bet · GY01KU18 · 2011-01-10 00:00:00 — majoritet ansåg att lagstiftningsförslaget inte stred mot subsidiaritetsprincipen. V- och MP-ledamöterna anförde avvikande mening och ansåg att det som regleras i förordningen bättre torde kunna hanteras av respektive medlemsland. När det gäller utskottets subsidiaritetsprövning av förslaget till ändring i viseringsförordningen, den s.k. listan (KOM(2010) 256) innehöll promemorian kortfattade uppgifter om förslaget, rättslig grund, subsidiaritetsprincipen samt kommissionens motivering gällande principen. Kommissionen angav att beslutet att ändra förteckningen, att överföra länder från den negativa till den positiva förteckningen eller vice versa omfattas av den exklusiva behörigheten i EU i enlighet med artikel 77 (2) (a) i Lissabonfördraget. konstaterade att kommissionen inlett ett förfarande för subsidiaritetsprövning och gjorde under förutsättning av att förslaget hänvisades till utskottet bedömningen att förslaget inte stred mot subsidiaritetsprincipen. Hänvisning till utskottet skedde . Åttaveckorsfristen kunde hållas och utskottet behövde inte lägga in något extra utskottssammanträde före sommaruppehållet. Utskottet, som före prövningen hade informerats av regeringen om det sakliga innehållet i förslaget till ändring i viseringsförordningen, efterfrågade inte någon information av regeringen i själva subsidiaritetsärendet. den samlade utvecklingen på olika politikområden vad gäller lagstiftning på EU-nivå Det kan noteras att utskottet tidigare inom sitt beredningsområde i olika sammanhang funnit anledning att uttala sig beträffande frågan om EU:s kompetens och subsidiaritetsprincipen, exempelvis i utskottets utlåtande över grönboken om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet (utl. 2006/07:SfU13) samt i utskottets yttrande till utrikesutskottet om Lissabonfördraget (yttr. 2008/09:SfU2y). Utskottet anförde i sitt utlåtande över grönboken om ett gemensamt europeiskt asylsystem att det är eftersträvansvärt med en ökad harmonisering av asylpolitiken inom EU. Utskottet påtalade dock att vissa av grönbokens frågeställningar kan komma att förutsätta fördragsändringar och således inte rymmas inom EU:s dåvarande rättsliga ram, som till vissa delar avsåg miniminormer. Utskottet utgick också från att kommande lagstiftningsförslag tydligt skulle ange rättslig grund och att subsidiaritetsprincipen skulle beaktats. Utskottet uttalade att de gemensamma processuella reglerna, som måste utformas med utgångspunkt i subsidiaritetsprincipen, inte får leda till ökade handläggningstider och att prövningen av asylansökningar bör ske nationellt med en gemensam europeisk rättspraxisbildning på asylområdet. I yttrandet över Lissabonfördraget noterade utskottet bl.a. att när det gäller samordningen av de nationella socialförsäkringssystemen för migrerande arbetstagare kommer en övergång att ske från beslut med enhällighet till kvalificerad majoritet. Det införs en möjlighet för ett medlemsland att vända sig till om en lagstiftningsakt skulle påverka grundläggande aspekter av dess nationella trygghetssystem. Utskottet underströk att själva utformningen av och innehållet i medlemsländernas socialförsäkringssystem är en nationell fråga, även om de påverkas av principer i fördraget om icke-diskriminering och likabehandling av EU-medborgare liksom krav på likabehandling av kvinnor och män. Vidare förutsatte utskottet att regeringen uppmärksammar att den samarbetsmetod som anges i artikel 140 i EUF-fördraget inte av EU i praktiken används för att genomdriva en harmonisering av nationella system inom olika socialpolitiska områden. På migrationsområdet konstaterade utskottet i yttrandet att utgångspunkten i fördraget är att EU ska utarbeta en gemensam politik för asyl, invandring och kontroll av de yttre gränserna som grundar sig på solidaritet mellan medlemsländerna och som är rättvis för medborgare i tredjeländer. Utskottet angav att redan i samband med att utskottet yttrade sig över regeringens