frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — Syftet med bestämmelsen är att en part ska få kännedom om uppgifter som lämnats av andra och ges tillfälle att komma med egna synpunkter och bemö- ta eventuella felaktiga faktauppgifter. I ordet underrättas i första meningen ligger i princip ett krav att underrät- telsen ska ha nått mottagaren. Men det krävs inte alltid full bevisning om detta (se prop. 1971:30 s. 469, 703 och 688, jfr prop. 1970:13 s. 60). Depar- tementschefen framhöll vid reform att myndigheten i förhållandevis stor utsträckning måste vara berättigad att utgå från att parten nåtts av försän- delser som tillställts honom eller henne i vanligt brev. Det ankommer följakt- ligen på myndigheten att bedöma om någon särskild undersökning ska göras för att den med säkerhet ska kunna konstatera att parten nåtts av försändelsen (, , , B., Förvaltningslagen med kommentarer, 3:e uppla- gan, 2010, s. 206). Av utredningen framgår bl.a. följande. har varit folkbokförd på sin nuvarande adress . , , var hon folkbokförd på en annan adress. skickade en kommuniceringsskrivelse, daterad den 8 janu- ari 2010, till A-C.H. I skrivelsen informerades hon om att övervägde att inte betala underhållsstöd till henne och att hon hade möjlighet att lämna synpunkter. beslutade att inte betala ut underhållsstöd i enlighet med övervägan- det. Skrivelsen och beslutet skickades till bostadsadressen där A-C.H. övervägande om åter- betalning av utbetalt underhållsstöd, daterad , skickades däremot till den adress där A-C.H. då var folkbokförd. Kommunicerings- skrivelsen och beslutet, daterade , kom i retur till Försäkrings- kassan. När en myndighet skickar handlingar till enskilda bör i första hand folk- bokföringsadressen användas. I vissa fall kan det vara lämpligare att skicka underrättelser till en annan adress, t.ex. om den enskilde uppgett en sådan eller om det av andra omständigheter framgår tydligt att den enskilde har en annan adress. En myndighet bör dock vara återhållsam med att använda sig av 2 011 /1 2:JO1 en annan adress än folkbokföringsadressen eller en adress som den enskilde själv har hänvisat till. har, genom att inte skicka skrivelsen daterad den 8 ja- nuari 2010 till A-C.H:s bostadsadress enligt folkbokföringen, inte lyckats underrätta henne om uppgifter som tillförts ärendet av annan än henne själv. Dessa uppgifter kan inte anses ha saknat betydelse eller anses ha varit obe- hövliga för beslutet om underhållsstöd. Försäkrings- kassan har därmed inte uppfyllt kommunikationsskyldigheten och förtjänar kritik för sin hantering av ärendet i denna del. 2 011 /1 2:JO1 Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd En djurskyddsmyndighets rätt att bereda sig tillträde till en bostad (Beslut av JO Axberger , dnr 6650-2009) Beslutet i korthet: djurskyddshandläggare har på egen hand gått in i en djurhållares olåsta bostad. Myndigheten har rätt att få tillträde till lokaler där djur hålls. Gäller det en bostad måste dock skyddet för den enskildes privatliv beaktas. Om kontrollen förutsätter våld eller tvång krävs handräckning av polis. I praktiken kan kontrollmyndigheten inte på egen hand bereda sig tillträde till en djurhållares bostad när denne inte sam- tyckt till detta, såvida inte en nödsituation föreligger. och djur- skyddshandläggaren har därför kritiserats. genomförde en inspektion hemma hos gick då in i hennes bostad utan att först knacka på dörren. Vid det aktuella tillfället låg och sov. Hon vaknade av en hård smäll mot sovrumsdörren som sedan brutalt vräktes upp. In kom en för henne främmande människa som skrek åt henne, vad hann hon inte uppfatta förrän dörren smälldes igen. Smällen var så kraftig att en tavla föll i golvet och gick sönder. tog på sig en tröja och gick ut i sitt kök. Där väntade som under hela inspektionen fortsatte att skrika åt henne. ifrågasatte djurskyddshandläggarens rätt att gå in bostaden på det sätt som skedde. i