bet · GZ01NU2 · 2011-12-12 00:00:00 — Enligt förordningen (2007:713) om regionalt tillväxtarbete bör det regionala tillväxtarbetet utformas och bedrivas i sektorsövergripande samarbete mellan aktörer på lokal och nationell nivå. Servicefrågorna i den förvaltningspolitiska propositionen I regeringens förvaltningspolitiska proposition (prop. 2009/10:175) konstaterades det att många myndigheter arbetar med att kontinuerligt utveckla sin verksamhet, bl.a. i syfte att förbättra service och tillgänglighet samt för ökad effektivitet. Regeringen framhöll att utgångspunkten bör vara att en så långt möjligt likvärdig servicenivå och tillgänglighet eftersträvas av alla myndigheter. Det betonades vidare att varje myndighet har ansvar för utvecklingen av sin egen service och att myndigheter med lokal närvaro kan behöva samverka med varandra. Likvärdig tillgång till service för alla kan uppnås bl.a. genom ökad samverkan och bättre uppföljning samt genom en ökad användning av ny teknik. Regeringen anser att den samverkan som inletts mellan myndigheter med behov av lokal närvaro bör utvidgas och fördjupas. Ett långsiktigt mål bör vara att grundläggande lokal statlig service kan förmedlas via gemensamma servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter. Regeringen ansåg sig dock sakna en samlad bild av hur de statliga myndigheternas tillgänglighet och service ser ut i olika delar av landet. Det behövs därför ett underlag för att kunna göra en helhetsbedömning av de förändringar som sker i myndigheternas sätt att tillhandahålla service. Utredning om samverkan m.m. tillkallade regeringen en särskild utredare (generaldirektör ) med uppdrag att stödja de statliga myndigheterna i deras arbete med att inrätta lokala servicekontor och att stödja andra samverkansinitiativ (dir. 2007:68). överlämnade utredaren sitt slutbetänkande Se medborgarna för bättre offentlig service (SOU 2009:92) till den dåvarande kommun- och finansmarknadsministern . I betänkandet föreslogs bl.a. en ny servicestruktur där gemensamma statliga och kommunala servicecentrum och servicepunkter utgör en grundstruktur över hela landet för service till medborgare och företag. Insatser för utveckling av teknikstödd service föreslogs också. Utredaren berörde även den ideella och privata sektorn som leverantör av service och tjänster inom skilda områden i samhället. Utredningsbetänkandet har remissbehandlats. Uppdrag till Statskontoret om att utreda myndigheternas service i samverkan gav regeringen i uppdrag att ta fram ett samlat underlag om myndigheternas service i samverkan. I uppdragsbeskrivningen refereras bl.a. till den ovan omnämnda utredningen medborgarna för bättre offentlig service (SOU 2009:92). Det konstateras att utredningens förslag hade mött ett blandat remissutfall. Flera remissinstanser ansåg att utredningens underlag var bristfälligt när det gällde medborgares och företags faktiska behov och att en sådan behovsanalys borde ingå i regeringens beslutsunderlag. Mot denna bakgrund och med beaktande av vad som sades i den förvaltningspolitiska propositionen är Statskontorets uppdrag att kartlägga medborgares och företags behov av service i samverkan, samt hur myndigheters service uppfyller dessa behov i hela landet. Vidare ska myndigheten beskriva gjorda erfarenheter av olika typer av samverkan, t.ex. lokalsamverkan och tjänstesamverkan, och analysera möjligheter till och begränsningar av samverkan, såväl som , och huruvida det finns möjlighet att utveckla samverkan med fler myndigheter. Statskontoret ska även analysera i vilken utsträckning service i samverkan lett till effektiviseringar för myndigheterna. Uppdraget ska slutredovisas till . Tillgänglighet till kommersiell och offentlig service Ett centralt uppdrag för myndigheten är att beskriva, analysera och redovisa utvecklingen i landets gles- och landsbygder, däribland tillgänglighet till kommersiell och offentlig service. presenterade myndigheten en rapport om utvecklingen beträffande kommersiell och