bet · GY01UU15 · 2011-05-25 00:00:00 — EU uppmuntrade att minska antalet straffbelagda gärningar som kan medföra dödsstraff och att öka öppenheten kring rättsprocessen och överklaganden. I överensstämmelse med unionens MR-riktlinjer om dödsstraff gjorde EU flera offentliga uttalanden som fördömde antalet avrättningar i . EU uppmanade också till fortsatta ansträngningar att minska förekomsten av tortyr och misshandel i samband med internering. har EU exempelvis i tagit upp frågan om och dödsstraff. Vid EU:s MR-dialog med är dödsstraffsfrågan ett stående inslag. EU utfärdar också konfidentiella demarscher och gör offentliga uttalanden i enskilda fall. I EU:s tecknas en mörk bild av människorättssituationen i . Den människorättsdialog som EU och tidigare förde är lagd på is , då ställde in en dialogomgång. Framför allt efter presidentvalen har de största försämringarna ägt rum av de mänskliga rättigheterna. utfärdade EU ett antal deklarationer om mänskliga rättigheter i , inklusive massavrättningar, stening och brott mot religionsfrihet. Efter presidentvalen ägde massrättegångar rum, vilket starkt oroade EU. I anslutning till rättegångarna fanns uppgifter om tortyr och misshandel. Av EU:s framgår att unionen uttryckte oro över de domar som avkunnades under rättegångarna där de åtalade inte fick information om vad de anklagades för och inte hade tillgång till oberoende försvar. Tillvägagångssättet vid rättegångarna bröt mot såväl internationella regler som i många fall nationella författningar. EU fann det oroväckande med de fem dödsdomar som utfärdades under massrättegångarna och som avsåg minst fyra personer som förefaller ha blivit arresterade innan valen . EU fördömde användningen av dödsstraff i strid med internationella minimistandarder, inklusive för politiska överträdelser. Unionen fortsatte att uppmana de iranska myndigheterna att slopa dödsstraffet och att slå fast ett moratorium för avrättningar. Utskottet konstaterar att rådet för utrikes frågor (FAC) antog slutsatser om situationen för de mänskliga rättigheterna i . I slutsatserna uttryckte EU djup oro över människorättssituationen i landet och sin förskräckelse över den dramatiska ökningen av antalet avrättningar och det systematiska förtrycket av iranska medborgare. EU upprepade på nytt sitt skarpa fördömande av användningen av tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling samt uppmanade att frisläppa samtliga politiska fångar och att stoppa avrättningarna. Vid följdes rådsslutsatserna från marsmötet upp genom ett beslut om EU-sanktioner riktade mot dem i som är ansvariga för allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. När det gäller dödsstraffets tillämpning i uttrycktes följande utrikesdeklaration: Respekten för de mänskliga fri- och rättigheterna i fortsätter att försämras. Antalet avrättningar har ökat kraftigt. Detta är oacceptabelt. arbetar bilateralt och inom ramen för FN och Europeiska unionen för att vända denna utveckling. Utskottet konstaterar att är en av initiativtagarna till en resolution i för mänskliga rättigheter om MR-situationen i . Utskottet välkomnar att antog resolutionen och därigenom inrättade en särskild FN-rapportör för mänskliga rättigheter i . Rapportören ska samla information om situationen i och bidra till att uppmärksamma problem i landet inom MR-området och därefter rapportera till och till . En första rapportering ska göras . Som framgått ovan redovisar Amnesty att genomförde 46 avrättningar. äger överläggningar om MR-frågor rum mellan och EU. Även om överläggningarna framför allt är inriktade på samordning av agerandet i internationella forum så har EU där fortsatt att ta upp bl.a. dödsstraffet. Detta framgår av EU:s . Förutom att unionen upprepade sin inställning till dödsstraffet tog den också upp individuella fall. EU gjorde också allmänna och individuella demarscher och utfärdade offentliga deklarationer av både positivt och negativt slag. Som exempel nämns en positiv deklaration