skrivelse om Europeiska konventet om EU:s framtid (yttr. 2003/04:SfU2y) uttalade utskottet sitt stöd för att förslag som syftade till en framtida gemensam europeisk asyl- och invandringspolitik borde stödjas. Utskottet godtog den avvägning regeringen gjorde inför de fortsatta förhandlingarna och som bl.a. innebar att ett medlemsland vid skapandet av den gemensamma och enhetliga politiken ska kunna tillämpa de bättre villkor som följer av landets nationella lagar. Utskottet konstaterade att Lissabonfördraget föreskriver enhetliga regler i stället för miniminormer på asylområdet. Utskottet har i sitt utlåtande över kommissionens grönbok med sikte på tillräckliga, långsiktigt bärkraftiga och trygga pensionssystem i EU, KOM(2010) 365, uttalat bl.a. att kommissionen ifrågasätter inte medlemsstaternas befogenheter på pensionsområdet, dvs. att utformningen av och innehållet i medlemsstaternas pensionssystem är en nationell angelägenhet. Däremot tyder formuleringen av vissa frågor på att kommissionen inte är främmande för en viss förstärkning av EU-nivån vad gäller pensionsfrågorna. Utskottets uppfattning i frågan är emellertid klar, och härom råder enighet mellan alla partier, nämligen att det helt och hållet är respektive medlemsstats ansvar att utforma och bestämma innehållet i det egna pensionssystemet. Utskottet kan därför inte acceptera en utvidgning av eller en förstärkning av EU-nivån. I de båda ärendena (ändring i viseringsförordningen och Frontexförordningen) hade kommissionen inlett ett subsidiaritetsförfarande. Kommissionen angav dock senare att ett subsidiaritetsförfarande inte borde ha inletts avseende viseringsförordningen, KOM(2010) 256. Vad gäller viseringsförordningen kan utskottet konstatera att liknande ändringar även föreslagits . I KOM(2010) 358 har kommissionen, liksom i KOM(2010) 256, anfört att beslutet att ändra förteckningen utgör en av EU:s exklusiva behörigheter i enlighet med artikel 77 (2) (a) i EUF-fördraget. På förfrågan från kammarkansliet har kommissionen angett att något förfarande för subsidiaritetsprövning gällande KOM(2010) 358 därför inte inletts och att beslutet att inleda ett subsidiaritetsförfarande avseende KOM(2010) 256 var felaktigt. Kommissionen har vidare på fråga från kammarkansliet om grunden för kommissionens motivering för exklusiv befogenhet angett att den rättsliga grunden vid tiden för förordningens tillkomst angav att det skulle fastställas en viseringslista. Enligt kommissionen är det uppenbart att artikeln angav att upprättandet av en lista måste ske på EU-nivå och att ett upprättande är logiskt bara om listan upprättas av EU. Kommissionen anförde att by its nature such a list could not be established by the Member States individually. När det gäller ändringar i viseringsförordningen är utskottet helt införstått med att en viseringslista av logiska skäl måste beslutas på EU-nivå. Principiellt kan dock frågan ställas dels om EU:s exklusiva befogenhet på området ska gälla på grund av att befogenheten haft stöd i tidigare gällande fördrag (eller unionen tagit sin befogenhet i anspråk då förordningen beslutades), dels om förslag till ändringar i en lagstiftningsakt, som antagits med stöd av EU:s exklusiva befogenhet, inte ska vara föremål för subsidiaritetsprövning trots att den rättsliga grund som anges för ändringsförslaget uttryckligen omfattas av ett område med delad befogenhet enligt gällande fördrag. Den rättsliga grunden vid förordningens tillkomst angav att EU och med kvalificerad majoritet i rådet skulle besluta om en viseringslista (artikel 62.2 (b) (i) EG-fördraget). Enligt den rättsliga grund som har angivits i de båda ändringsförslagen ska EU i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet besluta om åtgärder om den gemensamma politiken för viseringar (artikel 77.2 (a) som återfinns i avdelning V Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i EUF-fördraget). Efter Lissabonfördraget anges i artikel 5 i bl.a. att principen om tilldelade befogenheter ska