bet · GY01JuU11 · 2011-04-06 00:00:00 — Enligt 1 § första stycket lagen (1988:609) om målsägandebiträde ska målsägandebiträde förordnas i mål om sexualbrott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Målsägandebiträde ska vidare förordnas i mål om brott mot liv eller hälsa enligt 3 kap. eller om brott mot frihet och frid enligt 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller vid rån enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. Slutligen ska målsägandebiträde förordnas i mål om andra brott på vilka fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Målsägandebiträde får inte förordnas sedan åklagaren har beslutat att allmänt åtal inte ska väckas eller att sådant åtal ska läggas ned. Utredningen om målsägandebiträde presenterade sitt betänkande Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) . Utredningen har haft uppdraget att se över tillämpningsområdet för lagen om målsägandebiträde och att studera hur lagen används i förhållande till dess intentioner. Som en del i uppdraget har ingått att tydliggöra målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter, dels i förhållande till målsägandens behov, dels i förhållande till andra aktörer i rättsväsendet. Utredningen lämnar en rad förslag till förbättringar. Bland annat framhåller utredningen att en avsikt med lagstiftningen om målsägandebiträde var att ge målsägande med störst behov av stöd ett juridiskt biträde i rättsprocessen. Utredningen har identifierat två grupper med särskilt stort behov av stöd och hjälp. Dessa är sexualbrottsoffer och barn. I fråga om målsägande som utsatts för sexuella övergrepp har brister i tillämpningen av lagstiftningen konstaterats. Utredningen föreslår därför bl.a. en ändring i lagen om målsägandebiträde med innebörden att målsägande vid sexualbrott ska få en obligatorisk rätt till målsägandebiträde vid samtliga brottskategorier i 6 kap. utom sexuellt ofredande. Således ska det vid sexualbrotten inte vara nödvändigt att bedöma om en målsägande saknar behov av målsägandebiträde. Endast i ärenden där brottet rubriceras som sexuellt ofredande finns det enligt utredningen utrymme för en prövning av målsägandens behov av målsägandebiträde. Målsägandens eget val är emellertid avgörande för om målsägandebiträde ska förordnas. Betänkandet bereds inom . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen i syfte att överväga åtgärder för att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande (dir. 2010:78). I utredarens uppgifter ingår att analysera vissa frågor om bl.a. målsägandebiträdenas roll att bistå målsägande med att föra talan om enskilt anspråk. I direktivet anges det även att målsäganden i många fall framför allt har behov av personligt stöd och då på ett tidigare stadium. Utredaren ska analysera vilket behov av personligt stöd som målsäganden i olika situationer kan ha och överväga hur detta behov bäst kan tillgodoses. Utredaren ska i det sammanhanget överväga om institutet stödperson kan utvecklas så att målsäganden tidigt i processen får ett mer effektivt personligt stöd. Utredningsarbetet ska ta sikte på att samma person ska kunna ge ett sådant stöd åt målsäganden under hela förfarandet, alltså även vid en huvudförhandling. Det behov av stöd och hjälp som barn och ungdomar samt kvinnor som har varit utsatta för våld i nära relationer eller sexuella övergrepp har i egenskap av målsäganden ska särskilt beaktas. Utredaren ska även analysera vilka konsekvenser förändringar vad gäller bistånd och stöd till målsägande skulle få för utformningen av reglerna om målsägandebiträde. I det sammanhanget ska de ekonomiska konsekvenserna särskilt beaktas. Uppdraget ska redovisas . Av 23 kap. 10 § framgår att alla som förhörs under en förundersökning, dvs. även en målsägande, ska ha rätt att ha ett biträde närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen (prop. 2007/08:47, bet. 2007/08:JuU11, rskr. 2007/08:131). Vid beredningen av allmänna motioner avstyrkte utskottet motionsyrkanden om att målsägandebiträden för offer i sexualbrottsmål borde förordnas redan i inledningen av förundersökningen och att förslagen i betänkandet Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) borde genomföras. Utskottet avstyrkte yrkandena med den motiveringen att beredningen av utredningens förslag pågick och inte borde föregripas (bet. 2009/10:JuU14 s. 25). Vid beredningen av 2007 och allmänna motioner avstyrkte utskottet ett yrkande om att regeringen skyndsamt borde vidta åtgärder och komma med förslag med anledning av det ovan nämnda