bet · GY01UU3 · 2011-05-13 00:00:00 — Utskottet anser att motionerna 2010/11:U298 (V) yrkande 3, 2010/11:U276 (S), 2010/11:U12 (V) yrkande 5, 2010/11:U12 (V) yrkande 1, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 7, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 1, 2010/11:U14 (SD), 2010/11:U11 (S), 2010/11:U220 (MP) yrkande 4, 2010/11:U220 (MP) yrkande 8, 2010/11:U9 (MP) yrkande 3, 2010/11:U220 (MP) yrkande 2, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 2, 2010/11:U220 (MP) yrkande 3, 2010/11:U12 (V) yrkande 2, 2010/11:U12 (V) yrkande 3, 2010/11:U220 (MP) yrkande 9, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 5, 2010/11:U220 (MP) yrkande 10, 2010/11:U9 (MP) yrkande 2, 2010/11:U12 (V) yrkande 7, 2010/11:U220 (MP) yrkande 5, 2010/11:U12 (V) yrkande 4, 2010/11:U9 (MP) yrkande 1, 2010/11:U220 (MP) yrkande 7, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 3, 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 4 samt 2010/11:U9 (MP) yrkande 5 kan avstyrkas. Med vad utskottet i detta betänkande har anfört föreslår utskottet att lägger skrivelsen till handlingarna och att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Exportkrediter, m.m., punkt 1 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:U9 yrkande 6, 2010/11:U12 yrkandena 810, 2010/11:U212 och 2010/11:U220 yrkande 6 och avslår motion 2010/11:U10 yrkandena 1 och 2. Export av krigsmateriel är en känslig politisk fråga som inbegriper hänsyn till såväl försvarspolitiska och utrikespolitiska som näringslivspolitiska överväganden. Det bör alltså vara av stor vikt att den folkvalda församlingen ges insyn i, och inflytande över, beslutsförfarandet i frågor som rör detta. gäller en ny beslutsordning som innebär att en självständig myndighet (ISP) tilldelats ett långtgående ansvar för hanteringen av dessa frågor. Den tidigare kopplingen till parlamentet, som gällde , finns i egentlig mening. KMI (Krigsmaterielinspektionen) som tidigare handlade exporttillståndsgivning var en del av och hade därigenom en position centralt i regeringens närhet. Dessutom involverades även Försvarsdepartementet, Statsrådsberedningen och i beslutsprocessen. Därutöver utgjorde den nämnd bestående av representanter för riksdagspartier som kopplades in i slutet av beredningsprocessen en garanti för parlamentariskt inflytande och insyn. Praxis som gällde var att konsensus skulle råda angående beslut om exporttillståndsgivning. Den proposition som den dåvarande regeringen lade fram 1995 och som beslutades i 1996 har på ett avgörande sätt skjutit över ansvarsfrågan till den självständiga myndigheten samt dessutom till försvarsindustrin själv. Myndigheten ska på eget initiativ hänvisa ärenden till regeringen, något som gjorts endast 15 gånger (av närmare 10 000 behandlade ärenden) . Av dessa 15 ärenden rörde endast 6 direkt exportaffärer (se SOU 2005:9, s. 209). har exempelvis mycket kontroversiella beslut tagits av myndigheten om (/Mipro-affären) och om krigsmaterielexport till och under . Inte i något av dessa fall har myndigheten lyft upp ärenden till regeringsnivå. Följaktligen har varken regeringen eller organ () kunnat utöva kontroll och inflytande under beredning eller vid beslut. Inte heller har då kunnat anföra synpunkter eftersom beslutet inte legat på regeringens bord utan hos den självständiga myndigheten. Noteras bör att ISP:s uppgift dessutom beskrivs som att styra företagens kvalitetsprocesser (skr. 2007/08:114 s. 78). Kontrollen skjuts alltså mer och mer över på företagen själva, och de får bedriva intern exportkontroll. För näringslivet är kanske detta en önskesituation. För den politiska kontrollen, insynen och makten över beredning och beslut i dessa känsliga frågor är det en allvarlig brist, som bör ses över. Lagstiftningen om krigsmaterielexport är av sådan art att besluten måste vägas mot hänsyn till åtminstone de tre tidigare nämnda politikområdena. Det är därför högst rimligt att politikernas kontroll och insyn i dessa ärenden är av avgörande karaktär. anser vidare att borde läggas ned; i stället borde man upprätta ett varning, med fokus på förebyggande insatser och fredlig konflikthantering. Det vore en bättre användning av skattemedel än att främja exporten av svensk krigsmateriel. kanske största utrikespolitiska tillgång är vår internationella trovärdighet. Men vår trovärdighet kan inte tas för given. Hur det svenska regelverket för krigsmaterielexport utformas och vilka länder vi exporterar till påverkar självklart hur vi uppfattas av vår omvärld. Men svensk