bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — Försvarsmakten gör bedömningen att ett projekt som detta skulle kosta . I en promemoria från SGU (daterad ) anförs bl.a. att det under senare tiden florerat rykten om att ryssarna skulle ha dumpat tunnor med gifter och radioaktivt avfall i . En rapport om detta har lämnats till ISP (), anförs det i promemorian. Vidare anförs följande i promemorian (s. 3). De påstådda dumpningarna skulle ha skett under nattetid från mindre fartyg inom två områden, dels nära den baltiska kusten, dels i ett område längre ut väster om mittryggen i SE , dvs. öster om bank. Sannolikt på södra bank (se fig. 12). Det framgår inte hur man kommer fram till dessa tämligen exakta uppgifter eller varifrån dessa uppgifter härrör. Längre fram i promemorian sägs det att bristen på mer noggranna uppgifter om var dumpningarna har skett innebär att en eventuell sökning av dumpat material kan bli tidskrävande, beroende på hur stort område som måste avsökas. besvarade försvarsminister en skriftlig fråga (2009/10:510). Frågan, som var ställd till miljöminister men överlämnad till försvarsminister , gällde vilka åtgärder som miljöministern avsåg att vidta med anledning av de dumpade kemiska stridsmedlen och det radioaktiva avfallet. anförde i sitt svar att uppgifterna om att rysk militär dumpat kemiska stridsmedel och radioaktivt avfall, i havet utanför , än så länge bara är misstankar. Ministern ansåg det vara viktigt att de berörda personerna i den dåvarande regeringen klargör vilket beslutsunderlag man hade och hur man valde att värdera informationen. Ministern hänvisade också till att chefsåklagaren vid riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål hade inlett en förundersökning om miljöbrott. Regeringar 19861994 och 19962006 I det följande ges en översiktlig redogörelse av regeringarna 19861994 och 19962006 och vilka som innehade de i ärendet relevanta statsrådsposterna samt vissa andra personer som innehade centrala positioner inom . Redogörelsen tar sin utgångspunkt i tiden för när de påstådda dumpningarna ska ha ägt rum (19891992) och de handlingar (rapporter) som förvaras hos Must, Försvarsmakten, och som hävdas handla om dumpningar i . Handlingarna från Must är daterade , , och (bilaga A4.1.2). Av handlingarna framgår att de förvaras i Musts arkiv, Försvarsmakten. Endast vissa uppgifter har lämnats ut till , stora delar av handlingarna är maskade. Av rubrikerna till handlingarna framgår att fråga synes vara om dumpningar i . Regeringarna 19861990 och 199091 , statsminister, 8691 , utrikesminister, 8591 , försvarsminister, 8591 , miljöminister, 8791 , statsminister, 9194 , utrikesminister, 9194 , försvarsminister, 9194 Per , försvarsminister, 9494 , miljöminister, 9194 , miljöminister, 9494 , miljöminister, 9494 , statsminister, 9606 , utrikesminister, 9498 , utrikesminister, 9803 , utrikesminister, 0306 , utrikesminister, 0606 , utrikesminister, 0606 . , försvarsminister, 9497 , försvarsminister, 9702 , försvarsminister, 0202 , försvarsminister, 0202 , försvarsminister, 0206 , miljöminister, 9498 , miljöminister, 9802 , miljöminister, 02043[ upphörde .] , kabinettssekreterare, 9400 , biträdande utrikesråd 9800, utrikesråd 0002 Vissa allmänna folkrättsliga principer m.m. Av ingressen till stadga framgår att FN:s främsta syfte är att värna om internationell fred och säkerhet. Enligt folkrätten anses stater ha en skyldighet att samarbeta (a duty to cooperate) med varandra i frågor om fred och säkerhet. antog generalförsamlingen den s.k. Friendly Relations-deklarationen4[ Resolution (XXV) av .] som är en förklaring om folkrättsliga principer i enlighet med FN:s stadga. I ingressen till deklarationen betonas bl.a. att FN:s stadga är av yttersta vikt för att främja på rättslig ordning grundande förbindelser mellan stater samt att ett strikt iakttagande av de folkrättsliga principerna rörande vänskapliga förbindelser och samarbete mellan stater samt ett ärligt fullgörande av de förpliktelser som