bet · GY01KU23 · 2011-02-17 00:00:00 — 2010/11:KU23 Offentlig förvaltning I betänkandet behandlas 34 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Motionerna avser bl.a. opinionsbildande myndigheter, myndigheters service till medborgare, bättre e-förvaltning, samverkan inom offentlig förvaltning, Hbt-kompetens hos offentligt anställda, skydd för s.k. whistle-blowers, alkoholfri representation, svenska språkets ställning i , avidentifierade myndighetshandlingar och generaldirektörers villkor. Utskottet föreslår att ger till känna för regeringen att den bör genomföra en översyn av lagstiftningen för att stärka och skydda den enskildes möjlighet att påtala och slå larm vid korruption och andra oegentligheter. Därmed tillstyrker utskottet en motion i frågan. Utskottet avstyrker samtliga övriga motioner. I betänkandet finns tre reservationer (S, V) och två särskilda yttranden (S, M, FP, KD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Förbättrade telefonkösystem hos myndigheter avslår motion 2010/11:K227. avslår motionerna 2010/11:K231, 2010/11:K274 och 2010/11:K329. avslår motion 2010/11:K232. Statliga och kommunala servicekontor m.m. avslår motionerna 2010/11:K334, 2010/11:C311 yrkandena och 2010/11:N323 yrkande 9. Reservation 1 (S, V) Servicenivån i landsbygdsdominerade regioner avslår motion 2010/11:N323 yrkandena 7, 8 och 10. Reservation 2 (V) avslår motionerna 2010/11:K243, 2010/11:K254 och 2010/11:K363. avslår motion 2010/11:K402 yrkandena 1 och 3. avslår motionerna 2010/11:K319, 2010/11:K395 och 2010/11:T505 yrkande 12. avslår motionerna 2010/11:K266 och 2010/11:K317. Regelförenkling i offentlig sektor avslår motion 2010/11:K282. Hbt-kompetens hos offentligt anställda avslår motionerna 2010/11:K223 och 2010/11:K307. avslår motion 2010/11:K306 yrkande 2. Lättläst information på webbsidor avslår motionerna 2010/11:K325 och 2010/11:K361. Svenska språkets ställning i avslår motion 2010/11:K350. avslår motion 2010/11:K283. Skydd för s.k. whistle-blowers tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen bör genomföra en översyn av lagstiftningen för att stärka och skydda den enskildes möjlighet att påtala och slå larm vid oegentligheter och korruption. Därmed bifaller motion 2010/11:K408. Reservation 3 (V) motiveringen avslår motion 2010/11:K338. avslår motion 2010/11:So545 yrkande 14. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP)1, Per (M), (S), (M), i (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (S), (M), Skånberg (KD), (SD) och (V). Avstår från ställningstagande under punkt 4. I detta ärende behandlas 34 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Motionsyrkandena finns förtecknade i bilaga 1. Motionerna avser bl.a. opinionsbildande myndigheter, myndigheters service till medborgare, bättre e-förvaltning, samverkan inom offentlig förvaltning, Hbt-kompetens hos offentligt anställda, skydd för s.k. whistle-blowers, alkoholfri representation, svenska språkets ställning i , avidentifierade myndighetshandlingar och generaldirektörers villkor. Förbättrade telefonkösystem hos myndigheter Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår en motion med hänvisning till varje myndighets eget ansvar för utvecklingen av sin service. (FP) föreslår i motion 2010/11:K227 att det införs en statlig policy med innebörden att samtliga myndigheter ska erbjuda att ringa upp kontaktsökande medborgare vid telefonkö. I motionen anförs att sådana system redan används av både myndigheter och företag i stor omfattning. En sådan policy skulle enligt motionären bl.a. öka tillgängligheten till myndigheterna som den kontaktsökandes tid bättre skulle kunna tas till vara. I 4 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda, ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt (5 § första och andra stycket). Bestämmelsen inskärper att myndigheterna ska vara tillgängliga för allmänheten i så stor utsträckning som möjligt. I förarbetena nämns dels att kraven på myndigheternas tillgänglighet får bedömas med beaktande av tillgängliga resurser och av de serviceanspråk som följer av verksamhetens art (prop. 1985/86:80 s. 21), dels att bestämmelsen inte utesluter att en myndighet, när det är nödvändigt, exempelvis begränsar sin telefonservice till vissa timmar (s. 61). I propositionen (prop. 2009/10:175 s. 53) bedömer regeringen att varje myndighet har ett ansvar för utvecklingen av sin egen service och att utgångspunkten bör vara en så långt möjligt likvärdig tillgång till service för alla. Detta kan enligt regeringen uppnås