bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — och internationellt samarbete (BIRS) är s.k. centralmyndighet och ska fungera som kontaktpunkt i samarbetet. bistår svenska och utländska myndigheter i ärenden om utlämning för brott, internationell rättslig hjälp i brottmål, överförande av straffverkställighet och lagföring m.m. Det kan förekomma att inom ramen för denna verksamhet vidarebefordrar uppgifter från svenska myndigheter till . Uppgifterna kan gälla såväl misstänkta personer som målsäganden och vittnen. Informationsutbytet förutsätter därmed inte någon viss misstankegrad. I stället är det fråga om en bedömning i det enskilda fallet av om ett utlämnande är förenligt med svensk lagstiftning. Inom ramen för det internationella samarbetet för att bekämpa terrorism utbyter Säkerhetspolisen information i enlighet med svenska regler. Det får förutsättas att svenska brottsbekämpande myndigheters internationella samarbete för att bekämpa allvarliga brott, inklusive terroristbrott, även omfattar personer som inte finns uppsatta på de listor som har upprättats med stöd av FN-resolutionerna och 1373. Huruvida personuppgifter förekommer på en lista upprättad av över saknar betydelse för prövningen om uppgifter kan lämnas till utländska myndigheter. Uppgifter som lämnas ut till kan hämtas från de register som förs av och Säkerhetspolisen med stöd av särskilda registerförfattningar, framför allt polisdatalagen (1998:622), lagen (1998:620) om belastningsregister och lagen (1998:621) om misstankeregister, samt från de register som enligt övergångsbestämmelser till polisdatalagen förs med stöd av den upphävda datalagen och tillstånd från Datainspektionen (se prop. 2009/10:85 s. 464 bilaga 6 Polisens register). Uppgifter kan beroende på omständigheter i det enskilda fallet även hämtas från exempelvis förundersökningar, fastighetsregister och folkbokföringsregister. Utskottet har i en fråga noterat att enligt egna uppgifter har gjort bedömningen att det uppgiftslämnande som sker till är i överensstämmelse med svensk lag, vilket bl.a. förutsätter att uppgiftsutbytet måste vara förenligt med svenska intressen, och att sådana bedömningar torde förutsätta kunskap inom om vilka uppgifter som utlämnas. Som kommentar till detta har svarat att det inte förfogar över någon statistik eller annan övergripande sammanställning av detta informationsutbyte. Bedömningen bygger på en generell uppfattning om hur den berörda verksamheten fungerar, inte på specifika uppgifter i enskilda ärenden. Den tog emot två avtalsförslag inom ramen för det befintliga Visa Waiver Program. Det ena, som är aktuellt i granskningen, handlade i huvudsak om en ny form av information om terroristbrottslighet. har ställt sig tveksam till detta förslag, och det pågår heller inga förhandlingar om det. Det andra avtalsförslaget liknar det s.k. Prümrådsbeslutet i EU vars genomförande har godkänt. avtalsförslag om denna senare typ av samarbete förhandlas nu på tjänstemannanivå. Förslagen handlade inte om att ersätta nuvarande regler för internationellt informationsutbyte i den brottsbekämpande verksamheten utan om att utveckla samarbetet. Regeringen har att förhandla internationella avtal. När nya avtal aktualiseras inleds förhandlingarna oftast på tjänstemannanivå. Det ligger i sakens natur att man upplyser varandra om den nationella process som kommer att krävas på respektive sida för att ingå ett avtal. Dessa processer är ofta oklara för motparten och kan i vissa fall påverka både möjligheten att nå en överenskommelse och den tid som kommer att krävas för att få ett avtal till stånd. Företrädare för en annan stat informeras därför i ett så tidigt skede som möjligt t.ex. om man bedömer att det aktuella avtalet kommer att behöva underställas prövning. De svenska tjänstemännens uttalanden vid mötet om behovet av att ta ärendet till grundades vidare på en tvekan om det svenska behovet av att utvidga informationsutbytet med på det föreslagna sättet. Denna tvekan delades av