staterna åtagit sig i enlighet med stadgan, är av största betydelse för att upprätthålla internationell fred och säkerhet samt för förverkligande av övriga ändamål. I deklarationstexten utvecklas sju folkrättsliga principer som uttryckligen eller underförstått återfinns i (, och världspolitiken, 4:e uppl., 2002, s. 28). En av principerna är principen om staters skyldighet att samarbeta med varandra enligt stadgan. Beträffande denna samarbetsplikt anförs i doktrinen att någon allmän duty to cooperate inte är explicit uttryckt i , men att en sådan princip likväl existerar bl.a. på det säkerhetspolitiska området (, a.a., s. 39). Enligt folkrätten är stater vidare generellt skyldiga att visa vederbörlig hänsyn (due diligence) gentemot varandra, vilket på den internationella miljörättens områden bl.a. anses innebära att stater är ansvariga för att verksamheter på deras territorier eller under deras jurisdiktion inte orsakar skada på andra staters miljö eller på områden bortom staters nationella kontroll (, Internationell miljörätt, 2:a uppl., 2000, s. 53). På ett generellt plan är stater skyldiga att samarbeta och att försöka att finna former för att lösa eventuella miljökonflikter som uppstår dem emellan (, a.a., s. 60 f.). Detta anses delvis följa av den sedvanerättsliga principen att stater är ansvariga för att inte tillåta verksamheter som kan orsaka betydande skada på områden utanför territoriet. Den berörda staten är skyldig att faktiskt vidta åtgärder för att begränsa risken för gränsöverskridande miljöskada. Av detta anses följa att stater är generellt skyldiga att försöka finna former för samarbete när sådana risker uppstår. är part till flera internationella konventioner som förbjuder dumpning till havs av avfall och andra ämnen. I det följande ges en kortfattad översikt över några av dessa internationella konventioner och andra instrument som reglerar dumpning av avfall till havs och som bedöms vara av relevans för det nu aktuella ärendet. Definitionen av dumpning är i stora drag densamma i alla konventioner, undantag finns dock. Med dumpning avses som regel dels avsiktlig kvittblivning i havet eller på havsbotten av avfall eller andra ämnen från fartyg, flygplan, plattformar eller andra konstruktioner till havs, dels avsiktlig kvittblivning i havet av fartyg, andra konstruktioner till havs eller flygplan. Med dumpning avses inte utsläpp till havs till följd av olyckor eller till följd av normal drift på fartyg etc. Den globala konventionen om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall, även kallad , antogs . Konventionen trädde i kraft och ratificerades av omkring 80 stater, däribland dåvarande och (SÖ 1974:8, prop. 1973:111, bet. JoU 1973:27). I ingressen till erkänner de fördragsslutande parterna bl.a. staternas ansvar för att verksamheten inte skadar andra staters miljö eller områden utanför nationell jurisdiktion. Internationella åtgärder för att bekämpa havsföroreningar till följd av dumpning kan och måste genomföras utan dröjsmål. De fördragsslutande staterna förbinder sig att vidta alla praktiskt genomförbara åtgärder för att förhindra föroreningar av haven genom dumpning av avfall och andra skadliga ämnen. Konventionen innebär i sin ursprungliga form ett absolut förbud mot dumpning av vissa särskilt angivna miljöfarliga ämnen och material (se artikel 4 och bilaga 1 i konventionen). Detta gäller t.ex. höggradigt radioaktivt avfall som av definierats som olämpligt för dumpning och material i alla tillstånd som framställts för biologisk och kemisk krigföring. Dumpning av andra ämnen och material får ske endast efter tillstånd av nationell myndighet i den fördragsslutande staten (artikel 4). Detta gäller t.ex. dumpning av radioaktivt avfall och andra radioaktiva ämnen som inte tas upp i bilaga 1. Särskilt tillstånd krävs också för dumpning av behållare, metallskrot och annat skrymmande avfall som kan utgöra hinder för fiske eller sjöfart. Undantag från dumpningsförbudet görs för nödsituationer till följd