bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — En annan orsak är att har justerat vissa brister som gällde urval och underlag, vilket medfört att de belopp som överförts till minskat. De nettobelopp som fått från tillförs samtliga kommuner och landsting via anslaget för kommunalekonomisk utjämning. Effekterna för kommunerna och landstingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat land ska analyseras av den parlamentariska kommitté som regeringen tillsatt för att utvärdera och utreda det kommunalekonomiska utjämningssystemet (dir. 2008:110). Kommittén ska också överväga alternativa metoder att fördela det utjämningsbelopp som får från till följd av utjämningsordningen mellan länderna. Motsvarande frågeställningar vad avser och ska också beaktas. Arbetet ska vara slutfört . När det gäller pendlingens effekter på utjämningssystemet har utredningen låtit Statskontoret ta fram ett underlag (Gränspendlingens effekter på det kommunala utjämningssystemet). I ett svar på en interpellation (2010/11:87) angående omförhandling av skatteavtalet med anförde finansministern bl.a. följande. Frågan om en eventuell omförhandling av sidoavtalet kräver en hantering i flera steg. I ett första steg har en intern analys nu genomförts av hur avtalet tillämpas. Avtalet verkar fungera som ursprungligen avsetts. Det är nu viktigt att som ett andra steg tillsammans med ta fram ett mer heltäckande underlag. I avtalet anges en möjlighet till gemensam utvärdering. På politisk nivå har en begäran om en sådan utvärdering sänts till det danska . Först efter ett sådant arbete är det möjligt att ta ställning till frågan om en omförhandling av avtalet. När det gäller motionsyrkandena om att påskynda utvärderingen så att en omförhandling kan börja , m.m. framgår det av vad som anförts att regeringen sänt en begäran till det danska om en gemensam utvärdering av avtalet och att därefter har mottagit ett positivt svar från . I likhet med finansministern anser utskottet att en sådan utvärdering bör slutföras innan man tar ställning till frågan om en omförhandling av avtalet ska initieras och om de krav som bör framföras vid en sådan omförhandling. föreslog att redogörelsen skulle läggas till handlingarna och att motionsyrkandena skulle avslås. I en reservation (S) anfördes det bl.a. att det redan nu kan konstateras att avtalet är ofördelaktigt för . Man förlorar därför tid genom att inte redan nu begära en omförhandling. Tidsplanen för utvärderingen bör därför vara att den ska vara klar inför en förhandling . I en reservation (SD) anförs bl.a. det är hög tid att omförhandla skatteavtalet med . I takt med att pendlingen ökar så ökar också skatteklyftan, och det blir allt svårare att få till en rättvis ordning. Det är därför viktigt att en omförhandling av avtalet inleds . Kammaren beslutade enligt utskottets förslag (rskr. 2010/11:235). har även tidigare behandlat motionsyrkanden om att avtalet mellan och ska omförhandlas. I betänkande 2007/08:SkU18 avstyrkte skatteutskottet sådana motionsyrkanden. anförde att hade haft regeringens uppdrag att utvärdera utjämningsordningen i det svensk-danska avtalet. föreslog i en promemoria, daterad , ett antal åtgärder för ett ökat utjämningsbelopp och ett mer rättvist fördelningssätt. förslag bereddes i . ville avvakta resultatet av regeringens överväganden och avstyrkte därför motionerna. En reservation (V) fanns om skatteavtalet. Kammaren biföll utskottets förslag till beslut. Även i skatteutskottets betänkande 2008/09:SkU25 avstyrktes motionsyrkanden om en omförhandling av avtalet. hänvisade bl.a. till att effekterna för kommunerna och landstingen av att personer som bor i ett land har arbetsinkomster i ett annat land skulle analyseras av den parlamentariska kommitté som regeringen tillsatt för att utvärdera och utreda det kommunalekonomiska utjämningssystemet (dir. 2008:110). Kommittén skulle också överväga alternativa metoder att fördela det utjämningsbelopp som erhåller