bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — Med tanke på bl.a. det låga resursutnyttjandet i den svenska ekonomin och den pågående förstärkningen av kronan bör framtida räntehöjningar ske gradvis och med stor försiktighet. Om den finansiella turbulensen i fortsätter, kan det finnas anledning att avvakta med räntehöjningarna, enligt IMF. IMF uppmanar också svenska myndigheter att fortsätta att vidta åtgärder för att säkra den framtida finansiella stabiliteten, inklusive svenska bankers utlandsverksamhet och stora beroende av finansiering i utländsk valuta. Till skillnad från IMF granskar penningpolitiken mer oregelbundet och då oftast från en mer långsiktig och övergripande utgångspunkt. I () analyserar globaliseringens effekter på inflationen, varför den svenska inflationen legat under inflationsmålet samt vilka konsekvenser det får för penningpolitiken. I punkterna nedan sammanfattas . Fallande priser inom vissa sektorer som beror på ökad konkurrens och marknadsavregleringar är till nytta för svenska konsumenter och bör därför välkomnas. Ytterligare reformer bör genomföras för att öka konkurrensen inom främst byggsektorn och elsektorn där prisnivåerna fortfarande ligger signifikant över EU-genomsnittet. beslut att ibland förlänga tidshorisonten i inflationsmålet, dvs. att ibland låta det ta innan inflationen ligger kring inflationsmålet, verkar enligt vara en förnuftig politik så länge de s.k. positiva utbudschockerna är temporära. När inflationsutvecklingen på kort och medellång sikt blir mer osäker bör i högre grad än tidigare hålla koll på och förankra de långsiktiga inflationsförväntningarna i ekonomin kring inflationsmålet. Globaliseringen, den ökade konkurrensen och den stigande produktiviteten har inneburit att överskattat inflationsutvecklingen. Inflationen har år hamnat under inflationsmålet. Detta innebär att bör satsa mer resurser på att förbättra prognoserna och mer noggrant analysera de underliggande orsakerna till inflationsutvecklingen. bör ytterligare klargöra att banken endast tar hänsyn till fastighetsprisernas utveckling i de penningpolitiska besluten, om prisutvecklingen bedöms få effekt på den framtida prisstabiliteten. bör i sina rapporter redovisa ytterligare uppgifter om fastighetspriserna och hushållens skuldsättning och hur dessa variabler påverkar prisstabiliteten samt i vilken utsträckning penningpolitiken kan motverka olika effekter. I rapporten kommenterar den svenska penningpolitiken mycket kortfattat. räknar med en nolltillväxt för 2009 och förväntar sig att resursutnyttjandet i den svenska ekonomin sjunker kraftigt framöver. Detta i kombination med lägre råvarupriser gör, enligt , att kan sänka räntorna ytterligare (när offentliggjorde sin rapport hade sänkt reporäntan med sammanlagt , den stora räntesänkningen på skedde efter publicering). Störningarna på finansmarknaderna är ett starkt argument för att bör sänka räntorna snabbare och kraftigare än vad de skulle ha gjort om finansmarknaderna varit i balans. Under förutsättning att finansmarknaderna stabiliseras bör börja höja räntorna 2010 i takt med att tillväxten ökar och BNP-gapet minskar. I en textruta i rapporten behandlar även de förändringar i kommunikationen med marknaderna och allmänheten som genomfört sedan förra Sverigerapport, t.ex. publiceringen av ränteprognoser, besluten att hålla presskonferenser efter varje penningpolitiskt möte oavsett om räntan ändrats eller inte och utvidgningen av protokollen från de penningpolitiska mötena. Enligt bidrar bl.a. publicering av ränteprognoser till att öka förtroendet för penningpolitiken. Ränteprognoserna bidrar också till att i högre grad än tidigare fokusera den penningpolitiska analysen och debatten på den långsiktiga ränteutvecklingen i stället för på aktuella dagliga räntenivåer. Ränteprognosernas användbarhet kan dock, enligt , minska i tider av kris då ränteprognoserna snabbt kan visa sig bli obsoleta. Economic outlook () konstaterar att penningpolitik är mycket