bet · GY01CU16 · 2011-03-23 00:00:00 — 2010/11:CU16 Ersättnings- och insolvensrättsliga frågor Ersättnings- och insolvensrättsliga frågor I betänkandet behandlar utskottet tolv motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om olika ersättnings- och insolvensrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor, solidariskt skadeståndsansvar, trafikförsäkringsavgift, trafikskadeersättning till barn, barnförsäkringar, information vid försäkringsfall, översyn av insolvensrätten, s.k. bilmålvakter, förbehållsbelopp vid utmätning och försäljning av utmätt fast egendom m.m. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden, i huvudsak med hänvisning till tidigare ställningstaganden. I betänkandet finns tre reservationer. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor avslår motion 2010/11:C260. Reservation 1 (MP, V) avslår motion 2010/11:Ju245 yrkande 2. avslår motion 2010/11:C279. avslår motion 2010/11:C285. Reservation 2 (S, MP, V) avslår motion 2010/11:C263. Reservation 3 (S, MP, V) avslår motion 2010/11:C307. avslår motionerna 2010/11:C227 och 2010/11:C317. avslår motion 2010/11:C289. avslår motionerna 2010/11:C265 och 2010/11:C331. försäljning av utmätt fast egendom m.m. avslår motion 2010/11:C241. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (FP), (M), (M), (M), (S), (S), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V), (M), (S), (C) och (S). I betänkandet behandlar utskottet tolv motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Motionsyrkandena gäller skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor, solidariskt skadeståndsansvar, trafikförsäkringsavgift, trafikskadeersättning till barn, barnförsäkringar, information vid försäkringsfall, översyn av insolvensrätten, s.k. bilmålvakter, förbehållsbelopp vid utmätning och försäljning av utmätt fast egendom m.m. Förslagen i motionerna finns i bilagan. Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ytterligare översyn av lagstiftningen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Jämför reservation 1 (MP, V). En ny lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor har antagits som ersätter atomansvarighetslag. Den nya lagen innebär att ett obegränsat ansvar för innehavare av kärntekniska anläggningar införts och att innehavare av kärnkraftsreaktorer ska finansiera ansvaret . Genom den nya lagen har den sammanlagda garanterade ersättningen höjts till . Lagstiftningen träder i kraft den dag regeringen bestämmer (prop. 2009/10:173, 2009/10:CU29, rskr. 2009/10:360). m.fl. (V) anser i motion C260 att ansvarsbeloppet så långt som möjligt bör utgå från de verkliga kostnader som kan orsakas. Enligt dagens regler finns det garantier för att kompensera för skador efter en kärnkraftsolycka upp till en summa på . Det är ett belopp som inte kommer att räcka i händelse av en kärnkraftsolycka i . Ansvarsbeloppet behöver därför höjas betydligt. I motionen anförs att det i krävs säkerheter som är dubbelt så höga som i , . krav på högre säkerhet möjliggörs inte minst på grund av att den tyska aktiebolagsrätten tillåter ansvarsgenombrott inom en koncern. Detta har använts för att ingå ett särskilt solidaritetsavtal mellan alla ägarbolagen inom den tyska kärnkraftsindustrin. För att möjliggöra en höjning av ansvarsbeloppet och för att säkerställa principen om ett obegränsat ansvar föreslår motionärerna därför ett tillkännagivande om att regeringen bör verka för att alla ägarbolag inom den svenska kärnkraftsindustrin träffar ett solidaritetsavtal och att aktiebolagsrätten ändras så att ansvarsgenombrott inom en koncern möjliggörs. Med ansvarsgenombrott avses i regel att i strid med den aktiebolagsrättsliga principen att aktieägarna inte är personligen ansvariga för bolagets skulder aktieägare personligen görs ansvariga för bolagets förpliktelser trots att de inte överträtt någon regel i aktiebolagslagen eller brustit i fullgörelse av någon skyldighet mot bolaget. Varken atomansvarighetslagen eller den nya lagen innehåller någon bestämmelse om detta. I regeringens proposition till den nya lagen konstaterades att frågan om ansvarsgenombrott varit föremål för lagstiftningsdiskussioner vid ett flertal tillfällen, men att en lagreglering av detta ansetts vara förenat med sådana olägenheter från ett allmänt aktiebolagsrättsligt perspektiv att någon motsvarande bestämmelse aldrig införts i svensk lagstiftning (prop. 2009/10:173). I utredningen som föregick propositionen har det inte heller förordats något införande av bestämmelser om aktiebolagsrättsligt ansvarsgenombrott för att säkerställa anläggningshavarens ekonomiskt obegränsade ansvar (SOU 2009:88). Vid utskottsbehandlingen (bet. 2009/10:CU29) av regeringens proposition till den nya lagen så behandlades bl.a. ett liknande yrkande i en följdmotion. Enligt utskottet, som ställde sig bakom propositionen, ansågs den valda nivån på anläggningshavarnas finansiering av skadeståndsansvaret vara väl avvägd. När det gällde frågan om ansvarsgenombrott noterade utskottet att något förslag till lagregler om ansvarsgenombrott inte lagts fram. Utskottet kunde vidare konstatera att regeringens lagförslag innebar att skadeståndsansvaret ska vara finansierat till en hög nivå, vilket torde minska behovet av sådana regler. Utskottet såg därför inte något behov av att se över frågan ytterligare. Sammanfattningsvis såg utskottet inte något behov av det tillkännagivande som föreslogs, varför motionsyrkandet avstyrktes. Utskottet kan konstatera att en ny lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor har antagits som ersätter atomansvarighetslag. Den nya lagen innebär bl.a. att det införts ett obegränsat ansvar för innehavare av kärntekniska anläggningar. Utskottet vidhåller tidigare ställningstagande. På grund härav är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från med anledning av motion C260, varför den bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om solidariskt skadeståndsansvar. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Om två eller flera ska ersätta samma skada, svarar de enligt 6 kap. 4 § skadeståndslagen i allmänhet solidariskt för skadeståndet. Ett solidariskt skadeståndsansvar innebär att den skadelidande kan kräva ut hela skadeståndet från vem som helst av de skadeståndsskyldiga. Den av flera solidariskt ansvariga som betalar skadeståndet till den skadelidande har principiellt en regressrätt mot övriga ansvariga. Regressrätten är dock inte reglerad i lag utan följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Allmänt gäller att fördelningen mellan de ansvariga ska ske efter en skälighetsbedömning (se bl.a. NJA 1937 s. 264). De grundläggande reglerna om skadeståndsansvar i skadeståndslagen gäller även barn. För barn finns dock en särskild begränsning i 2 kap. 4 §. I lagrummet anges att den som vållar skada innan han eller hon har fyllt ska ersätta skadan, om det är skäligt med hänsyn till ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter. Bestämmelserna i 2 kap. 4 § gäller bara skadeståndsansvaret för eget vållande. Paragrafen är inte tillämplig på principalansvar, dvs. ansvar för annans vållande, eller på strikt ansvar, dvs. ansvar utan något vållande. För ett sådant ansvar gäller samma regler som för vuxna personer. För vissa typer av skador som barnet orsakar genom brott infördes ett skärpt skadeståndsansvar för vårdnadshavare . Den nya skadeståndsgrunden kompletterar det skadeståndsansvar som vårdnadshavare har enligt gällande rätt till följd av bristande tillsyn. I samband härmed uttalades att det även fortsättningsvis bör vara en fråga för rättstillämpningen att pröva den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga (prop. 2009/10:142, bet. 2009/10:CU23, rskr. 2009/10:296). I motion Ju245 begär (KD) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om solidariskt skadeståndsansvar för unga förövare så att begreppet får en verklig innebörd och inte endast innebär att en av flera gärningsmän ska behöva betala ersättning till brottsoffer (yrkande 2). Fråga om översyn av lagstiftningen och har i en skrivelse till regeringen lämnat förslag till åtgärder för att minska barns skuldsättning. I skrivelsen föreslås bl.a. att det solidariska skadeståndsansvaret vid brott av flera medverkande bör ses över när det gäller personer . Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare har behandlat frågan om underårigas skulder på grund av brott i betänkandet (SOU 2004:112) Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna. I betänkandet anför utredningen att syftet med den åtgärd som och efterlyser till betydande del kan tillgodoses genom tillämpning av jämkningsreglerna i 2 kap. 4 § skadeståndslagen. Vidare anförs att en genomgripande förändring av synen på skadestånd då flera personer tillsammans gör sig skyldiga till brott hur som helst måste föregås av noggranna överväganden som inte kan göras inom ramen för utredningen (SOU s. 193 f.). Förslagen i betänkandet har bl.a. legat till grund för lagändringar om skydd för barn genom registrering av förmyndare i vägtrafikregistret (prop. 2005/06:117, bet. 2005/06:LU34, rskr. 2005/06:557561) och till lagändringar som syftar till att minska risken för missbruk av barns tillgångar (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). Frågan berördes även i utredningsbetänkandet (SOU 2010:1) Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd, som avlämnades . Utredningen lämnade förslag om att betalningar ska anvisas till ett betalningsförmedlande organ vars huvuduppgift ska vara att förmedla inkomna betalningar till rätt målsägande och om det kommer in flera betalningar avseende en och samma skadeståndsskyldighet ska de förmedlas till målsäganden i den ordning som de kommit in till det betalningsförmedlande organet. Utredningen framhöll dock att den inte har i uppdrag att lämna förslag till förändringar i den nuvarande ordningen beträffande solidariskt skadeståndsansvar, men vill ändå uppmärksamma att frågan alltjämt upplevs som mycket problematisk av, i första hand, ungdomar som har begått brott och ålagts solidariskt skadeståndsansvar. Att det upplevs som orättvist beror till stor del på att den skadeståndsskyldige även vid betalning av vad han eller hon upplever som sin del av skadeståndet riskerar att bli föremål för verkställighetsåtgärder och hamna i register (SOU s. 50 f.). Utredningsbetänkandet är enligt föremål för beredning inom . och har i en skrivelse aktualiserat frågan och uppmanat regeringen att tillsätta en utredning som ges i uppdrag att göra en översyn av det solidariska skadeståndsansvaret i de fall skadevållaren är minderårig. hemställde de gemensamt i en skrivelse till regeringen om en ändring i 6 kap. 4 § skadeståndslagen som innebär att för minderåriga skadevållare ska det solidariska skadeståndsansvaret ersättas med ett delat skadeståndsansvar enligt huvudregeln (KFM dnr 8017913-11/113, BO dnr 9.2:0243/11). Av vad som redovisats ovan framgår att frågan om solidariskt skadeståndsansvar vid brott har uppmärksammats i utredningsbetänkandet (SOU 2010:1) Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd. Utskottet anser att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från , varför motion Ju245 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som rör storleken på trafikförsäkringsavgiften. Utskottet hänvisar till pågående arbete. I 34 § trafikskadelagen (1975:1410) finns bestämmelser om trafikförsäkringsavgift. Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte är avställt, har trafikförsäkringsföreningen rätt till gottgörelse (trafikförsäkringsavgift) av den försäkringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkringsplikt. Trafikförsäkringsavgift bestäms på grundval av de årspremier för trafikförsäkring som har tillämpats här i landet trafikförsäkring har saknats. Avgiften får överstiga högsta försäkringspremie inklusive skatt enligt lagen (2007:460) om skatt på trafikförsäkringspremie m.m. för fordon av samma fordonsslag och med samma användningssätt som det oförsäkrade fordonet. I samband med en ändring 1999 av hur trafikförsäkringsavgiften ska beräknas uttalade regeringen att avgiften i första hand inte ska ses som ett alternativ till den premie som skulle ha erlagts utan som en sanktion mot dem som inte lojalt bidrar till det skydd för trafikanterna som systemet med obligatorisk trafikförsäkring ger (prop. 1998/99:42 s. 20, bet. 1998/99:LU19). I motion C279 anför och (båda M) att det inte är rimligt att en person som bor i ett område med mycket låga ska få betala så mycket mer i straffavgift (trafikförsäkringsavgift) jämfört med områden med en mycket hög premieavgift. Det leder till att de som bor i små orter drabbas mycket hårt. Avgiften borde i stället bestämmas utifrån den aktuella nivån på premien för det område man bor i. Den som bor i t.ex. ska betala en avgift som baseras på den premien och inte en avgift baserad på en premie för t.ex. . Därför borde en översyn av hur avgiften kan utformas på detta sätt göras. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet med detta. I departementspromemorian Trafikförsäkringsfrågor m.m. (Ds 2006:12) har en sakkunnig person på uppdrag av gjort en översyn av reglerna om trafikförsäkringsavgift. Uppdraget gick ut på att överväga om en ordning kunde skapas som möjliggjorde en mer nyanserad bedömning av avgiftens storlek; en utgångspunkt skulle vara att förhindra resultat som kunde bedömas som oskäliga. I promemorian föreslog den sakkunnige att trafikförsäkringsavgiften ska anknyta till den premie som debiterats för det aktuella fordonet eller annars skulle ha erlagts för detta. Om det framgår genom material från försäkringsbolaget eller upplysning från den försäkringspliktige att en lägre premie skulle ha erlagts än enligt den angivna beräkningen, ska avgiften i stället bestämmas till (förslagsvis) högst denna premie. Vid kortvariga förseningar på förslogs det att avgiften ska sättas till hälften av vad som annars skulle ha gällt. Vidare