berörda svenska myndigheter. I övrigt utgör den aktuella rapporten minnesanteckningar förda av en främmande stats företrädare vid ett informellt möte på . Sammanfattningen och analysen utgör deras tolkning, som återspeglar deras behov och förväntningar, och kan därför inte närmare kommenteras av . Utskottet genomförde en utfrågning med justitieminister (bilaga B12). framhöll att när det gäller Säkerhetspolisens uppgiftsutbyte med andra länder så varken kan eller ska hon ha någon närmare kännedom om i vilka ärenden information utbyts eller vilka uppgifter som utbyts. Det är helt och hållet en uppgift för den ansvariga myndigheten. Hennes uppgift som minister är att styra myndigheten och att se till att regler följs och att det internationella samarbetet hanteras på rätt sätt. Hon betonade också att det faktum att ett internationellt polissamarbete och uppgiftsutbyte benämns som informellt inte innebär att det är oreglerat, bara att det inte omfattas av ett avtal med den andra staten. Allt informationsutbyte som sker av svenska brottsbekämpande myndigheter måste följa svensk lag. Svenska myndigheter kan inte lämna ut information till andra länders myndigheter som de inte hade kunnat lämna ut till en annan svensk rättsvårdande myndighet. Det ett formaliserat avtal kan tillföra är en mer detaljerad reglering av vilka uppgifter som ska lämnas och formerna för detta osv. Ett informellt utbyte kan enligt justitieministern ha den fördelen att svenska myndigheter i det enskilda fallet kan bestämma, utifrån svensk rätt, vilka uppgifter vi från svensk synpunkt har intresse av att dela med oss av eller ta emot. har i de flesta fall ett informellt informationsutbyte; vi har ett informellt samarbete med fler länder än vi har avtal med. Har tecknat ett avtal beror det ofta på att det andra landets konstitution kräver det. Samarbetet inom kan sägas vara informellt. anförde härutöver bl.a. följande. För att brottsbekämpande myndigheter ska kunna samarbeta internationellt krävs att de kan utbyta information med varandra. Det kan handla om att träffas för att informera om goda erfarenheter eller om hur utredningar kan bedrivas eller för att utbyta information om den senaste forskningen om brottsförebyggande arbete. Det kan också handla om att ta emot eller ge information i pågående ärenden eller utredningar, exempelvis om att någon som är misstänkt för narkotikasmuggling är dömd för samma brott i ett annat land. Det finns flera tillsynsfunktioner som granskar bl.a. polisens informationsutbyte, såsom exempelvis Justitiekanslern och . Vidare finns den inrättade . De två förslag till avtal som kom med till och som rör det här granskningsärendet handlade om att utveckla samarbetet mellan länderna. Från amerikansk sida har ett utvecklat informationsutbyte framhållits som nödvändigt för fortsatt viseringsfrihet för svenskar som reser till . pågår förhandlingar om ett av de två avtalsförslagen. Det handlar främst om att ömsesidigt få bättre möjligheter att söka efter fingeravtrycksreferenser för att hindra eller utreda brott. Förslaget liknar EU:s samarbete enligt det s.k. Prümrådsbeslutet. När det gäller det andra avtalsförslaget uttryckte tjänstemän redan tidigt tveksamhet inför förslaget, som bl.a. innebar att systematiskt skulle lämna ut vissa typer av uppgifter och att skulle ha direktåtkomst till ett svenskt register med personuppgifter. Förslaget var dessutom allmänt och vagt beskrivet. Det var för de svenska tjänstemännen uppenbart både att denna form av samarbete inte skulle rymmas inom det informella existerande samarbetet utan att det skulle kräva godkännande och att denna typ av informationsutbyte inte var intressant för del. I stället lyfte man fram det goda samarbete vi redan har. Amerikanerna har efter det beskedet inte återkommit om sitt förslag i denna del. När ett internationellt avtal ska diskuteras och eventuellt ingås börjar det alltid med förhandlingar på tjänstemannanivå, där de svenska tjänstemännen kan göra tidiga ställningstaganden