offentlig service i gles- och landsbygder i olika delar av (working paper 2010:8). Enligt rapporten visar tidigare uppföljningar att utvecklingen har gått mot en minskad tillgänglighet till service i de flesta gles- och landsbygdsområden och att utvecklingen på flera områden fortsätter i samma riktning som . Antalet serviceställen har i de flesta fall minskat, och tillgängligheten till vissa grundläggande serviceslag har försämrats i många delar av landet. Några iakttagelser är följande: Antalet dagligvarubutiker i landet har minskat under en lång följd av år. Utvecklingen visar på en fortsatt nedåtgående trend, även om nedgången är mindre än närmast innan. Omstruktureringen av marknaden har haft en stor påverkan på antalet drivmedelsstationer och på tillgängligheten. Sedan apoteksomregleringen har det öppnats 100 nya apotek runt om i . Bedömningen är att det kommer att ha startats 150 nya apotek , vilket skulle motsvara en ökning med . De flesta nya apotek har dock etablerats i områden eller på orter där det finns apotek . har antalet vårdcentraler ökat med 233 stycken eller . Ökningen kan till största delen hänföras till då antalet vårdcentraler ökade med 165 stycken. Av dessa drivs 135 av privata entreprenörer. har det totala antalet grundskolor i landet minskat med eller 405 skolor. Den relativa nedgången har varit störst i glesbygder där antalet skolor blivit färre . har förändringarna i postservicenätet varit relativt stora. minskade antalet serviceställen med . har den totala minskningen varit . I glesbygdsområden har den relativa minskningen dock varit större. Antalet bankkontor har minskat och många kontor har minskat sitt tjänsteutbud genom avveckling av kontanthanteringstjänster. Drygt 19 000 personer har eller längre till närmaste bank med kontantbetjäning. Huvuddelen av dessa är bosatta i glesbygdsområden. Översyn av förordningen om stöd till kommersiell service har regeringen gjort en översyn av förordningen (2000:284) om stöd till kommersiell service. Syftet har varit att tydliggöra att stöd som beviljas enligt förordningen ska bidra till att uppfylla målet för den regionala tillväxtpolitiken, dvs. utvecklingskraft i alla delar av landet med stärkt lokal och regional konkurrenskraft. Summorna vad gäller servicebidrag och hemsändningsbidrag har också setts över. Denna justering har dock inte påverkat nivån på anslaget Regionala tillväxtåtgärder (1:1) inom utgiftsområde 19 Regional tillväxt. Uppföljning av serviceinsatser inom ramen för landsbygdsprogrammet miljö- och jordbruksutskott har tillsammans med näringsutskottet beslutat att genomföra en uppföljning av det ovan beskrivna landsbygdsprogrammet. I den förstudie som togs fram förordas att den gemensamma uppföljningen bl.a. ska inriktas på det stöd till åtgärder som samlas under beteckningen grundläggande tjänster för ekonomi och befolkning på landsbygden. Detta stöd syftar till en förbättrad tillgång till lokal service för konsumenter och företagare. Samordningen och effekterna av servicefrämjande stöd inom landsbygdsprogrammet och sådana insatser som finansieras inom utgiftsområde 19 Regional tillväxt kommer att följas upp. Avsikten är att uppföljningen ska genomföras . Tillgång till grundläggande service är en förutsättning för utveckling och god livsmiljö i glesbygdsområden. När befolkningstalen viker påverkas tillgången på service. Flera motioner vittnar om farhågor för försämrad service i glesbygden. Denna oro har utskottet förståelse för. konstaterar utskottet med tillförsikt att även regeringen delar uppfattningen att tillgången till kommersiell och offentlig service är mycket betydelsefull. Denna hållning har också konkretiserats i ett antal åtgärder som syftar till att stärka servicetillgången i de mest utsatta områdena. Det handlar bl.a. om att utveckla lokalt anpassade lösningar som tar hänsyn till varierande förutsättningar och behov och om en förbättrad samordning mellan kommersiell och offentlig service där det är ändamålsenligt. Strävan efter att