bet · GY01FiU31 · 2011-02-21 00:00:00 — 2010/11:FiU31 Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor I betänkandet behandlas 18 motionsyrkanden som gäller bank-, försäkrings-, och kreditupplysningsfrågor från den allmänna motionstiden . Motionsyrkandena rör bl.a. frågor om kreditupplysningar och bluffakturor, betalningsanmärkningar, inkassobolagens verksamhet, rätten att öppna bankkonto, lokala sparbanker, lån utan ränta och europeiska bankkonton. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns 4 reservationer. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2010/11:Fi202 av (FP), 2010/11:Fi206 av (M) och 2010/11:Fi229 av och (båda M). Reservation 1 (SD) 2010/11:Fi205 av (KD) yrkandena 2 och 3. 2010/11:Fi210 av (S). 2010/11:Fi214 av m.fl. (V) yrkandena 13. Reservation 2 (V) Reformering av svenskt bankväsen 2010/11:Fi224 av Finn och (båda M) yrkande 1. 2010/11:Fi226 av (M). Nivåer på räntor och avgifter vid indrivning m.m. 2010/11:Fi228 av (S). 2010/11:Fi257 av m.fl. (KD). Minskad användning av kontanter 2010/11:Fi261 av (S) yrkande 1. 2010/11:Fi262 av (S). 2010/11:Fi266 av (S). Reservation 3 (S, V) 2010/11:Fi272 av (M). Ensidig uppsägning av krediter 2010/11:Fi246 av (S). Reservation 4 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (M). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att utöka sekretesskyddet till att omfatta även fall som gäller felaktiga uppgifter om betalningsförelägganden. Utskottet avstyrker motionerna mot bakgrund av de lagstiftningsåtgärder som vidtagits. Utskottet utgår vidare från att regeringen noga följer utvecklingen på området och återkommer med förslag om förändringar om och när ny information framkommer som ger anledning till omprövning. Jämför reservation 1 (SD). I motion 2010/11:Fi202 av (FP) föreslår motionären att reglerna ändras i 7 § kreditupplysningslagen (1973:1173). Motionären anför att det är tillåtet att lämna upplysningar om näringsidkares betalningsförsummelser redan när en ansökan om betalningsföreläggande eller stämningsansökan inges till respektive domstol. Sådana upplysningar lämnas också regelmässigt ut till den som så begär. För fysiska personer som inte är näringsidkare får kreditupplysningar bara innehålla betalningsförsummelser som slagits fast genom en domstols eller annan myndighets avgörande. Enligt motionären finns det inga bärande skäl till att behandla näringsidkare på annat sätt än fysiska personer som inte driver näringsverksamhet. På samma sätt som för den om inte är näringsidkare kan en näringsidkare ha goda skäl att inte betala en påstådd skuld. Det kan t.ex. pågå en tvist om huruvida skulden är riktig eller inte, eller finnas en kvittningsgill motfordran. Problemet med bluffakturor ökar år för år och det finns anledning att anta att näringsidkare går med på att betala oriktiga fakturabelopp för att inte riskera att drabbas av de betydande problem som uppstår med en registrerad betalningsanmärkning. Det måste anses ovärdigt ett rättssamhälle att medverka till att sprida uppgifter om obetalda skulder till dess att betalningsskyldigheten har blivit fastställd av domstol eller . Samma yrkande återfinns i motion 2010/11:Fi206 av (M) och i motion 2010/11:Fi229 av och (M). Utskottet har senast i betänkande 2009/10:FiU32 (s. 13) behandlat ett motionsyrkande om sekretesskydd för betalningsföreläggande. Utskottet avstyrkte motionen med hänvisning till att det föreligger en skillnad mellan betalningsföreläggande å ena sidan och utsökning och indrivning å andra sidan. Enligt 34 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess som huvudregel hos när det gäller verksamhet som avser utsökning och indrivning, däremot gäller inte sekretess för verksamhet som rör betalningsföreläggande. Utskottet har förståelse för de problem som kan uppstå för näringsidkare som utsätts för bluffakturor. Av rädsla för att få betalningsanmärkningar registrerade kan då näringsidkare gå med på att betala fakturor