bl.a. om avtalsförslagens relevans för . Det var alltså inget konstigt med en sådan tjänstemannabedömning i detta fall. Det är naturligtvis också brukligt att man tidigt upplyser det andra landets företrädare om de rättsliga förutsättningar som finns för att ingå den typ av avtal som föreslås. En sådan förutsättning var i detta fall för båda avtalen en behandling i i enlighet med regeringsformen. Det har blivit en större intensitet i diskussionerna om ökat brottsbekämpande samarbete länder emellan, vilket troligen är en effekt av en ökad internationell kriminalitet och en omfattande diskussion om terroristbekämpning, människohandelsproblematik och annat som per definition är internationell och kräver ett internationellt samarbete. Däremot har inte information som tyder på ett ökat informationsutbyte. Att brottsbekämpande myndigheter i olika länder samarbetar är nödvändigt för att den grova och alltmer gränsöverskridande kriminaliteten ska kunna bekämpas. En form av samarbete är utbyte av information om bl.a. misstänkta personer. I utredningen i ärendet har det framkommit att ett sådant informationsutbyte kan, men inte måste, regleras i ett internationellt avtal. I de fall utbytet inte följer av ett avtal benämns det ofta informellt. Även det informella informationsutbytet ska givetvis följa svenska författningsbestämmelser exempelvis i fråga om vilka uppgifter som får lämnas ut och till vem. Ingenting har framkommit i granskningen som tyder på ett informationsutbyte i strid med gällande regler. Även om avsaknaden av detaljstyrning ger de svenska myndigheterna ett relativt stort utrymme att själva bedöma vilka uppgifter som kan och bör lämnas ut saknas det, särskilt mot bakgrund av de tillsynsfunktioner som finns, således anledning för utskottet att ifrågasätta vad justitieministern anfört härvidlag. Det är vidare regeringen som enligt regeringsformen ingår internationella överenskommelser för räkning. Med detta följer rätten att, under konstitutionellt ansvar, förhandla med andra stater om olika avtalsförslag, liksom möjligheten att förkasta förslag som av olika skäl inte bedöms vara lämpliga eller intressanta för . Granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottets sida. I en anmälan, bilaga A5.3.1, som kom in till utskottet anförs att utskottet bör granska regeringens och det ansvariga statsrådet agerande i samband med skatteavtalet med både vad gäller de konkreta åtgärder kring avtalet som man underlåtit att vidta och att oriktiga uppgifter lämnats till . I anmälan hänvisas till en granskningsrapport från (RiR 2010:24 skatteavtal med andra länder effekterna av regeringens arbete). Anmälaren anför att det förekommer en omfattande pendling över som i sig är mycket positiv för hela . Merparten av pendlarna reser från den svenska sidan till för att arbeta. Detta har sin grund i hur skattereglerna i de olika länderna är utformade. Ett särskilt avtal har träffats med för att uppnå skatteneutrala effekter av pendlingen mellan och . Den önskade effekten har enligt anmälan inte uppnåtts. Tvärtom står den kompensation får från inte i någon rimlig relation till den som ges till . Regeringen har enligt anmälaren inte följt upp hur avtalet fungerar och har nonchalerat de varningssignaler som framförts bl.a. i . Vidare anförs att i sin rapport uppger att regeringen misslyckats att ta fram korrekta uppgifter och som en följd av detta lämnat oriktiga uppgifter till . Trots att det stipuleras i avtalet har regeringen konsekvent undvikit att samla in relevanta underlag för att kunna analysera avtalets effekter. Det har enligt anmälaren därför inte varit möjligt att analysera avtalets effekter och agera i syfte att förändra avtalet i en för svenska staten och svenska kommuner gynnsammare riktning. I anmälan anförs vidare att skatteinkomster på genom denna brist på agerande från regeringens sida har undanhållits . Till grund för granskningen har bl.a. legat 2010:24 och en promemoria från , bilaga A5.3.2. När två stater