bet · GY01FiU36 · 2011-06-14 00:00:00 — 2010/11:FiU36 Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till I betänkandet behandlas regeringens proposition 2010/11:132 Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till . I propositionen föreslår regeringen att tillgänglighetsperioden för den svenska krediten till förlängs till utgången av 2011. Förslaget innebär att får möjlighet att använda den del av den svenska krediten som ännu inte har utbetalats, , . Inga motioner har väckts till följd av propositionen. Utskottet tillstyrker förslaget. I betänkandet finns ett särskilt yttrande (V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till medger att regeringen beslutar om förlängd tillgänglighetsperiod, till utgången av 2011, för den svenska krediten till på . Därmed bifaller proposition 2010/11:132. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (S), (M), (S), (S), (FP), (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (M). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlas regeringens förslag i proposition 2010/11:132 Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till . Inga motioner har väckts till följd av propositionen. beslutade att bemyndiga regeringen att besluta om en kredit till om högst som ett tillägg till Internationella valutafondens (IMF) finansiella stöd på ca (prop. 2008/09:106, bet. 2008/09:FiU34, rskr. 2008/09:177). beslutade regeringen att underteckna låneavtal för en kredit till . Regeringen har i skrivelsen Villkoren för kredit till (skr. 2008/09:230) redogjort för den ekonomiska situationen i , landets genomförande av det reformprogram som presenterats för IMF och villkoren för kredit till . Regeringen har vidare i budgetpropositionerna återkommit till med redovisningar för utvecklingen av den ekonomiska situationen i och av den svenska krediten (prop. 2009/10:1 utg.omr. 2 och 2010/11:1 utg.omr. Den svenska krediten är en del av de nordiska ländernas (, , och ) krediter till som omfattar totalt . Den svenska krediten uppgår till , varav hälften har utbetalats. Enligt det ursprungliga låneavtalet var lånet tillgängligt för utbetalning fram t.o.m. . begärde att tillgänglighetsperioden för de nordiska krediterna skulle förlängas till slutet av 2011. De nordiska långivarländernas regeringar har uttryckt stöd för en sådan förlängning, men den har förklarat att ett beslut om förlängning kräver godkännande. Förlängd tillgänglighetsperiod för krediten till Utskottets förslag i korthet medger att regeringen beslutar att förlänga tillgänglighetsperioden för den svenska krediten till till utgången av 2011. Jämför särskilt yttrande (V). Det ekonomiska läget i I propositionen skriver regeringen att den finansiella och ekonomiska krisen i främst berodde på en kombination av en överhettning av ekonomin och en kraftig expansion av de tre isländska bankerna , Landsbanki och Glitnir. Bankerna hade en stor del av sin verksamhet utanför , med av de totala tillgångarna i utländska dotterbolag och filialer. Exponeringen mot utländsk valuta var också stor; över två tredjedelar av den totala in- och utlåningen var i utländsk valuta. Den inhemska återspeglingen av bankernas expansion tog sig uttryck i en kraftig kredittillväxt, vilket möjliggjorde en snabb privat konsumtionsökning och ökade investeringar. Detta drev i sin tur upp tillgångspriserna, och prisbubblor uppstod på aktie- och fastighetsmarknaderna. Importen ökade, betydande kapitalinflöden skedde och bytesbalansunderskottet steg kraftigt. hade visserligen överskott i de offentliga finanserna 20042007, men betydande skattesänkningar och utgiftshöjningar förstärkte obalanserna i den isländska ekonomin. Inflationen steg betydligt över inflationsmålet på , trots att den isländska kronan stärktes. Försök till penningpolitisk åtstramning gjordes genom räntehöjningar. Kombinationen av stora ränteskillnader i förhållande till omvärlden och en apprecierande valuta ledde till att stora mängder obligationer denominerade i isländska