bl.a. genom en ökad användning av ny teknik. Av propositionen framgår att Internettjänster och en väl fungerande telefoniservice är ett viktigt komplement till det personliga mötet och att för många är sådana tjänster förstahandsalternativet för myndighetskontakterna (s. 54). I ett beslut om myndigheters service och undantag från telefonkön (dnr 488-1983) anlade JO allmänna synpunkter på telefonkösystemet och myndigheternas tillgänglighet (JO 1983/84 s. 418 f.). Han ansåg att telefonkön är ett verksamt medel för att skapa ordning och rättvisa bland dem som vid ett givet tillfälle vill komma i kontakt med en myndighet vars svarsresurser är begränsade och att telefonkömöjligheten alltså bör användas. Mot bakgrund av att det goda inte får bli det bästas fiende ansåg JO att rekommendationen står sig även om den inte förmår lösa det missnöjesproblem som kan uppstå när den uppringande inte erhåller den önskade upplysningen trots att avgiften för telefonkön utgått. Därtill ansåg JO att i de fall en myndighet inte kan ordna det så att växeltelefonisten e.d. själv aktivt förmedlar uppgiften om den önskade upplysningen och erbjuder sig att be en ansvarig tjänsteman att själv ringa upp den personen vid ett annat och för båda parter lämpligare tillfälle, så får man söka andra sätt att förebygga missnöjet än genom att avstå från de fördelar som telefonkösystemet allmänt sett har. Varje myndighet har ett ansvar för utvecklingen av sin egen service. Utskottet anser mot denna bakgrund att myndigheterna själva ansvarar för det sätt varpå en väl fungerande telefoniservice tillhandhålls medborgarna. Utskottet finner således inte skäl att föreslå en statlig policy om myndigheters sätt att ta emot och hantera telefonsamtal i händelse av telefonkö. Motion 2010/11:K227 (FP) avstyrks. Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår motioner med hänvisning till pågående beredning. I motion 2010/11:K231 av (M) föreslås att ingen borde få bedriva myndighetsutövning innan man kan visa upp ett godkänt kunskapsprov som tydligt visar att man kan förvaltningslagen och hur den ska tillämpas. Av motionen framgår att felaktig och bristfällig myndighetsutövning kan orsaka personer och företag stor skada. (S) föreslår i motion 2010/11:K329 ett tillkännagivande om att myndigheter återkommande bör arbeta med värdegrunden i bemötandet av medborgarna. Motionären anför att bemötande bl.a. kan gälla telefontider och telefonkontakter och insamling av underlag för beslut. I motion 2010/11:K274 föreslår och (båda M) att en tjänstegaranti införs i offentlig verksamhet. En tjänstegaranti är enligt motionärerna en konkret beskrivning av de tjänster som erbjuds, t.ex. att en bygglovsansökan ska behandlas . Syftet med en tjänstegaranti ska enligt motionärerna vara att den ska tydliggöra och garantera en viss nivå på en tjänst. Av 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen följer att den offentliga makten utövas under lagarna. I förarbetena framhöll departementschefen att innebörden av denna princip är att alla samhällsorgan är bundna av rättsordningens regler (prop. 1973:90 s. 397). tillade i sitt betänkande att med detta avsågs inte bara lagarna i rent teknisk bemärkelse och andra författningar utan även t.ex. sedvanerätt (KU 1973:26 s. 59). Enligt 1 kap. 9 § gäller att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223) ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vid handläggningen ska myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. I lagen finns även bl.a. bestämmelser som närmare reglerar myndigheternas kontakter med medborgarna. Varje myndighet ska exempelvis lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde (4 §). Frågor ska besvaras och den enskilde ska ha möjlighet att besöka eller ringa till myndigheten (5 §). Reglerna syftar till att underlätta för den enskilde att ha med myndigheter att göra och att säkerställa att den enskilde får ett korrekt och rättssäkert bemötande. I sitt slutbetänkande (SOU 2008:118) konstaterade att statliga myndigheter och deras anställda ytterst arbetar på medborgarnas uppdrag. har en allmän värdegrund för de anställda i statsförvaltningen i form av grundlagarna, , förvaltningslagen, lagen om offentlig anställning, sekretesslagen, lagen om statsbudgeten och den då föreslagna (och antagna) språklagen. ansåg att alla anställda i staten ska ha god kunskap om dessa författningar och förståelse för vad de innebär och kräver av dem som statstjänstemän. Kommittén förslog att man i en lag om statlig förvaltning skulle erinra