utövar sin rätt att beskatta samma skattesubjekt för en och samma inkomst och den slutliga skatten därmed överstiger den skatt som tas ut på en sådan inkomst i den stat som har den högsta skattenivån kan man säga att internationell dubbelbeskattning uppkommer. Två metoder har utvecklats i modern mellanstatlig skatterätt för att undanröja sådan dubbelbeskattning undantagandemetoden (exemptmetoden) och avräkningsmetoden (creditmetoden). Dubbelbeskattning kan lindras eller undanröjas genom bestämmelser i intern svensk rätt, s.k. ensidiga åtgärder, eller genom skatteavtal.7[ Se närmare skrift Handledning för internationell beskattning 2010.] Mellan de nordiska länderna , , , , och gäller det nordiska skatteavtalet för att undvika dubbelbeskattning beträffande skatter på inkomst och förmögenhet som undertecknades . Avtalet som trädde i kraft och tillämpas från är införlivat i svensk rätt genom lagen (1996:1512) om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna. Huvudregeln i det nordiska dubbelbeskattningsavtalet är att inkomst från enskild tjänst över nationsgränserna ska beskattas endast i det land där arbetet utförs. I vissa fall har dock bostadslandet beskattningsrätten. Undantag gäller för visst korttidsarbete enligt den s.k. 183-dagarsregeln. Detta gäller då den som mottar ersättningen vistas i den andra staten som sammanlagt inte överstiger och ersättningen betalas av en arbetsgivare som inte har hemvist i denna andra stat och inte heller ett fast driftställe. Arbete i offentlig tjänst beskattas enligt huvudregeln i den stat från vilken ersättningen betalas. Avtal mellan och om vissa skattefrågor undertecknade och ett avtal om vissa skattefrågor. Avtalet föreskriver vissa undantag från bestämmelserna i det nordiska skatteavtalet, bl.a. när det gäller beskattning av anställningsinkomster. Syftet med det avtalet var att lösa vissa problem som kunde uppstå vid tillämpningen av det nordiska skatteavtalet på just personer som pendlar mellan och . Enligt avtalet ska löneinkomster som tidigare beskattas i arbetslandet. Pendlare som delvis arbetar hemma i bostaden eller som utför tjänsteresor eller annat arbete av tillfällig natur i hemvistlandet beskattas inte i båda länderna utan endast i det huvudsakliga arbetslandet. Avtalet innehåller även åtaganden från de båda staterna att medge avdrag för inbetalningar till pensionsordningar och för utgifter för resor över samt ett åtagande om ett system för utjämning av vissa skatteintäkter mellan och . I avtalet anges (artikel 6) att de avtalsslutande staterna avser att utvärdera utjämningsordningen särskilt såvitt avser nivån för utjämningen och det faktum att utjämningen endast avser den del av kommunalskatten som tas ut för primärkommunernas räkning och inte den del som tas ut för landstingskommunernas räkning. Vidare anges att därefter sker en utvärdering eller vid väsentliga förändringar av de båda ländernas skattesystem. I artikel 7 anges att och är överens om att inleda diskussioner för att bl.a. ändra avtalet om det visar sig föreligga skattemässiga hinder för den fortsatta integrationen i . tillstyrkte i betänkande 2003/04:SkU31 att skulle godkänna avtalet. Kammaren beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2003/04:269). Avtalet började tillämpas fr.o.m. . Riksrevisor har granskat regeringens arbete med att förhandla fram skatteavtal med andra länder. Resultatet av granskningen har redovisats i granskningsrapport 2010:24 skatteavtal med andra länder effekterna av regeringens arbete. Av granskningsrapporten framgår att avtalstakten, mätt i antalet nya eller omförhandlade skatteavtal, successivt har sjunkit och det förberedande förhandlingsarbetet minskat . har inte något fullständigt nytt skatteavtal undertecknats. Den nedåtgående trenden i det ordinarie skatteavtalsarbetet kan enligt rapporten delvis förklaras av regeringens ansträngningar att förbättra transparensen och informationsutbytet på skatteområdet. I rapporten anges att har betonat att skatteavtalsarbetet