styra avgränsningen av unionens befogenheter. Vidare anges att varje befogenhet som inte har tilldelats unionen ska tillhöra medlemsstaterna och att subsidiaritetsprincipen ska gälla på de områden där unionen inte har exklusiv befogenhet. Därutöver kan konstateras att unionens befogenhetskategorier och befogenhetsområden finns angivna i EUF-fördraget, bl.a. i artikel 4 vari numera uttryckligen anges (artikel 4.2 (j) EUF-fördraget) att EU och medlemsländerna ska ha delade befogenheter på elva huvudområden, bl.a. området med frihet, säkerhet och rättvisa. Någon sådan kompetenskatalog fanns inte i tidigare fördrag. Där angavs i princip endast att gemenskapen ska handla inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats och de mål som har ställts upp för den samt att på de områden där gemenskapen inte är ensam behörig ska den vidta åtgärder i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen (artikel 5 EG-fördraget). EU:s befogenhet grundades således tidigare i regel på vissa allmänt hållna syften. Vidare ansågs i vissa fall exklusiv kompetens kunna föreligga även på områden där det från början funnits delad kompetens, men där gemenskapen tagit sin kompetens i anspråk och medlemsländernas utrymme för nationell lagstiftning därför blivit upptaget (Sieps 2003:4 s. 2326, , Subsidiaritetsprincipen: Politisk granskning eller juridisk kontroll). Har tidsfristen för att behandla utkast till lagstiftningsakter varit tillräcklig? torde normalt vara en tillräcklig tid. Börjar tidsfristen löpa strax före eller under en längre plenifri period kan det emellertid vara svårt att hinna med behandlingen. Det måste utöver utskottsbehandlingen finnas tider såväl för bordläggning och remiss av kammaren som för eventuell debatt i kammaren. Tidpunkter för när utkast till lagstiftningsakter förväntas lämnas är också ofta mycket osäkra. När det gäller t.ex. ändringar i viseringsförordningen anges dessa oftast inte förrän i ett mycket sent skede i tillgängliga planeringsunderlag. I detta sammanhang kan även noteras att med utkast till lagstiftningsakter avses, förutom förslag till förordningar och direktiv, t.ex. vissa beslut som antas av och rådet. En lagstiftningsakt är enligt artikel 289 i EUF-fördraget en rättsakt som antas i enlighet med ett lagstiftningsförfarande. Även dessa beslut, som ofta inte återfinns i planeringsunderlagen, måste således beaktas i utskottets planering. Har utskottet haft några kontakter med utskott i andra nationella parlament under beredningen av subsidiaritetsärendena? Om ja, vilka och vad har dessa kontakter bestått i? Någon sådan kontakt har inte förekommit. Har utskottet haft någon användning av informationen i Ipex under beredningen av ärendena? Mot bakgrund bl.a. av att utskottet genomförde subsidiaritetsprövningen av viseringsförordningen tidigt fanns inte någon användbar information i Ipex. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (M), (S), Finn (M), (S), (FP), Shadiye Heydari (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (S). Uppföljning av tillämpning av subsidiaritetsprincipen Enligt riksdagsordningen ska följa upp tillämpningen av subsidiaritetsprincipen och meddela kammaren sina iakttagelser. gav mot denna bakgrund övriga utskott tillfälle att ge de eventuella kommentarer som respektive utskott anser sig ha till iakttagelserna i bilagda promemoria avseende angivna aspekter och frågor. redovisar i sitt yttrande sina kommentarer med anledning av ett förslag till utskottet om statistik för gods och passagerartransporter till sjöss. har berett övriga utskott möjlighet att kommentera följande aspekter av respektive utskotts subsidiaritetsprövning: upprättande av kanslipromemoria e.d. som ett led i föredragningen användande av den tvåstegsmetod som det hänvisats till i förarbetena kommissionens motiveringar eller avsaknaden av motiveringar avseende subsidiaritetsprincipen förekomst eller avsaknad av information från regeringen den samlade utvecklingen på olika politikområden vad gäller