anmodades yttra sig över. , genom länsrådet , anförde i huvudsak följande. En anonym anmälan från allmänheten inkom till . Anmälaren uppgav att ca 2030 katter fanns i och kring bostad, och att djuren levde under mycket dåliga förhållanden. Djurskyddshandläggare beskriver händelseförloppet enligt följande: Uppgifterna i anmälan föranledde oanmäld kontroll hos . När djurskyddshandläggaren anlände till djurhållarens adress, kunde konstateras att belysningen var tänd i bostaden. Djurskyddshandlägga- ren knackade på dörren, och kunde i samband med detta se att dörren var olåst, och uppfattade det som att djurhållare var hemma, men inte hörde att det knackade på dörren. Djurskyddshandläggaren öppnade därför dörren och ropade in i bostaden för att få kontakt med djurhållaren. Ingen gav sig till känna, varvid handläggaren gick in i bostaden, alltjämt ropandes för att få kontakt. En dörr öppnades och djurhållaren kom ut från ett angränsande rum, och handläggaren angav sitt ärende. Djurskyddshandläggaren förnekar att hon skulle ha ryckt upp en dörr och därefter smällt igen densamma. Hon kan hel- ler inte se att något i hennes agerande kan ha orsakat skada på egendom, vil- ket djurhållaren hävdar. 2 011 /1 2:JO1 Skydd för den enskildes bostad Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen gäller att den offentliga makten ska utövas med respekt för den enskilda människans värdighet och att det allmänna ska värna den enskildes privatliv. Bestämmelsen utgör ett målsättningsstadgande och kan inte direkt läggas till grund för att påkalla en domstols ingripande, men den innebär att det allmänna ska verka för att de rättigheter som om- nämns i stadgandet skyddas, främjas och i största möjliga utsträckning för- verkligas (se m.fl., Grundlagarna, 2:a upplagan, 2006, s. 55 f.). Bestämmelsen torde få ges bl.a. den betydelsen att om olika, annars likvärdi- ga åtgärder står till buds bör den väljas som är minst ägnad att inkräkta på skyddet för den enskildes privatliv. En enskilds bostad åtnjuter grundlagsskydd (2 kap. 6 § RF). Skyddet är inte absolut; det kan under vissa förutsättningar begränsas genom lag (2 kap. 12 § RF). Till de förutsättningar som ska vara uppfyllda hör att en sådan be- gränsning endast får göras för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Den får inte heller gå utöver vad som är nödvän- digt med hänsyn till det ändamål som föranlett den. Skyddet för den enskildes hem fullföljs genom bestämmelser i allmän lag, framför allt 4 kap. 6 § , som gäller hemfridsbrott. För detta brott straffas den som olovligen intränger eller kvarstannar där annan har sin bo- stad. Enligt artikel 8 i om mänskliga rättigheter, vilken gäller som lag i , ska var och en ha rätt till respekt för sitt hem. En offentlig myndighet får inte inskränka denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Artikel 8 kan läggas till grund för prövning i domstol och innefattar således ett konkret, rättsligt skydd för den enskilde (se närmare , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e upplagan, 2007, s. 301 ff.). Bestämmelsen ger, tillsammans med Europa- domstolens praxis, ett rättsligt konkret innehåll åt samma allmänna värde- grund som kommer till uttryck i 1 kap. 2 § regeringsformen. En kontrollmyndighets befogenheter enligt djurskyddslagen Enligt 27 § första stycket 2 djurskyddslagen (1988:534) har en kontrollmyn- dighet i den utsträckning som behövs för kontrollen rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där djur hålls eller som berör djurhållningen och där besiktiga djuren, göra undersökningar och ta prover. Det ligger i sakens natur att bestämmelsen tar sikte på områden och byggnader som till sin funktion är avsedda för djurhållning, t.ex. stall, ladugårdar och beteshagar. Djur kan dock även hållas i en bostad. Djur- skyddslagen omnämner inte bostäder särskilt. Den konflikt som kan upp- komma mellan intresset av djurskyddskontroll och