tar att lära sig. av inaktivitet kan således leda till att kompetensen att förhandla nya skatteavtal minskar. Vidare anförs i rapporten att startsträckan därför kan bli lång den dag man vill öka ansträngningarna på området. Det anges i rapporten att huvudregeln i det nordiska dubbelbeskattningsavtalet är att inkomst från enskild tjänst över nationsgränsen ska beskattas endast i det land där arbetet utförs. I vissa fall har dock bostadslandet beskattningsrätten. Arbete i offentlig tjänst beskattas enligt huvudregeln i den stat från vilken ersättningen betalas. Vidare anges det i rapporten att det mellan och och mellan och även finns särskilda s.k. gränsgångarregler. Gränsgångarreglerna ger bostadslandet beskattningsrätten när en arbetstagare är bosatt i en kommun som gränsar mot det andra landet som kommunen i arbetslandet också gränsar mot samma landgräns. Även i förhållande till har det tidigare funnits gränsgångarregler. I samband med omförhandlingarna av det nordiska dubbelbeskattningsavtalet 1996 var det dock enligt rapporten ett krav från att gränsgångarreglerna gentemot skulle upphöra. förhandlingar fick ge upp kravet på fortsatta gränsgångarregler gentemot . I rapporten anges att enligt tjänstemän på var ett av skälen till att drev frågan så hårt att man för förhandlingarna visste att skulle byggas och att arbetspendlingen i skulle öka. Man befarade därmed en ökad skattekonkurrens och en snedvridning av marknaden. Det nordiska dubbelbeskattningsavtalet innebär att skatteintäkter för pendlare som bor i men arbetar i tillfaller . För dansk del gäller det omvända. Eftersom personer betalar inkomstskatten i ett land men drar fördel av välfärdstjänster i det andra landet finns ett särskilt sidoavtal till det nordiska dubbelbeskattningsavtalet. , som tillkom på initiativ av , innehåller en utjämningsordning som bl.a. reglerar hur och ska kompenseras för uteblivna skatteintäkter. Riksrevisorn konstaterar att eftersom den huvudsakliga pendlingsströmmen går från till är det i slutänden som får kompensation. Riksrevisorn noterar också att det i avtalet anges att utjämningsordningen ska utvärderas och därefter eller vid väsentliga förändringar av skattesystemen. Det anges i rapporten att man i inte har gjort någon utvärdering av avtalet. I anges vidare att sidoavtalet har varit föremål för omfattande kritik tillkomst. Kritiken har handlat både om avtalets utformning och om dess tillämpning. Kritiken har framförallt riktat sig mot att avtalets utjämningsordning som den är utformad täcker in relativt få arbetspendlare. Ett annat problem som lyfts fram är att skillnader i ländernas interna skattelagstiftning gör att beräkningssättet för att bestämma storleken på kompensationen skiljer sig åt mellan och . Det anges i rapporten att skatteavtalet har varit föremål för flera diskussioner i . I ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2008/09:653) angavs det enligt rapporten att ersätter med per pendlare och att ersätter med per pendlare. I rapporten, som hänvisar till en intervju med någon vid , anges att dessa uppgifter senare visade sig vara felaktiga. Riksrevisorn konstaterar att gemensamt för kritiken är upplevelsen att utjämningsordningen skapar en obalans i fördelningen av skatteintäkterna från gränspendlarna mellan och , till nackdel för . har föreslagit förändringar, men mycket lite har hänt. Regeringen å sin sida hävdar att avtalet har stöd i internationellt vedertagen praxis och att man inte har några skäl att tro att inte tillämpar avtalet som avsett. Enligt regeringen är en vinnare i avtalet eftersom inte hade fått någon kompensation utan avtal. Det råder således enligt riksrevisorn en diskrepans mellan regeringen å ena sidan och kritikerna å andra sidan i synen på om avtalet och dess tillämpning kan anses tillfredsställande för . I granskningsrapporten anges vidare att det för att man ska kunna värdera om det nuvarande avtalet skapar en obalans mellan och krävs att man kartlägger det faktiska utfallet. uppmärksammade