kronor, s.k. bonds, emitterades på de internationella kapitalmarknaderna. Detta ledde till ett betydande innehav av isländska kronor hos utländska investerare. De höga räntorna och den höga inflationen ledde också till att en stor del av den inhemska utlåningen till hushåll och företag skedde antingen i utländsk valuta eller genom indexering till utländsk valuta eller till inflationen. De isländska bankerna fick problem med att återfinansiera sig på de internationella kapitalmarknaderna. En viss stabilisering skedde, men behovet av ny finansiering blev akut . När pressen på de internationella kapitalmarknaderna ökade förlorade utländska investerare och insättare förtroendet för högt belånade banksektor. Den isländska staten tvingades att ta kontroll över de tre största bankerna , Landsbanki och Glitnir. Den isländska kronans värde föll snabbt, fastighetspriserna sjönk och aktiemarknaden kollapsade. Detta ledde till ett stort BNP-fall, totalt , och kraftigt stigande arbetslöshet, från 2007 till 2010. Överskotten i de offentliga finanserna förvandlades till stora underskott och den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld, den s.k. Maastrichtskulden, steg dramatiskt. Högt belånade hushåll och företag påverkades kraftigt av den stigande inflationen och den isländska kronans fall. Problemen förvärrades av den höga andelen indexerade lån och lån i utländsk valuta påbörjades en stabilisering av den isländska ekonomin. BNP-fallet verkar nu ha planat ut. I IMF:s prognos förväntas en tillväxt på för . De realekonomiska följderna av krisen blev inte fullt så allvarliga som man först befarade. Detta beror främst på en snabb ökning av nettoexporten, tack vare en förbättrad internationell konkurrenssituation kopplad till den svagare isländska kronan, och på en högre privat konsumtion än förväntat. Återgången till tillväxt bedöms dock ske något senare än vad som tidigare förväntats, i stället . Detta kan framför allt förklaras av lägre sammanlagda investeringar i energi och energiintensiv industri. En lägre export på grund av minskad global efterfrågan har också haft en viss effekt. tidigare betydande bytesbalansunderskott har minskat snabbt och ett överskott förväntas . De offentliga finanserna är på väg att förbättras; förväntas ett offentligfinansiellt sparande på av BNP. Den offentliga sektorns bruttoskuld bedöms nå en toppnivå på av BNP 2011, varefter en minskning förväntas ske. Arbetslösheten beräknas ligga kvar på även , varefter en minskning förutses. Den tidigare höga inflationen har gradvis sjunkit, och uppnåddes inflationsmålet på . Målet för den isländska penningpolitiken är att bibehålla prisstabilitet, vilket definieras som ett inflationsmål på . Sedan krisen har dock huvudfokus varit på att stabilisera växelkursen. För dessa syften höjde den isländska sin huvudsakliga styrränta till . Räntehöjningen var dock otillräcklig för att stoppa utflödet av kapital från landet. införde därför temporära restriktioner för valutaväxling och kapitalkontroller. Kapitalkontrollerna och räntehöjningen har bidragit till en stabilisering av växelkursen och värdet på den isländska kronan ökade också . och början av 2011 har dock en viss minskning av värdet skett. Inflationstakten steg initialt efter växelkursens kraftiga fall till följd av högre priser i isländska kronor på importerade varor. Inflationstakten har därefter successivt avtagit, främst tack vare stabiliseringen av kronan och det kraftiga fallet i inhemsk efterfrågan som blev resultatet av krisen. förväntar sig den isländska en inflation nära inflationsmålet. har gradvis kunnat sänka räntan, och den huvudsakliga styrräntan uppgick till . Den isländska regeringen och har förklarat att de avser att ta bort de införda kapitalkontrollerna så snart situationen tillåter och har även beslutat om en plan för borttagandet av kontrollerna. lämnade in sin medlemskapsansökan till EU , och förhandlingarna om medlemskap inleddes efter beslut i . Efter avslutade förhandlingar