betänkandet Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (bet. 2008/09:JuU20 s. 16). Utskottet konstaterar att beredning av förslagen i betänkandet Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) pågår. Utskottet, som inte vill föregripa beredning av utredningens förslag, avstyrker motionsyrkande Ju407 yrkande 3. Som nämnts ovan tillsatte regeringen en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen (dir. 2010:78). I uppdraget ingår bl.a. att analysera vilket behov av personligt stöd som målsäganden i olika situationer kan ha och överväga hur detta behov bäst kan tillgodoses. Utredaren ska i det sammanhanget överväga om institutet stödperson kan utvecklas så att målsäganden tidigt i processen får ett mer effektivt personligt stöd. Uppdraget ska redovisas . Utskottet, som inte vill föregripa beredningen av frågan, avstyrker motion Ju293 yrkande 17. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. utbetalning av skadestånd till brottsoffer och en översyn av i vilken mån utdömda skadestånd betalas ut. Jämför reservation 6 (SD). Flera motioner tar upp frågan om utbetalning av skadestånd till brottsoffer. I motion Ju209 yrkande 2 (KD) begärs det att systemet för utbetalning av skadestånd ska ses över i syfte att säkra att brottsoffren får den summa som de tilldömts. Motionären anför att ett system bör inrättas där staten garanterar utbetalning till brottsoffer och sedan är fordringsägare gentemot den skadeståndsskyldige. Även i motion Ju274 (M) yrkas det att ett brottsoffer med en lagakraftvunnen dom bör kunna vända sig till för att få ut den ersättning som domstolen dömt ut och att staten därefter bör kräva gärningsmannen på skadeståndsersättningen. Ett liknande yrkande framförs i motion Ju378 yrkande 2 (M) där det begärs att ett brottsoffer ska få hjälp med att kräva sitt tilldömda skadestånd, i stället för att som själv behöva begära att få ut skadeståndet från förövaren, om denne har tillgångar. Ett motsvarande yrkande framförs i motion Ju420 yrkande 1 (SD). I motion Ju245 yrkande 1 (KD) begärs det att möjligheterna att förändra av reglerna för handhavandet av betalning av skadestånd ses över. Enligt motionären behövs en mellanhand mellan dömda och brottsoffer. I motion Ju420 yrkande 2 (SD) anförs det att frågan om i vilken mån brottsoffer får det utdömda skadeståndet utbetalt bör utredas. Den som har skadats till följd av ett brott kan kräva skadestånd av gärningsmannen. När en domstol dömer någon att betala skadestånd till ett brottsoffer ska underrättas. Myndigheten är därefter skyldig att fråga målsäganden om denne vill att skadeståndet ska drivas in. Om så är fallet ska myndigheten hjälpa målsäganden med ansökan om verkställighet och sedan undersöka om den dömde har några tillgångar att betala skadeståndet med (svar på skriftlig fråga 2008/09:680). Vid sidan av detta finns även vissa möjligheter att av statsmedel få s.k. brottsskadeersättning. Förutsättningarna för utbetalning av brottsskadeersättning anges i brottsskadelagen (1978:413). Frågor om sådan ersättning prövas av . Om brottsskadeersättning betalas ut, inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd. Brottsskadeersättning betalas för personskada. Som personskada ersätts även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället. I de fall någon allvarligt kränkt någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid betalas brottsskadeersättning för den skada som kränkningen innebär. Brottsskadeersättning kan i vissa fall betalas ut även för sakskada (23 §§ brottsskadelagen). Regeringen har tillsatt en särskild utredare med uppdrag att företa en bred översyn av brottsskadelagen (dir. 2010:84). I uppdraget ingår att överväga om det finns skäl att begränsa möjligheter att göra självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar. Utredaren ska även ta ställning till om det finns skäl att utvidga rätten till brottsskadeersättning för kränkning till vissa kvalificerade ärekränkningsbrott. Vidare ska reform om brottsskadeersättningen för barn som bevittnat våld mot närstående utvärderas. Utredaren ska också överväga om det finns skäl att lindra de krav som ställs på brottsoffret att på egen hand kräva betalning av den skadeståndsskyldige, t.ex. genom att det primära ansvaret för att kräva in utdömda brottsskadestånd läggs på staten. Även författningsregleringen av regressverksamhet ska ses över, liksom beloppsgränserna i brottsskadelagen. Uppdraget ska redovisas . Regeringen beslutade (dir. 2008:138) att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att överväga förutsättningarna för