bet · GY01FiU20 · 2011-06-15 00:00:00 — Enligt analysramen för bedömningen av reformutrymmet eller besparingsbehovet ska en avstämning göras både mot de budgetpolitiska målen och mot konjunkturläget. Dessutom ska osäkerheten i bedömningen beaktas och hänsyn tas till den aktuella riskbilden. Bedömningen utifrån indikatorerna för uppföljning av överskottsmålet är osäker. Även om regeringen bedömer att riskbilden är balanserad är det, enligt regeringen, viktigt att det finns goda säkerhetsmarginaler i de offentliga finanserna . Regeringen anger att det givetvis finns en risk för att sparandet i genomsnitt blir högre än målsatt om regeringen alltid vid bedömningen av målavvikelsen lägger in en säkerhetsmarginal som buffert mot att det offentliga sparandet kan bli lägre än väntat. Erfarenheterna visar dock att konjunkturcyklerna ofta är asymmetriska, vilket gör att nedgångar i det finansiella sparandet i regel sker i snabbare takt än motsvarande uppgångar. Detta kan, enligt regeringen, motivera en viss asymmetrisk hållning vad avser risken för att sparandet blir lägre än väntat. Regeringens hållning är att det är mer ansvarsfullt att i efterhand korrigera ett för högt varaktigt sparande genom att genomföra angelägna struktur- och välfärdsreformer, än att tvingas till nedskärningar om de negativa riskerna skulle realiseras. Slutligen beaktar regeringen konjunkturläget och konstaterar att som det är centralt att relativt snabbt nå upp till överskott i de offentliga finanserna ska finanspolitiken inte vara onödigt åtstramande om det finns lediga resurser i ekonomin. Med ett resursutnyttjande som normaliseras är regeringens bedömning att det inte finns anledning att vidta några ytterligare åtgärder för att stimulera efterfrågan. Tvärtom innebär detta att det blir viktigt att se till att finanspolitiken inte bidrar till en överhettning. ska inte de offentliga finanserna stärkas så mycket att det bidrar till att motverka konjunkturåterhämtningen innan ekonomin och sysselsättningen nått upp till sina potentiella nivåer igen. Regeringens samlade bedömning är att det uppstår ett visst reformutrymme som sedan ökar successivt . Reformutrymmet bedöms nu bli något större än man bedömde i budgetpropositionen . Även om riskbilden förskjutits i positiv riktning och bedöms vara balanserad, finns det skäl att ha en marginal för negativa risker som, om de realiseras, kan komma att påverka de offentliga finanserna negativt. I budgetpropositionen bedömde regeringen att det behövdes en säkerhetsmarginal på av BNP i förhållande till överskottsmålet. Regeringens bedömning är att behovet av en säkerhetsmarginal nu har minskat något, men att det är viktigt att ett osäkert framtida reformutrymme inte intecknas på förhand utan stäms av inför varje nytt budgetår. Regeringen återkommer med en preciserad bedömning av reformutrymmet i budgetpropositionen . Det reformutrymme som bedöms uppkomma bör i första hand användas för att genomföra angelägna strukturreformer. Regeringen har, under förutsättning att viktiga reformer inom välfärds- och utbildningsområdet kan säkras och att det ekonomiska läget tillåter, för avsikt att genomföra viktiga delar av de skattesänkningar som aviserades som reformambitioner . Först när det är säkerställt att överskottsmålet nås, utgiftstaken och ett varaktigt reformutrymme uppstått, kommer regeringen att föreslå reformer. I propositionen gör regeringen en bedömning av utgiftstaken som ett instrument för att understödja en återgång till överskott i de offentliga finanserna i linje med överskottsmålet. är osäkerheten stor när det gäller den framtida konjunkturutvecklingen och den långsiktigt hållbara tillväxttakten, och det finns stora risker för bakslag. Regeringens ambition är att den bedömda nivån på utgiftstaket ska ligga till grund för det förslag till utgiftstak som kommer att lämnas i budgetpropositionen . Regeringens bedömning är att utgiftstaket för staten, inklusive ålderspensionssystemet vid sidan av statsbudgeten, bör