frsrdg · GZ04JO1 · 2011-11-16 00:00:00 — En tillfredsställande dokumentation är en förutsättning för att den som ärendet rör ska kunna följa ärendets handläggning. Dokumentationen ska vidare säkerställa ärendets handläggning om den ordinarie handläggaren är frånvarande, t.ex. på grund av sjukdom, trygga nämndens underlag för olika beslut samt ge möjlighet till granskning av ärendets handläggning i efterhand. inledde omsorgsnämnden utredning beträffande S. och barnen med anledning av en anmälan från den förskola där dottern gick och en ansökan från S. om bistånd till en tillfällig bostad. Det har kommit fram att all dokumentation i ärendena rörande sonen och S. till en början skedde i T:s akt. under handläggningen fördes de anteckningar som enbart rörde S. över till hennes akt och raderades därmed i 2 011 /1 2:JO1 Om anteckningarna innehöll uppgifter om både modern och sonen lät man uppgifterna rörande T. stå kvar i hans akt. Av den skrivelse som legat till grund för JO:s initiativ framgår att det var tidsskäl som var anledning till att handläggaren inte redan från början tog ställning till var uppgifterna skulle dokumenteras och anteckningarna låstes därför inte utan sågs som ett ofärdigt arbetsmaterial. anfört i remissvaret tyder dock på att handläggaren inledningsvis förbisåg att modern hade ett eget ärende vid nämnden och därför dokumenterade uppgif- terna rörande henne i sonens akt. I det aktuella fallet bedrev omsorgsnämnden en utredning av om nämnden behövde ingripa till skydd eller stöd för barnen som man handlade ett ärende rörande bistånd till modern. Det är inte acceptabelt att dokumenta- tionen i ärendena sammanblandades och att det som förekom i moderns bi- ståndsärende dokumenterades i ett av barnens akter. Som redovisats ovan togs de uppgifter som enbart rörde S. bort från sonens akt och fördes in i moderns akt. Jag vill i anledning härav anföra följande. En handling som har upprättats inom är en allmän handling (se 2 kap. 3 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen, TF). Till begreppet allmän handling är kopplat viktiga rättsverkningar, som avser allmänhetens insyn och kontroll av myndigheternas verksamhet. En sådan handling kan därför inte utan vidare ändras. En journalanteckning anses upprättad när den skrivits in i en journal. Det förhållandet att anteckningen inte har låsts ändrar inte den bedömningen. I sammanhanget vill jag tillägga att tidigare gällde att om en uppgift i journalanteckning var felaktig och behövde ändras fick detta inte ske genom att den felaktiga uppgiften gjordes oläsbar efter rättelsen (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 304). Genom tillkomsten av personuppgiftslagen (1998:204), PuL, och lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom finns det numera bestämmelser som gör det möjligt att i vissa fall rätta, blockera eller utplåna personuppgifter i en akt hos social- nämnden. Vidare finns det bl.a. i 10 § arkivlagen (1990:782) och 12 kap. 1 och 2 §§ SoL bestämmelser om gallring av allmänna handlingar. Jag vill även erinra om bestämmelsen i 11 kap. 6 § SoL. Enligt den bestämmelsen ska, om den enskilde anser att någon uppgift i dokumentationen är oriktig, detta antecknas. Mot bakgrund av det nu anförda är jag kritisk till att uppgifter som var in- förda i sonen T:s akt, och som utgjorde allmänna handlingar, raderades i sam- band med att de fördes över till S:s akt. Som konstateras ovan skulle emeller- tid dessa uppgifter rätteligen inte ha dokumenterats i T:s akt och jag anser därför inte att den ursprungliga versionen av sonens akt behöver återskapas. Jag förutsätter att omsorgsnämnden, i anledning av det som har kommit fram i ärendet och vad som uttalats i detta beslut, ser över rutinerna vad gäller dokumentation vid handläggning av ärenden enligt socialtjänstlagen. Jag finner skäl att sända en kopia av mitt beslut till , . 