om vissa gemensamma förutsättningar för all statlig verksamhet som iakttagande av opartiskhet och saklighet samt att en gemensam värdegrund är utgångspunkt för arbetet i den statliga förvaltningen. I propositionen (prop. 2009/10:175 s. 3638) framhöll regeringen att de statsanställdas kunskaper om och förståelse för de grundläggande värdena i statsförvaltningen behöver stärkas samt att myndighetens ledning ansvarar för att det är tydligt för alla statsanställda vad rollen som statstjänsteman innebär. Regeringen har uppdragit åt för utveckling i staten () att leda och samordna en omfattande satsning på ett offentligt etos med fokus på att öka statstjänstemännens kunskap om och förståelse för grundläggande värden i statsförvaltningen och rollen som statstjänsteman. Syftet är att stärka allmänhetens förtroende för den statliga förvaltningen och även att öka effektiviteten. Regeringen delar bedömning att det finns behov av att sammanställa den gemensamma värdegrunden. De författningar som speglar den gemensamma värdegrunden i svensk statsförvaltning har ställts samman på initiativ av regeringen (dnr Fi2009/4277) i syfte att tydliggöra för statstjänstemännen vad som är den grundläggande utgångspunkten i deras yrkesroll. Denna värdegrund är tillämplig på hela statsförvaltningen och kommer enligt regeringen att utgöra en viktig utgångspunkt för projektet som ansvarar för. Regeringen ansåg även att det bör analyseras ytterligare om grundläggande bestämmelser om den statliga förvaltningen bör samlas i en särskild lag (s. 4244). I sammanhanget noterar regeringen remissynpunkt om att förvaltningslagen är tillämplig även för de specialreglerade kommunala myndigheterna och att en reglering i lag om statlig verksamhet alltså endast skulle träffa en del av den rimliga målgruppen (s. 43). Frågan om huruvida förvaltningens gemensamma värdegrund bör regleras i en ny lag bereds i . Regeringen bedömde vidare (s. 58 f.) att det är medborgarna och företagen som ytterst avgör om förvaltningen har god service och kvalitet i sina tjänster, om den uppfattas som tillgänglig och om de statliga regelverken är enkla och ändamålsenliga. Regeringen ansåg att myndigheterna därför bör involvera medborgare, brukare, företag och övriga intressenter i sin verksamhetsutveckling. Myndigheterna bör genom att bättre analysera medborgarnas och företagens frågor och synpunkter kunna förenkla sina regelverk och ansökningsförfaranden m.m., göra handläggningstider mer förutsägbara och kortare och minska medborgarnas och företagens kostnader för att följa statliga regler. I propositionen beskrivs bl.a. erfarenheter från ett projekt i (dnr Fi2007/9781) som genomförts tillsammans med . Regeringen ansåg att dessa erfarenheter bör spridas. Enligt propositionen övervägdes formerna för detta i . överlämnade sitt slutbetänkande (SOU 2010:29) till regeringen. I betänkandets förslag om en ny förvaltningslag föreslås bl.a. att legalitets- och objektivitetsprinciperna skrivs in som grunderna för god förvaltning och att det i en paragraf (4 § i utredningens förslag) i den nya lagen ska föreskrivas dels att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i lag eller annan föreskrift, dels att myndigheten i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet (se SOU 2010:29 s. 36 samt 141156). Betänkandet har remissbehandlats och bereds i . Senast utskottet behandlade motioner om kompetensbevis för anställda inom förvaltningen var (bet. 2009/10:KU29 s. 15) när utskottet avstyrkte en motion mot bakgrund av att inga nya omständigheter hade framkommit som föranledde utskottet att göra en annan bedömning i de då aktuella frågorna. 2008/09:KU13 s. 6 f.) hade utskottet med hänvisning till att regeringens beredning av förslag inte borde föregripas avstyrkt motioner om bl.a. värdegrundsfrågor och bemötande, en effektiv och rättssäker förvaltning samt kunskap och kompetens hos de anställda inom förvaltningen. Utskottet noterar att beredning pågår i avseende bl.a. frågan om grundläggande bestämmelser om statlig förvaltning och om förvaltningens gemensamma värdegrund bör samlas i en särskild lag. Utskottet anser att denna beredning inte bör föregripas. Därmed avstyrks motionerna 2010/11:K231 (M), 2010/11:K329 (S) och 2010/11:K274 (M). Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår en motion med hänvisning till bl.a. den grundlagsfästa objektivitetsprincipen. I motion 2010/11:K232 av (M) föreslås införandet av en kvalitetssäkring i syfte att säkerställa att länsstyrelsernas ärendebehandling och bedömning blir likvärdig över hela landet. Av motionen framgår bl.a. att staten har det yttersta ansvaret för att länsstyrelsernas arbete fungerar på ett bra och rättssäkert sätt och att staten behöver förtydliga detta uppdrag för landets länsstyrelser samt se över hur det praktiska arbetet fungerar för att minimera lokal praxis och lokala arbetssätt. I 1 kap. 9 § regeringsformen stadgas att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Av 12 kap. 2 § framgår att ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att ett beslut av en myndighet får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot och beslutet kan överklagas. Enligt 22 a § överklagas beslut hos allmän förvaltningsdomstol. I propositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 1 s. 45) anges att ett fortlöpande arbete med att utveckla service och ärendehandläggning pågår vid länsstyrelserna. Enligt ett uppdrag i myndigheternas regleringsbrev skulle länsstyrelserna i respektive verksamhetsplan ange mål för handläggningstider för ett urval av ärendegrupper. Målen för ärenden som handläggs via elektroniska tjänster, s.k. e-tjänster, skulle vara identiska för samtliga länsstyrelser. I regleringsbrevet gavs länsstyrelserna i uppdrag att redovisa i vilken omfattning uppställda mål för handläggningstiderna uppnåtts och orsaker till eventuella större avvikelser från dessa. Målet för utvecklingsarbetet är att ha ett kvalitetssäkrat urval av handläggningstider som länsstyrelserna mäter på ett likartat sätt. Regeringen gav 2007 i uppdrag åt en särskild utredare att närmare analysera koncentration och samordning av länsstyrelsernas kärnverksamhet. lämnade sitt betänkande (Ds 2007:28) till regeringen. Betänkandet har remissbehandlats. Regeringen bedömde i sin förvaltningspolitiska proposition (prop. 2009/10:175 s. 80 f.) att utredningens förslag på verksamheter som kan koncentreras, t.ex. pantlåneverksamhet, bilskrotning, ensamrätt till sjunket gods och bevakningsföretag, bör genomföras. Regeringen bedömde vidare att en koncentration bör göras konsekvent till samma antal länsstyrelser, dvs. att verksamhet bör koncentreras till samma länsstyrelser oavsett vilken verksamhet som koncentreras. En konsekvent koncentration skiljer sig från den flexibla koncentration som en majoritet av länsstyrelserna förespråkar i sina remissyttranden. Regeringen gör dock, i likhet med utredningen, bedömningen att en konsekvent koncentration skapar en bättre överskådlighet och tydlighet avseende berörda verksamheter. Vid sidan av utredningens förslag gjorde regeringen även bedömningen att en koncentration av viss länsstyrelseverksamhet som bedrivs inom sektorsområden, och som ibland är delad mellan länsstyrelserna och sektorsmyndigheter, stärker förutsättningarna för att bibehålla den förvaltningspolitiska idén om en samlad länsförvaltning. Av propositionen framgick därtill att en koncentration av vissa verksamheter kan medföra att länsstyrelserna framöver i ökad grad kan komma att skilja sig åt vad gäller omfattning och uppgifter men att det är av fortsatt betydelse att det i varje län finns en länsstyrelse som företräder regeringen och staten (s. 82). Av budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 1 s. 51) framgår att det inom pågår ett arbete i syfte att genomföra förslag. Av den propositionsförteckning som Statsrådsberedningen publicerade framgår att regeringen avser att avlämna en proposition om koncentration av länsstyrelseverksamhet. Senast utskottet behandlade en motion om länsstyrelsernas ärendebehandling var (bet. 2008/09:KU13 s. 27 f.) när utskottet avstyrkte en motion med förslag om att införa någon form av kvalitetssäkring av länsstyrelsernas arbetsuppgifter så att inte företag och privatpersoner ska behöva vara utlämnade till enskilda tjänstemäns godtycke. Utskottet avstyrkte motionen mot bakgrund av bl.a. dels regeringsformens bestämmelse om att myndigheter ska beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet, dels det faktum att myndigheters beslut i de flesta fall kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dels JO:s tillsyn över tillämpningen av lagar och andra författningar i offentlig verksamhet. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motion 2010/11:K232 (M). Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår med hänvisning till en pågående översyn och beredningen av ett redan överlämnat utredningsförslag att avslår motioner som rör samverkan mellan myndigheter. Jämför reservationerna 1 (S, V) och 2 (V). I motion 2010/11:K334 av och (båda S) begärs att regeringen verkar för en enhetlig statlig service i hela landet, t.ex. genom gemensamma myndighetskontor. Motionärerna pekar bl.a. på att Utredningen om utveckling av lokal service i samverkan beskrivit en möjlig utveckling med gemensamma statliga och kommunala servicekontor. m.fl. (V) begär i motion 2010/11:N323 att tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om dels tydligare direktiv för samverkan, dels samverkan som det normala mellan statliga myndigheter, dels om utvidgade servicekontor, dels om fysiska kontor och IT (yrkandena 710). Motionärerna delar den bedömning som Utredningen om utveckling av lokal service i samverkan gör avseende de villkor som måste uppfyllas för att vända den negativa utvecklingen beträffande servicenivån i de landsbygdsdominerande regionerna. I motion 2010/11:C311 av (KD) föreslås dels att kraven på samarbete mellan länsstyrelserna och övriga statliga myndigheter förtydligas (yrkande 18), dels att de viktigaste statliga myndigheterna, främst Polisen, och Arbetsförmedlingen, ska vara representerade i varje kommun (yrkande 19), dels att offentlig service samordnas i lokala servicecenter (yrkande 20). Motionären anser bl.a. att förslagen som förts fram av Utredningen om utveckling av lokal service i samverkan bör genomföras. Därtill nämns i motionen den pågående utredningen om översyn av statlig regional förvaltning m.m. Enligt 1 § lagen (2004:543) om samtjänst vid medborgarkontor får statliga myndigheter, en kommun eller ett landsting ingå avtal om att för varandras räkning lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda och i övrigt handlägga förvaltningsärenden med de begränsningar som anges i denna lag eller i förordning (samtjänst vid medborgarkontor). Av 2 § framgår bl.a. dels att ett samtjänstavtal ska ange vilka förvaltningsuppgifter som ska omfattas av samtjänsten, dels att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning eller som kräver tillgång till personuppgifter ska anges särskilt i avtalet, dels att det av avtalet även ska framgå vilken tillgång till personuppgifter som behövs för att de förvaltningsuppgifter som omfattas av avtalet ska kunna utföras. Utredningen om utveckling av lokal service i samverkan Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att stödja de statliga myndigheterna i deras arbete med att inrätta lokala servicekontor och att stödja andra samverkansinitiativ (dir. 2007:68). Utredningen, som antagit namnet Utredningen om utveckling av lokal service i samverkan (Fi 2007:06), överlämnade sitt delbetänkande (SOU 2008:97) till regeringen. Delbetänkandet har remissbehandlats. I delbetänkandet föreslås att etableringen av statliga servicekontor bör ske i samråd med berörda kommuner och att regeringen bör uppdra åt Arbetsförmedlingen, och att inleda ett sådant samråd. Utredningen bedömer att basen för den offentliga servicen i landet bör utgöras av ett nät av lokala servicekontor och att kommunala och statliga funktioner så långt möjligt bör samlokaliseras. Kontorsstrukturen bör enligt utredningen kompletteras med servicepunkter lokaliserade t.ex. i offentliga lokaler, hembygdsgårdar eller lanthandelsbutiker, där myndigheter kan kontaktas med tekniska hjälpmedel. De bör vara utrustade med dator och kundarbetsplats. Därtill föreslås dels att en ny funktion som auktoriserad servicevägledare utvecklas för att lotsa medborgarna rätt i den offentliga förvaltningen, dels att möjligheterna att nyttja lantbrevbärarna i som mobila servicepunkter och servicevägledare bör utredas vidare. redovisade utredningen sitt slutbetänkande (SOU 2009:92). I slutbetänkandet utvecklas och preciseras de principförslag som lämnades i delbetänkandet. Slutbetänkandet har remissbehandlats (se prop. 2010/11:1 utg.omr. 2 s. 29). I propositionen (prop. 2009/10:175 s. 55 f.) bedömer regeringen att den samverkan som inletts mellan myndigheter med behov av lokal närvaro bör utvidgas och fördjupas samt att ett långsiktigt mål bör vara att grundläggande lokal statlig service kan förmedlas via gemensamma servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter. Vidare anser regeringen att utvecklingen av den lokala statliga servicen bör ske i dialog med berörda kommuner och att möjligheterna till samordnade servicelösningar bör övervägas när så är lämpligt. Vad gäller utredningens förslag om ett regeringsuppdrag avseende samråd mellan , och Arbetsförmedlingen konstaterar regeringen att en sådan samrådsskyldighet redan föreligger i förordningen (2007:713) om regionalt tillväxtarbete.