som egentligen inte borde ha betalats. Det är utskottets uppfattning att den ändring i 3 kap. 3 a § lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet som trädde i kraft delvis kan förbättra situationen för näringsidkare på den här punkten. Enligt lagen är , på begäran av den registrerade, skyldig att rätta, blockera eller utplåna missvisande uppgifter i sina register, bl.a. i myndighetens betalningsföreläggande- och handräckningsdatabas. Om den missvisande uppgiften redan har lämnats ut till tredjeman ska dessutom, som huvudregel, underrätta denne om att myndigheten har rättat, blockerat eller utplånat uppgiften i sitt register. Blockering kommer att vara den huvudsakliga rättelsemetoden. I förarbetena till lagen tar regeringen även upp frågan om sekretess för vissa uppgifter i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabas. Regeringen framhåller där att denna fråga kräver ingående överväganden för att man ska uppnå syftet på ett väl avvägt sätt, och att man bedömer att det inte är aktuellt att föreslå åtgärder på den punkten. Utskottet påminner också om den ytterligare åtgärd som vidtagits för att förbättra situationen för näringsidkare genom den ändring i kreditupplysningslagen som trädde i kraft . All kreditupplysning som lämnas via nätet ska numera följa kreditupplysningslagens regler. fanns en lucka i lagstiftningen som gjorde det möjligt att lämna ut kredituppgifter på nätet utan att reglerna i kreditupplysningslagen behövde följas. Lagändringen innebär att det ska finnas ett legitimt behov av att få ut uppgiften och att omfrågekopia ska lämnas till den som det frågas om. Denne kan begära att uppgifter som är felaktiga rättas. Utskottet utgår vidare från att regeringen noga följer utvecklingen på området och återkommer med förslag om förändringar om och när ny information framkommer som ger anledning till omprövning. Mot denna bakgrund anser utskottet att något initiativ från utskottets sida inte förefaller behövas, och avstyrker motionerna Fi202 (FP), Fi206 (M) och Fi229 (M). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om gallring av betalningsanmärkningar och att det införs en beloppsgräns för hur små skulder som ska kunna bilda underlag för en kreditanmärkning. Utskottet avstyrker motionsyrkandet med motiveringen att utskottet förutsätter att regeringen kontinuerligt följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. I motion 2010/11:Fi205 av (KD) yrkande 2 anförs att reglerna i kreditupplysningslagen bör ändras vad gäller tidpunkt när en uppgift om betalningsanmärkning senast bör gallras. ligger anmärkningen kvar för privatpersoner. Tiden bör förkortas väsentligt så att den som vill göra rätt för sig ska ha en morot för sin ansträngning. Det behövs dessutom en beloppsgräns för hur små skulder som ska få utgöra underlag för en kreditanmärkning. Ett flexiblare system vad gäller kreditanmärkningar skulle verka stimulerande för de skuldsatta och inte uppfattas som det hot det gör . Enligt 8 § kreditupplysningslagen ska en uppgift om en fysisk person som inte är näringsidkare gallras senast efter den dag då den omständighet inträffade eller det förhållande upphörde som uppgiften avser. har ett flertal gånger behandlat frågor om kortare gallringstider för uppgifter om betalningsanmärkningar och frågor om mindre betalningsförsummelser, senast i betänkande 2009/10:FiU32. Utskottet avslog motionen om kortare gallringstider med motiveringen att utskottet förutsatte att regeringen noga följer utvecklingen på området och vidtar nödvändiga åtgärder om det visar sig att nuvarande reglering drabbar enskilda och företag på ett negativt sätt. När det gäller frågan om mindre betalningsförsummelser avslog utskottet motionen med följande motivering. Att införa en beloppsgräns skulle kunna motverka möjligheterna för kreditgivare att göra korrekta kreditbedömningar för att på så sätt minska skuldsättningsproblemen. Utskottet förutsätter nu liksom tidigare att regeringen kontinuerligt följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när detta bedöms som nödvändigt. Utskottet avstyrker därmed motion Fi205 (KD). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om tillgång till banktjänster. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till bl.a. det arbete som avser att göra på området och mot bakgrund av resultatet av tillsynsinsatser. Utskottet utgår dock från att regeringen följer utvecklingen på området och återkommer med förslag på förändringar om och när sådant behov föreligger. I motion 2010/11:Fi210 av (S) anför motionären att banktjänster är en service för människorna i samhället och att alla därför måste få tillgång till dem, oberoende av i vilken livssituation man befinner sig. Alla bör få rätt till ett bankkonto för insättning, uttag och betalning, vilket inte är fallet . Detta drabbar redan utsatta personer som exempelvis flyktingar utan svenskt personnummer, hemlösa som inte kan redovisa en fast adress och personer som gjort personlig konkurs eller som har betalningsanmärkningar. fungerade som en plats för betalningar för denna grupp. Eftersom staten inte längre har ansvar för kassatjänster över hela landet utan bara för de orter och den landsbygd där behovet av kassatjänster inte kan tillgodoses på annat sätt, kommer motionären fram till att det är banklagstiftningen som är tillämplig när det gäller möjligheten att få bankkonto och grundläggande betaltjänster i övriga delar av landet. Enligt 11 b § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti är institut skyldiga att ta emot insättningar av var och en, om det inte finns särskilda skäl emot det. I lagens förarbeten uttalade regeringen att möjligheten att få tillgång till en säker sparform i princip bör stå öppen för alla. Skyldigheten att tillhandahålla konton är dock inte absolut, utan institutet kan neka tillgång om sakliga skäl föreligger. Sakliga skäl kan vara t.ex. misstanke om penningtvätt eller att kunden tidigare varit ohederlig mot institutet. I förarbetena till lagen behandlas även frågan om bankerna skulle bli skyldiga att tillhandahålla betaltjänster. Regeringen bedömde då att det inte fanns behov av att lägga en sådan skyldighet på instituten (prop. 2002/03:139 s. 262). Regeringen menade att även om det fanns ett formellt krav, så skulle en bank som verkar på en marknad med fri prissättning alltid kunna prissätta sig ur en marknad. behandlade senast i sitt betänkande 2009/10:FIU18 ett liknande motionsyrkande. Utskottet erinrade då om att banker som huvudregel omfattas av den s.k. kontraheringsplikten och att de allmänna råd som utfärdat när det gäller såväl förutsättningarna att öppna inlåningskonto som identifieringskrav enligt penningtvättsreglerna är utformade så att de tryggar denna huvudregel. Vidare anger utskottet att i sin rapport får inte betala (2008:12) har uppmärksammat att vissa banker kräver att en kund har svenskt personnummer eller samordningsnummer för att erbjudas t.ex. Internetbank eller girobetalningar. Utskottet välkomnar de initiativ som avser att ta med anledning av tillsynsinsatsen när det gäller att förtydliga reglerna kring vem som kan nekas tillgång till konto och betaltjänster. Mot denna bakgrund vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att något initiativ från utskottets sida inte behövdes, och avstyrkte den aktuella motionen. har inte påbörjat något regelprojekt sedan rapporten skrevs men har för avsikt att se över de allmänna råden som handlar om inlåningspolicy och tillgång till tilläggstjänster som anges i FFFS 2001:8 Allmänna råd om inlåningskonton och tillhörande banktjänster. Utskottet vill inledningsvis liksom vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden erinra om att banker som huvudregel omfattas av s.k. kontraheringsplikt enligt 11 b § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Bankerna är därmed skyldiga att ta emot insättningar från var och en, om det inte finns särskilda skäl emot det. Utskottet noterar dessutom att har för avsikt att se över de allmänna råden som handlar om inlåningspolicy och tillgång till tilläggstjänster som anges i FFFS:8 Allmänna råd om inlåningskonton och tillhörande banktjänster. Med beaktande av det arbete som avser att göra finner inte utskottet att det finns skäl att föreslå lagförändringar på området. Utskottet utgår dock från att regeringen följer utvecklingen på området och återkommer med förslag på förändringar om och när sådant behov föreligger. Utskottet avstyrker motion Fi210 (S). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om de lokala sparbankerna. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till att det inom ramen för gällande lagstiftning finns möjligheter för banker att förstärka sitt kapital samt att det pågår en utredning inom om egenkapitalbevis. Jämför reservation 2 (V). I motion 2010/11:Fi214 av m.fl. (V) yrkandena 13 anför motionärerna att det är viktigt att öka konkurrensen på bankmarknaden, så att hela landet får tillgång till en fungerande kreditgivning och för att ge en extra stimulans till den regionala utvecklingen. De lokala sparbankerna utgör en viktig resurs för den regionala utvecklingen. Deras förankring i lokalsamhället gör att sparbankerna har goda kunskaper om det samhället och de företag och människor som bor och verkar där. Motionärerna föreslår att inför s.k. egenkapitalbevis, vilka har vissa likheter med aktier. Principen med egenkapitalbevis är att bevisens kapitalandel läggs under samma regelverk som institutionens övriga kapital så att utdelningar, gåvor till allmännyttiga ändamål samt avsättningar till fond styrs av ett och samma regelverk. Ägare av egenkapitalbevis kan inte få en beslutande majoritet i banken. Motionärerna föreslår också att regeringen ska återkomma med förslag till finansiering av startkapital för bildande av nya sparbanker och att banklagstiftningen ses över eftersom den, som den ser ut , är ett hinder för att sparbanksrörelsen utvecklas. har tidigare föreslagit att tillåter egenkapitalbevis för att göra sparbankerna mer konkurrenskraftiga gentemot de stora bankerna och att regeringen återkommer med förslag till finansiering av startkapital för bildande av nya sparbanker. avstyrkte en liknande motion i betänkande 2009/10:FiU18 med följande motivering. Sparbankerna fyller en viktig funktion på den svenska bankmarknaden och det är positivt om det startas fler sparbanker. På så sätt främjas mångfald och konkurrens. Utgångspunkten måste dock, enligt utskottet, vara att konkurrensneutrala förutsättningar ska gälla för att starta och driva bankverksamhet. När det gäller sparbankernas kapitalförsörjning finns det möjligheter att förstärka det supplementära kapitalet genom att ta upp s.k. förlagslån. Utskottet betonade vikten av att regeringen noga bevakar utvecklingen på den svenska bankmarknaden och utreder behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. Enligt uppgifter från pågår det ett arbete på departementet med att utreda hur ett system med egenkapitalbevis eventuellt skulle kunna fungera på den svenska marknaden. En promemoria i ämnet väntas bli färdig . När det gäller möjligheten att starta och driva bankverksamhet är reglerna för detta fastlagda i kreditinstitutsdirektivet /48/EG. Utskottet vidhåller sin uppfattning att sparbankerna fyller en viktig funktion på den svenska bankmarknaden och är fortsatt positivt till att det startas fler sparbanker. Svensk bankmarknad, som i övrigt består av ett fåtal stora aktörer, kan främjas av ökad mångfald och konkurrens. Enligt utskottet måste dock utgångspunkten vara att konkurrensneutrala förutsättningar bör gälla för att starta och driva bankverksamhet. När det gäller frågan om egenkapitalbevis erinrar utskottet om att det föreligger möjligheter för banker att förstärka det supplementära kapitalet genom att ta upp s.k. förlagslån. Utskottet ser dock med tillförsikt fram emot den utredning som pågår på och som behandlar hur ett system med egenkapitalbevis eventuellt skulle kunna fungera på den svenska marknaden. Med detta avstyrker utskottet motion Fi214 (V). Reformering av svenskt bankväsen Utskottets förslag i korthet avslår en motion om reformering av svenskt bankväsen. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning dels till att det inom EU pågår ett omfattande arbete med att bl.a. förstärka och förtydliga reglerna för riskhantering, kapitaltäckning och finansiell tillsyn för att motverka att nya finansiella kriser uppstår , dels till att regeringen tillsatt en finanskriskommitté som ska göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser. I motion 2010/11:Fi224 av Finn och (M) yrkande 1 anförs att konkurrensen mellan banker inte fungerar på ett optimalt sätt. Ett skäl till det är att människor och företag inte är benägna att byta bank utan lever kvar i tron att banken är en partner som man är trogen och bygger en långvarig relation med. Motionärerna föreslår att svenskt bankväsen reformeras. Det bör göras en löpande identifikation av de banker som det kan vara nödvändigt att stödja i en tänkt finanskris för att förhindra att stabiliteten i hela samhällsekonomin riskeras. Motprestationen från staten blir då att på förhand, efter uppgjorda spelregler, garantera en sådan banks fortsatta funktion om en finanskris som hotar verksamheten skulle inträffa. Nyare och för det finansiella systemet mindre betydelsefulla bankaktörer behöver enligt motionärerna inte stödjas av staten om de inte hotar samhällsekonomin vid en finansiell krissituation. Eftersom denna åtskillnad mellan stora och små bankaktörer, sett ur ett samhällsekonomiskt perspektiv, är relativt nya fenomen i vårt land krävs ett annat regelverk som pedagogiskt hjälper svenska medborgare att förstå skillnaden i risk för dem själva om de väljer att hantera sin egen ekonomi med den ena eller andra aktören på den fria bankmarknaden. I samband med den föreslagna reformeringen bör även några andra mindre, men mycket irriterande och orättvisa, fenomen kunna rättas till. Det gäller dels bankernas medvetna utnyttjande av det som kallas float och som banker använder för att vid en transaktion mellan två kunder kunna ta ut en övernattsränta på kundens bekostnad, dels den öresavrundning som ständigt sker vid varje korttransaktion utan att kontanter hanteras. Utskottet avstyrkte ett liknande motionsyrkande i betänkande 2009/10:FiU18 med hänvisning till det arbete på området som initierats inom såväl EU som i i spåren av den internationella finansiella krisen. Lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut innehåller bestämmelser om stöd till kreditinstitut, inlösen av aktier i sådana institut och en särskild fond för stabiliteten på kreditmarknaden, kallad stabilitetsfonden. Enligt 1 kap. 2 § får statligt stöd lämnas till kreditinstitut m.fl. som ett led i en rekonstruktion, om det behövs för att motverka en risk för allvarlig störning av det finansiella systemet i . beslutade i sitt betänkande (bet. 2008/09:FiU16 Stabilitetsstärkande åtgärder för det svenska finansiella systemet) att bygga upp en stabilitetsfond som ska finansiera statens åtgärder för att stödja det finansiella systemet. Banker och andra kreditinstitut ska betala en årlig stabilitetsavgift. På frågan om även små icke systemviktiga institut måste betala stabilitetsavgift till fonden angav utskottet i sitt betänkande (bet. 2009/10:FiU7 Stabilitetsavgift) att ett stabilt finansiellt system är till fördel för alla aktörer på marknaden, t.ex. genom att samtliga kreditinstituts finansieringsmöjligheter förbättras. Det är därför rimligt att samtliga kreditinstitut och företag som omfattas av stödlagen deltar i finansieringen av de olika stödåtgärderna genom att betala stabilitetsavgift. Stabilitetsfonden ska bära alla kostnader för stödåtgärderna. Eventuella infrianden av garantier eller annat stöd till kreditinstitut