från till följd av utjämningsordningen mellan länderna. Kammaren biföll utskottets förslag till beslut. I betänkande 2009/10:SkU26 avstyrkte skatteutskottet också motionsyrkanden om en omförhandling av skatteavtalet mellan och med motsvarande motivering som i betänkandet 2008/09. Kammaren biföll utskottets förslag till beslut. I betänkande 2010/11:SkU23 avstyrkte skatteutskottet motionsyrkanden om bl.a. en omförhandling av skatteavtalet med . Kammaren biföll utskottets förslag till beslut. I en skriftlig fråga (fr. 2008/09:653) från (FP) till finansminister (M) tog frågeställaren upp om finansministern avsåg att vidta några åtgärder för att en omförhandling av skatteavtalet mellan och skulle komma till stånd. Som svar på frågan anförde finansminister bl.a. att utjämningsbeloppet mellan och reglerades avseende . sände ca till och erhöll ca från . Utslaget på alla pendlare innebar detta att ersatte med per pendlare och att ersatte med per pendlare. Totalt erhöll ca netto från . Detta innebar en stor förändring i positiv riktning och påvisade en förbättrad balans i utjämningsordningen. Dessa uppgifter behövde enligt finansministern beaktas vid bedömningen av om avtalet borde omförhandlas. Arbetet med detta pågick då inom och finansministern ville avvakta detta arbete innan han uttalade sig i frågan. I en interpellation (ip. 2010/11:87) av (S) till finansminister (M) ställdes en fråga om finansministern avsåg att ta initiativ till ett nytt skatteavtal mellan och . Som svar på interpellationen anförde finansminister i kammaren (prot. 2010/11:27) bl.a. att frågan delvis hade sin grund i en rapport från . Enligt denna hade regeringen inte tagit fram tillräckliga underlag för analys av utjämningsordningen. Det hade varit svårt att få fram korrekta uppgifter om avtalets tillämpning. Vidare anförde att en analys av visade att tidigare uppgifter från , som använts i ett frågesvar till , tyvärr var felaktiga. erhöll för pendlare från , vilket utgjorde av lönesumman. överfördes till för pendlare till , vilket utgjorde av motsvarande lönesumma. Frågan om en eventuell omförhandling av sidoavtalet krävde enligt en hantering i flera steg. Han anförde vidare att det i ett första steg hade genomförts en intern analys av hur avtalet tillämpades. Avtalet verkade fungera som ursprungligen avsetts. Det var enligt viktigt att som ett andra steg tillsammans med ta fram ett mer heltäckande underlag. I avtalet angavs en möjlighet till gemensam utvärdering. På politisk nivå hade en begäran om en sådan utvärdering sänts till danska . I utskottets granskning (bet. 2004/05:KU20) behandlade utskottet tre anmälningar som bl.a. hade det sambandet att de alla innehöll påståenden om att statsråd skulle ha lämnat vilseledande eller oriktiga uppgifter i sina svar till . I två fall handlade det om interpellationssvar och i ett fall svar på en skriftlig fråga. I det första ärendet (s. 45 f.) uttalade utskottet, utan att för den skull kommentera om det ansåg att det förekommit vilseledande uppgifter statsrådets svar, att det är respektive statsråd som själv bestämmer hur en interpellation ska besvaras. I de två ytterligare ärendena (s. 50 f. respektive s. 52 f.) föranledde utredningen inte något uttalande från utskottet. Utskottet begärde i en skrivelse som sändes till svar på följande frågor. Vilka kommentarer föranleder det som anges i anmälan och i om att felaktiga uppgifter lämnades av statsrådet till i svaret på en skriftlig fråga (fr. 2008/09:653)? Har regeringen sedan sidoavtalet mellan och slöts utvärderat avtalet vad avser den utjämningsordning som avtalet innehåller (jfr avtalets artikel 6)? När ägde i så fall dessa utvärderingar rum och vad har de visat? Om ingen utvärdering har skett, vad är orsaken till att ingen sådan har skett? Har regeringen sedan avtalet mellan och ingicks tagit några initiativ till att omförhandla avtalet? Om svaret är nekande, vad är orsaken till att några initiativ inte har tagits? Vilka kommentarer