förbättra samverkan mellan olika offentliga organ kan också väntas resultera i en bättre service till företag och enskilda. Här kommer för övrigt den utredning om samverkan som Statskontoret genomför sannolikt att kunna bidra med ett intressant underlag. Detta underlag syftar bl.a. till att komplettera den utredning som nämns i flera motioner (Se medborgarna för bättre offentlig service, SOU 2009:92). Utskottet vill i sammanhanget även framhålla att det tillsammans med miljö- och jordbruksutskottet har initierat en uppföljning av det s.k. landsbygdsprogrammet och att stöd till service kommer att belysas särskilt. Medel finns för stöd till kommersiell service, och har flera särskilda satsningar gjorts för att främja tillgången till sådan service. Medlen har bl.a. bidragit till att bromsa den s.k. mackdöden på landsbygden. När det gäller drivmedelstillgång vill utskottet även erinra om att har uppmanat regeringen att se över vissa delar av den s.k. pumplagen som kan ha negativ inverkan på förutsättningarna att bedriva drivmedelsförsäljning i mer glesbefolkade områden. Utskottet vill även påminna om det arbete med regionala serviceprogram som pågår. Med det anförda avstyrks samtliga motioner i avsnittet i berörda delar. Återföring av medel från vatten- och vindkraft samt vissa andra naturresurser Utskottets förslag i korthet avslår med hänvisning till det gällande statliga budgetsystemet motionsyrkanden om återföring av medel från vatten- och vindkraft samt vissa andra naturresurser till berörda områden. Jämför reservation 9 (V). En översyn av möjligheterna att låta vattenkraftskommuner få del av det värde som vattenkraftsproduktionen genererar efterfrågas i motion 2011/12:N326 (M). Motionärerna hänvisar till där vattenkraftskommunerna får kompensation för intrång och skador i naturen som vattenkraftsutbyggnaden har lett till. Statsmakterna har genom tillkomsten av de s.k. bygdemedlen visat på förståelse för att ett kompensationsbehov finns, även om den låga ersättningsnivån inte står i rimlig proportion till de faktiska skadorna. Vårt land står inför en kraftfull utbyggnad av vindkraften, konstateras det i motion 2011/12:N338 (M). En förutsättning för att vindkraften ska bidra till denna förstärkning av energibalansen är att bygderna där vindkraften byggs får del av det värde som vindkraften genererar. Motionärerna anser att frågan om huruvida fastighetsskatten från vindkraftsanläggningar ska tillfalla kommunerna i stället för staten bör ses över. På så sätt garanteras att kommunerna får del av vindkraftens värde, utan att det påverkar kostnaderna för vindkraftsetablering. Samma motionärer konstaterar i motion 2011/12:N339 (M) att vattenkraft är en miljövänlig energikälla som inte ger upphov till några utsläpp. vattenkraftskommuner har rätt att få del av de värden som skapas lokalt och ersättning för de naturingrepp som utbyggnaden av vattenkraften har medfört. De anser att regeringen bör se över möjligheten att återföra vattenkraftsmedel och att de återförda medlen bör inriktas mot lokal utveckling i form av infrastruktursatsningar samt utvecklings- och näringslivsfrämjande åtgärder. Norr om finns stora naturtillgångar som kommer hela till del, slås det fast i motion 2011/12:N341 (M). Motionärerna anser det vara rimligt och önskvärt att en större del av dessa naturtillgångar och resurser stannar i . Staten skulle kunna bidra till att utveckla norra genom att, som ägare till , placera huvudkontoret utanför . Sammantaget anser motionärerna att regeringen bör överväga att låta statliga företags huvudkontor och verksledningar lokaliseras utanför och att en del av vattenkraftens resurser bör stanna i där de produceras, detta för att bidra till att utveckla hela . I motion 2011/12:N377 (C) konstateras det att av vattenkraft produceras i de sju skogslänen. Rikedomarna från vattenkraften strömmar till för att sedan i mindre del komma tillbaka i form av skatteutjämning eller regionalpolitiskt stöd. Detta ger det falska intrycket att