skyddet för den enskildes 2 011 /1 2:JO1 bostad är inte heller berörd under lagens förarbeten, och den synes inte när- mare diskuterad i andra rättskällor. Djurskyddslagen ger inte kontrollmyndigheten befogenhet att bruka våld eller tvång för att bereda sig tillträde till lokaler där djur hålls. Vid behov ska polismyndigheten lämna den hjälp som behövs (handräckning), se 27 a § djurskyddslagen. Innebörden av detta är att om kontrollen förutsätter våld eller tvång ska detta ske genom polisens försorg. Begäran om handräckning bör dock ske först sedan andra möjligheter att genomföra kontrollen är ut- tömda. Det är därför naturligt att kontrollmyndigheten, innan begäran om handräckning görs, på ett korrekt sätt upplyser den som motsätter sig kontroll att denna kan komma att genomföras med polishjälp. Med tanke på det starka skydd bostaden ges i grundlagen, och , kan det hävdas att frånvaron av ett uttryckligt lagstöd för kontrollmyndigheten att bereda sig tillträde till en djurhållares bostad, innebär att myndigheten saknar rätt till sådant tillträde. Av 27 § djurskyddsla- gen måste emellertid anses framgå att en sådan rätt i och för sig föreligger, men det innebär inte att kontrollmyndigheten kan bereda sig tillträde till bo- städer på samma sätt som till typiska djurhållningslokaler. De restriktioner myndigheten här måste ålägga sig sträcker sig väsentligt längre. I praktiken torde lagstiftningen inte ge kontrollmyndigheten någon befogenhet att utan handräckning från polisen bereda sig tillträde till en bostad, när den kontrolle- rade inte samtycker till detta. I finns bestämmelser om nöd. Enligt 24 kap. 4 § kan en annars brottslig gärning vara straffri om den begås när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Syftet med be- stämmelsen är inte att ge en myndighet andra befogenheter än sådana den redan har, men var och en, även företrädare för en kontrollmyndighet, har ett visst utrymme att i en nödsituation bereda sig tillträde till en bostad. Att djur utsätts för svårt lidande kan vara att betrakta som en sådan situation (jfr m.fl., . En kommentar, s. 24:44). Bedömning i detta ärende I det nu aktuella ärendet har handläggaren sökt upp anmälaren genom att knacka på hemma hos denna. Hon har därefter konstaterat att bostaden var olåst, varvid hon öppnat dörren och ropat in i bostaden. När ingen gav sig till känna gick hon in alltjämt ropandes för att få kontakt. En innerdörr öppna- des då, och en person, som visade sig vara djurhållaren, gav sig till känna. Även om anmälarens beskrivning av händelseförloppet är mer dramatisk är huvuddragen av det som inträffat ostridiga: handläggare har på egen hand och utan samtycke gått in i anmälarens bostad och ropat efter hen- ne. För detta har hon saknat befogenhet. Hon har självfallet haft rätt att knacka på och att på andra sätt försöka påkalla uppmärksamhet, men hon har inte haft rätt att gå in i bostaden. 2 011 /1 2:JO1 Det har från sida inte gjorts gällande att någonting liknande en nödsituation i mening förelåg. Jag noterar i det samman- hanget att det gick närmare en månad från det att fick in anmä- lan i ärendet till det att den nu aktuella inspektionen genomfördes, och att inga handläggningsåtgärder synes ha blivit vidtagna . och djurskyddshandläggaren ska mot denna bakgrund kritiseras för att olovligen ha berett sig tillträde till anmälarens hem och för att därigenom ha kränkt hennes privatliv. Tillämpning av förvaltningslagens regler om jäv; kritik mot tre djurförsöksetiska nämnder (Beslut av JO Axberger , dnr 5192-2009) Beslutet i korthet: Vid handläggningen i tre djurförsöksetiska nämnder har ledamöter i varierande grad tillåtits delta även när de är jäviga. Detta strider mot förvaltningslagen. Nämnderna har därför kritiserats. I anledning av vissa argument som anförts till stöd för de rutiner som tillämpats framhålls i beslutet att jävsreglerna inte kan sättas åt sidan med åberopande av