av t.ex. hårt väder där det gäller att rädda människoliv eller fartyg. Dumpning i sådana fall får ske så att minsta möjliga skada uppkommer. Varje fördragsslutande stat ska utse en myndighet med uppgift att utfärda tillstånd i enlighet med konventionen och att föra register över ämnen som godkänts för dumpning (artikel 6). Myndigheten ska även övervaka havens tillstånd med avseende på konventionens bestämmelser. Konventionens bestämmelser ska gälla bl.a. fartyg som är registrerade inom en fördragsslutande stats territorium eller som för dess flagga (artikel 7). Konventionen är inte tillämplig på fartyg som har folkrättslig immunitet. Staterna ska genom lämpliga åtgärder se till att även sådana fartyg används på ett sätt som är förenligt med konventionen. En fördragsslutande stat ska inom sitt territorium vidta lämpliga åtgärder för att förhindra och straffa beteenden som strider mot bestämmelserna i konventionen och ska samarbeta med andra parter vad gäller effektiv tillämpning av konventionen, inbegripet tillvägagångssätt för rapportering av överträdelser (artikel 7). har senare ersatts av ett protokoll till konvention om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning avfall. Det s.k. Londonprotokollet antogs och utgör en omarbetning av konventionen. För de stater som både anslutit sig till konventionen och protokollet ersätts konventionen av protokollet. ratificerade protokollet (SÖ 2000:48, prop. 1999/2000:74, bet. 1999/2000:MJU13). synes dock inte ha ratificerat protokollet.5[ En tabell över konventioner och anslutna stater finns på IMO:s webbplats: www .] Enligt protokollet åtar sig bl.a. avtalsparterna att var för sig och gemensamt skydda och bevara den miljön från alla källor till föroreningar, och de ska på grundval av bl.a. sina ekonomiska förutsättningar vidta effektiva åtgärder för att förhindra, minska och där så är möjligt eliminera föroreningar som förorsakas av dumpning av avfall (artikel 2). Avtalsparterna ska vidta lämpliga förebyggande åtgärder när det finns skäl att förmoda att avfall eller annat material som tillförs den miljön kan befaras vålla skada, även om det inte finns några bindande bevis för ett orsaksförhållande mellan tillförseln och dess effekter (artikel 3). Genom det nya protokollet ändrades konventionens grundkonstruktion till en s.k. omvänd lista, vilket innebär att ämnen som det enligt protokollet är tillåtet att dumpa till havs anges på listan. Motsatsvis gäller att övriga ämnen omfattas av ett dumpningsförbud. Protokollets utgångspunkt är således att all dumpning på internationellt vatten och i parternas territorialhav av varje form av avfall eller ämne, inklusive radioaktivt material, är förbjuden (bortsett från nödsituationer till havs eller i luften), men från detta görs undantag för vissa avfallskategorier (artikel 4 och bilaga 1), såsom t.ex. muddermassor. Dumpning av sådant avfall ska föregås av tillståndsprövning av en nationell myndighet. Denna myndighet ska även tillhandahålla information till Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och andra länder. Protokollet tillämpas inte i fråga om fartyg som har statsimmunitet. Staterna ska dock ändå genom lämpliga åtgärder se till att sådana fartyg handlar på ett sätt som är förenligt med innehållet i protokollet. I enlighet med folkrättens principer om staternas ansvar för skada som åsamkas miljön i andra stater eller i annat område åtar sig avtalsparterna enligt protokollet att utveckla tillvägagångssätt för att fastställa ersättningsskyldighet rörande dumpning av avfall (artikel 15). Den s.k. Helsingforskonventionen om skydd av miljö antogs . Konventionen trädde i kraft och omfattade alla former av havsföroreningar, däribland utsläpp från fartyg och dumpning. Medlemsstater av konventionen var , , , , , , och (SÖ 1976:13, prop. 1975/76:6, bet. 1975/76:JoU17). Medlemsstaterna till konventionen åtog sig att motverka utsläpp av farliga ämnen som kunde nå . Konventionen innehöll också bestämmelser om samarbete vid