bet · GY01JuU10 · 2011-03-29 00:00:00 — Vid återfall i brott mellan dom och verkställighet av frihetsstraff kan ett frihetsberövande vara nödvändigt för att bryta en brottsaktiv period, och därigenom också skapa förutsättningar för en omedelbar befordran till verkställighet av det gamla straffet. En sådan åtgärd kan vara fullt motiverad även då det kan tänkas att det nya brottet kan komma att bli omfattat av den gamla domen. Utskottet behandlade ett liknande yrkande i betänkande 2009/10:JuU21 (s. 40). Utskottet ansåg inte att det fanns någon anledning för att ta något initiativ. Den aktuella motionen avstyrktes. Utskottet instämmer i vad justitieministern anförde om att varken Kriminalvårdens personal eller intagna i anstalt ska riskera att utsättas för hot, misshandel eller andra brott. Olika former av misskötsamhet ska leda till konsekvenser för den intagne som har misskött sig, antingen genom att åtal väcks eller t.ex. genom att tidpunkten för den villkorliga frigivningen kan komma att skjutas upp. Utskottet noterar också att frågan om brott som begås på anstalt behandlas särskilt i Riksåklagarens riktlinjer för åklagarnas tillämpning av regler om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motion Ju213. Utskottets förslag i korthet avslår motioner med önskemål om förändringar av reglerna om villkorlig frigivning. Jämför reservationerna 4 (SD) och 5 (V). I motion Ju341 (M) anförs att en översyn bör genomföras som syftar till att villkorlig frigivning bör bli en möjlighet under vissa noggrant angivna förutsättningar, inte en huvudregel. I motion Ju423 (SD) begärs att möjligheten till frigivning efter två tredjedelar av avtjänat straff enligt 26 kap. 6 § för brott mot liv och hälsa samt narkotikabrott tas bort. Som exempel på sådan brottslighet som aktualiseras nämner motionärerna mord, våldtäkt, rån, misshandel, narkotikabrott, inbrott och annan jämförlig brottslighet. I motion Ju408 (V) yrkande 1 anförs att halvtidsfrigivning av förstagångsdömda bör införas. Motionärerna anför att de pengar som frigörs bör satsas på en förbättrad kriminalvård. Vidare anförs att det finns ett egenvärde i att den period under vilken den enskilde är villkorligt frigiven förlängs, eftersom övergången till ett liv i frihet då underlättas. Av 26 kap. 6 § framgår att när minst två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2005/06:123, bet. 2005/06:JuU33). Motionsyrkanden liknande de nu aktuella har behandlats av utskottet , se betänkandena /07:JuU7, 2007/08:JuU29 och 2009/10:JuU21. I betänkande 2006/07:JuU7 (s. 26 f.) lämnas en utförlig redogörelse för bakgrunden till den lagändring som trädde i kraft . I betänkande 2009/10:JuU21 uttalade utskottet (s. 41) att det ska löna sig att vara skötsam . Den intagne bör t.ex. delta i programverksamhet, hålla sig borta från missbruk och sköta permissioner m.m., anförde utskottet. När det gäller tidpunkten för villkorlig frigivning vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att denna inte bör förändras. De aktuella motionerna avstyrktes. Utskottet vidhåller sin uppfattning att det ska löna sig att vara skötsam . Den intagne bör t.ex. delta i programverksamhet, hålla sig borta från missbruk och sköta permissioner m.m. Utskottet anser inte att reglerna om villkorlig frigivning bör ändras. Samtliga motioner som behandlas i detta avsnitt avstyrks. Avtjänande av straff efter utvisning Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att avtal bör upprättas med andra länder för att möjliggöra att en utlänning som är dömd till fängelse och utvisning kan avtjäna straffet i sitt hemland eller i annat anvisat land. Jämför reservation 6 (SD). I motion Ju419 (SD) yrkande 8 anförs att avtal bör upprättas med andra länder för att möjliggöra att en utlänning som är dömd till fängelse och utvisning kan avtjäna straffet i sitt hemland eller i annat anvisat land. Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, förkortad IVL som till största delen bygger på de s.k. överförande- och brottmålsdomskonventionerna och lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., förkortad NVL, innebär att det är möjligt att låta personer som här i riket dömts till fängelse verkställa sina straff i hemlandet. Överförande av verkställighet till annan stat förutsätter, när varken brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen är tillämplig, att det föreligger någon annan internationell överenskommelse. har ingått sådana bilaterala överenskommelser med och . Vidare kan regeringen enligt 3 § IVL, om det föreligger synnerliga skäl, för visst fall förordna att verkställighet av frihetsberövande påföljd, som här i landet ådömts eller ålagts medborgare eller någon som har hemvist i viss främmande stat, får anförtros myndighet i den främmande staten. Det sistnämnda gäller dock inte verkställighet av något annat beslut om överlämnande till särskild vård än överlämnande till rättspsykiatrisk vård. godkände ett tilläggsprotokoll till överförandekonventionen (prop. 1999/2000:45, bet. 1999/2000:JuU13, rskr. 1999/2000:172). Tilläggsprotokollet innebär bl.a. att den dömdes samtycke inte längre krävs för överförande när den dömde i samband med domen utvisas på grund av brottet. Utskottet behandlade i detta ärende även ett motionsyrkande liknande det nu aktuella (bet. 1999/2000:JuU13 s. 10). Utskottet framhöll då att förslagen i det ärendet gick i den riktning som motionärerna efterlyste. Sålunda framhölls i propositionen som en allmän utgångspunkt att en återanpassning torde bli mer effektiv om den dömde i ett tidigt skede överförs till sitt hemland. I förhållande till stater som är anslutna till brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet anförde utskottet att motionsönskemålen syntes väsentligen tillgodosedda genom propositionens förslag. Vad gäller stater som inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgick utskottet i likhet med tidigare uttalanden alltjämt från att regeringen, utan något särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Utskottet vidhöll sin uppfattning i betänkandena /05:JuU17 och 2005/06:JuU33. Tilläggsprotokollet till överförandekonventionen hade tillträtts av , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Från har utskottet inhämtat att departementet för en kontinuerlig dialog med andra stater om tillämpningen av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet. Denna dialog som främst sker mellan staternas s.k. centralmyndigheter innefattar även frågor om hur handläggningen av ärenden om överförande av verkställighet ska kunna påskyndas. I för straffrättsligt samarbete (PC-OC) diskuteras bl.a. den praktiska tillämpningen av konventioner på det straffrättsliga området, däribland tillämpningen av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet. godkände ett utkast till rambeslut om överförande av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (prop. 2007/08:84, bet. 2007/08:JuU23). I rambeslutet finns det bestämmelser om under vilka förutsättningar en medlemsstat ska erkänna en dom och verkställa en frihetsberövande påföljd som döms ut i en annan medlemsstat. Efter det att verkställigheten har överförts ska verkställigheten ske i den verkställande staten på samma sätt som en inhemsk frihetsberövande påföljd. Rambeslutet har ännu inte genomförts i svensk lagstiftning. Från har utskottet inhämtat att en utredning planeras med uppdrag att lämna förslag på hur rambeslutet bör genomföras. Utredningen ska göra en översyn av lagstiftningen om internationell straffverkställighet i förhållande till länder utanför och EU. Utskottet behandlade senast i betänkande 2009/10:JuU21 ett liknande motionsyrkande. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom förslaget i motionen (s. 42). Som ovan redovisats ger IVL och NVL möjligheter att låta personer som här i riket dömts till fängelse och utvisning verkställa sina straff i hemlandet. I förhållande till stater som är anslutna till brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet synes motionen väsentligen tillgodosedd. Vad gäller stater som inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgår utskottet alltjämt från att regeringen, utan något särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Utskottet ser vidare positivt på det straffrättsliga samarbetet inom EU och konstaterar att det rambeslut som godkände innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar en medlemsstat ska erkänna en dom och verkställa en frihetsberövande påföljd som dömts ut i en annan medlemsstat. En utredning planeras med uppdrag att lämna förslag på hur rambeslutet ska genomföras och se över den nu gällande lagstiftningen om internationell straffverkställighet. Med det anförda avstyrker utskottet motion Ju419 yrkande 8. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om restriktioner för häktade. Jämför reservation 7 (S, V). I motion Ju408 (V) yrkande 7 anförs att förslag om prövning av restriktioner i häkten bör genomföras. Motionärerna anför att har fått kritik av för förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling (CPT) för förhållandena på och lagstiftningen om de svenska häktena. Ett område där kritiken varit mycket stark gäller de restriktioner som åklagaren utfärdar i samband med häktning. förslag välkomnades av många remissinstanser. gäller att restriktioner endast kan prövas om den häktade själv begär det, vilket sällan sker. anförde i betänkandet Ny häkteslag (SOU 2006:17 s. 127 f.) att det förekommer svårförklarliga variationer mellan olika åklagarkammare när det gäller andelen häktade som åläggs restriktioner. Vidare konstaterade utredningen att det inte kan uteslutas att restriktioner i vissa fall tillgrips i onödan eller vilket möjligen är vanligare bibehålls längre än vad som är motiverat av utredningen om brottet. Utredningen bedömde också att den häktesreform som genomfördes inte har haft någon påtaglig effekt när det gäller hur stor andel av de häktade som åläggs restriktioner. Slutligen angavs att det är mycket ovanligt att häktade begär rättens prövning av restriktioner av visst slag. På grund av det anförda föreslog utredningen att frågan om åläggande av restriktioner av visst slag ska bli föremål för rättens prövning varje gång domstolen fattar beslut om häktning eller omhäktning på grund av kollusionsfara. Detta skulle enligt utredningen vara ägnat att förhindra såväl att restriktioner åläggs slentrianmässigt som att det fattas beslut om andra restriktioner än sådana som framstår som nödvändiga. Regeringen anförde i proposition 2009/10:135 En ny fängelse- och häkteslag (s. 115) att förslag inte medför någon stor eller principiell förändring jämfört med gällande rätt. Det finns redan enligt den nuvarande ordningen en möjlighet för den häktade att vid den första häktningsförhandlingen begära rättens prövning av restriktioner av visst slag. En sådan prövning kan också på den häktades begäran komma att ske som tingsrätten tar ställning i häktningsfrågan. Skillnaden mellan den nuvarande och den föreslagna ordningen är att den häktade enligt gällande regler på eget initiativ måste väcka frågan för att den ska omfattas av domstolens prövning. Med hänsyn till de begränsade fördelar som utredningsförslaget skulle innebära och till att även den gällande ordningen tillgodoser högt uppställda rättssäkerhetskrav, ansåg regeringen att behovet och effektiviteten av förändringen kunde ifrågasättas. förslag borde därför inte genomföras, anförde regeringen. Utskottet behandlade propositionens förslag och ett motionsyrkande liknande det nu aktuella i betänkande 2009/10:JuU21 (s. 44). På de skäl som regeringen anfört borde utredningens förslag i denna del inte genomföras, ansåg utskottet. Utskottet vidhåller sin uppfattning att förslag inte innebär någon stor eller principiell förändring jämfört med gällande rätt. Det finns redan enligt den nuvarande ordningen en möjlighet för den häktade att vid den första häktningsförhandlingen begära rättens prövning av restriktioner av visst slag. En sådan prövning kan också på den häktades begäran komma att ske som tingsrätten tar ställning i häktningsfrågan. Den gällande ordningen tillgodoser således högt uppställda rättssäkerhetskrav. Motion Ju408 yrkande 7 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att införa ett förbud mot att placera barn i häkte. Jämför reservation 8 (V). I motion Ju408 (V) yrkande 8 framförs att ett förbud mot att placera barn i häkte bör tas fram. Motionärerna anför att det förekommer att personer placeras i häkte under utredning och i avvaktan på förhandling i domstol. Enligt motionärerna måste frågan om hur dessa barn ska tas om hand lösas på ett annat sätt. Av 2 kap. 3 § häkteslagen (2010:611), som träder i kraft , framgår att en intagen under inte får placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Bestämmelsen överensstämmer med gällande reglering. Enligt 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare får den som inte fyllt häktas endast om det finns synnerliga skäl. Enligt årsredovisning (s. 69) finns det vid samtliga häkten uppsökare vars uppdrag är att söka upp häktade med narkotikamissbruk eller missbruk eller beroende av alkohol och dopning. Uppsökarna ska kartlägga beroendeproblematiken hos individen och motivera till vård. Unga häktade är en prioriterad målgrupp för uppsökarnas insatser. Utskottet behandlade ett likalydande yrkande som det nu aktuella i betänkande 2009/10:JuU21 (s. 45). Utskottet betonade att ett barnperspektiv, utifrån andan och intentionerna i konventionen om barnets rättigheter (), ska genomsyra alla åtgärder som rör