effektivitetsskäl. Innan djur används för vetenskapliga ändamål ska användningen enligt 21 § djurskyddslagen (1988:534) godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöks- etisk nämnd. I varje nämnd ska det ingå en ordförande och en eller flera vice ordförande samt lekmän, forskare och representanter för personal som har hand om försöksdjur (43 § djurskyddsförordningen [1988:539]). Närmare föreskrifter om nämndernas organisation och om prövningen av ärenden meddelas av (47 § djurskyddsförordningen). Enligt 20 § djurskyddslagen ska det finnas en av godkänd föreståndare som ansvarar för djurförsöksverksamheten. Enligt meddelade föreskrifter ska en ansökan om godkännande från etisk synpunkt av ett djur- försök göras av den som är ansvarig för det planerade försöket. Ansökan görs på blankett enligt formulär som fastställs av och undertecknas av sökanden samt av den enligt 20 § djurskyddslagen an- svarige föreståndaren, vilken intygar att han eller hon utan erinran tagit del av hur det planerade försöket ska genomföras. , ansvarig för djurförsöksfrågor inom organisationen rens Rätt, anmälde södra, och /Lunds djurför- söksetiska nämnders tillämpning av reglerna om jäv. Med anledning av uppgifterna i anmälan anmodades södra, och /Lunds djurförsöksetiska nämnder att yttra sig över vilka rutiner som tillämpades. södra djurförsöksetiska nämnd inkom, genom ordföranden , med ett yttrande av vilket följande framgick. 2 011 /1 2:JO1 Vid nämndens sammanträden anmäler ledamöterna jäv innan prövningen av ansökningarna påbörjas. Varje ansökan föredras av en ledamot från ansvarig beredningsgrupp och denna ledamot anger också beredningsgruppens förslag till beslut. Därefter ges möjlighet till frågor och diskussion från övriga leda- möter. Under dessa diskussioner är samtliga ledamöter närvarande. När dis- kussionerna anses avslutade får jäviga ledamöter lämna lokalen, varefter det ges möjlighet till ytterligare diskussion före det slutliga avgörandet. Det är inte heller ovanligt att beredningsgrupperna har kallat försöksledare till nämndens sammanträden för att närmare redogöra för sitt försök och svara på frågor från nämndens ledamöter. En kallad försöksledare får naturligtvis i likhet med jäviga ledamöter lämna lokalen före prövningen av det aktuella ärendet. Det kan i detta sammanhang nämnas att företrädare för tillsynsmyn- digheten samt en veterinär från KS oftast deltar i hela mötet. Att en ledamot som är sökande eller ansvarig föreståndare är jävig i ifrå- gavarande ärende ifrågasätts inte. Däremot är frågan om jäv betydligt svårare att avgöra när det gäller ledamöter från KS som arbetar på olika avdelning- ar/enheter. Mestadels har dessa ledamöter inte ansett sig vara jäviga när det gäller försök som utförs på andra enheter än där de verkar. Däremot har samt- liga Astra-anställda ledamöter betraktats som jäviga i alla Astras ansökningar, vilket möjligtvis skulle kunna ifrågasättas med hänsyn till hur jävssituationen betraktats i övrigt. Med undantag för den Astra-anställda lekmannaledamoten har inga andra lekmannaledamöter anmält jäv . Alla lek- mannaledamöterna har också tillåtits delta i diskussioner efter det att jäviga forskarledamöter lämnat lokalen. Ansvaret för att gällande jävsregler följs, d.v.s. att en jävig ledamot inte deltar i handläggningen av det ärende där han är jävig, åvilar naturligtvis ordförandena i nämnden. Hanteringen av jävsfrågor har emellertid flera gång- er varit föremål för diskussion i nämnden. Samtliga ledamöter, med enstaka undantag, har ansett att det är av stort värde att även jäviga forskare är närva- rande under föredragningen och efterföljande diskussion. Dessa forskare är oftast väl insatta i de generella rutiner som gäller för t.ex. metoder och djur- hållning på den institution eller det företag där försöket skall utföras. Nämn- den har ansett det vara av stor vikt att detta underlag inte går förlorat. En annan ordning