediga resurser i utgångsläget. Tillsammans med en måttlig löneökningstakt, ökande produktivitetstillväxt och en starkare krona innebar detta att inflationstrycket skulle hållas tillbaka trots att konjunkturen stärktes. över prognosperioden bedömde att inflationen mätt med KPI skulle bli något högre än och mätt med KPIF något lägre än . KPIF-inflationen beräknades stiga och vara mot slutet av prognosperioden. Världshandel, svensk export och investeringar, index 2000 = 100, säsongsrensade data 40 60 80 100 120 140 160 180 1994 1996 1998 2000 2002 2004 2006 2008 2010 Världshandel Total svensk export Investeringar Källor: och . För att klara inflationsmålet på och få en stabil realekonomisk utveckling bedömde att det var lämpligt att inleda en normalisering av penningpolitiken. Räntan höjdes till och bedömdes därefter fortsätta upp mot mer normala nivåer i takt med att konjunkturen återhämtade sig. Räntebanan på lite justerades däremot ned till följd av de sämre ekonomiska utsikterna i omvärlden. Vid mötet reserverade sig vice riksbankschef mot beslutet att höja räntan och hänvisade till den ökade osäkerheten i och med de statsfinansiella problemen i euroområdet. Det förhållandevis låga inflationstrycket gjorde det enligt möjligt att avvakta med räntehöjningar utan att bryta mot inflationsmålet. Hon förordade en reporäntebana med en oförändrad ränta på och därefter successiva höjningar enligt den profil som presenterades i den penningpolitiska rapporten. Vice riksbankschef reserverade sig mot reporäntebanan och förordade en bana med en reporänta på till och med fjärde kvartalet 2010 och därefter en gradvis återgång till huvudscenariots reporäntebana. En sådan reporäntebana skulle enligt ge ett bättre utfall för både resursutnyttjandet och inflationen, med både lägre arbetslöshet och en KPIF-inflation närmare målet. Reporäntan höjdes till fortsatte världsekonomin att återhämta sig, men styrkan i återhämtningen var osäker. Det fanns tecken på att återhämtningen i hade dämpats. Bland annat indikerade statistiken över utvecklingen på arbets- och bostadsmarknaderna en inbromsning, och statistiken för nationalräkenskaperna visade en svagare inhemsk efterfrågan än väntat. fortsatte den statsfinansiella oron i , även om risken att den skulle orsaka allvarliga problem för europeiska banker bedömdes vara liten. Svensk ekonomi fortsatte däremot att utvecklas starkt. tillbaka hade världshandeln stigit, vilket fått både svensk export och svenska investeringar att öka. Även inhemska faktorer talade för en gynnsam tillväxt i svensk ekonomi. Bland annat var framtidstron stark hos både hushåll och företag, och hushållen hade goda förutsättningar att öka sin konsumtion. Till skillnad från i många europeiska länder behövde den inte vidta finanspolitiska åtstramningar tack vare de starka offentliga finanserna i . Att återhämtningen tagit fart avspeglades också i att sysselsättningen tillbaka stigit och arbetslösheten fallit. Arbetsmarknaden fortsatte dessutom att återhämta sig snabbare än väntat. reviderade upp prognosen för den svenska BNP-tillväxten på kort sikt till följd av både starka utfall och indikatorer. BNP-tillväxten väntades bli för att därefter avta . justerade även upp sin bedömning av utvecklingen på arbetsmarknaden. Sysselsättningen förväntades återgå till samma nivå som före krisen . Resursutnyttjandet ansågs vara fortsatt lågt, men det skulle successivt stiga och vara ungefär normalt . Enligt bedömning skulle det stigande resursutnyttjandet successivt få genomslag i inflationsutvecklingen . Inflationstrycket på kort sikt ansågs visserligen bli lågt till följd av en starkare krona och fallande arbetskostnader per producerad enhet, men i takt med att arbetsmarknadsläget förbättrades väntades inflationstrycket tillta. Den underliggande inflationen mätt med KPIF skulle enligt prognosen fortsätta att