expansiv och att den bör fortsätta att vara expansiv i den nära framtiden för att stödja den ekonomiska återhämtning som är på väg. bör fortsätta att hålla reporäntan på tills uppgången visar sig vara hållbar. Ytterligare kompletterande penningpolitiska åtgärder i form av lån med längre löptider till bankerna kan visa sig nödvändiga för att få de finansiella marknaderna att fungera bättre och förankra förväntningarna om en låg ränta. När det gäller penningpolitiken anser att stora räntesänkningar och andra okonventionella penningpolitiska åtgärder bidragit till att dämpa den ekonomiska nedgången. Den svenska ekonomin är nu på uppgång, och har börjat höja reporäntan och avveckla andra extraordinära åtgärder. Detta är en process som enligt bör fortsätta gradvis, men risker finns fortfarande och de kan påverka den hastighet med vilken stramar åt sin politik. Den svenska penningpolitiken är anmärkningsvärt transparent, enligt , och det har tjänat på i både goda och dåliga tider. Under krisen har dock förtroendet för ifrågasatts på några punkter. Det var tydligast då skillnaderna mellan räntebana och marknadens ränteprognoser var stor. Enligt borde fundera på att byta målvariabel i inflationsmålet. Dagens målvariabel KPI innehåller räntekostnader, vilket komplicerar kommunikation med allmänhet och marknader. bör, enligt , också ytterligare analysera på vilket sätt förändringar i tillgångspriser och kreditutveckling ska påverka utformningen av penningpolitiken. anser också att det institutionella ramverket för det svenska finansiella systemet måste förbättras. Bland annat måste ansvarsförhållandena mellan myndigheterna bli tydligare och med ansvar måste följa tydliga befogenheter och verktyg. Utskottet har granskat penningpolitiken . Granskningen omfattar hela perioden, men med viss fokusering på 2010. Utskottet har tidigare utvärderat utfallen (bet. 2008/09:FiU24 och bet. 2009/10:FiU24). Som underlag för granskningen har utskottet bl.a. utnyttjat för utvärdering av penningpolitiken 2010. Rapporten har tillkommit på initiativ av utskottet (bet. 2006/07:FiU27) och är den fjärde i sitt slag. Utskottet kan konstatera att nyttan och värdet av rapporten stigit . Till exempel höll ett välbesökt seminarium om rapporten där bl.a. samtliga direktionsmedlemmar deltog i diskussionspanelen. Det är en bra utveckling som ligger i linje med de intentioner utskottet hade när beslutet om en separat utvärderingsrapport togs. En grundlig och offentlig utvärdering bidrar till att öka kunskapen och diskussionen om den svenska penningpolitikens förutsättningar och bidrar till att öka förtroendet för penningpolitikens utformning. I förra årets utvärdering (bet. 2009/10:FiU24) efterlyste utskottet en mer grundlig beskrivning i underlagsrapporten av både den svenska och internationella utvecklingen under den aktuella utvärderingsperioden. Utskottet kan konstatera att i årets rapport byggt ut avsnittet om den ekonomiska utvecklingen. En utförlig beskrivning av de ekonomiska och konjunkturella förutsättningarna för penningpolitiken är viktig för möjligheten att sätta in beslut och åtgärder i sitt ekonomiska och finansiella sammanhang. är relativt deskriptiv till sin karaktär. Utskottet anser att rapporten skulle vinna på att tydligare redovisade eventuella slutsatser av utvärderingsmaterialet och sitt eget utvärderingsarbete. Det kan t.ex. göras i form av ett avsnitt i slutet av rapporten där man lyfter fram slutsatser och även pekar områden som till följd av utvärderingens resultat borde analysera närmare. Ett sådant avsnitt skulle bl.a. bidra till att ytterligare sätta fokus på det viktiga utbildningsmomentet i utvärderingen. Inflationsmålspolitiken och det penningpolitiska ramverket bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. Kortfattat innebär det att inriktar penningpolitiken mot att stabilisera såväl inflationen som den reala ekonomiska utvecklingen, dvs. produktionen och sysselsättningen i samhället. Vid konflikter mellan de båda målen