att skapa ett särskilt system för frivillig betalning av skadestånd som döms ut på grund av brott. I uppdraget ingår bl.a. att föreslå hur betalningen kan administreras av en betalningsförmedlande funktion och hur en sådan funktion kan organiseras. Utredningen överlämnade betänkandet Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd (SOU 2010:1). Utredningen föreslår att den som genom en dom eller ett strafföreläggande döms att betala skadestånd ska ha möjligheten att fullgöra sin skadeståndsskyldighet genom betalning till ett betalningsförmedlande organ. Information om detta ska enligt utredningens förslag skickas ut till den skadeståndsskyldige tillsammans med domen eller strafföreläggandet och således distribueras av landets domstolar, åklagarkamrar och . Utredningen föreslår även att ges i uppdrag att agera betalningsförmedlande organ. Betänkandets förslag bereds inom . De grundläggande reglerna om skadeståndsansvar för person- och sakskador samt vid kränkning genom brott finns i 2 kap. 1 och 3 §§ skadeståndslagen (1972:207). Bestämmelser om enskilda anspråk med anledning av brott finns i 22 kap. 1 § . Utskottet har i betänkande 2009/10:JuU15 (s. 11 f.) behandlat motionsyrkanden om utbetalning av skadestånd till brottsoffer. I de aktuella yrkandena anförde motionärerna att det bör övervägas om staten genast bör betala ut skadestånd till brottsoffret och sedan kräva in pengarna från gärningsmannen, att brottsoffer bör få professionell hjälp med att få ut sina tilldömda skadestånd och att ansvaret för att få skadestånd utbetalade bör läggas på en lämplig myndighet. Utskottet, som inte fann skäl att ställa sig bakom de efterfrågade riksdagsinitiativen, avstyrkte motionsyrkandena. I betänkande 2008/09:JuU20 (s. 14 f.) har även motionsyrkanden om att , utan egen prövning, bör utbetala hela den skadeersättning som fastställts av domstol behandlats. Utskottet avstyrkte motionerna. Utskottet har i betänkande 2010/11:JuU8 (s. 60 f.) behandlat ett motionsyrkande om att skadestånd bör kunna utkrävas vid sexköp. Utskottet konstaterade att frågan om den som utnyttjas i prostitution kan vara att anse som målsägande behandlas av Utredningen om utvärdering av förbudet mot köp av sexuell tjänst. Beredningen av betänkandet borde inte föregripas. Utskottet avstyrkte med denna motivering yrkandet. Med den ordning som gäller är det möjligt för brottsoffer att få hjälp av att driva in skadestånd. I betänkandet Lätt att göra rätt (SOU 2010:1) föreslår utredningen ett system för frivillig betalning av skadestånd. En sådan ordning avser att underlätta för de skadeståndsskyldiga som vill göra rätt för sig. Utskottet välkomnar den översyn av brottsskadelagen som regeringen har tillkallat (dir. 2010:84) och noterar att det i uppdraget även ingår att överväga om det finns skäl att begränsa möjligheter att göra självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar. Utredningens beredning av frågan bör avvaktas. Mot bakgrund av det anförda vidhåller utskottet sin tidigare inställning och ser inte skäl att ställa sig bakom utskottsinitiativ med den innebörd som efterfrågas i motionerna Ju209 yrkande 2, Ju274, Ju378 yrkande 2, Ju420 yrkande 1 och Ju245. Utskottet ser inte heller skäl att ställa sig bakom ett initiativ till utredning av utbetalning av skadestånd, vilket efterfrågas i motion Ju420 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att höja avgiften till Brottsofferfonden. I motion Ju356 (KD) yrkas att den avgift som ska betalas till Brottsofferfonden i samband med dom för brott för vilket fängelse ingår i straffskalan fördubblas från dagens till . Av lagen (1994:419) om brottsofferfond framgår att den som döms för ett brott för vilket fängelse ingår i straffskalan ska åläggas att betala en avgift till Brottsofferfonden. Denna avgift anses utgöra en särskild rättsverkan av brott. Avgiften till Brottsofferfonden, som är lika hög oavsett vilket brott den tilltalade har gjort sig skyldig till, är en obligatorisk följd av att den tilltalade döms för brottet, och frågan är inte föremål för någon närmare bedömning av rätten. Lagen om brottsofferfonden trädde i kraft . Avgiften var då bestämd till . Avgiften höjdes till genom en lagändring som trädde i kraft . I betänkandet Lätt att göra rätt (SOU 2010:1) föreslås det bl.a. att avgiften till Brottsofferfonden höjs till . Förslagen i det nämnda betänkandet bereds inom . Utskottet har vid bredningen av allmänna motioner avstyrkt två motionsyrkanden med begäran om en höjning av avgiften till Brottsofferfonden (bet. 2009/10:JuU15 s. 14). Utskottet