2 011 /1 2:JO1 Lagen med särskild bestämmelser om vård av unga (LVU) Fråga om det förelåg skäl för att med stöd av 6 § LVU omhänderta ett barn (Dnr 4245-2009) har tillsammans ett barn, G., född . som JO:s granskning omfattade hade L.C. gemensamt vårdnaden om G. Vice ordföranden i i beslutade att omhänderta G. med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Beslutet verkställdes med biträde av i . G. placerades hos modern, , i . beslutade vice ordföranden att omhändertagandet skulle upphöra. I en anmälan till JO framförde advokaten , som ombud för L.C., klagomål mot vice ordföranden i i och mot social- förvaltningen i samma kommun. Han hemställde att JO skulle granska deras agerande före och i anslutning till beslutet om omhändertagande av G. anförde bl.a. följande. Omhändertagandebeslutet var grundlöst och ba- serades uteslutande på osanna uppgifter från C.B. för beslutet var C.B. och G. på tillfälligt besök i . hade C.B., utan L.C:s godkännande, tagit med sig G. och åkt till . ville att han och C.B. skulle diskutera det kommande upplägget kring G. innan C.B. var inte intresserad av att föra en sådan diskussion och när L.C. inte accepterade detta drog C.B. igång den palaver som ledde fram till det aktuella beslutet. Av den jourrapport som synes ha legat till grund för omhändertagandet, framgår att C.B. hade uppgett att hon och G. var folkbokförda i . Detta var en felaktig uppgift eftersom de vid den aktuella tidpunkten var folk- bokförda i . var däremot folkbokförd i . Till anmälan fogades vissa handlingar. Inledningsvis inhämtade JO bl.a. journalanteckningar för tiden från till i ärendet rörande G. från socialförvalt- ningen i . i anmodades därefter att göra en ut- redning och yttra sig över följande. 2 011 /1 2:JO1 1.Vilka närmare omständigheter var avgörande för att socialnämnden fattade beslut om att omhänderta G. enligt 6 § LVU? 2.Vad var skälet till att beslutet om omhändertagande upphävdes ? 3.Har det, mot bakgrund av bestämmelsen i 11 § andra stycket andra meningen LVU om att vård med stöd av denna lag alltid ska inledas utanför den unges eget hem, förelegat rättsliga förutsättningar för att placera G. hos modern? Som sitt remissvar lämnade socialnämnden, sociala utskottet, ett av plane- ringssekreteraren undertecknat yttrande. I yttrandet anfördes bl.a. följande. socialjouren i Sö- dertörn med anledning av att L.C. vägrade lämna ifrån sig den gemensamma sonen . Polis hade kontaktats tidigare och de hänvisade till . hade flyttat till och kommit till för att avsluta en lägenhetsförsäljning samt hämta reste- rande ägodelar. Hon planerade att återvända till . Under de här dagarna bodde båda föräldrarna hos bekanta i Slagsta, . Polisen och socialjouren kontaktar sociala beredskapen i nordostkommunerna. Modern uppgav till sociala beredskapen att hon ensam tagit det dagliga an- svaret för omvårdnaden av den gemensamma sonen. Fadern hade vid några enstaka tillfällen haft umgänge. Hon hade blivit utsatt för kränkningar och psykisk misshandel av L.C., något som även hänt tidigare under deras relation. berättade att hon fortfarande ammade G. Hon kän- de sig väldigt utsatt i sin relation till L.C. och hon var mycket orolig för att han avsiktligt eller oavsiktligt skulle använda sonen på ett sådant sätt att so- nen kom till fysisk skada. Vidare uppgav modern att hon var folkbokförd i . Sociala beredskapen bedömde uppgifterna som C.B. lämnat som trovärdiga. Socialjouren i uppfattade L.C. som labil och att han inte såg till G:s bästa när han talade om honom. De uppfattade att L.C. hade en tanke om att G. nu skall bo hos honom. Av dokumentationen i ärendet framkommer endast att L.C. till både tjäns- temännen från och till polis tydligt deklarerat att han inte hade för avsikt att lämna ifrån sig sonen samt att om man försökte slita sonen ur hans händer skulle han inte