uppgå till . Tabell 2.4 Utgiftstak för staten och budgeteringsmarginal Miljarder kronor och procent av BNP Källa: ekonomiska vårproposition. Regeringen tydliggör sina avvägningar bakom bedömningen av nivån på utgiftstaket genom att motivera nivån med utgångspunkt i hur taket förhåller sig till andra makroekonomiska storheter såsom dess relation till överskottsmålet, de totala utgifterna i förhållande till BNP, utvecklingen av de takbegränsade utgifterna och budgeteringsmarginalens storlek samt utvecklingen av de takbegränsade utgifterna i fasta priser. Regeringens bedömning av utgiftstaket innebär att budgeteringsmarginalen , dvs. det maximala utrymmet på utgiftssidan, uppgår till av BNP. Eftersom detta endast motsvarar en mindre del av det strukturella sparandet 2015, som beräknas till av BNP, ger utgiftstaket enligt regeringen ett stabilt stöd åt överskottsmålet. Regeringen anger vidare att ett högt skatteuttag riskerar att verka snedvridande och kan hämma den ekonomiska aktiviteten, sysselsättningen och välfärden. Utgiftskvoten i är hög i ett internationellt perspektiv och det skatteuttag som krävs för att finansiera utgifterna blir därmed också relativt högt. Regeringen konstaterar att utgiftstaket som andel av BNP minskar till följd av att BNP växer snabbt. De takbegränsade utgifterna bedöms öka något mer än utgiftstaket, vilket innebär att budgeteringsmarginalen minskar något jämfört med . Trots detta är den större än vad som följer av regeringens riktlinje för budgeteringsmarginalens storlek för denna tidshorisont. Regeringen konstaterar att så långt fram i tiden som 2015 är bedömningarna mycket osäkra och att riktlinjen i första hand beaktar osäkerheten när det gäller den makroekonomiska utvecklingen, och menar att den kraftiga nedgång av volymerna i transfereringssystemen som utgiftsprognosen baseras på också kan tala för att det finns behov av en något större osäkerhetsmarginal än vad som normalt är befogat. Slutligen redovisar regeringen att de takbegränsade utgifterna omräknade till fasta priser är något lägre 2015 än 2011, vilket främst beror på fallande volymer i transfereringssystemen för ohälsa och arbetsmarknad. Utgiftstaket omräknat i fasta priser är lägre än . En hållbarhetsbedömning baserad på det s.k. huvudscenariot visar att de offentliga finanserna är långsiktigt hållbara med god marginal. I huvudscenariot genereras stora och ökande överskott . Enligt beräkningarna skulle det finansiella sparandet permanent kunna försämras med motsvarande av BNP utan att den offentliga sektorns intertemporala budgetrestriktion bryts. Detta betyder dock inte att ett reformutrymme på föreligger, eftersom kalkylerna utgår från den kortsiktiga prognosen med slutår . Hållbarhetsberäkningen innebär därför i praktiken att det är finanspolitiken 2015 som utvärderas. På det sättet kan hållbarhetsbedömningen betraktas som ett stresstest där dagens finanspolitik utvärderas med morgondagens befolkning. En sammantagen bedömning av de alternativscenarier som beräknas visar att finanspolitikens långsiktiga hållbarhet i är god. Jämfört med hållbarhetsberäkningarna ekonomiska vårproposition är hållbarheten i årets huvudscenario betydligt starkare än . Den nya bedömningen av jämviktsarbetslösheten och antagandet om prisutvecklingen på offentlig konsumtion förstärker den långsiktiga hållbarheten. I propositionen redogör regeringen kort för syftet med och innehållet i den skrivelse som överlämnats till med en beskrivning av det finanspolitiska ramverket (skr. 2010/11:79). Framför allt syftar skrivelsen till att samlat beskriva ramverket och därigenom stärka förtroendet för att utformningen av finanspolitiken är långsiktigt hållbar och redovisas på ett transparent sätt. Den syftar också till att i vissa delar precisera ramverket och regeringens tillämpning av det. Det ökar också förtroendet för att uppfyller kraven i EU:s samt i det kommande EU-direktivet om nationella budgetramverk. Förutom en beskrivning av de övergripande målen för den