bet · GY01JuU8 · 2011-01-19 00:00:00 — Det betyder att straffet för en gärning som objektivt sett inneburit en mindre fara för brottsoffret än en annan gärning inte kan vara lika strängt som straffet för den senare gärningen, även om brottsoffrens upplevelser av situationerna kan vara jämställbara. Att inte göra en sådan åtskillnad skulle riskera medföra att brottslingarna oftare väljer att beväpna sig med mycket farliga vapen med de risker det innebär, eftersom straffet ändå skulle bli detsamma. På motsvarande vis måste ett fullbordat brott generellt sett medföra ett strängare straff än ett förberedelsebrott, eftersom det senare inte är lika farligt just därför att det inte har hunnit fullbordas. Av budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 4 s. 16) framgår att regeringen anser att få uppgifter är mer angelägna än att förebygga brott och minimera återfall bland unga lagöverträdare. Regeringen anför att man med tidiga och tydliga åtgärder mot ungdomsbrottsligheten kan motverka morgondagens problem. Ju tidigare samhället reagerar när unga är på väg i en negativ riktning, desto större är möjligheterna att bryta denna utveckling. Dessa möjligheter måste samhället ta till vara. Regeringen anför vidare att när unga begår brott är det ofta en del av en större bild med exempelvis problem i skolan och missbruk av alkohol eller narkotika. Ett bra samarbete mellan föräldrar, polisen, skolan, och andra aktörer på det lokala planet är en förutsättning för ett välfungerande förebyggande arbete. Utredningen mot kriminella grupperingar lämnade sitt betänkande Kriminella grupperingar motverka rekrytering och underlätta avhopp (SOU 2010:15) . Utredningen har haft i uppdrag att lämna konkreta förslag på åtgärder som dels kan förhindra rekrytering till kriminella grupperingar, dels kan underlätta avhopp från sådana grupperingar. Betänkandet bereds inom . Utskottet har tidigare tagit ställning till och avstyrkt liknande motionsyrkanden om en översyn av lagstiftningen om rån, senast (bet. 2009/10:JuU7 s. 27 f.). Utskottet anförde då att det inte ändrat uppfattning och redogjorde för utskottets ställningstaganden (bet. 2006/07:JuU9 s. 30). I detta betänkande vidhöll utskottet tidigare gjorda uttalanden som i huvudsak går ut på att straffskalan för rån och grovt rån återspeglar väl hur allvarligt lagstiftaren ser på denna typ av brottslighet och att brott som förövas med vapen eller vapenattrapper ofta bedöms som grova av domstolarna. När det gäller rekvisiten för grovt rån anförde utskottet att det hade konstaterat att dessa ger utrymme för att beakta sådana omständigheter som gärningens farlighet och hänsynslöshet samt de effekter i form av skada, psykiska besvär och annat obehag som gärningen medför för den enskilde. Utskottet hade vidare inte kunnat se att det härutöver behövdes en reglering som tar sikte på vilken typ av redskap som kommit till användning vid gärningens genomförande. Utskottet vidhåller sin uppfattning i fråga om rekvisiten för grovt rån och behovet av ytterligare reglering i frågan. När det gäller frågan om en översyn av hur unga rånare ska kunna stoppas noterar utskottet dels att förebyggande av brott bland unga är en prioriterad fråga för regeringen, dels att ett arbete pågår inom med anledning av Utredningen mot kriminella grupperingars betänkande Kriminella grupperingar motverka rekrytering och underlätta avhopp. Något initiativ från är inte heller nödvändigt i denna del. Motion Ju282 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om en översyn av de rättsliga påföljderna vid s.k. djurrättsattentat. Jämför reservation 11 (SD). I motionerna Ju214 yrkande 1, Ju302 och Ju324 yrkande 1 (alla M) pekar motionärerna på behovet av en översyn av de rättsliga påföljderna vid s.k. djurrättsattentat. beslutade om flera skärpningar av den straffrättsliga lagstiftningen såvitt gäller skadegörelsebrott (prop. 2002/03:138, bet. 2003/04:JuU3, rskr. 2003/04:15). Skärpningarna trädde i kraft . Den som förstör eller skadar fast eller lös egendom till men för annans rätt därtill döms enligt 12 kap. 1 § för skadegörelse till böter eller fängelse i högst . Är brottet, med hänsyn till skadans obetydlighet och övriga omständigheter vid brottet, att anse som ringa döms enligt 12 kap. 2 § samma balk i stället för åverkan till böter. Även den som i skog och mark tar t.ex. sten, grus eller annat sådant som ej är berett till bruk kan dömas för åverkan. Är brottet att anse som grovt döms enligt 12 kap. 3 § samma balk för grov