falla för att sedan öka och nå . KPI-inflationen bedömdes skjuta över målet på tillfälligtvis , främst som ett resultat av de kommande höjningarna av reporäntan. På , när reporäntan nått mer normala nivåer, skulle även KPI-inflationen bli enligt prognosen. Sammantaget var revideringarna av prognoserna små. Prognosen för reporäntan var oförändrad i förhållande till bedömningen . För att klara inflationsmålet på och få en stabil realekonomisk utveckling bedömde att det var lämpligt att fortsätta den normalisering av penningpolitiken som inletts . Reporäntan höjdes till och räntebanan var oförändrad jämfört med . Det låga resursutnyttjandet i utgångsläget motiverade att reporäntan skulle vara lägre än normalt ännu . Allt eftersom resursutnyttjandet ökade skulle reporäntan gradvis höjas till mer normala nivåer. Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet att höja räntan samt mot reporäntebanan i den penningpolitiska uppföljningen. Han förordade en reporänta på och en låg reporäntebana som gradvis skulle stiga mot vid prognosperiodens slut. Enligt skulle den högre reporäntebanan i huvudscenariot, om den fick trovärdighet och inkorporerades i marknadsförväntningarna, nämligen medföra att den faktiska penningpolitiken skulle stramas åt och leda till en kraftig höjning av marknadsräntorna med längre löptider och en kraftig förstärkning av kronan. Detta skulle sänka den redan låga KPIF-inflationen och höja den redan höga arbetslösheten . Vice riksbankschef reserverade sig mot reporäntebanan och förordade en flackare reporäntebana med en reporänta som vid slutet av prognosperioden skulle vara någon procentenhet lägre än i den beslutade räntebanan. Hon motiverade sitt ställningstagande huvudsakligen med att en svagare utveckling i omvärlden kunde förväntas leda till lägre tillväxt och inflation också i längre fram i tiden. En långsammare höjning av reporäntan borde då leda till att inflationen hamnar närmare inflationsmålet och att resursutnyttjandet kommer närmare den nivå som anses vara normal. Reporäntan höjdes och Efter det penningpolitiska mötet fortsatte svensk ekonomi att utvecklas starkt. Enligt nationalräkenskaperna växte BNP och med tredje kvartalet 2010 jämfört med . Uppgången var bred och samtliga efterfrågekomponenter i försörjningsbalansen steg. Även förtroendeindikatorer och månadsstatistik, till exempel barometerindikator och statistik över industri- och tjänsteproduktionen, gav tydliga signaler om att svensk BNP skulle fortsätta att växa snabbt . Den breda uppgången i svensk ekonomi bidrog också till att sysselsättningen ökade snabbt. Även kronan fortsatte att förstärkas i takt med att inkommande statistik visade att ekonomi utvecklats starkt i förhållande till omvärlden (se diagram 4). var osäkerheten om utvecklingen i omvärlden fortsatt stor. Tillväxten i tillväxtekonomierna i bland annat hade varit hög , och den starka utvecklingen bedömdes fortsätta. Återhämtningen i väntades dock ta tid. Tillväxtutsikterna i såg visserligen bättre ut jämfört med oktober, men utvecklingen tydde på en fortsatt långsam återhämtning på den amerikanska arbetsmarknaden. Även för euroområdet var prognosen för tillväxten på kort sikt något högre jämfört med oktober. präglades dock de finansiella marknaderna av oro för hållbarheten i statsfinanserna i högt skuldsatta europeiska länder, och den oron ökade . bedömde i både att de stora finanspolitiska åtstramningarna för att förbättra statsfinanserna skulle dämpa tillväxten i . Den långsamma återhämtningen i dessa länder beräknades medföra ett måttligt inflationstryck och prognosen för omvärldsräntorna justerades ned . Konkurrensvägd växelkurs, TCW, index = 100 100 110 120 130 140 150 160 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 Trots den splittrade omvärldsbilden bedömde att den svenska ekonomin skulle fortsätta att utvecklas starkt och .