kommer att belasta fonden, medan återvinningar av eventuellt stöd ska gå tillbaka till fonden. Genom att instituten själva finansierar fonden via avgifter skapas ett långsiktigt hållbart finansieringssystem som ligger utanför statsbudgeten. Även avgifter för utfärdade bankgarantier går till stabilitetsfonden. Den årliga stabilitetsavgiften är av ett underlag som är baserat på institutets balansräkning (se uppgiftsblankett till höger). är avgiften halverad. Institut som deltar i garantiprogrammet får dra av de garanterade lånen från underlaget till stabilitetsavgiften. Stabilitetsavgiften är inledningsvis relaterad till institutens balansräkningar, utan riskdifferentiering. Regeringen har sagt att man ska återkomma med ett förslag på hur avgifterna till stabilitetsfonden och insättningsgarantin kan slås ihop till en enda och riskdifferentierad avgift. Målet är att stabilitetsfonden ska uppgå till motsvarande av BNP . Inledningsvis tillförde staten genom ett särskilt anslag. Därutöver ska Insättningsgarantifonden överföras. Den har ett värde på ca . Till Stabilitetsfonden räknas dessutom det innehav av Nordeaaktier som blev resultatet av att staten deltog i bankens nyemission inom ramen för kapitaltillskottsprogrammet. Det innebär att aktieutdelning och eventuella vinster från försäljning av aktierna kommer att tillfalla fonden. Stabilitetsfondens behållning var , inklusive Nordeaaktierna värderade till marknadsvärde. Siffran inkluderar i avgifter för bankgarantier. Stabilitetsavgiften började faktureras . 2009:26 Statens garantier i finanskrisen I sin rapport anger följande. Då bankgarantin beslutades avstod regeringen från att försöka bedöma de framtida kostnaderna, med hänvisning till att alternativkostnaden för en eventuellt fördjupad kris i den reala ekonomin bedömdes vara mycket stor. Riksgälden framhöll att statens reella exponering gentemot det svenska banksystemet vare sig är begränsad till de faktiskt utställda garantierna eller till det maximala garantibeloppet . tolkning av stödlagens krav på kostnadsminimering är att kostnaden för det statliga stödet ska vara så låg som möjligt förutsatt att negativa samhällsekonomiska konsekvenser undviks genom stödet. För att säkerställa detta borde regeringen beräkna och redovisa risker och förväntade kostnader för garantierna samt utforma processer för att löpande hantera, följa upp och avveckla dem. Regeringen hade inte heller vidtagit några åtgärder för att beräkna risken för framtida kostnader när det gäller statens garantiåtaganden inom exportområdet. ansåg sammanfattningsvis att regeringen inte hade säkerställt ett tillfredsställande underlag för bedömning av statens risker för framtida kostnader inom garantiområdet. Tillsättning av en finanskriskommitté Regeringen beslutade att tillsätta en finanskriskommitté. Kommittén ska göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser. Kommittén ska föreslå åtgärder för att förbättra regelverket så att framtida finansiella kriser i första hand kan mildras genom förebyggande åtgärder och i andra hand lösas på ett effektivt sätt. Detta som skattebetalarnas intressen värnas och allmänhetens förtroende för det finansiella systemet säkerställs. Utgångspunkten är att skattebetalarnas pengar ska värnas när staten behöver ingripa i kriser. Bankernas ägare, inte skattebetalarna, ska ta förlusterna vid för riskfyllt agerande. De finansiella marknaderna är integrerade inom EU och utskottet konstaterar att det inom EU pågår ett omfattande arbete med att bl.a. förstärka och förtydliga reglerna för riskhantering, kapitaltäckning och finansiell tillsyn för att motverka att nya finansiella kriser uppstår . Med anledning av detta och att regeringen nu tillsatt en finanskriskommitté menar utskottet att det inte är nödvändigt att från utskottets sida ta några särskilda initiativ med anledning av motion Fi224 (M), som således avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om lån utan ränta.