enligt rapporten på att kompensationen mellan länderna såg märklig ut. I rapporten anges att har avfärdat samtliga försök från bl.a. och att beräkna effekterna av den nuvarande tillämpningen av utjämningsordningen med motiveringen att underlagen för en sådan beräkning inte är tillförlitliga. menar att den verkliga effekten av utjämningsordningen inte kan beräknas så länge det saknas uppgifter om arbetspendlarnas lönesummor i . I egna underlag, som också saknar lönestatistik från , drar man ändå slutsatsen att det inte finns något som tyder på att sidoavtalet skapat några stora obalanser mellan och . Riksrevisorn delar syn att man måste skilja på avtalets utformning och tillämpningen av avtalet. Mycket av den kritik som har riktats mot tillämpningen av avtalet har enligt rapporten egentligen handlat om avtalets utformning. Vidare anges i rapporten att det kan finnas skäl att omförhandla avtalet även om tillämpningen fungerar som avsett. behöver inte en felaktig tillämpning nödvändigtvis innebära att avtalet måste förhandlas om. För att kunna avgöra om avtalet kan anses tillfredsställande i sin nuvarande utformning måste man dock veta hur utjämningsordningen fungerar i praktiken. Riksrevisorn har gått igenom underlag från , och , och denna genomgång bekräftar att det i samtliga beräkningar saknas nödvändiga uppgifter från för att man ska kunna göra en tillförlitlig bedömning av utjämningsordningens alla effekter. Även om säger sig vara tryggt i sina antaganden och beräkningar är det enligt riksrevisorn anmärkningsvärt att det fortfarande, efter att avtalet ingåtts, inte finns tillgång till uppgifter från . Vidare anförs i granskningsrapporten att det måste anses särskilt anmärkningsvärt mot bakgrund av att det finns beräkningar som tyder på en obalans i avtalets utformning och i dess tillämpning samt kritiken mot avtalet och dess tillämpning. Det framstår som uppenbart att det finns ett stort behov att sitta ned tillsammans med med samtliga siffror på bordet och gå igenom utfallet och hur de olika beräkningsmetoderna påverkar kompensationen. Riksrevisorn menar mot bakgrund av detta och att den huvudsakliga pendlingsströmmen går från till liksom att denna utveckling förutspås öka, att det är anmärkningsvärt att en utvärdering inte har initierats av . Bristen på en riktig analys av avtalets effekter har även, enligt riksrevisorn, lett till att regeringen har lämnat felaktig information till . Riksrevisorns rekommendation är att regeringen skyndsamt bör ta fram ett underlag för att utvärdera den svensk-danska utjämningsordningen. Med anledning av 2010:24 lämnade en redogörelse till (2010/11:RRS12). I redogörelsen anför styrelsen bl.a. att när det gäller den svensk-danska utjämningsordningen välkomnar styrelsen det besked som lämnats av regeringen i en interpellationsdebatt som ägt rum med anledning av granskningen (ip. 2010/11:87). I debatten anförde finansministern att en begäran om en gemensam utvärdering av avtalet hade sänts till det danska . Styrelsen delar uppfattningen att det finns ett behov av att klarlägga effekterna av avtalet. betänkande om redogörelsen från I betänkande 2010/11:SkU26 behandlade skatteutskottet redogörelsen från (2010/11:RRS12) om . avstyrkte motionsyrkanden om bl.a. ett tillkännagivande om att inleda omförhandlingar av skatteavtalet med . anförde bl.a. följande. I avtalet mellan och finns en utjämningsordning för skatteintäkter avseende arbetspendlare över . Utjämningsordningen reglerar hur och ska kompenseras för uteblivna skatteintäkter. Från skatteutjämningssystemet undantas landstingsskatten, offentliganställdas löner samt inkomster under ca . uppskattar att det är en tredjedel av arbetspendlarna från som omfattas av utjämningsordningen. För sände ett utjämningsbelopp om ca till och fick från ca . För blev nettot och blev nettot . De nettobelopp som fått är betydligt större än de belopp som erhållits . Den främsta orsaken till ökningen är det växande antalet arbetspendlare från till .