bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — Genom en skrivelse till utskottet meddelade ISP att någon handling med de efterfrågade uppgifterna inte kunde återfinnas hos ISP. Rapporten från generalkonsulatet i (daterad ) innehåller en redogörelse, som ovan nämnts, om tidningsuppgifter om bl.a. omfattande dumpningar av kemiska vapen till havs. Fyra av dessa dumpningsplatser ska enligt uppgift ligga i , varav en vid . De sista dumpningarna ska ha skett . Rapporten avslutas med en påminnelse om att staden uttryckt stor oro för de i dumpade stridsgaserna och att man föreslagit ett gemensamt projekt, där man är angelägen om svenskt deltagande. I detta sammanhang gjordes en hänvisning till en handling . Mot denna bakgrund beslutade utskottet att genom en ny skrivelse till begära att få del av denna handling. Utskottet begärde även svar på frågan om det från svenskt håll har vidtagits några åtgärder med anledning av det föreslagna gemensamma projektet. Som svar översändes en svarspromemoria inklusive den efterfrågade handlingen (bilaga A4.1.7). Av svaret framgår bl.a. att det föreslagna projektet aldrig genomfördes. Av den bifogade handlingen, som inkom till , framgår att staden vid ett flertal tillfällen efterlyst svenskt deltagande i ett planerat miljöprojekt som gick ut på att lokalisera och bärga avfall som dumpats i . Handlingen innehåller tidsplan m.m. har genom ingående av en rad internationella konventioner förbundit sig att samarbeta i frågor om miljö. Granskningen i detta ärende handlar om huruvida förutvarande eller nuvarande regeringar har haft kännedom om uppgifter om dumpningar av kemiska vapen och radioaktivt avfall i som varit av den karaktären att regeringarna borde ha agerat i enlighet med folkrättsliga förpliktelser men underlåtit att göra det. Utskottet har under granskningen bl.a. fått information om innehållet i vissa handlingar från Försvarsmakten. Försvarsmaktens bedömning av uppgifterna i dessa handlingar är att tillförlitligheten är låg. Utifrån den information som kommit fram i utskottets granskning finner utskottet inte att någon regering har underlåtit att agera i enlighet med folkrättsliga förpliktelser. Granskningen ger därutöver inte anledning till något uttalande från utskottets sida. 4.2 Utbildningsministerns användning av statsflyget I en anmälan som kom in till , bilaga A4.2.1, begärs att utskottet granskar utbildningsministerns användning av statsflyget. I anmälan anförs att enligt uppgifter från medföljande var syftet med resan studiebesök och en s.k. kick-off inför valrörelsen. Enligt anmälaren har inga uppgifter om att utbildningsministern företagit resan och sammanhängande studiebesök som statsråd gått att återfinna på regeringens webbplats eller genom någon annan information från regeringen. Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria (med bilagor) upprättad inom , se bilaga A4.2.2. Statsflygsförordningen (1999:1354) gäller användningen av de flygplan som staten anskaffat för statschefens och den högsta civila och militära ledningens resor (1 §). Enligt 3 § kan den som reser med ett flygplan bestämma att någon eller några andra personer får följa med på flygningen. I 4 § föreskrivs att Försvarsmakten ska svara för driften av de flygplan som staten har anskaffat för ändamålet och samordna beställningar av flygningar. Enligt 9 § ska det för varje flygning hos Försvarsmakten finnas en handling som visar dagen för flygningen, vilket flygplan som använts, destinationen, vem beställaren är, vilka passagerarna är, ändamålet med resan samt vilken ersättning för flygtransportkostnader och för upphandling som beställaren ska betala till Försvarsmakten enligt 11 §. Av 10 § framgår att beställaren ska se till att uppgifter om vilka passagerarna är och om ändamålet med resan lämnas till Försvarsmakten senast när passagerarna går ombord. Enligt 11 § ska beställaren ersätta Försvarsmakten för flygtransportkostnader, upphandling, kostnader när beställningar återtas samt vissa avgifter för riskfinansiering och skadereglering enligt 16 §. Beställarens skyldighet att ta betalt av passagerare vars resa inte är en statlig tjänsteresa regleras i 12 och 13 §§. eller myndigheter under regeringen är beställare, ska myndigheten enligt huvudregeln i 12 § ta betalt av passagerare vars resa inte är en statlig tjänsteresa. Skyldigheten enligt 12 § gäller dock inte när beställaren ska bekosta ett statsråds resa mellan och hemorten enligt 6 § lagen (1991:359) om arvoden till statsråden m.m. eller när det finns andra särskilda skäl att inte ta betalt. Betalningens storlek regleras i 14 §. Betalningen ska motsvara fullpriset för en liknande resa med