vattenkraftskommunerna är bidragsmottagare när de i själva verket är stora bidragsgivare till den gemensamma välfärden. Detsamma gäller för den kraftigt växande vindkraften. Motionärerna anser att en regionalisering av skatterna på energiproduktion dels vore ett sätt att tydliggöra var i landet stora delar av vårt välstånd produceras, dels skulle kunna bidra till att hela landet får än större utvecklingskraft. Även i motion 2011/12:N395 (C) konstateras att de sju skogslänen bidrar med av vattenkraftsproduktion och att vattenkraften spelar en mycket viktig roll i dagens energiproduktion. Betydelsen kommer dessutom att öka ytterligare genom omställningen till ett långsiktigt hållbart energisystem. Motionärerna anser att det borde vara en självklarhet att de kommuner och regioner där vattenkraftsanläggningarna finns kompenseras för de ingrepp i naturen som utbyggnaden medfört. De s.k. bygdemedel som finns är viktiga men marginella jämfört med de resurser som vattenkraften genererar. I motionen hänvisas vidare till systemet i där berörda kommuner genom regionala skattebaser ersätts för de ingrepp vattenkraftsutbyggnaden har medfört. För att utforma ett långsiktigt och hållbart system för hur vattenkraften kan medverka till lokal och regional utveckling bör en utredning tillsättas. vill se över möjligheterna att återföra pengar till de kommuner och bygder som har vattenkraft, vindkraft och gruvor inom sina kommungränser. I partimotion 2011/12:N303 framför de att detta bör ske genom ett lokalt utvecklingskapital i form av att per producerad kilowatt återförs till de kraftproducerande kommunerna. Motionärerna föreslår att regeringen skyndsamt återkommer till med förslag enligt ovan. I motion 2011/12:N237 (KD) konstateras det att exploateringen av vattenkraften har försämrat förutsättningarna för fiske, renskötsel, jord- och skogsbruk, liksom för turismen. Även i denna motion hänvisas till att man i har ett system som kompenserar de berörda kommunerna. Värdet av de årliga s.k. bygdemedlen som används i är mycket blygsamt och regeringen bör därför göra en översyn och återkomma till med förslag på hur ett system med viss återföring kan se ut. Medlen ska användas av berörda kommuner och regioner till regional utveckling och medverka till en positiv utveckling för näringslivet och nya jobb samt vara en del i en strategi för landsbygdens utveckling. Den som har tillstånd till en vattenverksamhet ska betala en årlig bygdeavgift som bestäms av miljödomstolen om verksamheten innebär drift av vattenkraftverk, vattenreglering eller vattenöverledning för något annat ändamål än kraftändamål eller ytvattentäkt. Enligt uppgår bygdeavgifterna till . Bygdeavgifterna regleras i 6 kap. 1 § lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Bygdeavgift ska enligt närmare bestämmelser av regeringen användas dels för att förebygga eller minska sådana skador av vattenverksamheten eller anläggningar för denna som inte har ersatts enligt 31 kap. och för att gottgöra sådana skador (dvs. skador för enskilda), dels för att tillgodose allmänna ändamål för den bygd som berörs av vattenverksamheten eller anläggningar för denna. De närmare föreskrifterna om dispositionen av bygdeavgifterna återfinns i förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter. Den som lider skada av verksamheten får ansöka hos berörd länsstyrelse om bidrag ur avgiftsmedlen om någon ersättning för skadan inte har bestämts av miljödomstolen. Sedan medel i mån av behov avsatts för sådana bidrag ska resterande avgiftsmedel enligt 6 kap. 8 § användas för lån eller bidrag till investeringar för ändamål som främjar näringsliv eller service i bygden eller annars är till nytta för denna. Frågor om s.k. bygdemedel eller andra former av återföring av medel från vind- eller vattenkraftsproduktion har behandlats av näringsutskottet vid ett flertal tillfällen (, bet. 2010/11:NU2). Utskottet har avstyrkt samtliga motionsyrkanden och upprepat uppfattningen att nuvarande principer även fortsättningsvis