· GZ01CU3 · 2011-12-07 17:58:41 — Det skulle också innebära en ökad osäkerhet för dem som bedriver verksamheten över huvud taget. Dessutom finns det en praxis på området som reglerar ansvarsfrihet, och det är till fyllest.Herr talman! Med de här orden vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. Det finns oändligt många frågor som man skulle vilja ställa. Men jag tänkte börja med det obegränsade ansvaret.Majoriteten håller fast vid själva formuleringen och ser det som något realt, att det är någonting som kan användas. Då måste frågan bli: Hur ska det obegränsade ansvaret kunna utkrävas utöver de 12 miljarder som lagen talar om? Hur ska det kunna utkrävas? Det tror jag att väldigt många vill veta. Jag sade i mitt inlägg att lagen säger att det är ett obegränsat ansvar. Det belopp som är beslutat i lagstiftningen är det som är meningsfullt att utkräva som säkerhet. Därtill kommer det naturligtvis att finnas egendomsförsäkring. De pengarna kommer inte att gå till någon annan än anläggningshavaren, det vill säga inte till något av de ägarbolag som det talades om . Där skulle det också bli en hel del mer pengar. Staten har, precis som sade, också en obegränsad återkravsrätt . Det här är i alla fall någonting som är tillräckligt bra för att man ska kunna få ut någonting av bolagen. Återkravsrätten gäller ju de anläggningsägande bolagen, som saknar tillgångar utöver de reaktorer de har. Hur stora försäkringsbelopp kan det handla om som de anläggningsägande bolagen har?Som mest har vi fyra reaktorer i . vet jag vad ni på regeringssidan anser att det kostar att bygga nya reaktorer. Då skulle det som mest kunna handla om ett försäkringsbelopp på kanske 200 miljarder. är inte de här reaktorerna nybyggda. Jag skulle kunna tänka mig att det handlar om ett antal tiotal miljarder i försäkringsbelopp. Tyvärr har jag inte tagit reda på det före den här debatten. Men det handlar om väldigt små summor, eftersom det fortfarande handlar om de anläggningsägande bolagen, som kan utkrävas.Det vi pratar om är hur vi ska kunna få resurser för att åtgärda de problem som därutöver inträffar. De anläggningsägande bolagen har ju inga resurser efter en olycka utom möjligen ett försäkringsvärde.Hur ska vi kunna se till att det obegränsade ansvaret utkrävs? Var finns den obegränsade resursen i er modell? Det obegränsade ansvaret är till viss del förstås teoretiskt. Vi vet ju inte vad en kärnkraftsolycka skulle kosta. Men det här är ändå ett belopp som man har bedömt som rimligt att begära.Det går inte heller, som jag har förstått det, att försäkra till hur stora belopp som helst. Det går heller inte att begära borgen för hur stora belopp som helst. Men det här är ändå ett bra sätt att komma närmare att anläggningshavaren betalar, det vill säga att polluter pays. Det är principen om att förorenaren betalar. Det förslag som regeringen har lagt fram om bemyndigande för att ta ut avgifter för att pröva försäkringslösningar och säkerheter är vi överens om i utskottet. Det är alltså inte det som är frågan att debattera här . Det är i stället de två frågor som väcks i de två reservationer som finns i vårt betänkande.Vi har i civilutskottet haft en föredragning av företrädare från som har förklarat hur läget är när det gäller att sätta den här lagen i kraft. Vi har i varje fall på allianssidan full förståelse för att det inte är möjligt att göra det . Vi kan känna sympati för tanken att det skulle vara ett snabbare ikraftträdande eftersom det faktiskt är en förbättrad lag för den som kan bli skadelidande. Men det är omöjligt. Regeringen är inte färdig med sitt arbete. Som opposition kan man naturligtvis alltid hävda att det beror på att regeringen inte har prioriterat de här frågorna i tillräcklig utsträckning, men det finns faktiskt en hel del komplikationer när det gäller försäkringslösningar för kärnkraftsindustrin och försäkringsbranschen.Sedan kan man inte låta bli att även titta på de konventionsrättsliga och EU-rättsliga