skadegörelse till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet ska vara att anse som grovt ska särskilt beaktas, om av gärningen kommit synnerlig fara för någons liv eller hälsa eller om skadan drabbat sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller om skadan i övrigt är synnerligen kännbar. Även försök till skadegörelse och grov skadegörelse är straffbart liksom förberedelse till eller underlåtenhet att avslöja grov skadegörelse. Utskottet behandlade motionsyrkanden liknande de nu aktuella (bet. 2005/06:JuU22 s. 46 f.). Utskottet uttryckte då förståelse för motionsönskemålen om ett bättre skydd för uppfödare som utsätts för brott av djurrättsaktivister och anförde bl.a. följande. Uppfödning av pälsdjur för handel med pälsar och liknande näringsverksamhet är tillåten i . Den som driver sådan rörelse har rätt att göra det utan att bli utsatt för brott. har emellertid beslutat om skärpningar i det straffrättsliga regelverket i syfte att förebygga och bekämpa skadegörelse, bl.a. en skärpning av straffskalan för sådana brott. Mot bl.a. den bakgrunden var utskottet inte berett att förorda ytterligare åtgärder, och utskottet avstyrkte motionerna. Vid utskottets senaste behandling av motionsyrkanden liknande de nu aktuella, (bet. 2009/10:JuU7 s. 31), uttryckte utskottet att det hade förståelse för motionsönskemålen men att det alltjämt var av uppfattningen att det inte finns skäl att frångå tidigare uttalanden om en översyn av straffskalor för brott av s.k. djurrättsaktivister. Utskottet avstyrkte motionerna. Genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272, SFS 2010:370) ska försvårande och förmildrande omständigheter ges ett ökat genomslag vid straffvärdesbedömningen av brott i allmänhet. Utskottet har förståelse för motionsönskemålen om bättre skydd för uppfödare som utsätts för brott av s.k. djurrättsaktivister. Utskottet är dock alltjämt av uppfattningen att det inte finns skäl för en översyn av straffskalorna för brott av s.k. djurrättsaktivister. Något initiativ från sida med anledning av motionerna Ju214 yrkande 1, Ju302 och Ju324 yrkande 1 bör inte tas. bör avslå yrkandena. Brott mot demokratin m.m. Folkmord och brott mot mänskligheten m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. särskilda straffbestämmelser om folkmord och brott mot mänskligheten. Jämför reservationerna 12 (S, V) och 13 (V). I motion Ju405 (V) yrkande 1 begärs att regeringen, i enlighet med vad som föreslås av Internationella straffrättsutredningen, återkommer med förslag till om bl.a. nya straffbestämmelser om folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. I motion Ju269 (S) begärs att Romstadgan för ska implementeras i svensk lagstiftning. I motion Ju405 (V) yrkande 2 anförs att regeringen bör återkomma med en korrekt implementering av folkmordskonvention. Motionärerna pekar på att definitionen av folkmord i den svenska lagen inte står helt i överensstämmelse med definitionen i artikel 2 folkmordskonvention. I yrkande 4 efterfrågas en kriminalisering av utomrättslig avrättning. Motionärerna pekar på att utomrättslig avrättning inte är något brott enligt svensk lag utan att det kan åtalas för som mord eller, under väpnad konflikt, som folkrättsbrott. I yrkande 5 begärs dels en kriminalisering av påtvingat försvinnande, dels att om påtvingat försvinnande ska ratificeras. I yrkande 6 efterfrågas en straffrättslig reglering av förmans ansvar i enlighet med Romstadgans krav. Enligt motionärerna bör, i enlighet med vad Romstadgan kräver, även underlåtenhet att hänskjuta brott till berörda myndigheter för undersökning och lagföring kriminaliseras. I yrkande 7 begärs att ansvarsfriheten på grund av förmans befallning ska upphävas. I yrkande 8 slutligen begärs att den politiska prövningen i vissa fall av beslut om inledning av förundersökning eller väckande av åtal ska avskaffas. antogs Romstadgan för . Sedan 60 stater däribland hade ratificerat stadgan trädde den i kraft . Genom stadgan inrättades som en permanent av enskilda för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Romstadgan bygger på den s.k. komplementaritetsprincipen enligt vilken det i första hand ankommer på de enskilda staterna att ansvara för lagföringen av brott mot stadgans straffbestämmelser. Folkmordskonventionen antogs av för att förhindra och bestraffa folkmord. Konventionen är bindande för alla stater och definierar folkmord som handlingar som är förövade i avsikt att helt eller delvis förinta en nationell, etnisk, rasmässigt bestämd