ekonomiska politiken ges en beskrivning av det budgetpolitiska ramverket, principer för dess tillämpning samt principer för öppenhet och tydlighet i finanspolitiken. Skrivelsen innehåller också viktiga principer för hur finanspolitiken bör utformas utifrån ett stabiliseringspolitiskt perspektiv samt principer ges en beskrivning av för statliga ingripanden på de finansiella marknaderna. Regeringen kommer fortlöpande att följa upp hur ramverket efterlevs i den ekonomiska vårpropositionen och i årsredovisningen för staten. Ekonomisk styrning och samordning i EU Den ekonomiska krisen visade att det fanns brister i det gemensamma regelverket för ekonomisk styrning i EU, både i utformningen och efterlevnaden. Regeringens sammanfattande bedömning är att det är angeläget att ett regelverk etableras som på ett effektivare sätt bidrar till att rusta EU och dess medlemsstater för nästa nedgång. En förstärkning av regelverket är också en viktig del av den kortsiktiga krishanteringen genom att detta kan bidra till ökat förtroende för medlemsstaternas ekonomier. Regeringen kommer inte att medverka till EU-beslut som innebär förändringar av eller arbetsmarknadens parters respektive roller och den bedömer att de överenskommelser som gjorts inte innebär att steg tas mot att ökad överstatlighet. När det gäller den s.k. euro plus-pakten gör regeringen bedömningen att det finns goda skäl att öka intensiteten i arbetet med de målsättningar som ställs upp i pakten, dvs. att stärka konkurrenskraften, främja sysselsättningen, stärka hållbarheten i de offentliga finanserna och stärka den finansiella stabiliteten i EU. Regeringen välkomnar den höjda ambitionsnivå som euro plus-pakten ger uttryck för men konstaterar att det inte föreligger förutsättningar för ett svenskt beslut om att delta i pakten. Socialdemokraterna anser att ska ha sunda offentliga finanser eftersom det är en förutsättning för uthållig tillväxt och stabil välfärd. offentliga finanser är också en fråga om rättvisa gentemot kommande generationer. Det finanspolitiska ramverket har lagt grunden för den starka ekonomiska utveckling som väntas , och det är av väsentlig betydelse för att det numera finns en bred konsensus om överskottsmålet och utgiftstaket för staten. Med den solida finansiella ställningen i den offentliga sektorn anser Socialdemokraterna att det öppnas möjligheter för en aktiv finanspolitik, vilket bidrar till hög tillväxt . En stark hållbar konkurrenskraftig ekonomi kräver en bred politik för fler jobb och arbete åt alla. Det reformutrymme som växer fram ska därför i första hand användas för att få fler människor i arbete. Med kloka investeringar för att skapa fler jobb, öka tillväxten och förbättra matchningen på arbetsmarknaden anser motionärerna att kan byggas starkare inför nästa lågkonjunktur. För att åtgärda arbetsmarknadens oförmåga att matcha lediga jobb med arbetssökande med rätt kompetens anser motionärerna att en kompetenskommission bör tillsättas, vars budget beräknas till . Socialdemokraterna anser att skatternas utformning är en viktig del i en politik för fler jobb och för att skapa konkurrenskraftiga villkor för näringslivet. Motionärerna aviserar en översyn av skattesystemet, men anser att det finns små möjligheter och heller inga direkta behov av att kraftigt höja eller sänka skatterna. Hög tillväxt, fler i arbete samt effektiviseringar och omprioriteringar i statsbudgeten anser motionärerna kan skapa goda möjligheter för nya investeringar. menar att ekonomisk utveckling måste ges ett nytt och bredare innehåll i en grön ekonomi. Även den offentliga ekonomin måste vara hållbar och skötas på ett sätt som innebär att vi inte långsiktigt använder mer resurser än som nyskapas. De ekonomiska ramverk för de offentliga finanserna som har tjänar detta syfte väl, anser motionärerna. bedömer att de offentliga finanserna troligen kommer att utvecklas väl och att det kommer att uppstå ett reformutrymme . Motionärerna anser att detta utrymme i första hand behöver