i övrigt föranleder anmälan och innehållet i denna promemoria? Som svar översändes en promemoria från till utskottet (bilaga A5.3.2). I promemorian anges beträffande svar till att det i svaret på fråga angavs att utjämningsbeloppen per pendlare, antingen det avsåg ersättningen från till eller ersättningen från till , var av samma storleksordning och att detta innebar att balansen i utjämningsordningen förbättrats. När senare påbörjade ett fördjupat arbete med utjämningsordningen kunde det dock konstatera att lämnat departementet felaktiga uppgifter om antalet pendlare som arbetar i och bor i och som omfattas av utjämningsordningen. Detta innebar att det för redovisade beloppet på per pendlare, som omfattades av utjämningsordningen, var för lågt och därmed felaktigt. Denna felaktighet kommenterades i svaret på interpellation 2010/11:87. Som svar på frågan om en utvärdering av utjämningsordningen uppges i promemorian att sidoavtalet mellan och undertecknades 2003 av den dåvarande regeringen. Av artikel 6 i avtalet framgår att staterna avser att utvärdera utjämningsordningen . Avtalet började tillämpas för . Den första regleringen av utjämningsbeloppen gjordes . Den andra regleringen, som avsåg , gjordes . Regeringens beslutade att i regleringsbrevet ge i uppdrag att utvärdera utjämningsordningen. Vidare anges att utvärdering redovisades för . Utvärderingen visade att utjämningsordningen omfattar relativt få personer av det totala antalet arbetspendlare, knappt en tredjedel. Utjämningsordningen omfattar enbart personer i privat tjänst som har en årlig inkomst som uppgår till . föreslog att inkomstgränsen borde avskaffas och att utjämningsordningen borde utvidgas till att även omfatta offentligt anställda och pensionärer. föreslog vidare att en viss del av landstingsskatten borde beaktas vid beräkningen av utjämningsbeloppet. Enligt gällande ordning baseras utjämningsbeloppet på den genomsnittliga primärkommunala skatten. redovisade också skillnader i hur utjämningsbeloppen beräknas. I beaktas ett grundavdrag på innan utjämningsbeloppet beräknas, vilket inte görs i . Som svar anförs vidare att har konstaterat att de skilda beräkningssätten bl.a. medför att ländernas utjämningsbelopp utslaget på alla pendlare som omfattas av utjämningsordningen skiljer sig åt. Beloppen per pendlare som lämnas från till är betydligt högre än motsvarande belopp från till . Förutom av skilda beräkningssätt kan skillnaden förklaras av olika inkomstnivåer för de pendlare som omfattas av utjämningsordningen. har beräknat hur utjämningsbeloppen förhåller sig till lönesumman för hela pendlargruppen från respektive land, oberoende av om de omfattas av utjämningsordningen eller inte. Denna beräkning låg till grund för interpellationssvaret (ip. 2010/11:87). Beräkningen visar på förhållandevis likartade nivåer för båda länderna. Vidare anges att har tagit initiativ till att tillsammans med utvärdera utjämningsordningen för att få fram ett mer heltäckande underlag. Statssekreterare skickade en begäran om en gemensam utvärdering till det danska . mottog departementet ett positivt svar på detta. Arbetet med att fastställa formerna för detta arbete pågår nu inom . Som svar på frågan om initiativ till att omförhandla avtalet anförs i promemorian att regeringen inte har initierat omförhandlingar av utjämningsordningen som gäller mellan och . I promemorian framhålls om förutsättningarna för en sådan omförhandling att det fanns en särskild gränsgångarregel mellan och i det nordiska skatteavtalet, som under vissa förutsättningar innebar beskattning i hemviststaten av personer som bodde i en stat och arbetade i den andra. hade då önskat upphäva denna särregel och hävdade att den internationellt vedertagna principen om källstatsbeskattning skulle gälla. Den gamla ordningen byggde på ömsesidiga åtaganden och kunde inte i längden, tvärtemot internationellt vedertagna principer, vägra rätten att beskatta löneinkomster som uppbars på