när delstaten beslutat avstå från dödsstraffet och en negativ sådan när den 1 000:e avrättningen med dödande injektion ägde rum i delstaten . I Amnestys årsrapport uppges att minst nio personer avrättades i . agerar främst inom ramen för EU i frågor om dödsstraff och tortyr i landet, däribland under det svenska EU-ordförandeskapet . Detta har skett genom gemensamma uttalanden, möten med regeringen, brev till utrikesministern, evenemang i såväl huvudstaden som ute i landet, bl.a. på temat EU Human Rights Road Show, samt regelbundna möten med människorättsförsvarare, den nationella och representanter för det civila samhället. Här kan nämnas att ett brev överlämnades till under det svenska EU-ordförandeskapet där unionen tog upp frågor som anses särskilt angelägna inom MR-området, däribland dödsstraff och tortyr. När en EU-delegation besökte landet uppmanade denna till åtgärder för att komma till rätta med ihållande problem rörande de mänskliga rättigheterna, framför allt utomrättsliga avrättningar och tortyr som utförs av säkerhetsstyrkorna. I en motion uppmärksammas en diskussion i om avbrytande av nuvarande moratorium mot dödsstraff. Motionären anser att frågan bör lyftas fram i dialogen med . I finns dödsstraff som straffpåföljd. Ingen avrättning har skett . har och röstat igenom lagförslag om att ge presidenten möjlighet att besluta om dödsdömdas nåd med det övergripande syftet att återinföra verkställighet av dödsstraff i . Presidenten har vid båda tillfällena lagt in sitt veto mot kongressens beslut. I anslutning till behandlingarna i kongressen och vid andra tillfällen har EU samlat avlämnat demarscher i frågan, såväl direkt till presidenten som skriftligen och i dialog med företrädare för olika politiska partier i . Lokala företrädare för har gjort tydliga offentliga uttalanden om unionens syn på dödsstraffet och såväl EU-delegationen i landet som och övriga EU-ambassader följer noga utvecklingen. Utskottet förutsätter att såväl som EU i dialoger med landet fortsätter att klargöra och erinra om synen på dödsstraffet i EU och dess medlemsländer. Utskottet konstaterar att den av regeringen beslutade strategin för utvecklingssamarbete med anger en rad frågor som är strategiska för en dialog. Det gäller ökad politisk vilja för insatser som leder till tydliga framsteg inom mänskliga rättigheter, fred, försoning, fattigdomsbekämpning och inkludering med särskilt fokus på kvinnor, barn och urfolk. Tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning har ingen plats i ett civiliserat samhälle. Tortyr och misshandel utgör en av de mest motbjudande kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och människans värdighet. Enligt den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna får ingen utsättas för tortyr eller grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Inga undantag är tillåtna enligt internationell lag. Alla länder är skyldiga att följa det ovillkorliga förbudet mot alla former av tortyr och misshandel. Trots världssamfundets ansträngningar fortsätter det att finnas tortyr och misshandel i alla delar av världen. Straffrihet för förövare av tortyr och misshandel råder fortfarande i många länder. I sitt arbete för att förhindra och avskaffa tortyr och misshandel vägleds och EU av en rad internationella och regionala normer och standarder för mänskliga rättigheter, rättsskipning och bedrivande av väpnade konflikter. var ett av de första länderna som ratificerade tilläggsprotokollet till FN:s konvention om tortyr m.m. och agerar för att länder som ännu inte ratificerat protokollet ska göra det. välkomnar de ansträngningar som görs av FN:s särskilda rapportör för att förbjuda tortyr. för FN:s konvention mot tortyr och underkommittén om förebyggande av tortyr är också nyckelinstrument för att hålla länder ansvariga för sina handlingar på detta område. EU har utarbetat riktlinjer för unionens agerande gentemot tredjeland när det gäller att stödja och stärka ansträngningarna för