är inflationsmålet överordnat. beslutsregel är att räntebesluten ska vara väl avvägda, i den meningen att i sina beslut om reporäntan och räntebanan ska hitta en lämplig balans mellan en stabilisering av inflationen runt inflationsmålet och en stabilisering av den reala ekonomin. Utskottet ställer sig bakom den flexibla inflationsmålspolitiken. Den flexibla inflationsmålspolitiken innebär emellertid att penningpolitiken styrs av ytterligare ett mål, även om målen inbördes inte har samma tyngd. Detta innebär i sin tur att såväl den penningpolitiska beslutsprocessen som utvärderingen av penningpolitiken blir mer komplicerad. Utskottet har tidigare uttalat att den flexibla inflationsmålspolitiken kräver att mycket tydligt redovisar varför olika penningpolitiska beslut tagits eller inte tagits. Detta för att bl.a. öka förståelsen för räntebesluten och tydliggöra beslutsgrunder. Utskottet står fast vid denna ståndpunkt. har utvecklat statistiska metoder för att belysa avvägningen mellan en stabilisering av inflationen och en stabilisering av den reala ekonomin. Utskottet välkomnar utvecklingsarbete på detta område. En genomgång av penningpolitiska rapporter och underlagsrapporter visar dock att resultaten av analyserna och metoderna är mycket osäkra, bl.a. på grund av mätproblem och problem med beräkningsmetoder. Utskottet anser att det är viktigt att fortsätter utvecklingen på detta område för att öka tillförlitligheten och tydligheten i den penningpolitiska beslutsprocessen. tillsatte utskottet en ny extern och oberoende utvärdering av den svenska penningpolitiken. Utvärderingen genomförs av professorerna . I direktiven till utvärderingen anges bl.a. att utvärderarna ska granska utformning av den flexibla inflationsmålspolitiken och vilken konkret betydelse den fått för beslutsprocess. Utvärderarna ska också granska hur den flexibla inflationsmålspolitiken påverkat möjligheterna att utvärdera penningpolitiken. Utvärderingen kommer att presenteras augusti/. Utskottets avsikt är att mer grundligt behandla olika frågeställningar kring den flexibla inflationsmålspolitiken efter det att Goodharts och Rochets utvärdering offentliggjorts och lämnats över till utskottet och efter att utvärderingen varit ute på remiss hos olika berörda remissinstanser. Resursutnyttjandet i ekonomin är en viktig variabel vid utformningen av penningpolitiken och den flexibla inflationsmålspolitiken och vid en utvärdering av penningpolitiken. Ett problem är att det inte finns några direkta uppgifter om t.ex. hur högt resursutnyttjandet i ekonomin är, och att det inte heller finns någon vedertagen och entydig metod för hur utnyttjandet ska beräknas. Som framgår av (fördjupningen på s. 12 i rapporten) använder banken många olika metoder för att beräkna resursutnyttjandet, med skiftande resultat. I direktiven till Goodharts och Rochets utvärdering anges också att utvärderarna ska granska arbete med att bedöma resursutnyttjandet i den svenska ekonomin. Utskottet avser även att återkomma till frågor om resursutnyttjandet i samband med utskottets behandling av Goodharts och Rochets utvärdering. Utskottet kan konstatera att finanskrisen har intensifierat diskussionerna om och andra centralbankers verksamhet. Det gäller bl.a. frågorna om vilken hänsyn centralbankerna ska ta till tillgångspriser och andra finansiella variabler i utformningen av penningpolitiken och vilket ansvar centralbankerna har eller bör ha för den övergripande finansiella stabiliteten i ekonomin. Utskottet noterar att i sin publicerade rapport argumenterar för att , som ett alternativ av två, bör få ett större ansvar för den finansiella stabiliteten på makronivå. Det utökade ansvaret bör också kombineras med ytterligare medel för att nå målet. Alternativet till en sådan lösning är enligt att bilda ett finansiellt stabilitetsråd, dvs. en ny myndighet som får ansvaret för finansiell stabilitet på makronivå. påpekar dock i sin rapport att ett utökat ansvar för kan leda till en konflikt