bitarna. Ändringsprotokollet, , till är ännu inte ratificerat av tre stater. Och det är inte alldeles lätt för den att se till att regeringar och parlament i andra länder ratificerar och går snabbare fram.Det finns alltså två olika förklaringar, och från allianspartiernas sida är vi fullt på det klara med att detta är acceptabelt i detta skick.Sedan är det den andra frågan att debattera. Det är uppenbarligen framför allt som vill göra det. Det är bara att konstatera att det är tredje gången på en ganska som vi hör samma resonemang och samma frågeställningar. Man kan fundera över om de tidigare debatterna har gett någonting, men det tycker i alla fall jag.När man läser motionen och även reservationen ser man att oppositionspartierna nu har förstått att det finns ett strikt ansvar och ett obegränsat ansvar för den som äger kärnkraftsreaktorer och att begränsningen sedan ligger i försäkringslösningen på eller 12 miljarder svenska kronor.Om det beloppet kan vi naturligtvis ha olika uppfattningar. Det kommer vi säkert att få leva med. Men personligen har jag ingen annan uppfattning än den som regeringen har.Frågan om så kallat ansvarsgenombrott har vi också diskuterat vid de tidigare tillfällena. För oss i är det i alla fall så att vi värnar om aktiebolaget och de principer som gäller för ett aktiebolag, och ska vi inte ha något ansvarsgenombrott i först det ena fallet. Sedan kan man ju ställa sig frågan: Vad kommer sedan? Och hur ska ansvarsgenombrott egentligen konstrueras?Jag utgår från att har rätt när han säger att kärnreaktorerna innehas av dotterbolag till de stora elkraftsproducenter som vi har här i landet. Men det är en fråga som kan förändras. Det är inte något som alltid är givet.Man kan fråga sig hur det skulle vara om kärnkraftverken ligger i moderbolaget och moderbolaget är ett börsnoterat bolag. Då är man med en gång inne på frågan om vem som ska stå för de skador som kan komma.Jag har också väldigt svårt för att man ska ha ett ansvarsgenombrott gentemot moderbolaget eller koncernen, som det har uttalats i vissa sammanhang. Det skulle innebära att andra bolag i en koncern också skulle komma att dras in.Jag värnar om aktiebolagets idé. Den idén är att det är det bolag som äger kärnkraftsreaktorn och har tillstånd att driva verksamheten som har ett obegränsat ansvar. Så ska det naturligtvis vara.Det vi kan diskutera och ha olika uppfattning om är hur stort försäkringsbeloppet ska vara. Jag stannar vid att jag delar den uppfattning som vi har haft tidigare att beloppet är en rimlig avvägning och vad man kan åstadkomma i den här frågan.Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på de båda reservationerna. representerar det parti i som såvitt jag känner till är mest kärnkraftsvänligt. borde ha tänkt igenom detta mer än andra partier.Jag fick från klart att från sida finns inga tankar över hur man ska kunna realisera ett obegränsat ansvar. Därför måste frågan till också bli: Hur ska det obegränsade ansvaret utöver de 12 miljarderna realiseras det behövs?Lite grann antydde i sitt anförande att beloppet på något sätt är rimligt. För att sätta det i relation till något annat är vi inte det enda land som har kärnkraft. Det är många länder som har kärnkraft.Det finns ett land som har försökt att sälja ut kärnkraftverk till privata företag, nämligen . gjorde ett försök. Även de hade beräkningar om riskkostnader. Men vad var det som gjorde att det aldrig gick att sälja kärnkraftverken?Det var att när marknaden värderade riskerna visade det sig att de i verkligheten var åtminstone tio gånger högre än de risker som låg till grund för kalkylerna för byggandet av kärnkraftverken i England.Frågan är inte oberättigad utan tvärtom högst väsentlig. Hur ska det obegränsade ansvaret utkrävas? Det obegränsade ansvaret vid en kärnkraftsolycka är att skadeståndsanspråket, vilket belopp det nu kommer att handla om, riktas mot det bolag som äger reaktorn och anläggningen. Förutom reaktorn som tillgång kan det hos det bolaget finnas