handel med krigsmateriel handlar även om svensk import av krigsmateriel. Också denna är en viktig del av den svenska utrikespolitiken, men till skillnad från exporten av krigsmateriel är importen i det närmaste oreglerad. Detta har inneburit att i modern tid importerat krigsmateriel från bl.a. och . Det innebär att svenska skattemedel, via Försvarsmakten, gått rakt in i krigsmaterielindustrin i och . För är detta exempel på import som står i strid med målen för svensk utrikespolitik och som i grunden hotar vår internationella trovärdighet. Därför anser vi att ett regelverk för den svenska krigsmaterielimporten bör utarbetas på samma sätt som det finns ett regelverk för export av krigsmateriel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi anser att det ska finnas regler för uthyrning och utlåning av svensk krigsmateriel. För att illustrera behovet av detta kan nämnas att den svenska Försvarsmakten före den USA-ledda koalitionens anfallskrig mot 2003 hyrde ut avancerad militär utrustning till den brittiska krigsmakten utan att man rådfrågade regeringen. Detta gjorde Försvarsmakten i en situation då det fanns anledning att befara att det verkligen skulle bli ett krig i . Det har även förekommit uppgifter om att Försvarsmakten lånat ut krigsmateriel till den israeliska armén. Vi menar att det är orimligt att Försvarsmakten har möjlighet att låna eller hyra ut krigsmateriel till diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Tyvärr saknas regelverk på detta område, och anser att det omgående ska införas ett regelverk för uthyrning och utlåning av krigsmateriel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Delar av den svenska krigsmaterielexporten sker med statligt stöd. Bland annat har exportkrediter i flera fall utfärdats för att underlätta för den svenska krigsmaterielindustrin att exportera sina produkter. Historiskt finns många exempel på tvivelaktiga affärer som har finansierats med svenska krediter. utfärdade exempelvis () krediter i samband med en försäljning av tre kustbevakningsfartyg till Försvarsdepartementet i den då odemokratiska enpartistaten . Krediterna betalades aldrig tillbaka, och 2006 avsatte den borgerliga regeringen från biståndsbudgeten för att finansiera avskrivningen av dessa skulder, något som dessutom gjordes i strid med gällande internationella regelverk. De exportkrediter som EKN ger till krigsmaterielexport är oerhört generösa. Enligt EKN själv gav man exportkrediter på sammantaget till krigsmaterielexport. Siffrorna varierar mycket mellan åren. gick av alla krediter från EKN till att finansiera vapenexport. Försäljningen av radarsystem till låg då bakom den stora andelen. var andelen av exportkrediterna som gick till krigsmateriel betydligt mindre än , men en viktig orsak till detta var den nästan tredubblade ramen för EKN:s totala krediter. Vi anser inte att det är rimligt att svenska skattemedel används för att i form av lån och krediter möjliggöra svensk vapenexport. Vi anser att svensk krigsmaterielexport inte ska understödjas med exportkrediter eller andra former av statligt exportstöd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Exportkrediter, m.m., punkt 1 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:U10 yrkandena 1 och 2 samt avslår motionerna 2010/11:U9 yrkande 6, 2010/11:U12 yrkandena 810, 2010/11:U212 och 2010/11:U220 yrkande 6. instämmer i utskottets grundläggande påpekande att det är av utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska skäl som har valt att tillåta export av krigsmateriel. Vi delar dock inte den syn på försvar som utskottets övriga partier visar prov på. anser att det svenska försvaret i huvudsak ska ha till uppgift att försvara och att den absoluta huvuddelen av ansvaret för denna uppgift ska vila på våra egna resurser, alldeles oavsett om vi deltar i internationella samarbeten eller ej. En följd av detta är att det finns ett behov av att tillgodose en stabil tillgång på materiel till detta territorialförsvar, och av denna anledning måste också ha en försvarsindustri. Vår utgångspunkt är att denna försvarsindustri måste kunna verka under förhållanden som så långt som möjligt är ekonomiskt fördelaktiga för de svenska skattebetalarna. Det är därför mening att en framtida vapenexportlagstiftning ska vila på huvudprincipen att den ska tjäna behov av en livaktig försvarsindustri. Det är med hänvisning till ovanstående resonemang av vikt att sådan industri som är viktig för försvaret behålls inom landet. Det är därvidlag inte helt oproblematiskt att