reguljärt flyg. Om det är uppenbart att passageraren kunde ha skaffat en billigare flygbiljett, ska i stället priset för en sådan biljett läggas till grund för beräkningen. Vid enkel resa ska hälften av priset för en tur- och returbiljett tas ut. Om en tjänsteresa kombineras med något annat arrangemang, ska myndigheten göra en fördelning och ta betalt efter vad som är skäligt. Inför att statsflygsförordningen skulle beslutas upprättades en promemoria i Statsrådsberedningen med kommentarer till statsflygsförordningen. Promemorian finns arkiverad i akten som hör till ärendet. Enligt promemorian bygger det förslag till statsflygsförordning som har upprättats i på betänkande (SOU 1998:81), remissyttrandena över betänkandet och uttalandena i budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1 utg.omr. 6 s. 43). Relevanta delar av promemorian har tidigare återgivits inom ramen för granskning (se bet. 2004/05:KU20 s. 254255). Förordning med instruktion för Enligt 12 § förordningen (1996:1515) med instruktion för gäller att förvaltningsärenden och lagstiftningsärenden fördelas mellan departementen på det sätt som anges i bilagan till förordningen. Av bilagan (avsnitt 1.1) framgår att förvaltningsärenden som gäller användningen av de flygplan som staten anskaffat för statschefens och den högsta civila och militära ledningens resor fördelas till Statsrådsberedningen. Riktlinjer beträffande resekostnader för statsråd och politiskt anställda i Riktlinjer för handläggningen inom av frågor som är förknippade med användningen av statsflygplan finns i förvaltningschefens beslut Riktlinjer beträffande resekostnader för statsråd och politiskt anställda i (FA2002/583/SERV). I riktlinjerna anges att det i uppdraget som statsråd ingår att i olika sammanhang framträda och redovisa regeringens politik. En resa som ett statsråd företar för att framträda i egenskap av statsråd är enligt riktlinjerna alltid en tjänsteresa oavsett vem som exempelvis arrangerar ett möte eller syftet med mötet i övrigt. svarar då för resekostnader och övriga kostnader som hör till en sådan tjänsteresa. Det innebär enligt riktlinjerna att även ett framträdande som sker vid ett partievenemang, t.ex. under en valrörelse, ska betraktas som en tjänsteresa på samma sätt som gäller för ledamöter i enlighet med lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter och tillämpningsföreskrifter till denna lag. I riktlinjerna konstateras att dessa resor ofta innehåller både offentliga framträdanden (pressträffar, arbetsplatsbesök, telefonväkteri osv.) och aktiviteter av partiintern karaktär. När ett statsråd redovisar regeringens politik ska resan anses vara en tjänsteresa, även om statsrådet under samma resa deltar i andra arrangemang. Departementspromemorian Ersättningar och förmåner till statsråd m.m. beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över och lämna förslag om bl.a. statsrådens ersättningar vid resor m.m. Utredningen resulterade i en departementspromemoria (Ds 2004:27). I den aktuella promemorian lämnades förslag till ändringar i bl.a. lagen (1991:359) om arvoden till statsråden m.m. och statsflygsförordningen (1999:1354). Promemorians förslag har inte genomförts. Vad gäller statsrådens flygresor anges i promemorian bl.a. att till följd av statsrådens tunga arbetsbörda och vidsträckta ansvarsområden, som i sig medför en betydande press, anses det allmänt som väsentligt att de från statens sida ges all den service som behövs för att de ska kunna sköta sina uppdrag effektivt. Vidare påpekas i promemorian att när det gäller statsrådens resor med de särskilda statsflygplanen har tidigare (se SOU 1998:81) konstaterats att särarten i ministeruppdraget bl.a. kräver att de kan planera och genomföra resor utan att vara bundna av de begränsningar i form av fasta avgångstider m.m. som användningen av allmänna kommunikationer och reguljärt flyg innebär (Ds 2004:27 s. 58). Av promemorian framgår att den praktiska hanteringen vid bokning av statsflygplanen sker inom Statsrådsberedningen, även vad gäller frågan om förtur (turordning), exempelvis om flera statsråd har önskemål om att disponera planen. Det framgår också att flygplanen används i stor omfattning av samtliga statsråd och också i förekommande fall av hovet, talmannen och överbefälhavaren (s. 72). Det framgår också av promemorian att om frågan om förmånsvärde skulle uppkomma, ska värdet motsvarande en resa med reguljärt flyg påföras som skattepliktig förmån, men att förmånsvärde för resor med planen inte i något fall har påförts, samt att inom statsrådskretsen planeras resor och utnyttjas planen i enlighet med givna riktlinjer och vedertagen praxis. Enligt