andra tillgångar. Så brukar det se ut på balansräkningar när i varje fall jag tittar på redovisningar.Skulle skadeståndsbeloppet bli så stort att det inte täcks av försäkringar eller de kvarvarande tillgångarna i bolaget blir den skadelidande faktiskt skadelidande. Det är precis så det fungerar med våra aktiebolag när man bedriver någon typ av verksamhet och inte kan betala sina skulder.Jag ser inte detta annorlunda med kärnkraften än med andra aktiebolag. Det finns heller ingen anledning att göra det. Kärnkraften är inte så speciell för oss att den kräver speciell lagstiftning när det gäller till exempel ansvarsgenombrott. Vi har inte gjort den bedömningen. Jag står fast vid att aktiebolagsrättsliga regler ska gälla. Jag kan bara konstatera att kontentan och resultatet av det säger är att utöver 12 miljarder är det samhället som tar ansvaret. Det finns inga tillgångar någon annanstans än det lagstadgade beloppet på 12 miljarder.Jag har mycket svårt att tänka mig att om en reaktor skulle explodera eller om vi skulle få en härdsmälta i någon av våra tre kärnkraftverk som finns i - Forsmark, eller - att de resterande värdena där skulle uppgå till 12 miljarder. Försäkringsvärdet skulle möjligen kunna vara på det beloppet.Att dessa företag skulle kunna ha andra tillgångar i sin balansräkning utöver 12 miljarder har jag väldigt svårt att föreställa mig. Jag har inte sett någonting som tyder på att de ägarbolagen har intresse av det. Ägarbolagen plockar ut de vinster som görs i de anläggningsägande bolagen kontinuerligt. Det är där vinsterna hamnar och resurserna finns.Nu har argumenterat emot den här formen av ägargenombrott som han definierar. Men det är inte sagt att det inte skulle kunna göras på andra sätt. Skulle man till exempel från sida kunna tänka sig att agera för att ägarbolagens tillgångar skulle föras över till de anläggningsägande bolagen?Då skulle det i realiteten finnas några tillgångar som åtminstone rimligen korresponderar mot de kostnader som skulle uppstå om det vi inte vill ska hända händer. När man driver affärsverksamhet i koncerner finns det alltid stora möjligheter att flytta tillgångar och skulder mellan olika bolag inom en koncern eller till och med utanför genom att avyttra vissa delar. Om man skulle beskära de möjligheterna skulle man göra väldigt stora ingrepp i avtalsfriheten och aktiebolagsrätten.Jag förstår att vi sitter i den situationen att vi i vill driva kärnkraft i det här landet. och vill helst att den avvecklas. Då gäller frågan hur man ska göra det så svårt som möjligt för att fortsätta driften eller för att bygga nya anläggningar.Jag kan inte se annat än att den argumentation som vi egentligen skulle föra och som jag kanske är lite dålig på att göra är om beloppet är riktigt. Är de som man har satt som försäkringsbelopp i sammanhanget en bra avvägning?Jag kan personligen inte ta ställning till detta. Jag förlitar mig på att regeringen har kommit fram till en rimlig avvägning i den delen. För är det på den punkten som man kan argumentera för ett högre belopp. Det är den vägen man borde gå och inte via aktiebolagsrätten. Jag yrkar avslag på reservationerna och bifall till utskottets förslag i betänkandet.Det är lätt att som dras in diskussioner om sannolikheter och hypoteser om konsekvenser av om en stor radiologisk olycka skulle inträffa. Det är också lätt att som den kärnkraftskritiker som jag är ifrågasätta den energipolitik som har förts under ganska många år.Den har gjort oss beroende av radiologisk verksamhet i den omfattning som vi har . Vi tvingas bära dess konsekvenser under generationer framöver alldeles oavsett om kärnkraften avvecklas eller inte, eftersom vi har avfallet att ta hand om.Här skiljer sig inte , min och uppfattning åt. Men vad vi har lyckats med är att bidra till ett långsiktigt hållbar energipolitiskt beslut som förenar ekologisk hållbarhet med konkurrenskraft och försörjningstrygghet. Jag tycker att det ligger en styrka i det.Risken för olyckor med