barn. Vidare konstaterade utskottet att häktning ska vara en åtgärd som endast tillgrips i undantagsfall och att det i de fall en sådan placering trots allt förekommer ställs krav på att aktiva åtgärder vidtas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall för att undvika att den unge isoleras. Utskottet vill än en gång betona att ett barnperspektiv, utifrån andan och intentionerna i konventionen om barnets rättigheter (), ska genomsyra alla åtgärder som rör barn. Som utskottet konstaterade i betänkande 2009/10:JuU21 ska häktning vara en åtgärd som endast tillgrips i undantagsfall. I de fall en sådan placering trots allt förekommer ställs det krav på att aktiva åtgärder, utifrån omständigheterna i varje enskilt fall, vidtas för att undvika att den unge isoleras. Motion Ju408 yrkande 8 avstyrks med det anförda. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om särskild utbildning för kriminalvårdare. Jämför reservation 9 (S, MP, V). I motion Ju364 (S) framförs att en samordnad utbildning för kriminalvårdare och skötare inom rättspsykiatrin bör övervägas. Motionärerna anför att genom samverkan mellan Kriminalvården, i och Sala kommun skulle en verksamhet som vänder sig till intresserade av både kriminalvård och rättspsykiatri kunna förläggas till Sala. Utbildningen skulle också kunna samordnas med polisutbildningen. I motion Ju408 (V) yrkande 10 begärs att frågan om en särskild högskoleutbildning för kriminalvårdare utreds. Motionärerna anför att det krävs en vidare utbildning än vad som kan erbjudas genom Kriminalvårdens egen försorg. En möjlighet skulle kunna vara att skapa en särskild inriktning i regi under rubriken socialt arbete med inriktning på kriminalvård. Från Kriminalvården har utskottet fått information om att myndighetens grundutbildning sker på heltid och med full lön. Den omfattar fyra delar: central introduktion, praktik, kriminalvårdsspecifik utbildning och högskolekurs. Alla nya medarbetare i Kriminalvården inleder sin anställning med en central introduktionsutbildning. Kriminalvårdare och frivårdsinspektörer fortsätter efter den centrala introduktionen med den resterande grundutbildningen. Sammanlagt omfattar grundutbildningen . Enligt årsredovisning har de senaste årens stora satsning på att ta fram myndighetsgemensamma vidareutbildningar för olika yrkesgrupper fortsatt . Sådana utbildningar har getts bl.a. till kökspersonal, produktionsledare i arbetsdriften och medarbetare som arbetar med kvinnor respektive livstidsdömda. För att förstärka frivårdsinspektörernas kriminalvårdskunskap kopplat till frivårdens uppdrag har en fördjupad frivårdsutbildning i tre moduler tagits fram. Ett arbete för att om möjligt ge utbildningen högskolestatus och deltagarna högskolepoäng påbörjades . Av årsredovisningen framgår också att Kriminalvårdens uppdrag att ge verkställigheten ett kvalitativt innehåll genom motivation och påverkan medför ett behov av programledarutbildningar i brotts- och missbruksrelaterade program samt utbildning för utredande verksamhet. Därutöver krävs stödutbildning till enheter som bedriver programverksamhet. Sammantaget 2 424 medarbetare deltog i dessa utbildningar . Det är en ökning med nästan 700 deltagare jämfört med . I betänkande 2009/10:JuU21 (s. 46) behandlade utskottet två liknande yrkanden som de nu aktuella. Utskottet konstaterade att en omfattande utbildningssatsning genomförts vid . Utskottet var därför inte berett att då ställa sig bakom motionsyrkandena om en särskild kriminalvårdarutbildning. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att satsningen på att ta fram myndighetsgemensamma vidareutbildningar för olika yrkesgrupper har fortsatt . Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionsyrkandena om en särskild kriminalvårdarutbildning. Motionerna Ju364 och Ju408 yrkande 10 avstyrks. Tillsyn över kriminalvården m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om tillsyn över kriminalvården och om fångombudsmannen. Jämför reservationerna 10 (S, MP, V) och 11 (V). I motion Ju293 (S) yrkande 22 anförs att en oberoende instans bör sköta tillsynen över kriminalvården. Motionärerna anför att den tillsyn som ombudsmän () utför inte är kontinuerlig och inte heller fullständig. I motion Ju408 (V) yrkande 9 anförs att en fångombudsman bör inrättas i . Motionärerna anför att det måste finnas en kontinuerlig tillsyn när det gäller upprätthållandet av fångars rättigheter. Utredningen effektivitet lämnade sitt slutbetänkande Kriminalvården ledning och styrning (SOU 2009:80). Utredningen