ska en folkomröstning i frågan om EU-medlemskap hållas i . offentliga finanser påverkades kraftigt av finanskrisen, främst genom behovet av återkapitalisering av och de kommersiella bankerna samt genom kraftiga intäktsfall och utgiftsökningar under den efterföljande recessionen. Enligt det isländska kommer statens utgifter relaterade till den finansiella krisen totalt att uppgå till av BNP 2010. Den isländska regeringen presenterade en medelfristig finanspolitisk konsolideringsplan för 20092013. Målet är att uppnå ett primäröverskott i statens finanser 2011 och ett generellt överskott 2013. Efter detta ska ett överskott behållas för att minska statsskulden till av BNP. Efter att ha låtit de automatiska stabilisatorerna verka nästan fullt ut under den mer direkta krisen vidtogs vissa konsolideringsåtgärder , och konsolideringen accelererade . Budgeten innehåller nya konsolideringsåtgärder på av BNP. Av de totala konsolideringsåtgärderna 20092013 planeras ungefär en tredjedel ske genom intäktsökningar och två tredjedelar genom utgiftsminskningar. Bland de åtgärder som har vidtagits eller planeras kan nämnas höjda inkomstskatter (inklusive ökad progressivitet), punktskatter och socialförsäkringsavgifter, nya miljö- och energiskatter, en ny bankskatt, lägre ersättningar och ökad behovsprövning i bidragssystemen, minskade utgifter för utbildning, sjukvård och polis samt minskade infrastrukturinvesteringar. Utöver de konkreta konsolideringsåtgärderna har den isländska regeringen också förstärkt det finanspolitiska ramverket och budgetprocessen. I budgeten inkluderades ett flerårigt budgetramverk med mål för budgetkonsolidering. Det fleråriga perspektivet har därefter stärkts ytterligare genom antagandet av budgeten , som omfattade nominella utgiftstak . möjligheter till anslagssparande har begränsats och förtida användning av kommande års anslag har förbjudits. En årlig rapport från revisionsmyndigheten om genomförandet av budgeten och de finanspolitiska målen har införts. Budgetprognoserna bygger numera på makroekonomiska antaganden från den isländska statistikbyråns oberoende forskningsavdelning i stället för på interna antaganden från . Man planerar också att införa ett nytt ramverk för kommunernas budgetar, med bl.a. krav på treårig budgetering, strikta gränser för kommunernas upplåning och möjlighet att använda sanktioner om reglerna inte efterlevs. beslutade att införa en krislagstiftning som gav regeringen omfattande möjligheter att ingripa i det finansiella systemet. Syftet med lagstiftningen var att ge myndigheterna möjlighet att agera utan fördröjning för att säkra funktionen i banksystemet. Genom krislagstiftningen gavs också insättare förmånsrätt framför andra fordringsägare. Regeringen deklarerade också att insättare i skulle garanteras full täckning för sina insättningar. Under loppet av tog den isländska staten kontroll över bankerna , Landsbanki och Glitnir. Dessa delades upp i s.k. nya och gamla banker. Till de nya bankerna fördes den inhemska isländska verksamheten som var finansierad genom inhemsk inlåning. Till de gamla bankerna fördes främst bankernas utländska verksamheter, inklusive verksamheter i utländska filialer och dotterbolag, som främst var finansierade genom obligationsupplåning (både inhemsk och utländsk) och utländsk inlåning. Syftet med uppdelningen var att bibehålla ett fungerande banksystem i . Baserat på en värdering av tillgångarna i de nya bankerna kompenserades fordringsägarna i de gamla bankerna för de tillgångar som förts över till de nya bankerna. Det osäkra marknadsläget försvårade dock värderingen av tillgångarna. Kompensationen till de gamla bankerna bestod därför både av obligationer utfärdade av de nya bankerna och av att de gamla bankerna blev delägare i de nya bankerna. De gamla bankernas fordringsägare är därmed nu majoritetsägare i de nya bankerna. Samtliga av de tre gamla bankerna är under likvidation. har inga utbetalningar gjorts till dessa bankers fordringsägare. Hur