radioaktiva utsläpp som följd lär vi, oavsett vilken annan energipolitik vi skulle välja att ha, få leva med . Därför borde hur-frågor som den här, kring avgifter, ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, vara en gemensam angelägenhet och inte en arena för ytterligare debatt om kärnkraftens farlighet och risker.Kärnkraftens framtid i är villkorad i energiöverenskommelsen, bland annat med principen om det obegränsade skadeståndsansvaret för anläggningshavaren och dess ägarbolag. Detta, , gäller ju fortfarande. Vi ska inte blanda bort korten här.Den grundläggande principen är vi överens om, nämligen att den som åsamkar skadan är den som måste ta ansvar för konsekvenserna av en olycka och att det ansvaret i ekonomiska termer ska vara obegränsat för ägarbolagets del.Här går längre än vad som krävs enligt den Pariskonvention som vi pratar om, med tilläggsprotokollet som kommer att komma. Vi går alltså längre än vad andra länder känner sig nödgade att göra utifrån den konventionen.Om jag har förstått reservanterna rätt vill de ha ett högre ansvarsbelopp ställt som säkerhet, men det är oklart vilket belopp. Det är inte preciserat över huvud taget. Så långt som möjligt motsvara de verkliga kostnader som kan uppkomma, säger i sin motion C8, och 1 000 miljarder sägs det i motion C328 från detta står regeringens förslag om att säkerheten ska vara . Också det är ju en stor summa, som vi kan utgå från kanske inte kommer att räcka som det ofattbara eventuellt skulle inträffa och någon kraftproducent skulle ställas till ansvar för en katastrof av det värsta slaget. Vi har hört flera exempel på det från med det obegränsade ansvaret är ju att även denna summa ska kunna överskridas så att ansvar ska kunna utkrävas utöver den aktuella säkerhet som är ställd och göra anspråk på bolagets totala tillgångar.Här vill förslagsställarna införa ett ansvarsgenombrott som skulle syfta till att kunna kräva även ägarna till anläggningens ägarbolag på deras tillgångar. Det har bestämt avråtts från att införa en sådan ny princip i bolagslagar och associationsrätt. Man ifrågasätter om det är rimligt att i efterhand utkräva ett sådant ansvar av aktieägare trots att de har handlat i enlighet med alla lagar och regler som finns.Man kan också fråga sig vilken nytta det skulle göra i ett samhälle som har slagits sönder av en allvarlig och omfattande olycka att ta ifrån banker, försäkringsbolag och privatpersoner ekonomiska resurser som skulle behövas väl i återuppbyggnadsarbetet.Herr talman! Principen att förorenaren ska betala måste ju gälla i stort såväl som i smått. Tro det eller ej, men det mest sannolika scenariot är trots allt att det sker mindre olyckor av en mer begränsad omfattning, där de här säkerheterna skulle kunna vara fullt tillräckliga.Att blanda samman kostnaderna för en olycka av typ Fukushima- eller Tjernobylstorlek med de säkerheter som krävs för tillstånd att driva en kärnanläggning i tycker jag är att göra ansvar och ersättning till en större fråga än det egentligen är. Att diskutera varför summan inte är tillräckligt och i stället bestämma något annat är som att försöka bestämma hur långt ett snöre är eller hur många träd som finns i skogen.Socialdemokraterna, kan inte heller i sin gemensamma reservation ge något besked om vilka säkerheter de önskar. Frågan är om man ska grunda det på ett worst case-scenario eller försöka göra en rimlig bedömning av vad som är en tillräckligt stor summa för att kraftbolagen redan från början ska kunna ta höjd för en olycka av hyggligt stor dignitet.Jag kan inte heller avgöra om det är rätt. Det gäller även frågan om preskriptionstid för personskador. Vi vet ju att det efter att bomben fälldes över 1945 fortsatte att födas barn med skador även efter väldigt lång tid.Det är viktigt att markera att det , till skillnad från tidigare, går att utkräva ett ansvar av kraftbolagen för skador och sjukdomar till följd av radiologisk olycka. Men det är inte realistiskt att ha en oändlig preskriptionstid. Jag tycker att är en tidsutdräkt som skulle kunna vara tillräcklig för att kunna fastställa om en skada kan härledas till ett radioaktivt utslag eller inte.