grund av arbete som utfördes i . önskade under inga omständigheter behålla en gränsgångarregel med . Detta stod klart förhandlingar. Vidare anförs att när initierade de förhandlingar som resulterade i utjämningsordningen var utgångspunkten en övergång till hemvistbeskattning. kunde dock inte acceptera detta varför förhandlingarna övergick till att avse införandet av en utjämningsordning. Utan utjämningsordningen skulle enbart huvudregeln om källstatsbeskattning tillämpas och ingen del av skatteintäkterna överföras mellan länderna. Det framhålls att de analyser som har gjort av hur utjämningsordningen tillämpas inte har kunnat påvisa några klara brister. Dock har såväl som haft svårigheter att få fram tillräcklig information för sina analyser. För att skapa bättre förutsättningar att få fram den information som krävs för att fullt ut kunna analysera de olika variablerna i utjämningsordningen har initierat en gemensam utvärdering tillsammans med . menar att pendlingsströmmarna över endast i begränsad utsträckning torde vara betingade av skatteöverväganden hos enskilda individer. Att ett stort antal personer väljer att bo i och arbeta i beror i huvudsak på tillgången på arbetstillfällen, högre lönenivåer i och lägre bostads- och levnadsomkostnader i . Detta innebär i sin tur att det är svårt att hantera obalanser i pendlingsströmmarna genom förändringar av skatteregler och skatteavtal. Internationellt sett finns det inte heller några gemensamma regler för hur gränspendling ska hanteras i skatteavtal. Vidare anförs att skatteavtal ska fungera under varierande omständigheter och vara långsiktigt hållbara. Utskottet noterar att regeringen har tagit ett initiativ till att tillsammans med utvärdera utjämningsordningen i skatteavtalet med . Granskningen ger i övrigt inte anledning till något uttalande av utskottet. I en anmälan som inkom till , bilaga A5.4.1, begärs att utskottet granskar regeringens hantering av öppnandet av den svenska ambassaden i . Enligt anmälaren tyder uppgifter på att öppnandet av en ambassad har villkorats av ett irakiskt undertecknande av ett s.k. återtagandeavtal för hemvändande irakiska flyktingar som inte har fått uppehållstillstånd i . Uppgifterna kommer enligt anmälaren från en rapport skriven av den amerikanska ambassadören i efter ett möte med utrikesminister och migrationsminister . Rapporten har publicerats av organisationen . Till grund för granskningen har legat bl.a. två promemorior från , bilaga A5.4.23. Uppgifter i den amerikanska ambassadrapporten Det dokument som har publicerats av Wikileaks är en rapport som ambassadör i har upprättat till sin motsvarighet i , efter ett möte i med utrikesminister och migrationsminister . I rapporten redogörs för vad man enligt ambassadören har avhandlat under mötet. Där står bl.a. följande. uppgav att inte hade några omedelbara planer på att öppna en ambassad i , beroende dels på budgetbesparingar, dels på bristen på framgång med att få till stånd ett återtagandeavtal med för de flyktingar som inte beviljas uppehållstillstånd i . När ett sådant avtal slutits mellan och skulle enligt Bildt gå framåt med frågan om en svensk ambassad. Bildt konstaterade vidare enligt rapporten att den stora mängden irakiska flyktingar som inte beviljas uppehållstillstånd hade börjat bli en svensk inrikespolitisk fråga. Att ingå av ett återtagandeavtal med var av mycket stor betydelse för den . Utan ett system för att skicka tillbaka tillståndslösa flyktingar, skulle invandringspolitiken enligt Bildt skena okontrollerat i ett land med bara nio miljoner invånare. Bildt och ska också ha påpekat att de flyktingar som anlänt till var svårare att integrera i samhället eftersom de ofta kom utblottade och var lågutbildade och utan yrkes- eller språkkunskaper. Statsråden nämnde också flera mycket uppmärksammade hedersrelaterade mord som utlöst fler krav från svenska folket på en hårdare invandringspolitik. Vissa uttalanden i medierna Utrikesminister och