släppa taget. Sociala beredskapen gjorde bedömningen att det utifrån den akuta situatio- nen och utifrån en ren skyddsaspekt var bäst för barnet att återförenas med modern. Denna uppfattning förstärktes ju längre förhandlingarna pågick. De gjorde även bedömningen att detta inte handlade om en vårdnadstvist och någon information som motsade det framkom inte. Fadern hade klargjort att han inte hade för avsikt att överlämna sonen till modern på frivillig väg. Soci- ala beredskapen gjorde bedömningen att det förelåg risk för att G. skulle fara illa eller komma till skada om han lämnades hos fadern. Till detta beaktades den otrygga anknytningen mellan far och son samt att G. fortfarande amma- des. I den akuta situationen bedömdes LVU tillämpligt och beslut om ome- delbart omhändertagande enligt § 6 och § 11 LVU samt polishandräckning enligt § 43 LVU initierades. Vice ordförande i i kontaktades och efter sedvanlig prövning av tjänstemännens information och bedömning fattades de efterfrågade besluten. När polis tillkallats fram- kom att modern var folkbokförd på och fadern i . 2 011 /1 2:JO1 Två civila poliser från polisdistrikt, två socialsekreterare från sociala beredskapen samt en barnpsykiatriker från försökte förmå L.C. att lämna ifrån sig G. Efter en och en halv timmes för- handlande tillkallar polisen förstärkning. Totalt åtta uniformerade poliser kommer till platsen. överlämnar då G. till läkaren som överlämnar G. till modern som väntat utanför i en civil polisbil. Dokumentation för barnpsykiat- rikerns bedömning saknas. hävdes beslutet om omhänder- tagande efter samråd mellan städerna och . Beslutet grunda- des på att det akuta behovet av skydd var undanröjt samt att barnets rätt till trygghet och omvårdnad var tillgodosett. har , med start , ett samverkansavtal med kommunerna om att polismyndigheten under icke kontorstid skall kunna nå kommunens social- tjänst. Sociala beredskapen avser ärenden rörande barn och ungdom, familje- relaterat våld, samt akut omhändertagande enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). I uppdraget ingår att lösa akuta situationer och därefter lämna ärendet till ansvarig kommun för fortsatt handläggning. Sociala beredskapens uppdrag är begränsat vid en jämförelse med en traditio- nell socialjour. Kommunerna ansvarar utifrån en särskild fördelning att två personal bemannar beredskapen och ett särskilt schema finns för beslutsfattare i varje kommun. Sociala beredskapens personal har inte tillgång till något befolkningsregister. Vid den nu aktuella händelsen tjänstgjorde två socialsekreterare från barn- och ungdomsenheten i för de sex kommunerna i nordost. Insatser inom för barn och ungdomar skall i första hand ges i frivilliga former med stöd av socialtjänstlagen (SoL). Först när detta inte är möjligt kan LVU bli tillämpligt. LVU:s tillämpning är knuten till att den unge har ett vård- eller skyddsbehov. LVU reglerar endast tvånget i vården. har inte bara en befogenhet att ingripa till underårigs skydd utan även en skyldighet då förutsättningarna i LVU är uppfyllda. Användandet av LVU förutsätter inte att frivilliga insatser först har prövats. I de fall barn misshandlas eller utsätts för annan hotfull eller skrämmande behandling mås- te barnets behov av trygghet vägas in i vad som är behövligt och bäst för barnet. LVU innehåller inga regler om vilken kommun som är skyldig eller behö- rig att besluta om ett omhändertagande eller ansöka om vård med stöd av LVU. De regler som finns i SoL om behörig nämnd gäller även i dessa fall. Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får den hjälp och det stöd som de behöver. Det är social- nämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet upp- står som är behörig och även skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behörighet kvarstår så länge hjälpbehovet föreligger oavsett om den hjälpbe- hövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först om ärendet flyttats över och mottagits av socialnämnden i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i 16 kap. 1 § SoL. Frågan om var LVU skall inledas regleras i 11 § LVU där paragrafens för- sta stycke anger att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge skall ordnas. Nämnden får medge att den unge vistas i eget hem men vård med stöd av LVU skall alltid inledas utanför den unges hem. Om ingripandet föranleds av förhållandena i annat hem än vårdnadshavarens kan det ifrågasattas om inte 11 § medger att barnet direkt efter det omedelbara omhändertagandet placeras hos vårdnadshavaren. Hur bestämmelsen skall tolkas i en sådan situ- ation är inte klarlagt. 2 011 /1 2:JO1 FN:s konvention om barnets rättigheter är implementerad i både föräldra- balken och socialtjänstlagen. Barnets rättigheter regleras i 6 kap. 1 § föräldra- balken där barnets rätt till omvårdnad trygghet och god fostran. 1 kap. 2 § socialtjänstlagen portalparagrafen i SoL anger ansvar för att barn och unga måste ses i perspektivet av övergripande be- stämmelser om att åtgärder som rör barn särskilt skall beakta vad hänsyn till barnets bästa kräver. G. var vid det omedelbara omhändertagandet fyllda . Han hade sedan födseln varit under moderns omvårdnad. Umgänget med fadern hade varit sporadiskt och G. hade sin anknytning till modern. Fadern, , dekla- rerade att han inte tänkte släppa sonen ifrån sig. Uppfattningen var att han var beredd att bruka våld för att ha kvar sonen. Vidare att han inte hade förmågan att se vad som var bäst för barnet. De uppgifter som modern, . lämnat förstärkte den akuta situationens oro för att G. riskerade att fara illa eller komma till skada. Hennes uppgifter bedömdes som trovärdiga. Hon hade avslutat sin lägenhetsförsäljning och hade för avsikt att återvända till . hade sonen gemensamt med gemensam vårdnad men hade inte levt ihop som fa- milj. Vid den här tidpunkten pågick ingen, vad känt är, familjerättslig process. Sociala beredskapen gjorde bedömningen i ett akut läge att det utifrån ren skyddsaspekt och till barnets bästa var bäst för barnet att återförenas med modern. Detta utspelade sig hemma hos bekanta bosatta i . Fa- dern är folkbokförd i och modern på . Modern hade felaktigt uppgivit att hon var folkbokförd i . Det var först efter beslu- tet om polishandräckning som den korrekta uppgiften framkom. Sociala be- redskapen skickade sina jourrapporter till både och för beslut första vardag om vilken kommun som var ansvarig för ärendet. Vilka närmare omständigheter var avgörande för att socialnämnden fattade beslut om att omhänderta G. enligt § 6 LVU? Det går att ifrågasätta om i var behörig att besluta i ärendet. Enligt ovan genomgång skulle inte socialjouren i kontaktat sociala beredskapen i nordost utan handlagt ärendet själva. Hjälp- behovet hade uppkommit under vistelse i den kommunen och då har social- nämnden i skyldighet att handlägga ärendet. Om man väljer att se att ett överlämnande och mottagande skett enligt 16 kap. 1 § SoL så skulle ärendet överlämnats till socialnämnden på eftersom det är där barnet var folkbokfört. Sociala beredskapen har inte tillgång till något datasystem som möjliggör kontroll av folkbokföringsadress, de måste förlita sig på de uppgifter som lämnas till dem. Detta är en brist. kom beslutet om det omedelbara omhändertagandet att fattas av vice ordförande i i . Besluten fattades mot bakgrund av den information som lämnades av tjänstgörande socialsekreterare i den sociala beredskapen. Vice ordförande fattade nödvändiga beslut för att trygga barnets säkerhet i en akut situation. Bedömningen var att ett litet barn riskerade att fara illa eller komma till skada. i vidhåller att beslutet om omhändertagande och den bedömning som gjordes i den akuta situationen var korrekt utifrån det beslutsunderlag som presenterades av den sociala beredskapen. i har agerat i god tro till skydd för ett litet barn. Oavsett om det är socialnämnden i , eller , så har nämnderna lika stor skyldighet att agera när ett litet barn riskerar att fara illa eller komma till skada. 