Även här blir det en knivig gränsdragningsfråga om rimligheten i ansvarets omfattning. Vi människor har ju lite svårt för det här med oändlighet. Vi förstår oss inte riktigt på det.Slutligen handlar det här, herr talman, också om tidpunkten för lagens ikraftträdande. Jag kan bara konstatera att det borde te sig som helt orealistiskt att här och fastställa ett datum som bara ligger bort. ska de flesta av oss dessutom vara lediga. Det är att önska varandra god jul och gott nytt år.Regeringen vill inte fastställa ett datum ännu, eftersom de helst ser att som reglerar ansvarsfrågan i tilläggsprotokollet kan träda i kraft och ratificeras av de återstående tre staterna. Men de är öppna för att låta lagen träda i kraft innan och meddelar också att de arbetar för fullt med de förordningar som krävs för att kunna låta lagen träda i kraft.Sedan är det också så att försäkringsbranschen, som måste ta fram produkter som svarar mot det här kravet, måste veta vad som gäller, ha rimlig tid att ställa om och ta fram de här produkterna och göra dem användbara och tillämpbara för det här fallet. Därför tycker jag, herr talman, att regeringens hållning är klok, att först avvakta och sedan, om det behövs, fastställa en tidpunkt som det ges rimliga förutsättningar för parterna att anpassa sig till. När det kommer till frågan om ikraftträdandet blir min fråga ändå till : Hur är det rimligt att vi ska vänta? När har vi nått den tidpunkt då vi ska börja fundera över att sätta vissa delar av lagen och författningen i kraft. Det är ändå så att tidigare miljöministern , även partikamrat, stod här i kammaren och sade att ska det här nog vara klart. är det inte klart. Jag måste ställa samma fråga till som jag ställde till den dåvarande miljöministern: det inte dags att vi sätter ned foten, tar ett beslut och ser till att vi faktiskt sätter lagen i kraft?Om vi inte ska göra det vore det ändå klädsamt om vi kunde få ett besked om hur man är beredd att vänta innan man faktiskt tycker att det har gått och man ska ta de här stegen för att sätta de delar i kraft som går att sätta i kraft på riktigt. I den reservation som företräder stipulerar man den tid som det återstår till. Jag hade kanske mer förstått argumentationen om tidsangivelsen hade legat . Då hade det funnits en rimlig tid att arbeta fram de förordningar som krävs för att kunna tillämpa det här på ett bra sätt.Frågan är dessutom i vilket läge som den här lagstiftningen behöver finnas på plats. Om jag har uppfattat det hela rätt är det som en reaktorägare bestämmer sig för att lämna in en ansökan om att få i gång en ny kärnanläggning, en ny reaktor. Då kommer alla de här fallen att prövas och säkerhet utställas. Ur den aspekten och med min bedömning av hur intresserade kärnkraftsägarna är av att investera i ny kärnkraft tror jag att det datumet kommer att dröja ganska lång tid.Men jag är ju full av tillförsikt och förhoppning om att de återstående tre staterna kommer att ratificera tilläggsprotokoll och att regeringen noga följer detta och bestämmer sig för att lagen ska träda i kraft, förutsatt att dessa stater drar ut ytterligare . lägger vi vår beslutskraft i händerna på länder som . Vi ska väl vara glada att man där har fått en regering, men man har ändå haft regeringskris . Vi lägger vår beslutskraft i händerna på Italien.