att förhindra och avskaffa tortyr och misshandel. Dessa riktlinjer kompletterar de ovan nämnda riktlinjerna för EU:s politik gentemot tredjeland i fråga om dödsstraffet. Riktlinjerna om tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning uppdaterades 2008. innefattar de operativ vägledning och rekommendationer till EU och dess representationer (såväl unionens som medlemsstaternas) för hur riktlinjerna konkret ska genomföras. Rådet ska minst se över riktlinjerna. Riktlinjerna om tortyr anger att EU:s beskickningschefer i sina periodiska rapporter ska analysera förekomsten av tortyr och misshandel och de motåtgärder som vidtagits. Beskickningscheferna ska också utvärdera verkan och konsekvenser av EU:s åtgärder. Det påpekas i riktlinjerna att företrädare från beskickningarna kan sändas som observatörer till rättegångar där det finns anledning att befara att den svarande har utsatts för tortyr eller misshandel. På grundval av beskickningschefernas rapporter och annan relevant information, såsom rapporter och rekommendationer från FN:s särskilda rapportörer samt icke-statliga organisationer, ska rådsarbetsgruppen för mänskliga rättigheter och de relevanta geografiska arbetsgrupperna identifiera situationer där EU-åtgärder krävs och enas om sådana åtgärder eller lämna rekommendationer till högre nivåer. EU:s mål är att påverka tredjeländer att vidta effektiva åtgärder mot tortyr och misshandel och att sörja för att förbudet mot tortyr och misshandel upprätthålls. I sina kontakter med tredjeländer ska EU vid behov uttrycka det oavvisliga kravet på att alla länder ska ansluta sig till och iaktta relevanta internationella normer och standarder och kommer följaktligen att betona att tortyr och misshandel är förbjudet enligt internationell lag. EU agerar mot tortyr och misshandel både i bilaterala relationer med tredjeländer och i multilaterala forum. På bilateral nivå tas frågorna systematiskt upp i människorättsdialoger och överläggningar med tredjeländer. Dessutom utfärdar EU offentliga uttalanden, gör allmänna uttalanden och ingriper i enskilda fall i linje med unionens riktlinjer om tortyr och misshandel. Tredjeländer uppmanas vidta följande åtgärder, vilka samtliga preciseras närmare i riktlinjerna: Förbjuda och fördöma tortyr och misshandel. Ansluta sig till internationella normer och förfaranden. Anta och genomföra garantier och förfaranden som avser platser där personer hålls frihetsberövade (t.ex. förbjuda hemliga platser för frihetsberövande). Fastställa inhemska rättsliga garantier. Fastställa normer och åtgärder för grupper för vilka det krävs särskilt skydd (kvinnor, barn, flyktingar, migranter m.fl.). Möjliggöra inhemska förfaranden för klagomål och rapportering om tortyr och misshandel. Gottgöra och rehabilitera offren. Möjliggöra inhemska besöksmekanismer (bl.a. möjliggöra besök av företrädare för det civila samhället). Upprätta nationella institutioner (t.ex. ombudspersoner). Tillhandahålla effektiv utbildning (för bl.a. personal vid brottsbekämpande myndigheter och inom rättsväsendet). Stödja den medicinska personalens arbete (vid undersökningar eller rapportering). Tredjeländer uppmanas bl.a. förbjuda och fördöma tortyr och misshandel i lag inklusive straffrätten, på högsta nivå fördöma alla former av tortyr och misshandel samt förhindra användning, tillverkning och handel med utrustning som är avsedd att användas för tortyr eller misshandel. Dessutom uppmanar EU tredjeländer att ansluta sig till ett antal internationella normer och förfaranden som preciseras i riktlinjerna samt att anta och genomföra garantier och förfaranden som avser platser där personer hålls frihetsberövade. I en motion åberopas uppgifter från Wikileaks om förekomsten av tortyr i . Enligt EU:s har unionen i den politiska dialogen med uttryckt oro för människorättssituationen i landet i en rad olika avseenden. Unionen beklagade vid upprepade tillfällen att dödsstraffet åter tillämpas där och uttryckte bekymmer över