ansåg att beredningen av förslagen i betänkandet Lätt att göra rätt (SOU 2010:1) borde avvaktas. Utskottet ser inte skäl för ett initiativ i frågan då beredningen av förslagen i betänkandet Lätt att göra rätt (SOU 2010:1) bör avvaktas. Utskottet vidhåller således sin tidigare inställning och avstyrker motion Ju356. Övergripande frågor om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. hedersrelaterat våld och övergrepp mot barn, en nollvision för att avskaffa mäns våld mot kvinnor, vikten av polisens förebyggande arbete, utgångspunkt för arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn, årliga redovisningar av samhällets åtgärder samt handlingsprogram för stöd och hjälp till hbt-personer som drabbas av partnervåld. Jämför reservationerna 7 (MP, V), 8 (S, MP, V), 9 (S, V) och 10 (MP, V). Flera motioner tar upp frågan om utgångspunkter för arbetet mot våld i nära relationer och hedersrelaterat våld. I motion Ju319 yrkande 1 (MP) anförs det att arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn bör tas i ett samlat grepp som utgår ifrån en könsmaktsförståelse. I motion Ju272 (M) anförs det att hedersrelaterat våld och övergrepp mot barn och unga som utförs av familjemedlemmar måste ses som ytterst allvarligt och att samhället måste ta en tydlig ställning för offren. I motion Ju287 yrkande 1 (KD) anförs det att en nollvision bör utarbetas för att helt avskaffa mäns våld mot kvinnor. I samma motion yrkande 3 anför motionären att det är av största vikt att åtgärder vidtas för att förebygga våld mot kvinnor. Samarbetet mellan berörda myndigheter måste fördjupas och handläggningen av ärendena bli effektivare. Motionären anför vidare att välutbildade poliser med kunskaper om orsakerna till våldsbrott och om hur våldet påverkar offret kan bidra positivt till våldsutsatta kvinnors fortsatta agerande och deras möjligheter att undkomma det ständiga hotet om misshandel. I motion Ju327 (S) anförs det att regeringen bör överväga att avge en årlig redovisning av samhällets åtgärder mot våld och övergrepp mot barn. I motion Ju349 (S) begärs det även att en årlig redovisning sammanställs över samhällets åtgärder mot mäns våld mot kvinnor. Två motionsyrkanden tar upp frågor om stöd till våldsdrabbade homosexuella, bisexuella och transpersoner (hbt-personer). I motion Ju401 yrkande 9 (V) anförs det att handlingsprogram bör upprättas där det anges hur homosexuella, bisexuella och transpersoner som drabbas av partnervåld ska få relevant stöd och hjälp. I samma motion yrkande 10 begärs det att regeringen återkommer till med förslag på hur man kan säkra en långsiktig finansiering av den nationella brottsofferjouren för hbt-personer. Under den förra valperioden antog regeringen två handlingsplaner på det nu aktuella området: Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39, bet. 2007/08:JuSoU1, rskr. 2007/08:167) och Handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål (skr. 2007/08:167, bet. 2008/09:Ju4, rskr. 2008/09:174). Det arbete som har inletts har, enligt vad regeringen anför i budgetpropositionen , lett till en varaktigt höjd ambitionsnivå på nationell, regional och lokal nivå i kampen mot våldet. Regeringen konstaterar att även om stora insatser således har gjorts, drabbas fortfarande många kvinnor i av våld och kränkningar ofta från en närstående man. Många kvinnor utsätts för prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Många utsätts också för hedersrelaterat våld och våld i samkönade relationer. Likaså förekommer det att män utsätts för relationsrelaterat våld av kvinnor. Detta är, anför regeringen, oacceptabelt och fortsatta insatser är därför nödvändiga. Vidare anför regeringen att det långsiktiga arbete som har inletts måste fortsätta och integreras i rättsväsendets vardagliga arbete. De ideella kvinnojourerna är en viktig resurs i kampen mot våldet (prop. 2010/11 utg.omr. 4 s. 18). I propositionen Förbättrat skydd mot stalkning (prop. 2010/11:45), som lämnades , föreslår regeringen bl.a. att elektronisk övervakning ska få användas för att kontrollera efterlevnaden av vissa kontaktförbud. För att förstärka det straffrättsliga skyddet mot hot och trakasserier föreslås det också att ett nytt brott, olaga förföljelse, införs. Förslagen är ett led i regeringens strävanden att förbättra situationen för de personer som på olika sätt riskerar att utsättas eller har utsatts för våld, hot eller trakasserier, ofta vid upprepade tillfällen, s.k. stalkning. Förslagen i den nämnda propositionen bereds i utskottet. Regeringen planerar ytterligare åtgärder