utredaren fanns, enligt samstämmiga uppgifter från Statsrådsberedningen och flera departement, inte behov av ytterligare samordning eller förändrade rutiner i samband med utnyttjandet av dessa flygplan (s. 73). granskade utskottet (bet. 1998/99:KU25 s. 127130) vissa frågor om kostnaderna för tjänsteresor m.m. som företagits av statsminister . Utskottet konstaterade att dess granskning med anledning av den anmälan som gjorts om statsministerns tjänsteresor inte hade visat att det allmänna fått bära ökade kostnader till följd av att statsministern tagit ut rekreationsdagar i samband med vissa utrikes tjänsteresor och . Granskningen hade inte heller gett grund för antagandet att en flygresa till och från hade kunnat upphandlas på fördelaktigare villkor än vad som skett. Utskottet fann det vidare angeläget att den påbörjade översynen av praxis ledde fram till så kostnadseffektiva regler som möjligt. Reglerna måste, enligt vad utskottet uttalade, givetvis utformas med tanke på de viktiga uppgifter som statsministern och övriga statsråd har. Till granskningsärendet bifogades en reservation (FP). granskade utskottet (bet. 2003/04:KU20 s. 182186) vissa frågor om statsminister utnyttjande av den franska vingården , som då ägdes av Vin & Sprit, för konferensändamål samt användningen av statsflygplanet i samband med detta arrangemang. Av ett svar från Statsrådsberedningen i ärendet framgick bl.a. att framför allt säkerhetsskäl låg bakom valet av statsflygplanet som färdsätt i detta fall. Enligt Statsrådsberedningen hade det socialdemokratiska partiet betalat hela det belopp som Försvarsmakten fakturerade för flygkostnaderna. Granskningen föranledde inget uttalande från utskottets sida. granskade utskottet (bet. 2004/05:KU20 s. 253258) dåvarande finansminister nyttjande av ett statsflygplan. Utskottet konstaterade att den aktuella resan för vidkommande varit att betrakta som en statlig tjänsteresa i den mening som avses i statsflygsförordningen. Ärendet föranledde inget ytterligare uttalande från utskottet. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på ett antal frågor samt följande handlingar och uppgifter: kopia av handlingen som enligt 9 § i statsflygsförordningen ska finnas hos Försvarsmakten, programmet med samtliga programpunkter för utbildningsministerns samt medföljandes studiebesök i samt uppgifter om vid vilka programpunkter ministern framträdde i egenskap av statsråd. tog emot en svarspromemoria utarbetad vid med 13 bilagor (bilaga A.4.2.2). Vissa av bilagorna har en sekretessmarkering. Av svarspromemorian framgår att skälen till att statsflygplan valdes som färdsätt för den resa som avses i granskningsärendet är att resor med denna typ av flygplan innebär direkta tidsbesparingar, möjlighet att arbeta och föra diskussioner under resan samt en ökad flexibilitet om det uppstår behov av att planera om resan. Av svarspromemorian och en bilaga till svarspromemorian framgår också att har ersatt Försvarsmakten med för flygtransportkostnaderna i enlighet med 11 § statsflygsförordningen och att kostnaderna har belastat det under utgiftsområde 1 för uppförda ramanslaget 4:1 m.m., anlagsposten 1 Till disposition. Vidare anges i svarspromemorian att tog ut betalning av den passagerare vars resa inte var en statlig tjänsteresa enligt 12 och 14 §§ statsflygsförordningen och att betalningen motsvarade det som enligt information från resebyrån var priset för en liknande resa med reguljärt flyg, dvs. Av svarspromemorian och bilagda handlingar får det anses ha framkommit att samtliga programpunkter under studiebesöket i och var punkter där utbildningsministern framträdde i egenskap av statsråd. Bland programpunkterna för utbildningsministerns besök återfinns bl.a. en middag med föredragning av FN-ambassadör, möten och studiebesök vid skolor organiserade av stads administration för utbildning, möten med Vita Husets rådgivare i utbildningsfrågor samt företrädare vid det amerikanska . Av de icke sekretessmarkerade bilagda handlingarna framgår att utbildningsministern hade sju medföljande och att dessa deltog i vissa av de programpunkter som ministern deltog i med undantag för den enda medföljande tjänstemannen vid som deltog i alla programpunkter. Av utredningen i ärendet framgår att den aktuella resan för utbildningsministerns vidkommande var en statlig tjänsteresa i den mening som avses i statflygsförordningen. Ärendet föranleder inget ytterligare uttalande från utskottet. 