avsaknaden av rättvisa rättegångar och med anledning av tillförlitliga uppgifter om att erkännanden kommer till stånd under tortyr. När det gäller har utskottet inhämtat från att frågan om tortyr, särskilt kopplat till kampen mot terrorism, berörs i dialogen mellan och rättschefer som äger rum . Utskottet noterar att det i Amnestys årsrapport uppges att minst en person avrättats i . Mot bakgrund av vad som utskottet anfört om dödsstraff och tortyr avstyrks motionerna U209 (MP), U224 (MP), U271 (KD), U306 (S) yrkande 24 och U312 (MP) yrkande 2. Socialdemokraterna anser enligt kommittémotion U306 (S) yrkande 33 att måste söka förmå fler stater att ansluta sig till Romstadgan och understryker att det svenska stödet till () är viktigt. (International Criminal Court, ICC), som har sitt säte i , invigdes . Av ingressen till domstolens stadga (Romstadgan) framgår att ICC syftar till åtal och lagföring av personer som har gjort sig skyldiga till de mest allvarliga brotten som angår hela det internationella samfundet. Från ICC:s webbsida har utskottet inhämtat att stadgan för den hade ratificerats av 114 stater.Ytterligare ett antal stater hade undertecknat stadgan. I ett samarbetsavtal som slöts 2006 mellan EU och ICC anges att unionen och dess medlemsstater är skyldiga att bistå ICC, exempelvis genom att vidarebefordra hemligstämplad information. I avtal med tredjeländer inkluderar EU ofta en bindande klausul om att länderna ska samarbeta med ICC. EU:s medlemsstater är de största givarna till ICC:s budget, och via EU:s instrument EIDHR (for Democracy and Human Rights) finansieras projekt till stöd för ICC och dess verksamhet, däribland till organisationer inom det civila samhället. Såväl som EU ger ett tydligt stöd till ICC. EU:s samtliga medlemsstater har ratificerat Romstadgan. Europeiska unionen i sig kan inte vara part till ICC men ger politiskt, finansiellt och tekniskt stöd till domstolen. Till grund för detta har legat en gemensam ståndpunkt som slagit fast en EU-policy till stöd för ICC. Den gemensamma ståndpunkten uppdaterades av rådet för utrikes frågor (FAC) . I det nya rådsbeslutet (EUT 22.3.2011 L76/56) slås fast att Romstadgan och de principer som styr ICC:s funktion helt överensstämmer med EU:s principer och mål. Unionen är övertygad om att en universell anslutning till Romstadgan är nödvändig om domstolen ska kunna agera med full kraft, och den anser därför att initiativ för att främja acceptans av Romstadgan bör uppmuntras. Vid den konferens om en översyn av Romstadgan som ägde rum i , , i majjuni 2010 lovade EU att se över och uppdatera sina instrument för att stödja domstolen och att fortsätta främja Romstadgan. I den nya gemensamma ståndpunkten om ICC slås fast att EU och dess medlemsstater ska vidta alla åtgärder för att främja bredast möjliga deltagande i Romstadgan. Detta kan ske exempelvis genom förhandling om avtal eller politiska dialoger med tredje stater, grupper av stater eller relevanta organisationer där man tar upp frågan om ratificering, godtagande, godkännande eller anslutning till Romstadgan och genomförande av denna. EU:s medlemsstater ska enligt den gemensamma ståndpunkten också dela med sig av egna erfarenheter av frågor med anknytning till genomförandet av Romstadgan och på andra sätt främja detta syfte. Dessutom ska medlemsstaterna vara beredda att bidra med tekniskt och eventuellt finansiellt stöd till det lagstiftningsarbete som krävs för deltagande och genomförande av Romstadgan i tredjeländer. EU har, i linje med den gemensamma ståndpunkt som gällt , tagit upp ICC vid viktigare möten och politiska dialoger med tredjeländer. Enligt den senaste årsrapporten om EU:s agerande vad gäller de mänskliga rättigheterna och demokrati (Human rights and democracy in the world report Report on EU action 2008 to ) tog unionen upp ICC särskilt ofta i kontakterna med Afrikanska unionen. juli 2008december 2009 sökte EU genom s.k. allmänna framställningar (demarscher) till följande stater