ska alltjämt avgiften kunna nedsättas om det finns särskilda skäl (s. 19 f.). Departementspromemorian är enligt uppgift föremål för beredning inom . I betänkandet (SOU 2009:96) En utvidgad trafikförsäkring hade i uppdrag att bl.a. utreda möjligheterna att låta trafiken bära en större del av sina egna kostnader, på samma sätt som den gör när det gäller exempelvis miljöskador. I utredningen behandlades även trafikförsäkringsavgiften. I betänkandet framhölls att avgiften är avsedd att vara en sanktion mot dem som inte lojalt bidrar till det skydd för trafikanterna som systemet med en obligatorisk trafikförsäkring ger. Avgiftens storlek bestäms enligt en schablonmetod, som innebär att beloppet bara delvis påverkas av den uteblivna premiens belopp. I många fall tas avgifter ut som i jämförelse med relevanta trafikförsäkringspremier framstår som mycket höga. Man kan anta att den höga avgiftsnivån har en preventiv effekt och medverkar till att de flesta fordonsägare fullgör sin försäkringsplikt. Emellertid har systemet utsatts för kritik. Det har gjorts gällande att avgiftssanktionen är anmärkningsvärt sträng och att systemet är svårförståeligt. Trafikförsäkringsavgiften är avsedd att komma till användning i vitt skilda situationer, där försummelsen att hålla trafikförsäkring för ett fordon kan variera alltifrån ett tillfälligt förbiseende till en systematisk underlåtelse i avsikt att helt undgå den lagstadgade försäkringsplikten. Detta förhållande motiverar att reglerna om trafikförsäkringsavgift medger att avgiften i någon mån kan anpassas efter överträdelsens art, i vart fall efter hur länge den har pågått. Det är inte heller utan vidare givet att avgiftens preventiva verkan alltid blir större ju större avgiftsbeloppet är. Utredningen ansåg att det inte finns skäl att invända mot att möjligheterna att ta ut höga belopp i trafikförsäkringsavgift begränsas i vissa fall (s. 495 f.). har uppgett att det kommer att ta ställning till den fortsatta hanteringen av utredningens förslag inom . Utskottet anser att när det gäller den frågeställning som tas upp i den aktuella motionen bör resultatet av det pågående arbetet inom inte föregripas genom några uttalanden från sida. Motion C279 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande angående trafikskadeersättning till barn. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 2 (S, MP, V). I motion C285 begär i m.fl. (S) ett tillkännagivande om att se över frågan om trafikskadeersättning till barn och att detta bör utgå med ett schablonbelopp eller att det på annat sätt säkerställs att alla barn behandlas lika. Motionären anför att barn som skadas i trafikolyckor ersätts av försäkringsbolagen utifrån den beräknade framtida inkomsten. En bedömning om ett framtida inkomstbortfall görs genom en individuell prövning där barnets prestationsförmåga bedöms. Ersättningen riskerar då att baseras på föräldrarnas utbildning och yrken eller barnets egna prestationer i grund- och gymnasieskolan. Ett sådant ersättningssystem bidrar till skillnader i ersättning som beror på klassbakgrund. Motionären anför vidare att det är av stor betydelse att skador inte ersätts olika på grund av barns familjeförhållanden. Trafikskadeersättningen till barn har varit föremål för frågor med skriftliga svar. Justitieministern har i svar anfört att det ligger i sakens natur att det är särskilt svårt att beräkna ersättning för en framtida inkomstförlust till ett barn som skadats svårt i en trafikolycka. Vilket yrke barnet skulle ha valt om det inte skadats är ju ofta i praktiken omöjligt att avgöra. I de fall där någon individuell bedömning inte kan göras bestäms i praktiken ersättningen med utgångspunkt i den genomsnittliga inkomsten för heltidsarbete i . Om det finns skäl att anta att det skadade barnet skulle ha kunnat få en inkomst högre än genomsnittet, kan ersättningen dock i stället baseras på den högre inkomstnivån. I tidigare lagförarbeten har det framhållits att omständigheter som är att hänföra till den skadelidandes sociala närmiljö i princip inte bör påverka den bedömningen (svar på skriftlig fråga 2008/09:683). I betänkandet (SOU 2009:96) En utvidgad trafikförsäkring lade bl.a. fram förslag om ett överförande av kostnader till trafikförsäkringen. I redogörelsen om beräkningen av trafikskadeersättning vidhölls principen om individuell prövning av ett barns framtida inkomstförlust (se bl.a. s. 130 f.). har uppgett att det kommer att ta ställning till en fortsatt hantering av utredningen inom . Motsvarande motionsyrkanden behandlades av utskottet respektive 2010 i de av godkända betänkandena /09:CU20 (vanlig ordning) och 2009/10:CU17 (förenklad ordning). Utskottet hade då i likhet med vad som redovisats i betänkande 2007/08:CU13 inte någon annan uppfattning än justitieministern och ville, i likhet med henne, betona vikten av att ersättning till barn som skadats beräknas på väl grundade avvägningar och inte på förutfattade meningar om framtiden utifrån social bakgrund. Utskottet hänvisade vidare till den pågående utredningen angående överföring av vissa socialförsäkringsutgifter till trafikförsäkringen och ansåg att även när det gällde de frågeställningar som togs upp i de då aktuella motionerna borde resultatet av det pågående utredningsarbetet inte föregripas genom några uttalanden från sida, varför motionerna avstyrktes. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från och föreslår därför att motion C285 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om rätt att teckna privat personförsäkring för barn. Utskottet hänvisar bl.a. till en aviserad översyn. Jämför reservation 2 (S, MP, V). I motion C263 anför (S) att försäkringsbolagens värdering av barns ohälsa m.m. resulterar i ett försämrat försäkringsskydd för många barn. Adoptivbarn, barn som har låg födelsevikt eller är för tidigt födda samt barn med ärftliga sjukdomar brukar exempelvis inte få teckna någon försäkring. Motionären anser att möjligheten för alla barn att teckna personförsäkring bör utredas och begär ett tillkännagivande i enlighet med detta. Flera försäkringsbolag erbjuder kombinerade sjuk- och olycksfallsförsäkringar för barn, s.k. barnförsäkringar. Sådana försäkringar är främst inriktade på att ge ersättning för kostnader vid långvariga och svåra skador samt ersättning vid bestående invaliditet. En privat sjuk- och olycksfallsförsäkring för barn kan tecknas individuellt eller som en gruppförsäkring. Om föräldern omfattas av en gruppförsäkring genom t.ex. en facklig organisation eller arbetsgivare kan barnen medförsäkras. En ansökan om en individuell barnförsäkring ska även innehålla en hälsodeklaration. Själva hälsodeklarationen görs genom att barnets vårdnadshavare besvarar ett antal detaljerade frågor om barnets hälsa. Barnets vårdnadshavare intygar vidare att de uppgifter som lämnats är fullständiga och riktiga. Vårdnadshavaren får även ge försäkringsbolaget en fullmakt att inhämta uppgifter från läkare och vårdinrättningar. Det innebär att även journalanteckningar från barnavårdscentraler och skolhälsovård kan begäras in. När barn medförsäkras i en gruppförsäkring krävs normalt ingen hälsoförklaring angående barnet, utan försäkringsskyddet erhålls genom en anmälan. Barnförsäkringar gäller i taget och förnyas . kan de flesta barnförsäkringar behållas och förnyas tills den försäkrade fyller . För att förstärka integritetsskyddet på försäkringsområdet har antagit vissa ändringar i försäkringsavtalslagen (2005:104). Ändringarna tar sikte främst på formerna för inhämtande av hälsouppgifter från t.ex. hälso- och sjukvården. Syftet är att säkerställa att försäkringsbolagen inte slentrianmässigt begär samtycke till att inhämta hälsouppgifter samt att lämnade samtycken är frivilliga och bygger på tillräcklig information. Åtgärderna får särskild betydelse för barnförsäkringar. Lagändringarna innebär att ett försäkringsbolag vid ansökan om individuell personförsäkring endast får begära samtycke om det är nödvändigt för prövningen av ansökan. Det är därmed inte tillåtet för försäkringsbolaget att begära samtycke redan i samband med en försäkringsansökan utan först när försäkringsbolaget gått igenom ansökan och bedömt att det är nödvändigt att inhämta hälsouppgifter. Försäkringsbolagets påstående att hälsouppgifterna är nödvändiga ska vid avslag på en försäkringsansökan prövas i domstol. Samtycket ska lämnas på en handling som särskilt upprättats av försäkringsbolaget. Det ska vara utformat så att det är begränsat till att gälla under prövningen av en ansökan eller under regleringen av en viss skada. De nya bestämmelserna träder i kraft (prop. 2009/10:241, 2009/10:CU4, rskr. 2009/10:128). Enligt 11 kap. 1 § första stycket försäkringsavtalslagen (2005:104) får ett försäkringsbolag inte vägra någon att teckna en sådan personförsäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten när det har fått de uppgifter som behövs, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Av bestämmelsen framgår att ett försäkringsbolag har en skyldighet att meddela en personförsäkring (s.k. kontraheringsplikt). Har bolaget i strid med sin skyldighet helt eller delvis vägrat någon en försäkring ska domstol förklara att denne har rätt till försäkringen (se 16 kap. 7 och 9 §§). Kontraheringsplikten är emellertid underkastad vissa undantag.