lagstiftning på EU-nivå har vidare berett övriga utskott att senast besvara följande frågor: Har tidsfristen varit tillräcklig? Har utskottet haft några kontakter med utskott i andra nationella parlament under beredningen? Har utskottet haft någon användning av informationen i IPEX? som KU:s förfrågan avser har behandlat 22 subsidiaritetsärenden, varav ett avsåg trafikutskottets beredningsområde. Det var ett förslag till och rådets förordning om ändring av och rådets direktiv /42/EG om förande av statistik över gods- och passagerarbefordran till sjöss. Förslaget till förordning innebär att datainsamling efter godstyp görs obligatorisk även för statistik över sjötransporter. Insamling av data efter godstyp är redan obligatorisk för unionens statistik över transporter på vägar, järnvägar och inre vattenvägar, men frivillig för sjötransporter. I det följande redovisas iakttagelser för det aktuella ärendet enligt de frågor som KU har ställt. Upprättande av kanslipromemoria e.d. som ett led i föredragningen Inför den första beredningen i utskottet upprättades en kanslipromemoria. Syftet var att redovisa dels gällande regler för subsidiaritetsprövningen, dels en sammanfattning av lagstiftningsakten och dels kansliets förslag till tidsplan för en ev. fortsatt beredning. I promemorian hade kansliet däremot inte lagt fram något förslag till hur utskottet skulle ställa sig till att inhämta information och synpunkter från regeringen. Som en komplettering inhämtade kansliet synpunkter från sjöfartsnäringen (tjänsteman med placering i ); vad som då framkommit refererades muntligt vid den andra beredningen . Vid detta sammanträde uttalade utskottet att utkastet till lagstiftningsakt inte stred mot subsidiaritetsprincipen. Användande av den tvåstegsmetod som det hänvisats till i förarbetena Ja, tvåstegsmetoden användes och skälet var tvåfaldigt. För det första var detta ärende trafikutskottets första subsidiaritetsprövning, och det var därför rimligt att det behandlades mer ingående. För det andra rådde det åtminstone inledningsvis ovisshet om huruvida subsidiaritetsprincipen hade tillämpats eller ej, då utkastet till lagstiftningsakt i vissa delar var svårtolkat. Kommissionens motiveringar eller avsaknaden av motiveringar avseende subsidiaritetsprincipen Kommissionen redovisade sin bedömning avseende subsidiaritetsprincipen. För det s.k. nödvändighetskriteriet hävdade kommissionen att syftet statistik över transporter till sjöss med samma klassificering efter godstyp som används vid annan transportstatistik inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna enbart genom frivillig insamling. Eftersom enbart kommissionen bedömdes kunna genomföra den samordning som krävs för statistik på unionsnivå ansågs även effektivitetskriteriet vara uppfyllt. En kommentar är att kommissionens motivering var väl knapphändig och det alldeles oavsett om beslutsfattande på EU-nivån är befogad eller inte. Förekomst eller avsaknad av information från regeringen Ärendet föll formellt sett inom område (frågan om inhämtande av statistik), men var berört genom att ärendet gällde sjöfart. Kansliet hade underhandskontakter med båda departementen, och inledningsvis var det ovisst vilket departement som skulle vara huvudansvarigt. skickade ett skriftligt underlag till kansliet, daterat . Vidare upprättade en faktapromemoria, daterad . Den samlade utvecklingen på olika politikområden vad gäller lagstiftning på EU-nivå Med hänsyn till att enbart ett ärende behandlats saknas underlag för att kommentera frågan. Inga ytterligare kommentarer föranleds av behandlingen av det aktuella ärendet. Har tidsfristen varit tillräcklig? Ja, i det aktuella fallet var tidsfristen tillräcklig. Har utskottet haft några kontakter med utskott i andra nationella parlament under beredningen? Några muntliga eller skriftliga kontakter togs inte. Utskottskansliet följer löpande EU-oplysningen i uppgifter om vilka EU-dokument som inkommit till , och som bl.a. innefattar s.k. grund- och nærhedsnotat (motsvarande faktapromemoria). Har utskottet haft någon användning av informationen i IPEX? I samband med ärendets beredning gjordes sökningar i IPEX (ett IT-baserat datasystem som möjliggör insyn i hur andra parlament i EU bereder subsidiaritetsärenden och de bedömningar som därvid görs). Någon närmare ledning gavs dock inte eftersom det under den tiden endast var två medlemsstater som hade registrerat uppgifter och dessa bestod i att ärendehandläggningen hade inletts. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (M), (KD), (V), (S), (MP) och (SD). Miljö- och jordbruksutskottets protokollsutdrag /11:9 Inom får man hantera många olika frågor, och ganska många är relativt abstrakta till sin natur. En sådan kommer . Det betänkande som vi diskuterar heter Uppföljning av tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Det handlar i grunden om någonting som har fått i uppgift att göra efter att Lissabonfördraget, , till slut har blivit antaget efter många om och men och åratal av problem med folkomröstningar som gick emot. I den kommer några nya uppgifter och möjligheter som också påverkar riksdag. En sådan är var makten ska ligga. I det jobbet har de nationella parlamenten, alltså riksdag och de andra parlamenten inom EU, fått en ny möjlighet. När EU lägger sin näsa lite för mycket i blöt får de nationella parlamenten möjlighet att säga till och säga ifrån. Och är man tillräckligt många som gör det har man möjlighet att påverka och stoppa ett förslag. Eftersom detta är en nyordning krävs det någon form av system och ordning för hur detta ska fungera. KU är satt att kolla om det fungerar, om det verkligen genomförs en subsidiaritetskontroll i det svenska parlamentet och dess olika utskott, hur man gör det och vad som händer. Vi ska ha något slags överblick över detta. Vi kan inte överpröva om utskotten eller i övrigt gör rätt, men vi kan kolla hur läget är och möjligen föreslå förändringar. Subsidiaritet handlar alltså om var makten ligger. När , ministerrådet eller parlamentet kommer med förslag, lägger man då makten där den ska ligga, eller borde besluten fattas lokalt eller nationellt i stället? Ett annat begrepp som är starkt kopplat till detta är proportionalitet, det vill säga om man använder rätt medel för att hantera problemen eller om man kanske så att säga skjuter mygg med kanon.Den koll som vi i KU har gjort visar att det under detta första år har varit 22 sådana här ärenden uppe till behandling. I alla fallen har de olika utskotten sagt att hanteringen inte har varit fel. Man har menat att EU har hållit på med frågor som EU rimligen ska göra och lagt sig på en någorlunda rimlig nivå - utom möjligen i ett fall. ansåg nämligen att en fråga om hemskillnad, äktenskap och sådant, där man i ett så kallat fördjupat samarbete i en del av länderna i EU har tagit fram ett förslag, var något som EU kanske inte borde hålla på med. I samarbetet i den frågan är dock heller inte med. Där tyckte nog både utskottet och regeringen att EU lade näsan lite för mycket i blöt, men frågan berör alltså inte oss särskilt mycket eftersom vi inte är med i det samarbetet.I ett av de andra fallen finns det en reservation från en miljöpartist. Den gäller ett ärende i justitieutskottet som handlar om EU:s yttre gränser. Frontex heter den byrå som EU har inrättat, och man har regler om hur man gemensamt ska hantera EU:s yttre gränser. Där hade en avvikande mening. I övrigt har det inte funnits några avvikande meningar i de olika utskotten.Det kommer framöver att vara viktigt att se hur det här ska hanteras. Detta är ju första gången, och vi ser tydligt att om de nationella parlamenten ska kunna använda detta verktyg måste man få bättre information och kommunikation mellan parlamenten. Man måste se över rutinerna så att denna hantering blir en naturlig del av det svenska parlamentets och andra parlaments praxis. Det är man har på sig. Enligt Lissabonfördraget har man på sig att få till ett beslut i tillräckligt många