mellan inflationsmålet och målet om finansiell stabilitet. Dessutom blir det svårare att utvärdera måluppfyllelse, enligt rådet. Enligt utskottets mening är detta mycket viktiga övergripande frågor som rör penningpolitikens ramverk och utformning och möjligheterna till utvärdering av den förda politiken. Utskottet vill i detta sammanhang upplysa om att dessa områden även kommer att behandlas i Goodharts och Rochets utvärdering. Enligt direktiven ska utvärderarna analysera hur tillgångspriser har och bör hanteras i den penningpolitiska analysen, granska uppdrag och analysera ansvars- och rollfördelningen mellan olika myndigheter när det gäller finansiell stabilitet. Utvärderarna ska vidare analysera hur ett ansvar för finansiell stabilitet förhåller sig till inflationsmålet och andra uppgifter som har. Frågorna om bl.a. ansvarsfördelningen kommer även att behandlas av den finanskriskommitté som regeringen tillsatte . ska enligt direktiven redovisa resultatet av sitt uppdrag . Utskottet avser att avvakta bl.a. behandlingen av Goodharts och Rochets utvärdering innan det tar mer konkret ställning i frågor om t.ex. ansvaret för finansiell stabilitet på makronivå. Efter den svenska finans- och fastighetskrisen påbörjades olika utredningar för att dra nytta av de erfarenheter som gjordes under krisen. Av olika anledningar utmynnade utredningarna inte i några mer omfattande förändringar i det svenska finansiella ram- och regelverket, vilket utskottet så här i efterhand beklagar. Som framgår av bl.a. redovisningen ovan har det nu efter den senaste finanskrisen tillsatts nya utredningar med uppgift att återigen se över det svenska regelverket. Enligt utskottets mening är det mycket viktigt att regeringen och , efter att de nu pågående utredningarna slutförts, utan dröjsmål fattar beslut om åtgärder som innebär att får ett effektivt och långsikt hållbart finansiellt ram- och regelverk som gör att står bättre rustat inför framtida finanskriser. Utskottet börjar med att konstatera att utvärderingsperioden varit en historiskt sett extrem period som ställt stora krav på såväl penningpolitikens utformning som analysen av den ekonomiska och finansiella utvecklingen. publicerar i underlagsrapporten ett diagram som tydligt visar på den enorma dramatik som och den svenska ekonomin stod . Då, när höjde reporäntan för att dämpa ett stigande inflationstryck, räknade banken i sina osäkerhetskalkyler med att reporäntan vid mitten av 2010 skulle ligga någonstans mellan och . I verkligheten kom räntan i mitten av 2010 att ligga på , en nivå som sällan skådats i svensk eller internationell ekonomisk historia. Treårsperioden kännetecknades inledningsvis av en relativt hög internationell tillväxt och stigande inflationstryck. Därefter kom en period med en omfattande global finanskris där såväl den svenska som internationella konjunkturen och inflationen föll snabbt och dramatiskt. Perioden avslutades sedan med en kraftig återhämtning i åtminstone den svenska ekonomin och en tilltagande inflation. Sammantaget steg de svenska priserna mätt enligt konsumentprisindex (KPI) med i genomsnitt , vilket innebär att inte uppnådde sitt inflationsmål på . Genomsnittssiffran döljer en betydligt mer dramatisk inflationsutveckling. I början av perioden låg inflationstakten enligt KPI på för att stiga till som högst . Därefter sjönk inflationen snabbt ned till som lägst . Sedan började inflationstakten långsamt stiga till . Den genomsnittliga KPI-inflationen blev . Utskottet konstaterar att en hel del av nedgången i KPI-inflationen beror på kraftiga räntesänkningar . Mätt enligt det underliggande inflationsmåttet KPIF, dvs. KPI-inflationen exklusive priseffekterna av räntesänkningar, steg inflationen med i genomsnitt , vilket är något över inflationsmålet. Inflationstakten mätt enligt KPIF har också varit betydligt jämnare , från som högst till som lägst . Den genomsnittliga KPIF-inflationen blev . höjde reporäntan i början av utvärderingsperioden för att dämpa det