stor del av fordringarna som kommer att kunna täckas av tillgångarna är fortfarande osäkert. För samtliga tre banker gäller dock att bedömningarna av hur stora tillgångar som kommer att kunna realiseras har blivit mer positiva . Den europeiska frihandelsorganisationens (Efta) tillsynsmyndighet, Efta Surveillance Authority () har som uppgift att bevaka efterlevnaden av EES-reglerna. har fått in klagomål från flera oprioriterade fordringsägare på de gamla bankerna som anser att har brutit mot genom att ingripa i fordringsägarnas rätt till sina tillgångar, i och med att krislagstiftningen gav insättare förmånsrätt framför andra fordringsägare. fann dock att på detta område inte hade brutit mot sina åtaganden enligt . De nya bankerna har återkapitaliserats av staten och av de gamla bankerna till en kapitaltäckningsgrad på . Tillgångarna i de nya bankerna uppgår nu till av BNP, vilket kan jämföras med den isländska banksektorns tillgångar om nästan 1 av BNP i mitten av 2008. Åtgärder mot den höga skuldsättningen hos hushåll och företag Den isländska regeringen har vidtagit åtgärder för att hantera den höga skuldsättningen hos hushåll och företag och därmed förbättra tillväxtförutsättningar. Regeringen har tillsammans med bankerna och andra experter sett över regelverket för skuldsanering och beslutat att generella skuldavskrivningar för hushållen skulle vara alltför kostsamma och inte heller ge tillräckliga lättnader för de mest behövande. fattade därför regeringen, tillsammans med bankerna, beslut om ett antal riktade skuldsaneringsåtgärder för hushållen . Dessa inkluderade bl.a. nedskrivningar av bolån som är betydligt högre än egendomens värde, förstärkningar av den myndighet som stöder låntagare i skuldsaneringsprocesser, att panter inte ska realiseras för skuldsanering, en förstärkning (och ökad progressivitet) av skatterabatten för räntor samt införande av temporära räntesubventioner kopplade till hushållens inkomster. De temporära räntesubventionerna ska finansieras genom en bankskatt. Vad gäller de isländska företagen kom den isländska regeringen överens med låneinstitut och arbetsgivarorganisationer om ett program för att omstrukturera små och medelstora företags skulder. Genom programmet ska skulderna för livskraftiga företag omstruktureras så att de inte överskrider företagets värde. Ett stramare regelverk för finansmarknaden har införts Betydande förändringar av det isländska regelverket för finansmarknaden har genomförts, bl.a. baserat på förslag från en internationell tillsynsexpert som gjort en omfattande översyn av existerande regelverk. Förändringarna omfattar bl.a. en förstärkning av finansinspektionens roll och resurser, införandet av striktare regler för bankers utlåning till individer eller företag med särskild relation till banken (t.ex. ägare, styrelseledamöter, anställda i nyckelpositioner) samt för bonus och ersättning. Vidare har koordineringen mellan berörda myndigheter vad gäller finansiell stabilitet stärkts och en särskild kommitté inrättats för att behandla frågor om finansiell stabilitet. En särskild kommission har vidare utrett och analyserat processen som ledde till de tre isländska bankernas kollaps. I kommissionens rapport som presenterades konstateras det att huvudorsaken till bankernas fall var deras snabba expansion, deras storlek i relation till den isländska ekonomin och att tillsynen av bankerna inte var tillräcklig. Vidare framhåller man i rapporten att varken finans- eller penningpolitiken gjorde tillräckligt för att dämpa obalanserna i den isländska ekonomin och att finanspolitiken i själva verket ökade obalanserna. Kommissionen har också undersökt agerandet hos ett antal nyckelpersoner inom regeringen och myndigheter fram till krisen och drar slutsatsen att vissa av dem har agerat oaktsamt. beslutade det isländska parlamentet att inrätta ett särskilt åklagarämbete för att utreda misstankar om kriminellt agerande, främst ekonomisk brottslighet och skattebrott, i samband