2 011 /1 2:JO1 Vad var skälet till att beslutet om omhändertagande upphävdes ? skedde samråd i ärendet mellan social- nämnderna i städerna och . Den gemensamma bedömningen var att det akuta behovet av skydd av barnet var undanröjt och barnets rätt till trygghet och omsorg var tillgodosett. Därmed fanns inget skäl att fullfölja en ansökan om vård med stöd av LVU. Har det, mot bakgrund av bestämmelserna i 11 § andra stycket LVU om att vård med denna lag alltid skall inledas utanför den unges eget hem, förelegat rättsliga förutsättningar för att placera G. hos modern? När den nu aktuella och akuta situationen uppstod befann sig båda vårdnads- havarna utanför sina egna hem. De befann sig hos bekanta i kom- mun. slutligen bestämde sig för att lämna ifrån sig G., överlämnade han pojken till en barnpsykiatriker från . Hon överläm- nade sedan pojken till modern som väntat utanför i en civil polisbil. Doku- mentation om läkarens bedömning saknas. Detta är en allvarlig brist. 11 kap. andra stycket LVU anger att vården alltid skall inledas utanför det egna hemmet. Med det egna hemmet avses det hem där barnet varaktigt bor och vistas. Detta är huvudregeln. Tanken med skrivningen härrör från äldre lagstiftning och utgår ifrån bedömningen att om ett barn omhändertagits med stöd av tvångslagstiftning skall barnet inte vårdas i den miljö där vårdbehovet uppkommit. Detta är fullt logiskt. har ändringar i annan lagstift- ning inträtt med konsekvensen att nya situationer uppstått med efterföljande tvister. Situationer som lagstiftaren inte kunnat förutse. JO har tidigare grans- kat ärenden och beslutat i ärenden där det uppkommit behov av förtydligande av det nu aktuella lagrummet. Därav följer att kravet att vården alltid skall inledas utanför hemmet inte är ovillkorligt. Om ingripandet föranleds av förhållandena i annat hem än vårdnadsha- varens, t.ex. en umgängesberättigad förälders hem, kan det ifrågasättas om inte 11 § medger att barnet direkt efter det omedelbara omhänderta- gandet placeras hos vårdnadshavaren. Hur bestämmelsen skall tolkas i en sådan situation är inte helt klart. (JO 4472-2000) i saknar kännedom om det kommit något ytterligare förtydligande till ovan nämnda JO beslut. Såvitt vad socialnämn- den kan förstå är rättsläget inte helt klarlagt i det nu aktuella ärendet. Uppen- bart är att det finns situationer där det är möjligt att placera ett barn i det egna hemmet hos en vårdnadshavare utan att ha inlett vården utanför hemmet. i menar att det nu granskade ärendet utgör en sådan situation. Utredningen visar att de beslut som fattades av vice ordförande var korrekta utifrån det beslutsunderlag som presenterades av den sociala beredskapen. En situation där bedömningen görs att ett litet barn riskerar att fara illa eller komma till skada. Sociala beredskapen uppfattade att L.C:s vägran att lämna ifrån sig barnet inte handlade om någon vårdnadstvist. Därmed vare sig på- verkar eller föregår i en familjerättslig pro- cess. Oavsett vilken kommun som hade att fatta beslut, så har socialnämnder- na lika stor skyldighet att träda in till skydd för barn och ungdom. Det går att ifrågasätta om inte G. skulle ha placerats utanför hemmet efter beslutet enligt 11 § andra stycket LVU. Utredningen visar att rättsläget för tillämpning av lagrummet inte är helt klarlagt. Det finns situationer där det 2 011 /1 2:JO1 inte står i strid med paragrafen att direkt placera barnet i det egna hemmet utan att vården inleds utanför hemmet. i me- nar att det nu granskade ärendet utgör en sådan situation. Ovanstående utredning visar på att det