skulle få till följd att flera forskarledamöter skulle få tillbringa en stor del av mötestiden med att vänta utanför möteslokalen. För att upprätt- hålla balansen mellan forskare och lekmän borde rimligtvis också samma antal lekmän vägras delta i föredragning och diskussioner. Enligt 12 § förvaltningslagen får den som är jävig inte handlägga ärendet. De aktuella ledamöterna har varken tagit befattning med ärendets beredning eller avgörande. Mot denna bakgrund kan de inte anses ha handlagt ärendet och Nämnden anser sig därför ha följt gällande regler om jäv. djurförsöksetiska nämnd inkom, genom ordföranden , med ett yttrande av vilket följande framgick. En jävig ledamot tillåts att inledningsvis närvara i sammanträdeslokalen då det ärende som grundar jävet tas upp till behandling. Ordföranden ser därefter till att ledamoten i fråga lämnar sammanträdeslokalen. Sedan detta skett fort- sätter nämnden sin handläggning av ärendet med eventuell diskussion och därefter fattande av beslut. Anledningen till att nämnden har valt denna rutin är att nämnden vill ut- nyttja den jävige ledamotens kunskap om ärendet i syfte att få ett så fullstän- digt beslutsunderlag som möjligt. Detta gör sig särskilt gällande då den jävige ledamoten själv är sökande i ärendet, men även i de många förekommande ärendena där forskare på AstraZeneca är försöksledare. De ledamöter i nämn- den som är anställda på AstraZeneca har i dessa ärenden ofta värdefulla kun- skaper om de planerade djurförsök som ansökningarna rör och också allmänt om de olika rutiner som bolaget har beträffande sina försöksdjur. Att sökan- den själv eller annan jävig ledamot är närvarande i sammanträdeslokalen och 2 011 /1 2:JO1 kan svara på frågor från övriga ledamöter i nämnden innebär ganska ofta att oklarheter i ansökningarna kan redas ut vid sittande bord. Sådana muntliga uppgifter från jäviga ledamöter medför i vissa fall att bordläggningar av ären- dena kan undvikas. Visst händer det ibland att det blir en diskussion där även den jävige ledamoten deltar men det som framför allt förekommer är att den jävige ledamoten svarar på frågor från övriga ledamöter. När det särskilt gäller ledamot som är jävig på grund av att hon eller han är sökande i ett ärende vill nämnden hänvisa till 12 § föreskrif- ter (SJVFS 2008:70) om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. Enligt den bestämmelsen får en djurförsöksetisk nämnd till sitt sammanträde kalla bl.a. en försöksledare för att inhämta upp- lysningar i ärendet. I det fallet försöksledaren i ett ärende också är ledamot som är på plats vid nämndens sammanträde faller det sig enligt nämndens uppfattning mycket naturligt att nämndens övriga ledamöter ges tillfälle att ställa frågor till försöksledaren. Det viktiga när det gäller jävsfrågan är dock att den jävige ledamoten läm- nar sammanträdeslokalen vid ett visst givet tillfälle i nämndens behandling av ärendet i fråga. Därefter och inför beslutsfattandet kan övriga ledamöter vid behov helt fritt diskutera ärendet och eventuellt först nu framföra kritiska synpunkter på de uppgifter som den jävige ledamoten lämnat i sin egen ansö- kan eller tidigare vid sammanträdets behandling av ärendet i fråga. Som bekant finns det ingen bestämmelse i förvaltningslagen som föreskri- ver att en jävig ledamot är skyldig att lämna sammanträdeslokalen. Nämnden är naturligtvis väl medveten om att lagstiftaren förarbetsvis har uttalat att det är naturligt att så sker och att det var JO uppfattning i ärendet 646- 1999 att en sådan ordning ska tillämpas även hos de djurförsöksetiska nämn- derna vid deras prövning av ansökningar om godkännande av djurförsök. Nämnden kan avslutningsvis konstatera att jäviga ledamöter i nämnden faktiskt lämnar sammanträdeslokalen, låt vara att detta sker först efter att nämnden getts möjlighet att utnyttja de kunskaper om ärendet i fråga som de besitter. Enligt nämndens uppfattning kan en sådan ordning