med de isländska bankernas fall. Flera utredningar pågår. En omtvistad fråga i bankomstruktureringsprocessen har varit hur insättare i de isländska bankernas utländska filialer ska hanteras. Den isländska regeringen har, som tidigare anförts, garanterat insättarna i de isländska moderbankerna i full täckning för sina insättningar. Insättare i de isländska bankernas utländska filialer blev dock kvar i de gamla bankerna som upphörde med sina affärer och gick i likvidation. I de isländska bankernas filialer i , , , , och har insättarna fått ut sina medel genom filialernas tillgångar. Enligt och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar (insättningsgarantidirektivet), som också gäller för , ska ett land ha ett insättningsgarantisystem som betalar ut ersättning till insättare i kreditinstitut som auktoriseras i landet, om insättningar upp till ett visst belopp blir indisponibla. Garantisystemet ska även omfatta insättningar som gjorts i kreditinstitutets filialer i andra medlemsstater. Enligt direktivet i dess lydelse före ska garantin täcka insättningar upp till per insättare och kreditinstitut. Denna gräns har sedermera höjts till . Stater som omfattas av direktivet kunde tidigare besluta om att ha ett högre belopp för insättningsgarantin, vilket då också täckte insättare i filialer i andra stater som omfattas av direktivet. Det högsta ersättningsbeloppet enligt den isländska insättningsgarantin uppgick till . Tillräckliga resurser fanns dock inte i den isländska insättningsgarantifonden för att täcka insättare i de isländska bankernas utländska filialer. Insättarna i Landsbankis filialer (Icesave) i och ersattes därför av de nationella insättningsgarantisystemen i dessa länder. Förhandlingar om lån från och till för att landet ska kunna återbetala garantibeloppen har pågått , och de föreslagna låneavtalen har omförhandlats dels efter synpunkter från det isländska parlamentet , dels efter en folkomröstning i om låneavtalen . En ny uppgörelse om dessa s.k. Icesave-lån nåddes av förhandlare från , och . Icesave-lånen motsvarar de belopp som och redan har betalat ut till insättare i de egna länderna för att täcka garantibeloppen. Låneavtalen innebär att åtar sig att återbetala dessa ersättningsbelopp. En stor del av återbetalningen förväntas dock ske genom en avyttring av tillgångar i Landsbankis konkursbo. Enligt den senaste uppskattningen av kommer av de prioriterade fordringsägarnas (samtliga insättare) fordringar att täckas av tillgångar från konkursboet. De nya lånevillkoren var betydligt mer fördelaktiga för än villkoren enligt tidigare avtalsutkast. De nya Icesave-avtalen godkändes av det isländska parlamentet . Den isländska presidenten valde emellertid strax därefter att inte stadfästa den nya lagen som möjliggör ikraftträdande av avtalen, utan hänsköt i stället frågan till en folkomröstning. I omröstningen vann nej-sidan mot ja-sidans . Därmed kan de nya Icesave-avtalen inte träda i kraft. Frågan kan därmed komma att avgöras av Eftadomstolen. behov av externt stöd Utlåningen från de nordiska länderna sker, som tidigare nämnts, inom ramen för IMF-program och utbetalningarna av de bilaterala lånen var avsedda att ske i fyra lika stora belopp, i takt med att godkänner sina översyner av IMF-programmet. Varje delutbetalning kan ske efter att en programöversyn har godkänts i och fram till dess att nästa programöversyn godkänns i styrelsen. har dock möjlighet att begära att en aktuell utbetalning, eller en del av denna, skjuts upp till nästa översyn och som längst till slutet av kreditens tillgänglighetsperiod. På detta sätt kan spara utbetalningar till dess behov uppstår. Den första utbetalningen av de nordiska lånen skedde på isländsk begäran med av den tillgängliga första fjärdedelen av krediterna, eller . Efter godkännandet av den andra IMF-översynen utbetalades det andra delbeloppet och det återstående lånebeloppet efter den första översynen. Därmed har totalt hälften av de nordiska krediterna utbetalats