främja Romstadgans allmängiltighet: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Utskottet välkomnar att , , och därefter ratificerade Romstadgan. , under det svenska EU-ordförandeskapet, antogs det s.k. Stockholmsprogrammet (17024/09) för perioden 20102014. Genom programmet anmodas EU:s institutioner att stödja och främja unionens och medlemsstaternas arbete mot straffrihet och att bekämpa folkmord, brott mot mänskligheten och krigsbrott och att i samband med detta främja samarbete mellan medlemsstaterna och ICC. Utskottet noterar att ICC:s verksamhet behandlas i slutbetänkande, Folkrätt i väpnad konflikt svensk tolkning och tillämpning (SOU 2010:72). Utskottet förutsätter att och EU fortsätter att verka för ratificering och genomförande av Romstadgan i enlighet med den gemensamma ståndpunkten . Utskottet anser att detta inte minst är angeläget i de länder som ingår i det östliga partnerskapet och Medelhavssamarbetet. Avslutningsvis i detta avsnitt erinrar utskottet om att det fr.o.m. i 10 kap. regeringsformen införts en ny bestämmelse som markerar att regeringsformens regler om förbud mot landsförvisning samt om åtal och immunitet för riksdagsledamöter, statschefen, statsråd och ledamöter i de högsta domstolarna inte utgör hinder mot att uppfylla åtaganden med anledning av Romstadgan för . Motsvarande gäller enligt bestämmelsen också åtaganden i förhållande till andra mellanfolkliga brottmålsdomstolar. Med det anförda avstyrker utskottet motion U306 (S) yrkande 33. Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, kvinnors rättigheter Socialdemokraterna tar i kommittémotion U306 (S) yrkande 26 upp en rad frågor om kvinnors rättigheter och om sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR). Agendan från den internationella befolkningskonferensen i bör drivas vidare, och regeringen bör förbereda initiativ för perioden . Kampen mot mödradödlighet är ett av de områden som bör lyftas fram. Partiet understryker kvinnors rätt att bestämma över sina egna kroppar och att SRHR är av grundläggande betydelse. Intentionerna i SRHR-policy måste fortsätta att genomföras. Aborträtten borde vara en mänsklig rättighet. Socialdemokraterna framhåller särskilt betydelsen av tillgång till preventivmedel och till säker och laglig abort samt kvinnors egenmakt. och EU måste i internationella sammanhang fortsätta att fästa uppmärksamhet på förekomsten av våld mot kvinnor inom familjen. Kvinnor måste ges samma rättigheter som män inom samhällets alla områden. Inte minst måste stater som ratificerat FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (Cedaw), men då gjort kulturella undantag, förmås att ratificera och genomföra konventionen fullt ut. Detta bör göras så att kvinnor och män likställs inför lagen även vad gäller exempelvis ägande, arv och vårdnad av barn. bör vara pådrivande för att öka kvinnorepresentationen i olika internationella organ. I yrkande 27 betonar Socialdemokraterna att regeringen har ett ansvar för att vara pådrivande i det internationella arbetet för att motverka handel med människor. bör i europeiska och internationella sammanhang lyfta fram den svenska sexköpslagstiftningen som ett exempel på hur prostitution bekämpas. framhåller i kommittémotion U296 (V) yrkande 1 att ska vara en grundpelare i arbete för mänskliga rättigheter för att säkerställa att diskriminering av kvinnor upphör. I yrkande 7 begär partiet en regelmässig rapportering av hur i utvecklingspolitiken regelmässigt redovisar genomförandet av konventionen. Utifrån nuvarande SRHR-policy bör, enligt yrkande 8, en handlingsplan tas fram för hur SRHR-frågor ska inkluderas i den samlade utrikespolitikens alla delar och i alla strategier som rör utveckling, konflikthantering, handel, demokrati och mänskliga rättigheter. bör, framhåller i yrkande 10, såväl som enskilt land som i egenskap av medlemsland i EU och FN agera för att alla länder ska respektera den grundläggande mänskliga rättigheten att kvinnor ska ha tillgång till