användas till att stärka den svenska ekonomins långsiktiga hållbarhet genom investeringar i en mer resurseffektiv och ekologiskt hållbar ekonomisk utveckling. delar inte regeringens syn att det mest angelägna för svensk ekonomi är fortsatt sänkta skatter utan menar att regeringens politik för ett ökat arbetsutbud har varit alltför ensidig och lett till ökade klyftor i samhället. De försämringar av trygghetssystemen som regeringen genomfört för att finansiera skattesänkningarna har varit oacceptabla. Det är i stället hög tid att lägga resurser på andra åtgärder som rustar svensk ekonomi . I stället för jobbskatteavdrag prioriterar investeringar för en grön omställning och investeringar i människor och säger nej till regeringens förslag om ett femte jobbskatteavdrag. Till följd av detta bör utgiftstaket höjas med . Slutligen aviserar partiet ett heltäckande förslag på beskattning av arbetsinkomster, som också innebär minskade ekonomiska klyftor, liksom andra modeller för att göra det mer lönsamt att arbeta. mål för skattepolitiken är att de skatter som behövs för att finansiera den gemensamma välfärden ska tas in på ett rättvist och rättssäkert sätt. Skatten ska beräknas utifrån bärkraft och på ett sätt som så långt möjligt förhindrar oönskade snedvridningar av ekonomin. Skattepolitiken ska också vara omfördelande. Genom skatter på miljö- och hälsoskadliga varor ska samhällskostnader som annars inte syns i priset synliggöras för att styra konsumtion och investeringar i en mer hållbar riktning. anser att en ny bred parlamentarisk skatteöversyn ska göras. För att undvika framtida kriser i euroområdet har EU-länderna beslutat om en permanent räddningsfacilitet och skärpningar i underskottsförfarandet i den europeiska stabilitets- och tillväxtpakten. har också antagit en s.k. europakt. Krisåtgärderna har inneburit krav på finansiell åtstramning, med skrivningar om bland annat den nationella lönebildningen. hållning i frågan har varit att regeringen måste driva kravet att lagstiftningen ska utformas så att lönebildningen och valet av arbetsmarknadsmodell förblir en nationell fråga och avvisar därmed tanken på en svensk anslutning till europakten. konstaterar att det ekonomiska utgångsläget är gott, vilket ger förutsättningar för en snabb sysselsättningstillväxt och stärkta statliga finanser och reformutrymmen. De positiva utfästelserna från regeringen om arbetslösheten är ett osäkerhetsmoment. Regeringen tar ett alldeles för svagt ansvar för de strukturella åtgärder som behövs med satsningar på utbildning och en arbetskraft som matchar arbetsmarknaden, på företagsamhet och kommunikationer. Detta tillsammans med regeringens mycket otillfredsställande välfärdssatsningar kommer, anser , att urholka förutsättningarna för ett långsiktigt hållbart och konkurrenskraftigt , såväl ur ett ekonomiskt som socialt perspektiv. ställer sig tveksamma till om regeringens förslag till skattesänkningar verkligen är det mest kostnadseffektiva sättet att skapa arbetstillfällen och avvaktar därför med att helt ställa sig bakom dessa satsningar. Utöver detta reformutrymme beräknas ytterligare som en följd av andra prioriteringar jämfört med regeringen. Bland viktigaste besparingar återfinns ambitionen att minska asyl- och anhörighetsinvandringen , vilket minskar utgifterna med och besparingar på , när det gäller biståndet. Bland de reformer prioriterar återfinns ett förslag om att eliminera skatteskillnaden mellan inkomst av tjänst och inkomst av pension, som beräknas till , och ett förslag om höjt tak i a-kassan och en återgång till tidigare a-kasseregler som beräknas till . Dessutom vill satsa på försvaret. ställer sig otvetydigt bakom de finanspolitiska hörnstenarna om överskottsmål, utgiftstak och krav på kommuner och landsting om en god ekonomisk hushållning. anser att införandet av Lissabonfördraget, harmoniseringen av momsregler, subsidiaritetsprövningen och euro plus-pakten är delar i en allt tydligare överstatlighet. Finanspolitik, skatter, löner, anställningsskydd