ska gälla för statens budgethantering. Detta innebär att statliga inkomster från ett geografiskt område eller från en produktionsanläggning baserade på naturresurser inte ska knytas till statliga utgifter i samma område. Om sådana kopplingar skulle införas skulle korrigeringar behöva göras till dessa kommuner via ett nytt kommunalt utjämningssystem eller via andra statliga budgetposter, vilket sammantaget leder till det utskottet har betecknat som en svårgenomtränglig statlig budgethantering. När det gäller frågor om lokala eller regionaliserade skattebaser eller andra former av skatterelaterade varianter på återföring av medel från energiproduktion eller utvinning av naturresurser kan nämnas att frågor av detta slag behandlades av skatteutskottet så sent som (bet. 2010/11:SkU22). instämde enhälligt i näringsutskottets ovan refererade ställningstagande (bet. 2010/11:NU2). Därutöver tillade skatteutskottet att den kommunala fastighetsavgiften på bostäder innebär att kommunerna har fått tillgång till en ny intäktskälla och att det inte fanns anledning att överväga att införa nya fastighetstyper i systemet med fastighetsavgift. överlämnade den s.k. ett betänkande till dåvarande miljöminister (SOU 2010:17 Prissatt vatten). I betänkandet redovisades bl.a. olika former av s.k. skade- och kompensationsavgifter, däribland s.k. bygdeavgifter. Utredningen föreslog att användningsområdet för bygdeavgifter borde ändras så att det i första hand avser investeringar för ändamål som främjar en god vattenmiljö. Enligt uppgift från som redovisas i en uppföljningsrapport från miljö- och jordbruksutskott (Biologisk mångfald i rinnande vatten och vattenkraft En uppföljning, 2011/12:RFR1) har remissinstanserna varit mycket negativa till förslaget om att ändra inriktningen på bygdeavgifternas användning. Detta gör, enligt departementet, att det blir svårt att gå vidare med förslaget. Motioner som på olika sätt innefattar önskemål om en mer eller mindre direkt koppling mellan det geografiska område där en naturresurs utvinns eller utnyttjas och statsbudgeten förekommer . Ytterligare varianter på detta tema är önskemål om att fler fastighetstyper företrädesvis sådana som har anknytning till naturresursutnyttjande ska inkluderas i underlaget för den kommunala fastighetsavgiften. Det som eftersträvas med dessa förslag är sammantaget att berörda bygder på ett mer direkt sätt ska få del av det överskott som dessa verksamheter genererar. Utskottet anser dock alltjämt att nuvarande principer även fortsättningsvis ska gälla för statens budgethantering. Detta innebär att statliga inkomster från ett geografiskt område eller från en produktionsanläggning baserade på naturresurser inte ska kopplas till statliga utgifter i samma område. Om sådana kopplingar skulle införas skulle korrigeringar behöva göras till dessa kommuner via ett nytt kommunalt utjämningssystem eller via andra statliga budgetposter, vilket sammantaget leder till, enligt utskottets mening, en svårgenomtränglig statlig budgethantering. När det gäller den kommunala fastighetsavgiften vill utskottet dessutom erinra om den uppfattning som skatteutskottet framförde så sent som , nämligen att den kommunala fastighetsavgiften på bostäder innebär att kommunerna har fått tillgång till en ny intäktskälla och att det inte fanns anledning att överväga att införa fler fastighetstyper i det systemet. Samtliga motioner i avsnittet avstyrks. Utskottets förslag i korthet Två motioner som gäller vissa skärgårdsfrågor avslås av . Utskottet hänvisar bl.a. till insatser inom ramen för den generella näringspolitiken och den regionala tillväxtpolitiken. Jämför reservation 10 (S). Det finns en betydande utvecklingspotential i skärgården, sägs det i motion 2011/12:N286 (S). Samhället totalt sett och inte minst staten har ansvar för såväl samhällsservice som en fungerande infrastruktur. Mot den bakgrunden förordar motionärerna att det tas fram en nationell strategi för en levande landsbygd och skärgård. Ett