bekämpning av olja och andra farliga ämnen som kommit ut i vattnet. Konventionen var inte tillämplig på bl.a. örlogsfartyg eller militära luftfartyg som ägdes eller drevs av en stat och som användes i statlig icke-kommersiell tjänst (artikel 4). Så långt det var skäligt och möjligt skulle dock de fördragsslutande staterna se till att ett sådant fartyg eller luftfartyg handhas i överensstämmelse med konventionen. Enligt artikel 9 skulle de fördragsslutande staterna förbjuda dumpning i . Dumpning av muddermassor var dock tillåten under förutsättning att en nationell myndighet gett tillstånd till detta. Varje fördragsslutande stat förband sig att se till att bestämmelserna om dumpning iakttogs av fartyg och luftfartyg som var registrerade inom dess territorium eller för dess flagga. Bestämmelserna om dumpning gällde dock inte i nödsituationer. De fördragsslutande staterna förband sig att för konventionens syften utbyta data och annan vetenskaplig information. De skulle vidare främja undersökningar och utföra, understödja eller bidra till program för utveckling av metoder och medel för utvärdering av arten och omfattningen av föroreningar. Genom konventionen inrättades en kommission som verkställande organ (Helcom). Kommissionen skulle bl.a. fortlöpande övervaka tillämpningen av konventionen och föreslå åtgärder som ansluter sig till dess syften. antogs en ny reviderad version av denna konvention. Den nya Helsingforskonventionen om skydd av miljö trädde i kraft , och därigenom upphörde Helsingforskonvention att gälla. Samtliga kuststater längs , , , , , , , och (SÖ 1996:22, prop. 1992/93:237, bet. 1992/93:JoU26) och EU är parter till denna konvention. I ingressen till den nya konventionen anges att den politiska utvecklingen i har öppnat förbättrade möjligheter till en närmare samverkan baserad på fredligt samarbete och ömsesidig förståelse. Skillnaden mellan konvention och Helsingforskonvention är att den sistnämnda konventionen omfattar ett utökat konventionsområde. Konventionen omfattar även staternas inre vatten i , vilket för svenskt vidkommande innebär vattenområden närmast våra kuster. Vidare infördes i den nya konventionen begrepp som försiktighetsprincipen, bästa tillgängliga teknik och bästa miljöpraxis. Även den nya konventionen omfattar förbud mot dumpning. Artikel 11 innehåller bestämmelser för att förhindra dumpning. Enligt artikeln ska parterna förbjuda dumpning i . Undantaget är dumpning av muddermassor under förutsättning att en nationell myndighet gett tillstånd till detta. För den händelse dumpning misstänks ha skett i strid med bestämmelserna i denna artikel ska de fördragsslutande staterna i samråd undersöka saken i enlighet med regel 2 i bilaga IV i konventionen. Enligt denna regel ska de fördragsslutande parterna bistå varandra på lämplig sätt vid undersökningar av överträdelser enligt gällande lagstiftning om åtgärder mot förorening som skett eller misstänks ha skett inom . har också ratificerat av och avtalet av om tillämpningen av konventionen (SÖ 2000:1, prop. 1995/96:140, bet. 1995/96:UU17). Denna konvention innehåller ett omfattande regelverk med förpliktande bestämmelser till skydd av den miljön. Reglerna inbegriper alla slags föroreningar från fartyg, från landbaserad verksamhet, genom dumpning och genom verksamhet på havsbottnen. Berörda parter uppmanas att samarbeta för att gemensamt lösa problem som uppkommer. Enligt konventionen ska stater anta lagar och förordningar för att förhindra, minska och kontrollera förorening av den miljön genom dumpning. Stater har vidare en skyldighet att vidta andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att förhindra, minska och kontrollera sådan förorening. Sådana lagar, förordningar och åtgärder ska säkerställa att dumpning inte genomförs utan tillstånd från staternas behöriga myndigheter. Det föreligger en skyldighet för stater att söka fastställa globala och regionala regelverk. Dumpning i territorialhavet och den ekonomiska zonen eller på kontinentalsockeln