eller religiös grupp som sådan. Konventionen till skydd för alla människor mot påtvingade försvinnanden antogs av . fattade beslut om undertecknande . Av 2 kap. 5 § andra stycket följer att åtal för brott, som förövats utom riket, i normalfallet endast får väckas om förordnande om det meddelas av regeringen eller av den som regeringen har bemyndigat att göra det. Enligt 24 kap. 8 § ska en gärning som någon begår på order av den under vars lydnad han står inte medföra ansvar för honom, om han med hänsyn till lydnadsförhållandets art, gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt har att lyda ordern. tillsattes Internationella straffrättsutredningen som bl.a. fick i uppdrag att se över den svenska straffrättsliga lagstiftningen när det gäller sådana s.k. internationella brott som enligt folkrätten ska föranleda individuellt straffrättsligt ansvar. Vid översynen skulle särskilt beaktas innehållet i Romstadgan för och den för straffrätten relevanta utvecklingen inom folkrätten i övrigt. Utredningen skriver i sitt betänkande Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98) att övervägande skäl talar för att införa en särskild strafflag för internationella brott. I den delen föreslår utredningen att svensk domstol ska ha rätt att döma för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser med stöd av universalitetsprincipen, dvs. oberoende av var eller av vem som sådana brott begåtts. Lagen ska innehålla straffrättslig reglering för bl.a. folkmord och utgångspunkten är att Romstadgan ska ligga till grund för utformningen av regleringen. Utredningens förslag till utformning av krigsförbrytelser omfattar att verkställa eller döma ut ett straff mot en skyddad person utan att han eller hon först fått en rättvis rättegång inför en opartisk domstol. Ett övergripande krav för straffrättsligt ansvar för krigsförbrytelser är emellertid att gärningen har ett samband med en väpnad konflikt. Straffansvaret ska enligt utredningen inte endast omfatta sådana gärningar som lett till döden. Dessutom föreslår utredningen att påtvingat försvinnande ska införas som ett brott mot mänskligheten. Vidare föreslås i fråga om förmans ansvar att detta ska avse underlåtenhet att anmäla brott. Utredningen anser det obehövligt att införa en särskild regel om ansvarsfrihet för gärningar som har begåtts på förmans befallning. Åtalsförordnande, avslutningsvis, föreslår man ska meddelas av riksåklagaren. Betänkandet, som har remissbehandlats, bereds när det gäller förslag till lag om internationella brott inom . En proposition är planerad till 2012. Från har inhämtats att en översyn av svensk lagstiftning behöver göras inför frågan om en svensk ratifikation av konventionen om påtvingat försvinnande. Det är oklart när denna översyn kommer att påbörjas. Vid behandlingen av motsvarande motionsyrkanden (se bet. 2009/10:JuU7 s. 38) konstaterade utskottet att de flesta av synpunkterna berördes i Internationella straffrättskommitténs betänkande. Utskottet beklagade att betänkandet ännu inte lett till några förslag men hade inhämtat att detta nu bereddes aktivt. Utskottet som inte ansåg att beredningen av betänkandet borde föregripas avstyrkte motionerna. Utskottet anser det angeläget att det i svensk rätt införs straffbestämmelser om folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Utskottet ser därför positivt på att en proposition med anledning av betänkandet nu är planerad till 2012. De flesta av de synpunkter som framförts i nu aktuella motionsyrkanden berörs i Internationella straffrättskommitténs betänkande. Beredningen av betänkandet bör inte föregripas. Motionerna Ju269 och Ju405 yrkandena 1, 2 och 48 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om att ett tortyrbrott ska införas. Jämför reservation 14 (S, MP, V). I motionerna Ju219 (S), Ju405 (V) yrkande 3 och Sf238 (MP) yrkande 3 begärs att ett tortyrbrott ska införas. har ratificerat en av generalförsamling antagen konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, den s.k. tortyrkonventionen (prop. 1985/86:17, bet. 1985/86:UU11, rskr. 1985/86:38). För en beskrivning av det lagstiftningsarbete som föregick ratificerandet av konventionen, konventionens innehåll och utskottets tidigare behandling av motionsönskemål liknande de nu aktuella hänvisas till betänkandet Straffrättsliga frågor (2006/07:JuU9 s. 37 f.). I betänkandet anförde utskottet vid behandlingen av motionsyrkandena att det delade motionärernas uppfattning att det är viktigt att säkerställa att svensk lag täcker