Är det rimligt? Ska vi ha det på det här viset? Det är dessutom länder som har fullt sjå med annat än att pyssla med kärnkraftsfrågor.Man försöker att få en budget som går ihop i dessa länder. Det är deras högsta prioritet. Då blir det mycket konstigt att man från och från utskottsmajoriteten väljer att vänta och inte ge något besked om när man faktiskt önskar att denna lag ska träda i kraft. Den gäller inte bara ny kärnkraft. Den gäller också den kärnkraft vi har och det ansvar som ägarna av den kärnkraften har. Jag tycker fortfarande att det vore klädsamt att få höra vad man tycker vore ett rimligt datum eller en rimlig tidsutdräkt tills vi får denna lagstiftning eller delar av den på plats. Det som företräder är en ordning där vi först ska koka skinkan, sedan servera och äta den och därefter äta rester . Sedan ska denna lagstiftning träda i kraft. Det är helt orimligt att förvänta sig att det skulle vara ett realistiskt alternativ. är jag mycket glad och nöjd över att denna brasklapp finns om att regeringen kan tänka sig att låta denna lagstiftning träda i kraft om det skulle vara så att dessa nationer som nämner skulle dra ut med sitt beslut. Jag tror att det är just därför som denna brasklapp är skriven. Men jag sitter inte i regeringen. Den politik som företräder innebär att olyckan ska inträffa först. Sedan ska man fundera på hur man löser detta. Jag häpnar när jag lyssnar på . Det är faktiskt regeringen som har formulerat att vi ska ha ett obegränsat ansvar. Det är inte oppositionen som har gjort det. Sedan får vi kritik för att vi inte kan tala om hur många miljarder det obegränsade ansvaret innebär. Det är väl i så fall någonting som ni ska svara på själva? Jag häpnar ännu mer när jag hör säga att det, om en sådan situation skulle inträffa med kaos i samhället, är orimligt att ta ifrån banker, försäkringsbolag och aktieägare deras tillgångar. Det betyder alltså att anser att de bönder som får sin jordbruksmark förstörd och som de aldrig kan odla någonting mer på är mindre värda. Arbetarnas intressen, alla de tiotusentals arbetare som kommer att drabbas av strålskador och kanske inte kommer att ha någon arbetsförmåga kvar efter att de har gjort en heroisk insats för att begränsa skadeverkningarna, är mindre värda än aktieägarnas, bankernas och försäkringsbolagens. Jag trodde faktiskt inte att vi hade sådana politiker i denna kammare. Det är beklagligt. Ett ansvarsgenombrott kan faktiskt organiseras på andra sätt. Man skulle kunna tänka sig att dessa ägarbolag får teckna försäkringar. Det skulle bli en rent marknadsmässig fråga då och en riskpott i Eons, och Fortums portfölj. Varför tror ni att de inte äger reaktorerna själva? Jag har hört det kastas fram som en möjlighet här. Varför har de bildat detta, som jag har beskrivit i mitt anförande, med de anläggningsägande bolagen? Det är just därför att marknaden gör bedömningen att man vill komma ifrån denna kostnad. Denna kostnad är just obegränsad och kan inte preciseras. Frågan även till kvarstår: Hur ska det obegränsade ansvaret utkrävas? är politikerrollen inte att definiera hur-frågorna utan snarare att besluta i vad-frågorna. Därför känner jag inte att jag är fullt ut svaret skyldig när ställer frågan: Hur? Frågan om ansvarsgenombrottet är större än denna fråga. Det handlar om vilken bolagstradition, bolagsordning och lagstiftning som vi har i landet. var inne på det tidigare. Det är en ganska stor sak att i ett enskilt fall införa en modell för ansvarsgenombrott när det är någonting som vi mycket sällan tillämpar i detta land. Regeringen arbetar med förordningar som ska gälla när denna lag träder i kraft. Jag utgår från att mycket av det som det ställs frågor om här är sådant som kommer att definieras där. Sedan är detta inte en fråga förrän den dag som ett bolag kommer in med en ansökan och det ska prövas huruvida tillstånd ska ges eller inte och den säkerhet som vi ska fatta beslut om är ställd. Jag måste återigen fråga: Menar att böndernas förstörda mark är mindre värd än försäkringsbolagens tillgångar? Menar att arbetsförmågan för alla de människor som drabbas av strålningsskador om en sådan här olycka skulle inträffa är mindre värd än försäkringsbolagens, bankernas och dessa bolags tillgångar? Är det så vi ska tolka syn på stora olyckor, alltså att det obegränsade ansvaret inte är värt något för dem som drabbas utan bara för de stora bolagen, bankerna och försäkringsbolagen? Sedan klamrar man sig fast vid aktiebolagslagen som konstruktion.