får inte genomföras utan kuststatens uttryckliga förhandsgodkännande. Kuststaten har rätt att tillåta, reglera och kontrollera sådan dumpning efter vederbörligt samråd med andra stater, som på grund av sitt geografiska läge kan komma att beröras negativt (artikel 210). En kuststat, som valt att etablera en ekonomisk zon, har enligt artikel 56.1 (b) iii en speciell förpliktelse att värna om miljöskyddet i zonen genom sin primära jurisdiktion. Lagen (1992:1140) om ekonomiska zon innehåller regler om bl.a. skydd av den miljön inom en ekonomisk zon utanför sjöterritoriet. Den ekonomiska zonen omfattar i princip det havsområde utanför territorialgränsen som regeringen föreskriver. Zonen får dock inte utsträckas över en avgränsningslinje som överenskommits med annan stat eller, i avsaknad av sådan överenskommelse, över den s.k. mittlinjen i förhållande till den andra staten. Enligt 15 kap. 31 § gäller ett generellt förbud mot dumpning av avfall inom svenskt sjöterritorium, i ekonomiska zon och från svenska fartyg och luftfartyg i det fria havet. Med Sveriges sjöterritorium avses såväl inre vatten (insjöar, vattendrag och kanaler) som territorialhavet. Dumpning har inte definierats i svensk rätt men begreppet definieras bl.a. i Londonprotokollet och i Helsingforskonventionen (se ovan). Genom en skrivelse som sändes till begärde utskottet svar på bl.a. följande frågor och att få del av följande handlingar: Till anmälan har bifogats fyra handlingar från Must, Försvarsmakten. Finns dessa handlingar tillgängliga i ? Om ja, önskar få del av dessa handlingar. Om svaret på föregående fråga är nej, är innehållet i dessa handlingar känt inom ? Om ja, önskas en redogörelse för vad som är känt om innehållet i dessa handlingar. Finns det några andra handlingar inom som gäller frågan om de misstänkta dumpningarna i ? Om ja, önskas en redogörelse för vilka handlingar och handlingarnas innehåll. Är det känt huruvida ovan nämnda handlingar eller information i övrigt om de misstänkta dumpningarna kommit dåvarande statsråd eller dåvarande regeringar till kännedom? Om ja, önskas en redogörelse för vad som är känt. Är det känt om några åtgärder vidtagits med anledning av denna information? Har den nuvarande regeringen vidtagit några åtgärder för att skapa klarhet kring uppgifterna om de misstänkta dumpningarna? Vilka åtgärder har vidtagits? Avser regeringen att vidta några åtgärder? Mot bakgrund av de i denna promemoria redovisades folkrättsliga förpliktelserna, vilken skyldighet kan anses ha ålegat tidigare och nuvarande regeringar att tillse att frågan om eventuella dumpningar blir utredd? Som svar översändes två promemorior från Försvarsdepartementet (bilaga A4.1.4). En av promemoriorna innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Den utesluts därför i sin helhet ur betänkandet. Av den av svarspromemoriorna som inte omfattas av sekretess framgår att det i finns ett antal skrivelser från en enskild person om de misstänkta dumpningarna i . Gemensamt för dessa skrivelser är att det förs fram påståenden om dumpningar som bl.a. anfördes vara av intresse vid regeringens prövning av det rysk-tyska bolaget ansökan om tillstånd att lägga ut en dubbel rörledning för transport av naturgas på . Vidare finns hos en rapport från dåvarande generalkonsulat i . I rapporten som är redogörs för uppgifter i en rysk tidningsartikel vari påståenden görs om olika dumpningsplatser för sovjetiska vapen till havs, av vilka fyra skulle ligga i . De sista dumpningarna skulle ha skett . I svaret anförs att det är oklart om dessa dumpningar har någon koppling till de i granskningsärendet påstådda dumpningarna. Som svar på frågan om regeringen har vidtagit några åtgärder för att skapa klarhet kring uppgifterna om de misstänkta dumpningarna anförs att uppgifterna om påstådda dumpningar i samband med Nord Streams ansökan om tillstånd har hanterats inom ramen för denna prövning. I det ärendet hördes bl.a. Försvarsmakten som remissinstans. I ärendet aktualiserades