för att stärka skyddet för personer som lever med skyddad identitet. Regeringen lämnade propositionen Skärpt straff för köp av sexuell tjänst (prop. 2010/11:77). I propositionen föreslås att straffmaximum för köp av sexuell tjänst ska höjas från fängelse till fängelse . Propositionen bereds inom utskottet. Regeringen tillsatte en särskild utredare för att utvärdera tillämpningen av brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning i syfte att identifiera eventuella tolkningsproblem som uppkommit vid tillämpningen (dir. 2010:56). Syftet med utvärderingen är också att undersöka om målsättningen med att införa dessa brott har uppnåtts, dvs. att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. Uppdraget ska redovisas . som den ovan nämnda utredningen tillsattes beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att skaffa ytterligare kunskap om tvångsäktenskap och barnäktenskap (dir. 2010:54). Utredaren ska bl.a. uppmärksamma vilka det är som drabbas och bakgrunden till att sådana äktenskap förekommer. Även omfattningen av tvångsäktenskap och barnäktenskap ska utredas. Med utgångspunkt i det kunskapsunderlag som sammanställs ska utredaren föreslå åtgärder för att motverka tvångsäktenskap och barnäktenskap. Uppdraget ska redovisas . Flertalet av de insatser som presenterades i Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) har finansierats genom den särskilda jämställdhetssatsning som regeringen genomförde under den föregående mandatperioden. Regeringen överlämnade en redovisning av den särskilda jämställdhetssatsningen till (skr. 2009/10:234). I skrivelsen anges som ett av målen för regeringens arbete för jämställdhet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. I redovisningen anges det hur de medel som regeringen avsatt använts och vilka åtgärder som har genomförts, och dessutom gör regeringen en bedömning av uppnådda resultat. Sammanlagt har fördelats från den särskilda jämställdhetssatsningen till olika åtgärder för att uppnå målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Skrivelsen, som inte ledde till att några motioner väcktes, har behandlats i betänkande 2010/11:AU1 (rskr. 2010/11:96). Regeringen har i Brottsförebyggande rådets regleringsbrev gett rådet i uppdrag att utvärdera handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. lämnade en delrapport (Rapport 2010:4) och en slutredovisning av regeringsuppdraget (Rapport 2010:18). Av slutrapporten framgår bl.a. följande (s. 7 f.). Med handlingsplanen har regeringen på ett kraftfullt sätt satt fokus på mäns våld mot kvinnor och på hedersrelaterat våld och förtryck (HVF). När Brå nu summerar allt som gjorts inom ramen för planens åtgärder förstärks bilden från delrapporten; handlingsplanen har resulterat i en imponerande mängd aktiviteter. Planen har inom de flesta berörda professioner bidragit till en ökad medvetenhet om hur viktigt det är att arbeta med dessa frågor och en förhöjd kunskapsnivå, den har också lett till en bättre struktur för arbetet både inom och mellan myndigheter. Planen har också bidragit till att flera nya verksamheter startat och att befintliga utvecklats. Den har slutligen också inneburit att kunskaper om bra arbetsmetoder förmedlats och prövats i många olika sammanhang. När det gäller effekter för målgrupperna, i form av mindre utsatthet för våld, är resultaten mer osäkra. Från de löpande frågeundersökningar som finns, går det ännu inte att se någon tydlig minskning av antalet kvinnor som uppger att de blivit utsatta för våld av en man . Här bör man dock ha i åtanke att som det finns uppgifter från är 2009. Det är rimligt att anta att det dröjer ett tag innan insatserna i planen kan få fullt genomslag och att eventuella minskningar kan ses först om . Ett ytterligare problem när det gäller att avläsa insatsernas effekter för våld mot kvinnor är att det inte finns några uppgifter alls om hur många kvinnor som blir utsatta igen efter att de gjort en polisanmälan. Det är ju den gruppen kvinnor, som myndigheterna genom anmälan fått kännedom om, som handlingsplanen i stor utsträckning fokuserar på. I länsstyrelsernas regleringsbrev anger regeringen att länsstyrelserna inom sitt ansvarsområde ska stödja samordningen i länet av insatser som syftar till att motverka mäns våld mot kvinnor, att barn bevittnar våld, hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel för sexuella ändamål. i ansvarar för att samordna redovisningen av uppdraget. Uppdraget ska genomföras . Uppdragets genomförande och kostnader ska redovisas i en delrapport till regeringen () .