nationella parlament om man tycker att en ny förordning är att lägga näsan för mycket i blöt.Detta är egentligen vår slutsats denna första gång. Man behöver se över det hela så att vi får en bra kommunikation mellan de olika parlamenten så att man kan utnyttja det verktyg som Lissabonfördraget ger, och vi måste se lite vidare på hur det ska hanteras . Enligt riksdagsordningen ska följa subsidiaritetsprincipens tillämpning inom och i ett betänkande meddela kammaren vilka iakttagelser som har gjorts, och det är vad det här betänkandet handlar om. Som påpekade är detta första gången efter att antog det så kallade Lissabonfördraget som KU lämnar sin redogörelse. För mig handlar detta om både mål och medel. Dels är det ett mål att där det finns delad befogenhet mellan unionen och medlemsstaterna ska en åtgärd vidtas av unionen endast om målen med den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan vidtas av medlemsstaterna själva. Detta var närmast ett förslag till citat ur fördragstexten, och den behöver väl översättas. Med andra ord skulle man kunna säga att målet är att beslut om åtgärder ska tas så nära medlemsstaterna och dess medborgare som det är ändamålsenligt möjligt. Beslut ska inte tas längre bort än vad som är nödvändigt. Dels är det ett medel. Det handlar om att vi i utnyttjar de möjligheter som Lissabonfördraget ger att tillsammans med andra parlament antingen påverka innehållet i ett förslag eller till och med förhindra att förslaget antas. Det handlar alltså om att den svenska tillsammans med andra parlament utifrån fördragstexten har ett verktyg att agera för att stoppa ett förslag som skulle hamna för långt bort från medlemsstaterna och deras medborgare.Herr talman! Som framhöll kan detta vara abstrakt och tråkigt. Det här betänkandet kommer kanske inte att bli någon kioskvältare. Men jag menar att detta är oerhört viktigt och intressant. I diskussionen inför att antog Lissabonfördraget var ett av våra grundargument just att vi ökade de nationella parlamentens inflytande. Om vi menade något med det måste vi ju använda verktygen och också veta att vi använder dem på ett ändamålsenligt sätt. Därför tycker jag att det är tråkigt att vi inte är fler som vill delta i diskussionen. Möjligen kan det ha att göra med att detta är första gången som vi ger en mer sammantagen redovisning.Vi är ense i utskottet om de iakttagelser som vi har gjort, men trots det kan det väl finnas anledning att ha en diskussion och komma med reflexioner. Jag kan tycka att det är synd att inte fler deltar, för detta var ju ett av grundargumenten när vi diskuterade Lissabonfördraget.Herr talman! Jag skulle vilja kommentera några delar i detta eniga betänkande. Inför utvidgade roll i arbetet med att granska de förslag som kommer från kommissionen med avseende på subsidiaritet - man borde hitta på ett enklare ord, egentligen - tog ju KU fram ett förslag till modell för hur utskottens prövning skulle gå till. Den kom att kallas för tvåstegsmodellen.Av uppföljningen går det inte att dra några bestämda slutsatser om hur tvåstegsmodellen har använts. För min del skulle jag gärna vilja slå fast att jag tror att det är både nödvändigt och önskvärt att själva prövningen formmässigt går så lika till i de olika utskotten som det är möjligt, så att vi får en formmässigt likvärdig hantering oavsett vilket utskott det gäller. Mot den bakgrunden vore det värdefullt om utskotten hittar sin egen tillämpning av tvåstegsmodellen.Peter var också inne på att vi har tittat på hur den så kallade proportionalitetsprincipen ska kunna vägas in. Det är lite intressant att återigen åberopa fördragstext, för det var den vi tittade på från KU:s sida. Där står: Om och endast i den mån - och det syftar på förslaget - ska besluten kunna prövas.Vi har kommit fram till att det är för utskotten oförhindrat att ett proportionalitetstest också sker inom ramen för subsidiaritetsprövningen. Det är vad lite träffande kallade för att skjuta mygg med kanoner. Det ska jag ta med mig.