försvarsindustrin gradvis har övergått i internationella vapenkoncerners ägo. En vapenindustri som ägs av andra aktörer än svenska kan komma att hamna i konflikt med svenska intressen i det fall landet blir inblandat i en konfliktsituation. Regeringen bör med hänsyn till detta verka för att viktig försvarsindustri behålls i svensk ägo, om nödvändigt genom att staten går in som ägare. Exportkrediter, m.m., punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:U9 yrkande 6, 2010/11:U12 yrkandena 810 och 2010/11:U220 yrkande 6 och avslår motionerna 2010/11:U10 yrkandena 1 och 2 samt 2010/11:U212. kanske största utrikespolitiska tillgång är vår internationella trovärdighet. Men vår trovärdighet kan inte tas för given. Hur det svenska regelverket för krigsmaterielexport utformas och vilka länder vi exporterar till påverkar självklart hur vi uppfattas av vår omvärld. Men svensk handel med krigsmateriel handlar även om svensk import av krigsmateriel. Också denna är en viktig del av den svenska utrikespolitiken, men till skillnad från exporten av krigsmateriel är importen i det närmaste oreglerad. Detta har inneburit att i modern tid importerat krigsmateriel från bl.a. och . Det innebär att svenska skattemedel, via Försvarsmakten, gått rakt in i krigsmaterielindustrin i och . För är detta exempel på import som står i strid med målen för svensk utrikespolitik och som i grunden hotar vår internationella trovärdighet. Därför anser att ett regelverk för den svenska krigsmaterielimporten bör utarbetas på samma sätt som det finns ett regelverk för export av krigsmateriel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. anser att det ska finnas regler för uthyrning och utlåning av svensk krigsmateriel. För att illustrera behovet av detta kan nämnas att den svenska Försvarsmakten före den USA-ledda koalitionens anfallskrig mot 2003 hyrde ut avancerad militär utrustning till den brittiska krigsmakten utan att man rådfrågade regeringen. Detta gjorde Försvarsmakten i en situation då det fanns anledning att befara att det verkligen skulle bli ett krig i . Det har även förekommit uppgifter om att Försvarsmakten lånat ut krigsmateriel till den israeliska armén. menar att det är orimligt att Försvarsmakten har möjlighet att låna eller hyra ut krigsmateriel till diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Tyvärr saknas regelverk på detta område, och anser att det omgående ska införas ett regelverk för uthyrning och utlåning av krigsmateriel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Delar av den svenska krigsmaterielexporten sker med statligt stöd. Bland annat har exportkrediter i flera fall utfärdats för att underlätta för den svenska krigsmaterielindustrin att exportera sina produkter. Historiskt finns många exempel på tvivelaktiga affärer som har finansierats med svenska krediter. utfärdade exempelvis () krediter i samband med en försäljning av tre kustbevakningsfartyg till Försvarsdepartementet i den då odemokratiska enpartistaten . Krediterna betalades aldrig tillbaka, och 2006 avsatte den borgerliga regeringen från biståndsbudgeten för att finansiera avskrivningen av dessa skulder, något som dessutom gjordes i strid med gällande internationella regelverk. De exportkrediter som EKN ger till krigsmaterielexport är oerhört generösa. Enligt EKN själv gav man exportkrediter på sammantaget till krigsmaterielexport. Siffrorna varierar mycket mellan åren. gick av alla krediter från EKN till att finansiera vapenexport. Försäljningen av radarsystem till låg då bakom den stora andelen. var andelen av exportkrediterna som gick till krigsmateriel betydligt mindre än , men en viktig orsak till detta var den nästan tredubblade ramen för EKN:s totala krediter. anser inte att det är rimligt att svenska skattemedel används för att i form av lån och krediter möjliggöra svensk vapenexport. Vi anser att svensk krigsmaterielexport inte ska understödjas med exportkrediter eller andra former av statligt exportstöd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. anser att borde läggas ned. Syftet med myndigheten är bl.a. att främja exporten av krigsmateriel. I ljuset av den kraftigt ökade vapenexporten har vi mycket svårt att se behovet av en sådan myndighet. borde lägga sina resurser på att bidra till nedrustning och minskad vapenhandel, inte det motsatta. , EU:s uppförandekod, punkt 2 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:U220 yrkande 11 och 2010/11:U298 yrkande 2 och avslår motion 2010/11:U10 yrkande 3. Produktion och utveckling av krigsmateriel är en mycket viktig del av EU:s säkerhetspolitik. Det gäller att exportera och sälja så mycket vapen som möjligt i världen. Starka krafter styr utvecklingen mot en gemensam politik och upphandlingsprocess för försvarsmateriel inom EU. bildades Europeiska försvarsbyrån (, ). Byråns syfte är att utveckla försvarskapaciteten, stärka samarbete om krigsmateriel, stärka försvarsindustrin i samt främja militär forskning och utveckling. Risken finns att leder till att den relativt restriktiva svenska lagstiftningen för vapenexport anpassas till en mer liberal lagstiftning på EU-nivå. Detta vore en olycklig utveckling. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. , EU:s uppförandekod, punkt 2 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:U10 yrkande 3 och avslår motionerna 2010/11:U220 yrkande 11 och 2010/11:U298 yrkande 2. Det finns inte något principiellt fel i att ingår i samarbeten om vapenutveckling så länge som dessa samarbeten är i samklang med långsiktiga säkerhetspolitik. Det är dock viktigt att sådana samarbeten inte hamnar i strid med behov av en egen försvarsindustri. Det finns en risk för att just sådana konflikter kan komma att uppstå i och med medlemskap i . Samarbetet kring frågor av denna typ får aldrig leda till att handlingsfrihet eller möjligheter till en egen livaktig försvarsindustri inskränks. bör inte ingå i samarbeten som har sådana följder. , EU:s uppförandekod, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:U220 yrkande 11 och 2010/11:U298 yrkande 2 och avslår motion 2010/11:U10 yrkande 3. Vi anser att ska verka för att en förändring av EU:s uppförandekoder kommer till stånd och att dessa blir mer restriktiva så att vapenexporten till diktaturer, krigförande stater och länder där grova brott begås mot de mänskliga rättigheterna upphör. Samarbetet om produktion och utveckling av krigsmateriel är en mycket viktig del av EU:s säkerhetspolitik, med syfte att bl.a. exportera och sälja så mycket vapen som möjligt i världen. Starka krafter styr utvecklingen mot en gemensam politik och upphandlingsprocess för försvarsmateriel inom EU. bildades Europeiska försvarsbyrån (, ). Byråns syfte är att utveckla försvarskapaciteten, stärka samarbete om krigsmateriel, stärka försvarsindustrin i samt främja militär forskning och utveckling. Risken finns att leder till att den relativt restriktiva svenska lagstiftningen för vapenexport anpassas till en mer liberal lagstiftning på EU-nivå. Detta vore en olycklig utveckling. är starkt kritiskt mot en utveckling där EU fördjupar sitt samarbete när det gäller frågor om militär forskning och utveckling; det är ett samarbete som vi anser hotar den svenska militära alliansfriheten. Därför anser vi att bör lämna . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Små och lätta vapen, punkt 3 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:U221 yrkandena 13. Det är inte främst stridsvagnar, ubåtar och stridsflygplan utan automatkarbiner, granatgevär och pansarskott som används i de krig som rasar i världen. Mängder av sådana lätta, bärbara vapen florerar på den svarta marknaden, och när en konflikt bryter ut strömmar dessa vapen mot den nya krigsskådeplatsen. sätts sedan dessa lätta vapen i händerna på barn och därmed får konflikten en extra hänsynslös dimension. har mer än tre miljoner människor dödats i väpnade konflikter. Två miljoner av dessa krigsoffer är barn. Det dör alltså betydligt flera barn än soldater i dagens krig. Man uppskattar att det finns omkring 639 miljoner lätta vapen i världen, ett vapen för var tionde människa. produceras dessutom 8 miljoner nya. Situationen är allvarlig. En halv miljon människor dödas av lätta vapen. Det vill säga mer än 1 300 människor eller en person varje minut. 300 000 av dessa dödas i väpnade konflikter. Om man ser till den ödeläggelse som lätta vapen orsakar, skulle de faktiskt kunna beskrivas som massförstörelsevapen, sade FN:s generalsekreterare vid millennietoppmötet . Någon exakt eller universell definition av begreppet lätta vapen finns inte. Men vanligtvis avses sådana vapen som kan bäras av en eller ett fåtal personer. På den internationella arenan är ett föredöme som med pondus har verkat för en stärkt kontroll av handeln med lätta vapen. har i dessa sammanhang intagit ett progressivt förhållningssätt. I samband med att hade ordförandeskapet i EU var pådrivande när det gällde att samordna EU:s politik på området inför den första om lätta vapen 2010. Det var fråga om en politik som bl.a. gick ut på att man inte bara