och pensioner ska bestämmas självständigt av , och samarbetet inom dessa områden ska begränsas till ett frivilligt utbyte av information och lokal praxis. ska omgående omförhandla medlemskapet till att enbart omfatta EES, vilket skulle innebära en direkt årlig nettobesparing på omkring tre fjärdedelar av nuvarande avgifter. anser att de stora skattesänkningar som regeringen genomfört har inneburit ett systemskifte på skatteområdet. Den privata konsumtionen har tillåtits att öka på bekostnad av den offentliga, vilket har lett till att resurserna till välfärden, möjligheterna till nödvändiga reformer samt en rättvis fördelning av ekonomiska resurser har urholkats. I stället för denna ensidiga politik krävs det nu en ny färdriktning. Den svenska ekonomin präglas av hög arbetslöshet som stora investeringar måste till. Ökad kvalitet i välfärden, investeringar i framtidens infrastruktur och bostäder och en utbildnings- och arbetsmarknadspolitik som skapar plats för fler på arbetsmarknaden är en politik för att skapa fler jobb och ökad sysselsättning. Dessutom krävs en bra arbetslöshetsförsäkring som alla har råd med och att sjukförsäkringen ger en rimlig ersättning för förlorad arbetsinkomst. Utförsäljningen av statliga företag försämrar inflytandet över ekonomin. Målsättningen för skattepolitik är att få fler människor i arbete, trygga välfärden och skapa förutsättningar för en hållbar utveckling. Genom slopad förmögenhetsskatt, sänkt fastighetsskatt och sänkta inkomstskatter har skatterna sänkts mest för höginkomsttagare, framför allt män. Jobbskatteavdraget ska stegvis avskaffas till förmån för en rättvis och likformig beskattning. Det finns bättre och mer angelägna åtgärder att rikta mot företagen än en sänkt restaurangmoms. anser att de ekonomiska ramverk för finans- och penningpolitiken som infördes försvårar möjligheterna att föra en effektiv ekonomisk politik för full sysselsättning, ökad jämlikhet och ökad välfärd. Ordning och reda i de offentliga finanserna är viktigt, men de ekonomiska ramverken måste utformas så att de understödjer den ekonomiska politikens huvuduppgift, nämligen målet om full sysselsättning. föreslår ett alternativt ramverk som bl.a. innebär att de offentliga finanserna ska vara i balans över en konjunkturcykel, att penningpolitiken ska kompletteras med ett sysselsättningsmål och att huvudregeln i budgetlagen ska vara lånefinansiering av investeringar. ifrågasätter också systemet med utgiftstak. Vidare ska det skrivas in i budgetlagen att regeringen ska återkomma till med åtgärdsplaner för full sysselsättning. Den ekonomiska krisen inom euroområdet har blivit en politisk kris för hela EU. Krisen har resulterat i förslag på långtgående förändringar av det ekonomiska regelverket i syfte att stärka medlemsländernas budgetdisciplin och öka harmoniseringen av den ekonomiska politiken. tar kraftigt avstånd från att överlämna beslutanderätten till EU i dessa frågor. Den ekonomiska krisen i valutaunionen är inte ett resultat av bristande budgetdisciplin, utan ett resultat av bl.a. finanskrisen och den gemensamma penning- och valutapolitiken. Finanssektorn kan inte tillåtas sätta ekonomin i gungning, och ska, om det krävs för en trygg tillväxt, kunna gå före andra länder i att säkra ett robust finansiellt system. I syfte att trygga den finansiella stabiliteten ska åtgärder prövas för att motverka risker kopplade till hushållens skuldsättning och bankernas risktagande och exponering i utlandet. Risker med bankernas internationella expansion Internationaliseringen av de svenska bankerna kan enligt regeringen påverka den finansiella stabiliteten såväl positivt som negativt. För det första innebär internationaliseringen en ökad exponering mot nya länder och branscher. Detta kan både öka och minska den totala risken beroende på risknivån i de länder där investeringarna görs. För det andra kan bankernas riskprofil förändras genom verksamheternas ökade komplexitet när det gäller styrning