anser att en ny myndighet bör bildas för tillsyn av Kriminalvårdens verksamhet. En ny tillsynsmyndighet bör bedriva både system- och verksamhetstillsyn. bör enligt utredningen bl.a. granska att gällande författningar efterlevs och att Kriminalvården fullgör och regeringens uppdrag. bör också granska att Kriminalvården handlägger ärenden korrekt och att myndighetens resurser används effektivt. Vidare bör tillsynsmyndigheten också följa upp vad som har orsakat allvarliga incidenter och hur de har hanterats av myndigheten. Betänkandet bereds i . I betänkande 2009/10:JuU21 (s. 4849) behandlades ett motionsyrkande om att en oberoende instans bör sköta tillsynen över kriminalvården. Utskottet anförde att beredningen av betänkandet Kriminalvården ledning och styrning (SOU 2009:80) inte borde föregripas. I betänkande 2009/10:JuU1 behandlades ett par yrkanden om att inrätta en fångombudsman. Frågan om att bilda en ny tillsynsmyndighet för Kriminalvården har behandlats i betänkandet Kriminalvården ledning och styrning (SOU 2009:80). Betänkandet bereds i . Denna beredning bör inte föregripas. Motion Ju293 yrkande 22 avstyrks därmed. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom yrkandet om att införa en fångombudsman och avstyrker motion Ju408 yrkande 9. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Kvinnor i kriminalvård, punkt 1 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju408 yrkande 6. Situationen för kvinnor som sitter i fängelse skiljer sig ofta från männens. De har t.ex. sämre fysisk och psykisk hälsa och allvarligare missbruksproblem. Dessutom är stigmatiseringen av kvinnor som dömts för brott ännu starkare än av män. Inte sällan har kvinnor barn som blir omhändertagna, vilket självklart kräver särskilda åtgärder. Dessutom har intagna kvinnor själva inom ramen för sitt eget missbruk och sin kriminalitet varit utsatta för grova brott, t.ex. våldtäkt och misshandel. Kriminalvården måste därför anpassas bättre efter de intagna kvinnornas behov. I detta sammanhang vill vi särskilt understryka den bedömning som redovisas i justitieutskottets rapport av kvinnor intagna i kriminalvårdsanstalt (2008/09:RFR9). Vi anser alltså att frågan om kvinnors situation inom kriminalvården bör prioriteras högre än . Utskottet krävde i den ovan nämnda rapporten ett helhetsgrepp för att bättre svara upp mot kvinnornas behov. Utskottet ansåg också att forsknings- och utvecklingsinsatser som rör kvinnor intagna på anstalt måste förstärkas och lyftas fram samt att resultaten av internationell forskning tas till vara bättre. Utskottet anförde att man vill att regeringen rapporterar resultatet av utvecklingsarbetet med att anpassa kriminalvården efter intagna kvinnors behov till . Vi ställer oss bakom detta och anser att vad vi nu anfört bör ges regeringen till känna. Frågor om utslussning, punkt 2 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:Ju293 yrkandena 19 och 20 samt 2010/11:Ju408 yrkandena 35. Vi vill framhålla vikten av att Kriminalvården fortsätter att utveckla sin verksamhet för att åstadkomma en förbättrad och mer strukturerad övergång från livet i anstalt till livet i frihet. När det gäller de olika utslussningsformerna vill vi särskilt påpeka följande. Utökad frigång innebär att den dömde under kontrollerade former avtjänar sitt straff i sin bostad. krävs att man arbetar, utbildar sig, får behandling eller deltar i annan särskilt ordnad verksamhet. Enligt lag kan den som avtjänat minst halva sin strafftid, dock , komma i fråga. Lagen tillåter också att den utökade frigången förenas med elektronisk övervakning, s.k. fotboja, vilket också sker i de flesta fall. Även andra villkor vad gäller skötsamhet m.m. ställs upp. Kriminalvården skriver i sitt budgetunderlag att misskötsamheten vid utökad frigång har varit mycket liten, och man gör bedömningen att man skulle kunna öka antalet intagna som får denna möjlighet om tidsgränsen när det gäller avtjänad strafftid sänktes. Vidare skriver man att detta är en kostnadseffektiv insats som frigör resurser men att man självklart måste tillföra frivården resurser vid en sådan förändring. Även (Brå) konstaterar i rapporten frigång och återfall (rapport 2010:8) att misskötsamheten vid utökad frigång är låg och menar att man bör överväga mindre restriktiva villkor för utslussningsformen. Vi bedömer att reformen med utökad frigång slagit mycket väl ut och att man bör gå vidare i linje med vad Kriminalvården och Brå skriver. Det bör utredas om villkoren för utökad frigång kan förändras.