tillkännagivande från om ett strategidokument för åretruntlevande skärgårdskommuner efterfrågas i motion 2011/12:N331 (S). Motionären pekar på att attraktionskraften hos vatten- och kustnära boende har gjort att bostadspriserna i dessa områden nu är oerhört höga, vilket gör att de med vanliga inkomster inte kan bosätta sig i dessa områden. Husen används bara som sommarbostäder och åretruntbefolkningen minskar. Underlaget för samhällsservicen försvinner och därmed även arbetstillfällen. avstyrkte utskottet ett par motionsyrkanden om skärgårdsfrågor (bet. 2010/11:NU2). Utskottet konstaterade att de svenska skärgårdarna representerar en unik natur- och kulturmiljö i vilka det ska finnas möjligheter att bo och verka på samma sätt som i andra landsbygdsområden. Vidare ansåg utskottet att de skärgårdsrelaterade frågorna får en sådan uppmärksamhet att ett riksdagsuttalande till stöd för det som sades i de då aktuella motionerna inte ansågs vara nödvändigt. I finns det ca 80 000 skärgårdsbor, varav nästan 32 000 folkbokförda på ca 500 öar som saknar landförbindelse. är därmed den medlemsstat inom EU som har flest bebodda öar. Under innevarande strukturfondsperiod (20072013) omfattas skärgårdarna inte av ett eget program, utan skärgårdsutvecklingen ska i första hand stödjas inom ramen för Landsbygdsprogrammet. Jämfört med tidigare period lägger det programmet tydligare fokus på åtgärder som främjar företagande och som stärker lantbruket och landsbygdsföretagens konkurrensförmåga. Åtgärderna inriktas på lokala insatser för skärgårdar och öar, där det finns en tydlig koppling till landsbygdspolitikens mål, naturresurser och näringar. Större projekt, t.ex. infrastrukturprojekt, som bedöms ge regionala effekter hör snarare hemma i strukturfondsprogrammen. Skärgårdarna är dock inte uteslutna från strukturfondsmedel om föreslagna åtgärder motsvarar syftet för programmet. () är den bofasta kust- och skärgårdsbefolkningens riksorganisation. Förbundet har 15 regionala skärgårdsföreningar. beviljade regeringen ett treårigt verksamhetsbidrag till SRF för perioden 20102012 (1,, och ). Bidraget ska bl.a. användas till SRF:s arbete med villkor kring sysselsättning, boende, service och miljö, och i dessa frågor är förbundet ett forum för erfarenhetsutbyte mellan landets skärgårdsområden. Riksdagsfråga om åtgärder för en levande skärgård besvarade dåvarande it- och regionministern en fråga (fr. 2010/11:154) från (S) om vilka åtgärder regeringen vidtar för att skapa förutsättningar för en levande skärgård. Statsrådet framhöll inledningsvis att den regionala tillväxtpolitiken är inriktad mot att stärka den lokala och regionala konkurrenskraften i alla delar av landet. Detta omfattar även skärgårdsområden. Det handlar bl.a. om att ta vara på de unika förutsättningar för individers utvecklingskraft och företags konkurrenskraft som finns i dessa typer av regioner. Statsrådet hänvisade även till regeringens strategi för att stärka utvecklingskraften i alla landsbygder där samtliga politikområden ska ta ansvar för landsbygdens utveckling. Vidare omnämndes stödet till och till att staten medfinansierar vissa regionala kollektivtrafikanläggningar, t.ex. kajer som hållplatser. Det extra stödet på till anslaget Regionala tillväxtåtgärder (1:1) lyftes också fram i frågesvaret. De svenska skärgårdarna representerar en i många stycken unik natur- och kulturmiljö. lockas många fritidshusboende, båtfolk och det rörliga friluftslivet till våra kustområden. är det glesare mellan besökarna, och det är främst de relativt få som är bofasta året runt i våra skärgårdsområden som då lever och verkar i dessa områden. Såväl fastboende som sommargäster är beroende av en väl fungerande kommersiell och offentlig service. Det regeringen gör på dessa områden har redovisats tidigare i detta betänkande. Dessa insatser i kombination med generella insatser för att underlätta för företagande bidrar till att göra det enklare att vara fast bosatt eller sommarboende i våra skärgårdsområden.