vara förenlig med de syften och ändamål som ligger bakom jävsbestämmelsen i förvaltningsla- gen. Den handläggningsfråga som JO:s remiss aktualiserar synes dock inte ha ett självklart svar och nämnden se därför fram emot JO:s ställningstagande. /Lunds djurförsöksetiska nämnd inkom, genom före detta ordföranden och ordföranden , med ett yttrande av vilket föl- jande framgick. När en ledamot i nämnden uppträder som sökande i ett ärende fördelas ären- det till en beredningsgrupp där han eller hon inte ingår. Vid sammanträdet anses ledamoten jävig och lämnar lokalen när det aktuella ärendet tas upp och återvänder först när beslutet är fattat. Liksom beträffande andra sökande finns det möjlighet för beredningsgruppen att begära muntlig handläggning och ge nämnden tillfälle att ställa frågor till den sökande. Även i dessa fall avträder sökanden vid diskussion och beslutsfattande. I de fall en ledamot i nämnden har undertecknat ansökan som godkänd fö- reståndare fördelas ärendet till en annan beredningsgrupp än den där ledamo- ten ingår. Vid sammanträdet klargörs det att ledamoten inte deltar i beslutet. Ledamoten är dock med i sammanträdeslokalen när ärendet diskuteras och när beslut fattas. Ledamoten tillåts att besvara konkreta frågor om försöket men inte att delta i diskussionen. Samma ordning tillämpas beträffande de ledamöter i nämnden som är anställda på och när ärendena har anknytning till något av dessa företag. Ordningen med att vissa ledamöter inte deltar i beslutet har lett till att nämnden inte varit beslutsför beträffande ett antal ansökningar och att dessa fått handläggas . 2 011 /1 2:JO1 Enligt 12 § förvaltningslagen får den som är jävig inte handlägga ärendet. Nämndens uppfattning är att ledamöterna ovan inte har varit med och hand- lagt ärendena. De har varken tagit befattning med ärendets beredning eller avgörande. Från och med nämndens sammanträde har ledamot som inte deltar i beslutet lämnat sammanträdeslokalen innan ärendet börjat be- handlas. Denna rutin avser nämnden behålla tills frågan om jäv är utredd. I sitt yttrande reste /Lunds djurförsöksetiska nämnd vissa ytterligare frågor: Under diskussionerna inför detta yttrande har frågan uppkommit om en leda- mot i nämnden som har undertecknat en ansökan som godkänd föreståndare per automatik är jävig i ärendet. En godkänd föreståndare är en person, som efter förslag från huvudman- nen för en verksamhet, utsetts av för att övervaka att samtliga bestämmelser i samband med verksamheten vid den aktuella anläggningen följs. Föreståndaren bär ansvaret för djurhållningen och tillsynen över djuren, att utrustningen fungerar och att både djuren och deras burar är märkta på rätt sätt. Föreståndaren ska delta när försöken planeras. Föreståndaren ska också se till att verksamheten för journal och ska rapportera statistik till Jordbruks- verket . En godkänd föreståndare intygar genom sin signatur på ansökan att försö- ket som beskrivs i ansökan kan genomföras på den aktuella anläggningen. Detta innebär att de resurser som krävs, personella och utrustningsmässiga, finns att tillgå. Det förekommer godkända föreståndare som är med initialt vid planeringen av försöken och kanske även tar del i utformningen av den etiska ansökan. Dessa föreståndare bör enligt nämnden utan tvekan anses som jäviga när det gäller att handlägga den etiska ansökan. Det förekommer emellertid också att godkända föreståndare inte har någon del i försöket före prövningen av den etiska ansökan. En sådan föreståndare skulle om han eller hon tilläts delta i nämndens beslut hantera ansökan ur två olika synvinklar. Första gången för att bedöma att försöket går att genomföra på anläggningen som det beskrivs med behövlig utrustning och utbildad per- sonal, för att bedöma försöket ur etisk synvinkel som ledamot i den etiska nämnden. Det bör inte nödvändigtvis vara så att den första pröv- ningen leder till jäv i förhållande till den andra.