migrationsminister har efter publiceringen av ambassadrapporten i korthet kommenterat de uppgifter som lämnas i rapporten. uppgav i intervjuer i bl.a. och att inte har ställt upp några villkor för att öppna en ambassad i . Det är enligt inte så det går till, utan man för fram en rad parallella spår, varav ambassaden var ett och återtagandeavtalet ett annat. Han har inte diskuterat hedersmord i utan hedersmord i , men inte som ett påtryckningsmedel i frågan om en eventuell svensk ambassad i . I sina diskussioner med irakiska företrädare har han bara tagit upp hedersmorden som en fråga om mänskliga rättigheter. Han vill i övrigt inte kommentera uppgifterna eftersom han inte vill recensera en ambassadrapport. uppgav följande i en intervju i . Han har inte sagt någonting annat till den amerikanska ambassadören i om svensk asylpolitik än vad han har sagt offentligt i . Han har däremot inga synpunkter på vad amerikansk ambassadpersonal skriver i sina rapporter och han kan inte recensera hur de har uppfattat hans kommentarer. Alliansregeringen har inte sagt något annat i den offentliga debatten i än att man prioriterar återvändandearbetet vad gäller de irakier som får avslag på sin asylansökan; återtagandeavtalet är ett exempel på detta. Han har aldrig här hemma i sagt att det finns krav på en hårdare asylpolitik på grund av hedersmord, och följaktligen har han heller inte sagt det i samtal med irakiska företrädare i . Återtagandeavtal är överenskommelser mellan stater för att reglera skyldigheten att återta personer. Vanligtvis omfattar avtalen egna medborgare, tredje lands medborgare och statslösa. Syftet med avtalen är att fastställa vilka procedurer som ska gälla och iakttas av berörda myndigheter i återtagandefrågor. Att stater ska återta sina egna medborgare följer av folkrättsliga principer som de flesta stater erkänner (mer om detta i nästa avsnitt). Återtagandeavtal kan sägas bekräfta denna förpliktelse. och undertecknade ett samförståndsavtal (SÖ 2008:10) om förutsättningarna för irakier i att återvända till , det s.k. återtagandeavtalet. Irakiska asylsökande som inte får uppehållstillstånd i ska enligt avtalet återvända till hemlandet. Återvändandet ska i första hand bygga på frivillighet. Irakier som inte har något skyddsbehov eller kan åberopa några synnerligen ömmande omständigheter som motiverar att deras vistelse i förlängs, men som ändå inte återvänder frivilligt, får dock som en sista utväg beordras att lämna . Återvändandet för sådana personer ska ske stegvis, humant och under ordnade former. ska enligt avtalet återta sina medborgare och vidta nödvändiga åtgärder för att se till att irakier kan återvända utan att riskera trakasserier, hotelser, diskriminering m.m. Med anledning av svenska medieuppgifter om att det förekom tvångsutvisningar till uppkom en debatt som gällde om och hade olika uppfattningar om avtalets innebörd. Den irakiska migrationsministern sade i ett inslag i bl.a. att det inte finns någon överenskommelse mellan om tvångsavvisningar och att inte vill medverka till sådana eftersom det strider mot de mänskliga rättigheterna. Migrationsminister hade i en tidigare radiointervju sagt att det följer av återtagandeavtalet att som en yttersta åtgärd kan genomföra tvångsavvisningar. Ärendet granskades av . Granskningen föranledde inte något uttalande från utskottets sida (bet. 2009/10:KU20 s. 347 f.). Något om svenska och internationella regler om flyktingar och återvändande Enligt konvention om flyktingars rättsliga status (Flyktingkonventionen) är en flykting en person som har befogad rädsla för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp och som befinner sig på flykt från sitt hemland. Många länder, däribland , ger även skydd till personer som inte omfattas av konventionen, såsom s.k. internflyktingar, dvs. personer som befinner sig på flykt inom sitt eget hemland. Den som omfattas av definitionen och bedöms ha flyktingstatus har rätt till asyl. Rätten att