till , dvs. totalt , varav härrör från . Enligt de låneavtal som de nordiska långivarna ingått med löpte tillgänglighetsperioden för krediterna ut , vilket innebär att lånemöjligheten är tillgänglig. Då IMF-programmet har försenats jämfört med den ursprungliga planen begärde en förlängning av tillgänglighetsperioden för de nordiska krediterna med till slutet av 2011. Den isländska regeringen förklarade att det är ganska troligt att landet inte kommer att ha behov av hela det nordiska lånebeloppet, men att den ändå vill behålla möjligheten att låna. Från isländskt håll har man indikerat att man tidigast har för avsikt att använda de nordiska krediterna . Utan en indikation om en möjlig förlängning av tillgänglighetsperioden från de nordiska länderna skulle den isländska regeringen ha övervägt att före utgången av 2010 begära utbetalning av den fjärdedel av lånet som då var tillgänglig. IMF bedömer att har ett fortsatt behov av extern finansiering , främst för att fortsätta att stärka landets valutareserv. Villkoren för krediten till Regeringen har i skrivelsen Villkoren för kredit till (skr. 2008/09:230) redogjort för ränte- och återbetalningsvillkoren för krediten till . Som en övergripande inramning för den nordiska utlåningen har de nordiska långivarna som generella villkor uppställt att ska leva upp till sina internationella åtaganden, inklusive vad som gäller enligt EU:s insättningsgarantidirektiv, samt att de länder som främst berörs av insättningsgarantiåtaganden, dvs. och , ska bidra med lån till . Vidare ska presentera en specifikation av sitt finanspolitiska konsolideringsprogram. Regeringen gör bedömningen att det har gjorts framsteg gällande finanspolitiska konsolidering. Någon slutlig lösning på frågan om ekonomiska ansvar för hanteringen av insättare i Landsbankis filialer i och har dock, trots upprepade försök, ännu inte nåtts. De nordiska långivarna har dock inte definierat exakt vilka steg som måste ta i frågan. Vidare ingår inte de ovannämnda generella villkoren i det skriftliga avtal som reglerar krediten. Den exakta ekonomiska risken för utlåning till är svår att bedöma. kreditbetyg för upplåning i utländsk valuta är BBB från Standard & Poors, Baa3 från Moodys och BB+ från Fitch. Alla tre betygen innehåller bedömningen att utsikterna är negativa. har i praktiken knappast några möjligheter att låna på de internationella kapitalmarknaderna. För att få en uppfattning om tänkbara marknadsvillkor för lån till kan man använda priset på en s.k. () för landets statsobligationer, som även utgör ett mått på marknadens bedömning av kreditrisken. Genom en CDS försäkrar sig köparen mot eventuell betalningsinställelse på kreditinstrumentet i fråga, och är alltså garanterad full betalning på sitt värdepapper. Priset på CDS för tioåriga statsobligationer i US-dollar har sjunkit kraftigt från att ha uppgått till omkring 8001 000 räntepunkter efter krisens utbrott till en nivå på ca 240 räntepunkter . Detta kan jämföras med priset på spanska motsvarande CDS om drygt 250 räntepunkter och 570 räntepunkter. har kommit en lång bit på vägen tillbaka efter den finansiella krisen, men har fortfarande utmaningar kvar. IMF pekar i sin analys av den isländska ekonomin på att de restriktioner för kapitalflöden som infördes under krisen måste avvecklas gradvis och när situationen så tillåter. Annars finns det en risk för stora kapitalutflöden och därmed ett stort, destabiliserande, deprecieringstryck på den isländska kronan. Den isländska kan då behöva använda ränteinstrumentet för att stabilisera kapitalflöden och måste också ha tillräckliga internationella reserver. Både IMF och Europeiska kommissionen pekar på att tillväxtförutsättningar begränsas av den höga skuldsättningen hos hushåll och företag, vilket hämmar möjligheterna för privat konsumtion och investeringar. Ytterligare en osäkerhetsfaktor för den framtida tillväxten är risken att planerade investeringar i energi och energiintensiv industri försenas ytterligare.