och kontroll av risk. För det tredje är det viktigt att beakta att stabiliteten i det svenska banksystemet inte bara påverkas av svenska bankers expansion utomlands utan även av att utländska banker etablerar sig på den svenska marknaden. En stor del av finansieringen av de svenska bankkoncernernas tillgångar i utländska dotterbolag och filialer sköts centralt genom moder- eller dotterbankerna i . Det innebär att om ett kapitaltillskott skulle behövas i en dotterbank i ett annat land kopplas det direkt till moderbanken i . Denna typ av finansiering har ökat över tiden. Det faktum att stora svenska banker har dotterbanker i ett globalt nätverk kan enligt regeringen få omfattande konsekvenser för de svenska bankerna, t.ex. om det uppstår kreditförluster i ett annat land. Bankernas förmåga att själva absorbera finansiell oro kan dock öka i och med internationaliseringen av verksamheten, i synnerhet om störningar främst inträffar på enskilda marknader och inte globalt. Det finns flera exempel på länder som fått problem när deras banksektorer expanderat och blivit mångdubbelt större än deras BNP. tillhör en grupp länder med relativt stor banksektor. De svenska bankkoncernernas sammanlagda tillgångar i och utomlands är drygt fyra gånger så stora som BNP. Den stora banksektorn medför att man måste ställa höga krav på bankerna och de myndigheter som utövar tillsyn över dem. Det är vidare av särskilt stor vikt att internationella banker är välkapitaliserade. Enligt regeringen tillhör svenska banker de bättre kapitaliserade bankerna i världen. En lärdom från den senaste finansiella krisen är dock att bankers kapitaliseringsgrad snabbt kan försämras. Risker med den snabba ökningen i hushållens skuldsättning En av förklaringarna till den svenska banksektorns storlek är att bostadsfinansieringen i i huvudsak ligger i bankernas balansräkningar. Fastighetspriserna i har stigit kraftigt . har de svenska hushållens skuldsättning ökat stadigt, för att ha passerat de tidigare toppnoteringarna . Skuldsättningen, mätt som hushållssektorns samlade skuld i förhållande till dess totala disponibla inkomst (skuldkvoten), uppgår till . Eftersom hushållens ränteutgifter minskat kraftigt har dock kostnaderna för deras skuldsättning minskat, trots att skuldkvoten har ökat. Av dagens hushåll saknar nästan hälften nettoränteutgifter, som få har mycket höga ränteutgifter. En bidragande förklaring till den högre aggregerade skuldsättningen är att fler hushåll har skulder, och inte enbart att de belånade hushållen har lånat större belopp. Detta torde inte medföra en ökad risk för finansiell instabilitet. Regeringen bedömer vidare att den prognostiserade räntenivån inte utgör något hot mot den finansiella stabiliteten. Även om den finansiella sektorn fungerar tillfredsställande visar utvecklingen under finanskrisen att obalanser snabbt kan uppstå. Det är därför viktigt att vidta förebyggande åtgärder. Regeringen överväger i första hand högre kapitaltäckningskrav, men utesluter inte att även andra åtgärder kan behöva vidtas. Högre buffertar för banker gör dem mer motståndskraftiga vid kriser. Högre kapitaltäckningskrav har vidare fördelen att de påverkar allt slags utlåning och kan öka bankernas tillgång till internationellt kapital, genom att bankerna får lägre upplåningskostnader när de är mer robusta. Minimireglerna för kapitaltäckning bestäms genom internationella överenskommelser, benämnda I, II respektive III. Dessa överenskommelser genomförs inom EU genom direktiv och förordningar. På nationell nivå har länderna när de genomfört de internationella överenskommelserna kunnat välja om de vill ha striktare regler på något område. I gäller övergångsregler som infördes i samband med genomförandet av II. Det finns dock redan färdigförhandlade regler inom III som ska genomföras . Regeringens ambition är att de nuvarande övergångsreglerna för II bör vara kvar eftersom dessa innebär att bankerna måste ha avsevärt mer kapital än om regelverket utformas enligt II.