skilda frågor om bl.a. bottenförhållanden i . Försvarsmakten har inom ramen för remissförfarandena inte gjort några invändningar mot bolagets ansökan med anledning av uppgifterna om påstådda dumpningar. I svaret anförs vidare att en åklagare inledde en förundersökning om misstänkt miljöbrott efter sändningen av reportaget i , och att denna förundersökning sedermera lades ned. Det har efter detta inte framkommit några nya omständigheter som föranlett regeringen att vidta några åtgärder. Enligt svarspromemorian har alla stater en förpliktelse att agera för att förhindra föroreningar av miljön och att förebygga skador som kan orsakas av miljöhotande substanser. En kuststat, vilken valt att etablera en ekonomisk zon, har en speciell förpliktelse att värna om miljöskyddet i zonen genom sin primära jurisdiktion enligt artikel 56.1 (b) iii (i svaret används förkortningen Unclos, en förkortning av on the of the Sea). I svaret anförs att hur långt denna förpliktelse sträcker sig bl.a. beror på vad som för staten i fråga är känt om föroreningen. I sammanhanget erinras i svaret om att eventuellt dumpat material i svensk ekonomisk zon, vilken etablerades först , inte uteslutande är en angelägenhet för . Den svenska ekonomiska zonen är visserligen en primär svensk jurisdiktionsangelägenhet. Området utgör ett i grunden internationellt havsområde där även andra stater har rättigheter och skyldigheter, påpekas det i svaret. Detta innebär att alla stater måste se till att miljön inte förorenas. Den folkrättsliga samarbetsprincipen gäller alla stater, betonas det i svaret. Utskottet begärde därefter svar på bl.a. följande fråga och följande kommentar genom en ny skrivelse till . Är det inom känt om någon svensk myndighet har varit i kontakt med utländska myndigheter i frågan om de dumpningar av kemiska vapen och radioaktivt avfall i som påstås ha ägt rum och ? Om ja, vad framkom vid dessa kontakter? Mot bakgrund av det svar som ges i den av Försvarsdepartementets promemorior av som inte har sekretessmarkeringar (fråga 5), begärs en kommentar till utrikesminister svar i Ekot dels på frågan om han kommer att kontakta sina ryska kolleger, dels på frågan om när han avser att kontakta representanter för den förra regeringen. Som svar översändes två promemorior som upprättats inom Försvarsdepartementet och en promemoria som upprättats inom (bilaga A4.1.5). En av Försvarsdepartementets promemorior innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Denna promemoria utesluts i sin helhet ur betänkandet. Som svar på den första frågan anges att det inom inte är känt om någon svensk myndighet har varit i kontakt med utländska myndigheter i fråga om de dumpningar av kemiska vapen och radioaktivt avfall som påstås ha ägt rum och . Som svar på utskottets begäran om en kommentar till vilka kontakter tagit med ryska kolleger respektive representanter för den förra regeringen anförs att några sådana kontakter inte har tagits. Till granskningsanmälan bifogades fyra handlingar som begärt och fått ut vissa delar av (bilaga A4.1.2). lämnade representanter för Försvarsmakten information till utskottet om innehållet i handlingarna. Utskottet begärde även att få ut vissa handlingar från . Det gäller dels de tidigare nämnda skrivelserna från en enskild person om de misstänkta dumpningarna i , dels den tidigare nämnda rapporten från generalkonsulatet i . Handlingarna översändes till utskottet (bilaga A4.1.6). I de nämnda skrivelserna från en enskild person gjordes bl.a. gällande att det skulle finnas en rapport om dumpningar och avfall i . I en av skrivelserna anförs att det är fråga om en underrättelserapport och att den finns tillgänglig i Must. Det gjordes vidare gällande att den hade inlämnats till () . Enligt skrivelserna skulle ärendet via ISP sedermera nått dåvarande utrikesminister . Mot denna bakgrund beslutade utskottet att begära ut den nämnda rapporten från . Handlingen kunde dock inte påträffas inom . Utskottet beslutade att begära ut handlingen från ISP.