de brottsliga handlingar som omfattas av tortyrkonventionen och att det beklagade att Internationella straffrättsutredningens betänkande (SOU 2002:98) ännu inte lett till några förslag. Utskottet ansåg emellertid att beredningen av betänkandet inte borde föregripas och avstyrkte motionerna. Samma ståndpunkt intog justitieutskottet i betänkande 2009/10:JuU7 (s. 35). Svensk lagstiftning innehåller inte något särskilt straffstadgande för tortyrbrott, vilket inte heller är ett krav enligt tortyrkonventionen. Tortyrhandlingar är emellertid straffbara enligt bestämmelser i , främst de i 3 och 4 kap. (dvs. brott mot liv och hälsa och mot frihet och frid). En tortyrhandling torde i regel kunna bedömas som misshandel och då i första hand som synnerligen grov misshandel. För detta brott är det lägsta straff som kan dömas ut fängelse , vilket innebär att svensk domstol enligt bestämmelser i 2 kap. 3 § alltid kan döma över detta brott. överlämnade Internationella straffrättsutredningen sitt betänkande Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98) till regeringen. I utredningen berörs frågan om införandet av ett särskilt tortyrbrott. Betänkandet bereds inom när det gäller förslag till lag om internationella brott. En proposition är planerad till 2012. Utskottet anser alltjämt att det är viktigt att säkerställa att svensk lag täcker de brottsliga handlingar som omfattas av tortyrkonventionen. Utskottet ser därför positivt på att en proposition med anledning av betänkandet, när det gäller bl.a. frågan om ett särskilt tortyrbrott ska införas i svensk lag, nu är planerad till 2012. Utskottet noterar dock i sammanhanget att svensk domstol i många fall, sedan möjligheten att nu döma för synnerligen grov misshandel, vilket brott har ett minimistraff fängelse, införts, torde ha möjlighet att döma över tortyrhandlingar oavsett var de har begåtts. Beredningen av betänkandet bör dock inte föregripas. bör därför avslå motionerna Ju219, Ju405 yrkande 3 och Sf238 yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som efterfrågar en översyn av straffet för övergrepp i rättssak. Jämför reservation 15 (SD). I motion Ju263 (S) yrkande 1 begärs en översyn av straffet för övergrepp i rättssak. Enligt motionären kan straffet behöva skärpas för komma till rätta med problemet med vittnen som hotas. Enligt 17 kap. 10 § döms den som med våld eller hot om våld angriper någon för att denne gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd, för övergrepp i rättssak till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Detsamma ska gälla, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom eller henne från att avge en sådan utsaga. Är brottet grovt döms till fängelse, lägst två och högst . Genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272, SFS 2010:370) har straffen höjts generellt för allvarliga våldsbrott genom att det vid bedömningen av straffvärdet särskilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Övergrepp i rättssak anges i propositionen som exempel på ett av de brott som kan läggas till grund för den skärpta straffvärdesbedömningen. I sammanhanget bör nämnas att regeringen gav i uppdrag att tillsammans med , , , , , och säkerställa en effektiv och uthållig verksamhet för bekämpning av den grova organiserade brottsligheten (Ju2008/5776/PO). Resultatet av arbetet mot den grova organiserade brottsligheten ska redovisas (Ju2008/5776/PO). Att vittnen och andra berörda i rättsprocesser inte angrips är fundamentalt i ett demokratiskt samhälle. Utskottet noterar därför med tillfredsställelse att brottet övergrepp i rättssak är ett av de brott för vilket straffet generellt sett har höjts. Något tillkännagivande till regeringen med anledning av vad som anförs i motion Ju263 är inte nödvändigt. Motionen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion som efterfrågar en ny lag om förhindrande av räddningsinsats. Jämför reservation 16 (SD). I motion Fö214 (M) efterfrågas en ny lag om förhindrande av räddningsinsats i syfte att stävja våldet mot poliser, brandmän och ambulanspersonal. Den som med våld eller hot om våld förgriper sig mot någon i hans myndighetsutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd döms enligt 17 kap. 1 § för våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Detsamma ska gälla om någon med våld eller hot om våld förgriper sig mot den som har utövat myndighet för vad denne då gjort eller underlåtit att göra. Att räddningspersonal hindras i sin verksamhet och utsätts för våld och hot