borde fokusera på den illegala handeln utan även måste kontrollera den legala handeln med lätta vapen bättre. Den legala handeln står ju faktiskt för av den totala handeln. lyfte även fram vikten av att stärka exportkontrollen av lätta vapen och införa särskilda kriterier som tar hänsyn till exempelvis mänskliga rättigheter i FN:s handlingsprogram. och EU betonade dessutom vikten av ökad öppenhet och att medlemsstaterna rapporterar exporten i nationella rapporter. har gett stora bidrag till olika lätta vapenrelaterade projekt över hela världen, t.ex. insamling och förstöring av vapen samt demilitarisering och återanpassning av före detta soldater. Man har även gett stöd till enskilda organisationer för deras lätta vapenarbete, exempelvis till Saferworld i , Small Arms Survey i och i . UD har också medverkat som observatör i det svenska lätta . har problematiken med lätta vapen också berörts i regeringens årliga skrivelse om krigsmaterielexporten. I skrivelsen står följande att läsa: arbetar tillsammans med andra länder för verkningsfulla åtgärder mot spridningen och användningen av lätta vapen. Flera svenska riksdagsledamöter har också varit internationellt engagerade i frågan om lätta vapen och har bl.a. deltagit i FN-konferenser om lätta vapen. Riksdagsledamöterna har också utbytt erfarenheter och strategier inom ramen för on Small Arms and Light Weapons, ett forum som aktivt har stöttat och som samlar parlamentariker från hela världen. Dessvärre bleknar de svenska insatserna när vi studerar situationen på hemmaplan. lever i många avseenden inte upp till flera av de krav som FN ställer på medlemsländerna. De insatser gör på det internationella planet riskerar därför att motverkas av en bristfällig uppfyllelse av våra åtaganden. Nedan följer några exempel på den svenska inkonsekvensen mellan internationell retorik och nationell praktik. I FN:s handlingsprogram står att länderna ska öka öppenheten för att kunna bekämpa den illegala handeln med lätta vapen. är såväl nationellt som internationellt en varm förespråkare av ökad öppenhet. I regeringens skrivelse om vapenexport framgår: Regeringen har som målsättning att visa största möjliga öppenhet i redovisningen av den svenska krigsmaterielexporten, och har kontinuerligt sökt förbättra redovisningen i syfte att verka för ökad öppenhet. Men den redovisning av lätta vapen lämnar i praktiken mycket övrigt att önska. redovisar inte import av vapen över huvud taget, och den export som redovisas är så bristfällig att det inte går att särskilja vad som avser lätta vapen och vad som är annat än krigsmateriel. Enligt handlingsprogrammet ska staterna också säkerställa en tillförlitlig märkning av varje vapen för att kunna garantera möjligheten att spåra varje vapen och ställa leverantörer till svars om vapen används i strid med internationella överenskommelser. har internationellt drivit på för att skapa ett globalt instrument som reglerar märkning. Men nationellt har inte några som helst lagstadgade krav på märkning av producerade, utförda och införda vapen och ammunition, utan lämnar det åt industrin själv att besluta om detta. Enligt FN:s handlingsprogram om lätta vapen åtar sig staterna att etablera och upprätthålla ett effektivt system för import av lätta vapen. Men har, trots åtagandena i handlingsprogrammet, ännu inte infört vare sig lagar eller riktlinjer för import av krigsmaterielklassade lätta vapen. Bristen på riktlinjer resulterade i att kunde importera krigsmateriel, inklusive ammunition, för från , trots att exporten dit är förbjuden. I om lätta vapen som antogs 2001 uppmanas varje land att utarbeta institutionella strukturer som kan samordna och hålla ihop policyer, forskning och uppföljning av olika aktiviteter som ett land genomför för att hindra den okontrollerade spridningen av lätta vapen. Mer än 20 länder har därefter utarbetat nationella handlingsplaner, s.k. National Action Plans, dock inte . Försvarsmakten gjorde en granskning av arbetet med lätta vapen i med särskilt fokus på Försvarsmaktens arbete. En lång rad representanter för myndigheter och organisationer intervjuades under projektet. En av de centrala slutsatserna från granskningen är att det finns en stor efterfrågan inom dessa grupper på en nationell strategi. bör därför utveckla en nationell strategi, i brett samarbete med allmänheten och det civila samhället, för lätta vapen. Det ska vara en strategi som tydliggör svenska strävanden inom området och som möjliggör uppföljning och utvärdering av svenska positioner och åtgärder.