är en stor brist att den sociala be- redskapen inte har tillgång till en databas som möjliggör kontroll av folkbok- föringsadress, samt att det finns brister i dokumentationen från den sociala beredskapen. Det är allvarligt. Stora krav ställs på personal som tjänstgör i verksamhet av socialjourskaraktär att kunna hantera akuta situationer där det krävs stor kunskap och erfarenhet för att göra korrekta och rättssäkra bedöm- ningar. genomförs en utvärdering av sociala beredskapen gemensamt av de ingående kommunerna. Denna innefattar en genomgång av personalens kompetens samt eventuellt utbildningsbehov likväl som de mate- riella resurserna samt hur den sociala beredskapen är organiserad. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. hade inte någon kontakt med L.C. innan beslutet om omhänderta- gande fattades. som beslutet meddelades besökte polisen den bostad där L.C. befann sig och konstaterade att G. hade det bra. I ett beslut anförde stf JO Pennlöv följande. har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck i bl.a. 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, där det stadgas att socialnämnden ska verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i LVU. Enligt 2 § LVU ska vård beslu- tas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjan- de, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtag- lig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter an- sökan av socialnämnden (4 § LVU). får dock, enligt 6 § första stycket LVU, besluta att den unge ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. För det fall att socialnämndens beslut om om- händertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. När ett beslut har fattats om omhändertagande eller om vård enligt LVU bestämmer socialnämnden, enligt 11 § första stycket LVU, hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Nämnden får medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom eller henne. Vård med stöd av LVU ska dock alltid inledas utanför den unges egna hem (11 § andra stycket LVU). Av 43 § LVU framgår att polismyndigheten ska lämna biträde för att på begäran av bl.a. socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som 2 011 /1 2:JO1 nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. fattade vice ordföranden i i beslut om omhändertagande av G. Som skäl för beslutet angavs att det var sannolikt att den unge behövde beredas vård med stöd av LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till ris- ken för den unges hälsa och utveckling. Vidare beslutade vice ordföranden att G. skulle placeras hos C.B. Beslutet verkställdes med bi- träde av polismyndigheten. för beslutet om det omedelbara omhändertagandet var G. tillsammans med sin far, L.C. var vårdnadshavare för G. och folkbokförd i . Av utredningen framgår vidare att C.B., vid kontakt med sociala beredskapen i nordost tidigare den aktuella dagen, hade uppgett att hon och G. var folkbokförda i . Enligt 2 kap. 2 § SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistats i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det är den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet inträder, som har ansvaret för att den enskilde får erforderlig hjälp. Detta ansvar kvarstår så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte och upphör först om ärendet flyttas över och tagits emot av socialnämnden i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i 16 kap. 1 § SoL. Eftersom ett omhändertagande enligt LVU måste anses ingå i tillgodoseendet av ett hjälpbehov enligt SoL är den ansvariga kommu- nen även behörig att fatta ett beslut om sådant omhändertagande (RÅ 2006 ref 36). Behörigheten för den s.k. vistelsekommunen att fatta beslut om omedel- bart omhändertagande utesluter inte att även en socialnämnd i en annan kommun kan fatta ett omhändertagandebeslut (jfr RÅ 1989 ref 50).