är utomordentligt allvarligt. Utskottet har således förståelse för de synpunkter som framförs i motion Fö214. kan dock t.ex. bestämmelserna om våld eller hot mot tjänsteman och skadegörelse vara tillämpliga i detta sammanhang. Utskottet anser inte att ytterligare lagstiftning är nödvändig utan att det är viktigt att hela samhället reagerar och att man i samverkan försöker lösa de uppkomna problemen. Motionen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. översyn av straffskalan för rattfylleri, eftersupning, utökade möjligheter att beslagta fordon och möjlighet till direktbetalning av böter. Jämför reservationerna 17 (S, SD), 18 (SD), 19 (S, SD) och 20 (S). I motion T442 (KD) yrkande 8 efterfrågas en översyn av straffskalan vid rattfylleribrott. I motion Ju371 (M) framförs att det behövs effektivare medel för att stoppa rattfylleri och återfall i rattfylleri. Motionären pekar på att strängare straff måste kombineras med andra åtgärder, t.ex. alkolås. I motionerna Ju212 (KD), Ju230 (KD) och Ju264 (S) efterfrågas förbud mot eftersupning och att dricka alkohol efter det att man framfört fordonet i samband med en trafikolycka. I motion T442 (KD) yrkande 6 anförs att regeringen bör verka för en sänkt promillegräns till 0,2 i alla EU-länder. I motion T442 (KD) yrkande 9 anförs att rattfylleridömda bör åläggas att delta i konfrontationer med offer för rattfylleribrott. I motion Ju374 (S) efterfrågas utökade möjligheter att beslagta fordon från berusade förare. I motionerna Ju315 (M) och Ju316 (M) efterfrågar motionärerna utökade möjligheter att beslagta fordon som använts vid brott, t.ex. olovlig körning. I motion Ju205 (FP) efterlyses en möjlighet att på plats kräva direkt betalning vid lagöverträdelser av yrkeschaufförer. I motion Ju325 (S) pekas på behovet av att lagar och regler följs på vägarna. Enligt motionären tillämpas inte reglerna om t.ex. kör- och vilotider likformigt av polisen över hela landet. Enligt 4 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) ska den dömas för rattfylleri som kör ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgick till i blodet eller per liter i utandningsluften. För rattfylleri döms också, enligt paragrafens andra stycke, den som kör ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. Av tredje stycket i samma paragraf framgår att även den som vid framförandet av ett motordrivet fordon eller en spårvagn är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte på betryggande sätt kan framföra fordonet ska dömas för rattfylleri (s.k. kliniskt rattfylleri). Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse . Är brottet grovt, ska föraren enligt 4 a § trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, om föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Utskottet konstaterade vid behandlingen av motioner motsvarande de nu aktuella (bet. 2009/10:JuU7 s. 49) att ett omfattande arbete pågick som hade bäring på de frågeställningar som var aktuella. Utskottet noterade att i sitt slutbetänkande föreslog bl.a. att återfall i brott ska leda till strängare straff på ett tydligare sätt än vad som då var fallet. Utskottet anförde vidare att bl.a. skulle utreda vilken betydelse tidigare brottslighet ska tillmätas vid påföljdsbestämningen. Utskottet anförde dessutom att det arbete som pågick på alkolåsområdet för att erbjuda snabb vård var värdefullt för att förhindra rattfylleri. Utskottet ansåg inte att något tillkännagivande till regeringen var nödvändigt. borde avslå motionerna. Påståenden om s.k. eftersupning, antingen i form av oriktiga uppgifter om att alkoholförtäring har förekommit efter körningen eller genom faktiskt intag av alkohol efter körningen, kan utgöra ett problem vid utredningar av misstänkta rattfylleribrott. har i delbetänkandet Rattfylleri och sjöfylleri (SOU 2006:12), för att bedöma om en kriminalisering bör införas, utrett bl.a. i vilken omfattning falska påståenden om eftersupning framförs, om dessa utan svårigheter kan motbevisas och om eftersupning utgör ett beaktansvärt hinder vid lagföring av misstänkta rattfyllerister. Utredningens bedömning är att eftersupning inte bör kriminaliseras. uttalade (bet. 2009/10:JuU7 s. 49) att frågan om huruvida eftersupning borde kriminaliseras alltjämt bereddes inom . Beredningen borde inte föregripas varför motionerna borde avslås. Från har inhämtats att betänkandet i denna del är föremål för beredning. Regeringen gav (dir. 2009:60) en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av påföljdssystemet.