lagliga och säkra aborter. bör också, enligt yrkande 11 arbeta för att rätten till laglig och säker abort ska räknas som en grundläggande mänsklig rättighet som medlemsstaterna i EU ska respektera. I kommittémotion U298 (V) yrkande 14 begär att ska stödja arbetet för att få till stånd lagstiftning och efterlevnad av lagstiftning för säkra och lagliga aborter i fler länder. Vid enades världens ledare om att insatser för jämställdhet mellan kvinnor och män är ett av de absolut effektivaste medlen för att bekämpa vår tids stora utmaningar i världen som fattigdom, hunger och sjukdomar. om att avskaffa all slags diskriminering av kvinnor (Cedaw, ofta benämnd kvinnokonventionen) är en av FN:s konventioner om de mänskliga rättigheterna. Den antogs av 1979, och av FN:s medlemsstater har förbundit sig att följa den. I konventionen lyfts fram kvinnors rätt till bl.a. utbildning och medborgarskap samt kvinnors rätt till sin egen kropp och till hälsa. Utskottet delar uppfattningen i en motion om att en strävan måste vara att ratificera kvinnokonventionen fullt ut, utan kulturella undantag. Pekingplattformen, eller handlingsplanen från , är ett tilläggsdokument till kvinnokonventionen och tillkom under FN:s fjärde kvinnokonferens i där 189 länder var representerade. Deltagarna i konferensen enades om tolv kritiska områden som rör kvinnors livssituation och för vilka FN:s medlemsstater bör arbeta aktivt för att påskynda jämställhetsarbetet världen över: Väpnade konflikter och deras konsekvenser för kvinnor Organisering av jämställdhetsarbete på nationell nivå Utskottet välkomnar beslutet i om att skapa UN Women, en sammanhållen enhet inom FN-systemet för jämställdhet mellan könen och kvinnors medbestämmande. FN:s arbete för jämställdhet har varit fragmentiserat, uppvisat brister i samstämmigheten och haft för små resurser. Förhoppningen är nu att sammanslagningen av de fyra delar av FN-systemet som haft ansvar för jämställdhetsfrågor ska leda till större förändringskraft på det globala planet, synergieffekter och bättre resultat på landnivå. verkar för att ett jämställdhetsperspektiv integreras i FN-organens verksamhet och ger särskilt stöd till UN Women samt deltar aktivt i utformningen av dess verksamhetsinriktning. stöder också FN:s generalsekreterares särskilda representant för sexualiserat våld i väpnade konflikter, se nedan. EU kan genom åtgärder i sin utrikespolitik utöva betydande inflytande när det gäller att främja jämställdhet och att stärka kvinnors ställning i världen. Utskottet understryker mot denna bakgrund vikten av att fortsätter att agera pådrivande i genomförandet av EU:s jämställdhetspolitik, inte minst vad gäller de yttre förbindelserna. Inom EU finns en handlingsplan för jämställdhet och kvinnors egenmakt i utvecklingssamarbetet 20102015. Handlingsplanen innebär att EU satsar på att bidra till förverkligandet av FN:s millenniemål och till att genomföra samt handlingsplanerna från (se ovan) och från i . En ny EU-strategi för jämställdhet 20102015 beslutades av rådet . I strategin ingår åtgärder på fem prioriterade områden, däribland jämställdhet i unionens yttre åtgärder. Där konstateras att EU:s politik för att främja jämställdhet inom EU har nära anknytning till unionens insatser i tredjeländer. EU:s kandidatländer måste helt och hållet ansluta sig till den grundläggande principen om jämställdhet mellan kvinnor och män. Inom den europeiska grannskapspolitiken stöder EU partnerländernas åtaganden om jämställhetsarbete som ska inkludera både politik och lagstiftning. EU samarbetar med internationella organisationer som arbetar med jämställdhetsfrågor inklusive UN Women och stöder det civila samhällets deltagande i arbetet för att främja jämställdhet och kvinnors ställning. EU integrerar jämställdhetsperspektivet i sin handelspolitik och ska föra in dessa frågor i EU:s humanitära insatser samt verka för genomförandet av säkerhetsrådets resolutioner och 1820 samt unionens MR-riktlinjer om kvinnor.