4.3 Statsråds roll i marknadsföring av havsövervakningssystem till I en anmälan som inkom till begärs det att utskottet ska granska regeringens roll i marknadsföring av övervakningssystem till , bilaga A4.3.1. Anmälaren ifrågasätter om inte statsrådet agerande i samband med ett besök i står i strid med de internationella åtaganden har gjort i flyktingfrågor. I anmälan nämns att statsrådet med sig på resan hade företagare från det svenska näringslivet, bl.a. som deltog i resan för att sälja sitt system för flygburen övervakning till de libyska myndigheterna. De libyska myndigheternas behov av övervakning har, enligt anmälaren, sin grund i att ett stort antal flyktingar främst från länder söder om sitter fast i sedan landet träffat ett avtal med om att stoppa de flyktingar som försöker ta sig till över . Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som har upprättats inom , bilaga A4.3.2, samt utfrågning med statsrådet , bilaga B8. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna Det internationella arbetet för mänskliga rättigheter tar sin utgångspunkt i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna . De rättigheter som inryms i förklaringen har senare förts in och vidareutvecklats i ett antal konventioner som är bindande för de anslutna staterna. En stor majoritet av världens länder har anslutit sig till konventionerna. Var och en har, enligt artikel 14.1 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, rätt att i andra länder söka och beviljas asyl från förföljelse. De grundläggande internationella bestämmelserna om flyktingskap finns i . I konventionen anges bl.a. kriterier för när en person ska betraktas som flykting. Tillämpningsområdet för utvidgades genom protokollet angående flyktingars rättsliga ställning från (New York-protokollet) på så sätt att de begränsningar som konventionen gav möjlighet till att göra, både en geografisk begränsning och en tidsmässig sådan, togs bort. har tillträtt såväl som New York-protokollet. innehåller ingen uttrycklig bestämmelse om att konventionsstaterna är skyldiga att ta emot flyktingar, men däremot innehåller artikel 33 en bestämmelse om förbud mot avvisning eller utvisning av en flykting (refoulement) till gränsen mot ett område där han eller hon riskerar politisk förföljelse. Enligt artikel 33.2 kan dock förbudet inte åberopas av flykting, vilken det föreligger skälig anledning att betrakta som en fara för det lands säkerhet i vilket han uppehåller sig eller vilken, med hänsyn till att han genom lagakraftägande dom har dömts för synnerligen grovt brott, utgör en samhällsfara i sagda land. EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna m.m. I artikel 18 i EU-stadgan föreskrivs det att rätten till asyl ska garanteras med iakttagande av reglerna i och New York-protokollet och i enlighet med fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Enligt artikel 78 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen utforma en gemensam politik avseende asyl, subsidiärt skydd och tillfälligt skydd i syfte att erbjuda en lämplig status till alla tredjelandsmedborgare som har behov av internationellt skydd och att säkerställa principen om non refoulment, dvs. det förbud mot utvisning av en flykting som nämnts ovan. Denna politik ska, enligt artikeln, överensstämma med och New York-protokollet och med andra tillämpliga fördrag. Kollektiva utvisningar ska, enligt artikel 19.1, vara förbjudna. Vidare får, enligt artikel 19.2, ingen avlägsnas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper en allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller andra former av omänsklig eller förnedrande bestraffning eller behandling. Vissa andra instrument m.m. som avser flyktingar innehåller bl.a. förbud mot att utvisa, återföra eller utlämna en person till en annan stat, i vilken det finns grundad anledning att tro att han eller hon skulle vara i fara att utsättas för tortyr. Enligt artikel 1 avses med begreppet tortyr varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon antingen för sådana syften som att få information eller en bekännelse av honom eller henne eller en tredje person, att straffa honom eller henne för en gärning som han eller hon eller en tredje person har begått eller misstänks ha begått eller att hota eller tvinga honom eller henne eller en tredje person eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Tortyr innefattar inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga sanktioner. EU:s skyddsgrundsdirektiv har till syfte att bl.a. införa miniminormer för när tredjelandsmedborgare ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd. I finns vissa artiklar som kan ha betydelse vid prövningen av utlänningsärenden: artikel 2 (rätt till livet), artikel 3 (förbud mot tortyr), artikel 8 (rätt till skydd för privat- och familjeliv) samt artikel 13 (rätt till ett effektivt