då stigande inflationstrycket. Reporäntan höjdes till som högst , endast gick i konkurs. När finanskrisen dramatiskt förvärrades började att kraftigt sänka reporäntan till . När återhämtningen i den svenska ekonomin tog fart och situationen på finansmarknaderna stabiliserat sig och bankerna kunde finansiera sin verksamhet på lånemarknaderna började höja reporäntan. höjdes reporäntan stegvis till en nivå på . /tvingades , vid sidan av de mycket kraftiga räntesänkningarna, vidta omfattande extraordinära åtgärder för att bl.a. säkra de svenska bankernas försörjning av såväl svensk som utländsk likviditet. När finanskrisen bröt ut slutade i praktiken de internationella lånemarknaderna att fungera. För svensk del förvärrades situationen av de svenska bankernas omfattande verksamhet i de baltiska länderna, framför allt , och av att bankerna hade relativt stor andel av sin finansiering i utländsk valuta. Som mest uppgick de extraordinära åtgärderna till motsvarande strax av BNP. I takt med att lånemarknaderna återigen började fungera och situationen i förbättrades kunde avveckla en stor del av de extraordinära åtgärderna. Utskottet kan i detta sammanhang konstatera att är en de få centralbanker som kunnat avveckla större delen av de omfattande extraordinära åtgärder som så gott som alla större länder vidtog under finanskrisen. Utskottets genomgång av inflationsbedömningar visar att i början av utvärderingsperioden inte förutsåg det mycket kraftiga fall i inflationen som kom i spåret av finanskrisen och konjunkturnedgången. Däremot ligger bankens prognoser ganska väl i linje med den faktiska utvecklingen . En jämförelse visar att inflationsprognoser var relativt träffsäkra jämfört med andra bedömares prognoser. Utskottet konstaterar också att spridningen i inflationsprognoserna var ganska stor mellan de olika bedömarna. Många prognosmakare räknade med att tillväxten skulle vara fortsatt svag eller t.o.m. falla även , vilket dämpade deras förväntningar på prisutvecklingen . När det gäller tillväxten i den svenska ekonomin kan utskottet konstatera att kraftigt missbedömde såväl styrkan och omfattningen av den ekonomiska nedgången som den snabba tillväxtuppgången . är dock i gott sällskap. Samtliga prognosmakare missade både styrkan i nedgången 2009 och styrkan i uppgången 2010. Det var först som prognoserna började närma sig det verkliga utfallet , en BNP-tillväxt på . Utskottets genomgång av räntebesluten och underlagen vid de olika beslutstillfällena visar att räntebesluten tagits i linje med de bedömningar av inflationen och produktionen som presenterat vid de aktuella tillfällena. Som utskottet konstaterade i förra årets utvärdering (bet. 2009/10:FiU24) kan en viss osäkerhet i beslutsunderlagen spåras och under första halvan av 2009 då i det i hög grad var oklart hur pass kraftig nedgången i den internationella och svenska konjunkturen skulle bli. En viss tveksamhet kan även spåras på grund av en osäkerhet kring vilka effekter bl.a. de statsfinansiella kriserna i vissa europeiska länder skulle få på den ekonomiska återhämtningen. Utskottet ansåg i förra årets utvärdering att det med facit i hand fanns anledning att ifrågasätta räntehöjningar , särskilt höjningsbeslutet . Utskottet står fast vid denna bedömning, men vill tydligt markera att detta är en bedömning som är gjord med facit i hand. Utskottet vill däremot, i likhet med i förra årets utvärdering, berömma för den penning- och stabilitetsfrämjande politik man förde under finanskrisen. Banken anpassade sig snabbt till den nya situationen och sänkte reporäntan inom loppet av som man kompletterade penningpolitiken med en omfattande utlåning till banksystemet för att underlätta kreditförsörjningen och öka penningpolitikens genomslag i ekonomin. Bankens agerande bidrog till att dämpa nedgången i ekonomin under finanskrisen som åtgärderna har bidragit till den relativa starka återhämtningen . började åter höja reporäntan efter att den legat stilla på . Räntan höjdes stegvis