söka asyl finns även uttryckt i artikel 14 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och i artikel 18 i EU-stadgan om mänskliga rättigheter. En utlänning som ska vistas i måste enligt 2 kap. 5 § utlänningslagen (2005:716) som huvudregel ha ett uppehållstillstånd. Utlänningar som bedöms vara skyddsbehövande, dvs. flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt, har rätt till uppehållstillstånd. Saknas skyddsbehov kan uppehållstillstånd beviljas på andra grunder, exempelvis arbete eller anknytning till en person som är bosatt i landet. Den som får avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd ska avvisas eller utvisas. Av artikel 3 i och artikel 3 i FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning följer ett förbud mot tortyr respektive mot att utvisa eller återföra en person till en stat där det finns risk för att han eller hon utsätts för tortyr. och rådets direktiv /115/EG om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (det s.k. återvändandedirektivet) antogs . Medlemsstaterna ska när de genomför direktivet respektera den princip om non-refoulement som framgår framför allt av artikel 33 i Flyktingkonventionen. Principen innebär i korthet ett skydd mot att skickas till ett land eller område där flyktingens liv eller frihet skulle hotas på grund av hans eller hennes ras, religion, nationalitet m.m. I svensk rätt finns regler om verkställighetshinder, som motsvarar principen om non-refoulement, i 12 kap. 13 §§ utlänningslagen. gjorde i delbetänkandet Återvändandedirektivet och svensk rätt (SOU 2009:60) bedömningen att svensk rätt i betydande utsträckning uppfyller de krav som uppställs i direktivet. Utredningen föreslog dock vissa ändringar i utlänningslagen för att helt anpassa bestämmelserna efter direktivet. En lagrådsremiss som bygger på förslagen förbereds inom . Alla stater anses enligt folkrätten ha en skyldighet att återta sina medborgare. Denna skyldighet följer av den mänskliga rättigheten att vistas i och återvända till det egna landet. Genom att vägra en medborgare möjligheten att återvända bryter således en stat mot sin skyldighet att tillhandahålla denna rättighet. I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna står det i artikel 13.2 att envar har rätt att lämna varje land, inbegripet sitt eget, och att återvända till sitt eget land. I FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter slås det i artikel 12.4 fast att ingen godtyckligt får förvägras rätten att resa in i sitt eget land. Den allmänna förklaringen anses av och flertalet andra länder vara uttryck för sedvanerätt och kan således hävdas i förhållande till alla länder, vare sig de skrivit under konventionen eller inte. Som ett komplement till återvändandedirektivet och de folkrättsliga reglerna har tecknat återtagandeavtal med bl.a. för att underlätta återsändandet av flyktingar som inte har beviljats uppehållstillstånd. Vid behandlingen av ett motionsyrkande om att bilaterala återtagandeavtal inte bör ingås med löfte om en motprestation uttalade socialförsäkringsutskottet att det utgick ifrån att den grund för ett vidare samarbete i migrationspolitiska frågor mellan länder som avtalen kan utgöra inte innefattar för länderna ofördelaktiga krav på motprestationer. Motionsyrkandet avstyrktes (bet. 2005/06:SfU10 s. 13). Svenska ambassader och andra utlandsmyndigheter Den diplomatiska utrikesrepresentationen har sitt ursprung i att nationalstater har behövt former för att hantera sina relationer till andra stater. Sådana former utvecklades sedvanerättsligt men befästes i de två Wienkonventionerna om diplomatiska (1961) respektive konsulära (1963) förbindelser. Konventionerna sätter ramarna för utrikesrepresentationen och dess verksamhet, men ger också staterna möjlighet till viss flexibilitet. Det övergripande uppdraget för utlandsförvaltningen är att bevaka och tillvarata det egna landets politiska och ekonomiska intressen och att värna om landets medborgare.