rättsmedel). EU:s Dublinförordning reglerar vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i ett tredje land har gett in till någon medlemsstat. EU:s massflyktsdirektiv syftar till att EU:s medlemsstater ska ha ett gemensamt ansvar för att ge skydd åt utlänningar som vid en massflykt har ett och tillfälligt skyddsbehov. EU:s mottagandedirektiv fastställer miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna. EU:s familjeåterföreningsdirektiv behandlar tredjelandsmedborgares rätt till familjeåterförening med familjemedlemmar som också är tredjelandsmedborgare. Vid Europeiska rådets möte i enades EU:s medlemsländer om målet att harmonisera den europeiska migrations- och asylpolitiken. Genom Haagprogrammet beslutade medlemsländerna att utveckla ett gemensamt asylsystem . Tidsfristen justerades till 2012 när den Europeiska pakten för invandring och asyl antogs av rådet . I Stockholmsprogrammet, som antogs , upprepades målsättningen om ett gemensamt europeiskt asylsystem. Tanken är att detta ska leda till en ökad harmonisering mellan medlemsländerna och ett mer likvärdigt skydd i hela EU. Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik Regeringen har fastställt att främjandet av de mänskliga rättigheterna ska genomsyra hela utrikespolitiken, däribland handelspolitiken (skr. 2007/08:109). Kontroll av produkter med dubbla användningsområden Kontrollen av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden är till för att förhindra att varor och teknik som annars används i fredligt syfte når stater som kan använda dem för spridningsprogram eller organisationer som kan använda dem för terroristverksamhet eller militära syften (prop. 2009/10:205 s. 24). De produkter och den teknik som har dubbla användningsområden spänner över en rad olika områden, t.ex. kemiska och biologiska produkter, kärnteknik, optik, laserteknik och material som används inom flygelektronik samt vissa programvaror. Reglering av kontrollen av produkter med dubbla användningsområden finns i huvudsak i rådets förordning (EG) nr 428/2009 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export, överföring, förmedling och transitering av produkter med dubbla användningsområden (omarbetning). Utöver export och överföring inom EU av produkter med dubbla användningsområden omfattar förordningen även kontroll när det gäller förmedling och transitering av sådana produkter (bet. 2009/10:UU25 s. 1 och 9). I lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd finns vissa kompletterande bestämmelser, bl.a. bestämmelser om myndighet som prövar tillstånd eller förbud enligt lagen och utövar tillsyn samt om straffbestämmelser. Lagen innehåller vidare bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter om krav på tillstånd till förmedlingstjänster, förbud mot transitering, tillstånd till export m.m. enligt närmare angivna artiklar i förordningen. Med produkter med dubbla användningsområden avses, enligt definitionen i artikel 2.1 i rådets förordning (EG) nr 428/2009, produkter, inbegripet programvaror och teknik, som kan användas för både civila och militära ändamål samt alla varor som kan användas både för icke-explosiva ändamål och för att på något sätt bidra vid tillverkning av kärnvapen eller andra kärnladdningar. (Definitionen är oförändrad i jämförelse med den äldre EU-förordningen; se prop. 2009/10:205 s. Det internationella samfundet har under utvecklat en rad samarbetsformer för att kontrollera spridningen av dessa produkter. Inom de multilaterala exportkontrollregimerna har det utarbetats kontrollistor som fastställer vilka produkter som ska vara underställda tillståndsprövning. Att en produkt hamnar på en kontrollista innebär inte automatiskt att export av denna produkt förbjuds. Listningen är närmast ett utpekande att detta är en känslig produkt. Kontrollistorna i de olika regimerna lyfts för EU:s del in i bilagan till rådets förordning (EG) nr 428/2009 och utgör grunden för beslut om godkännande (exporttillstånd) eller avslag av export. De multilaterala exportkontrollregimerna, liksom EU-förordningen, använder sig av en mekanism som möjliggör att även produkter utanför listorna kan beläggas med kontroll om exportören eller tillståndsmyndigheterna har information om att produkten är eller kan vara avsedd att användas i samband med produktion m.m. av massförstörelsevapen eller för militära syften. Denna mekanism benämns generalklausul i den svenska terminologin, men är mer känd under sin engelska benämning catch-all. 2009/10:114 s. I propositionen Kontroll av produkter med dubbla användningsområden lämnas följande exempel på produkter med dubbla användningsområden (prop. 2009/10:205 s. 26).