till . Utskottet noterar att riksbanksdirektionen varit oenig vid samtliga räntebeslut , vilket bl.a. genomsyrat de offentliga protokollen från direktionens beslutssammanträden. Diskussionerna i protokollen har bl.a. handlat om alternativa räntebeslut och avvägningen mellan en stabilisering av inflationen och en stabilisering av den reala ekonomin. Av protokollen att döma har diskussionen varit omfattande. Utskottet anser att det är bra att direktionens diskussioner och olika ståndpunkter kommer fram i protokollen. Förhoppningen är enligt utskottets mening att brytningen av synpunkter ska leda till ännu bättre beslutsunderlag och beslutsmodeller och i förlängningen ännu bättre räntebeslut. Enligt utskottets mening är det dock viktigt att detta inte leder till att penningpolitiken blir otydlig och svårare att förstå och utvärdera. kan utskottet ändå konstatera att samtliga ledamöter i direktionen förespråkat att en höjning av reporäntan borde påbörjats . Skillnaden mellan ledamöterna har bl.a. handlat om när räntan borde höjas, i vilken takt och hur reporäntan borde utvecklas under treåriga prognoshorisont. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Utvärdering av penningpolitiken 20082010 motiveringen (V) av (V). uppfattning är att målen för den svenska penningpolitiken och styrningen av måste reformeras. Dagens inflationsmål bör kombineras med ett mål för sysselsättningen. Utvärderingen av penningpolitiken visar enligt vår mening att penningpolitiken varit alltför stram, vilket resulterat i ett svagare resursutnyttjande och en lägre sysselsättning i ekonomin än nödvändigt och en inflationstakt som trendmässigt understigit inflationsmålet sedan det infördes. Den utvärdering som finansutskottet tidigare låtit göra visar att detta lett till att tusentals arbetstillfällen förlorats. Därför är det viktigt att riksbankslagens mål om prisstabilitet kombineras med ett mål för den reala ekonomins utveckling. anser att ett mål för sysselsättningen är det mest lämpliga målet för den reala ekonomin. penningpolitik bör understödja den ekonomiska politikens mål om full sysselsättning. I ett medelfristigt perspektiv bör penningpolitiken understödja målet om en sysselsättningsgrad på (i åldrarna ). Målet ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. anser också att dagens inflationsmål på mätt enligt konsumentprisindex (KPI) bör höjas till . Det finns en bred internationell diskussion och forskning som tyder på att ett högre inflationsmål är att föredra ur såväl ett stabiliseringspolitiskt som ett långsiktigt strukturellt perspektiv. Finanskrisen visar t.ex. att inriktningen mot ett lågt satt inflationsmål har resulterat i ett relativt begränsat räntepolitiskt utrymme för centralbankerna vid en kraftig nedgång i konjunkturen. Under krisen sänkte centralbankerna snabbt styrräntorna ned mot nollnivån. var det tydligt att ekonomierna hade behövt ytterligare penningpolitisk stimulans om det hade varit möjligt att sänka räntan ännu mer. Ett högre inflationsmål skapar en högre fallhöjd i penningpolitiken och utökade möjligheter för centralbankerna att bedriva en expansiv räntepolitik. Ett högre inflationsmål ger också en högre marginal mot en deflationistisk utveckling i ekonomin, dvs. en utveckling med fallande priser. anser dessutom att bör använda ett mått på den underliggande inflationen i stället för KPI som målvariabel i inflationsmålet. uppfattning är att styrningen av penningpolitiken behöver demokratiseras. Enligt riksbankslagen har till uppgift att upprätthålla ett fast penningvärde. har sedan ensidigt bestämt att penningpolitiken ska styras av ett inflationsmål och att målet ska vara mätt enligt KPI. Detta är en orimlig och odemokratisk ordning. I stället bör det vara som utformar målen för penningpolitiken dvs. nivån på inflationsmålet och mål för sysselsättningen samt vilken målvariabel inflationsmålet bör baseras på. Utifrån de mål som fastställt bör sedan självständigt utforma den praktiska penningpolitiken.