bet · GY01JuU8 · 2011-01-19 00:00:00 — behandlade motionsyrkanden om kriminalisering av barn- och tvångsäktenskap senast (bet. 2009/10:JuU7 s. 17). Utskottet ansåg då att den pågående beredningen av betänkandet SOU 2008:41 inte borde föregripas och avstyrkte därför motionerna. Skenäktenskap är ett begrepp som används om äktenskap som ingås t.ex. i syfte att en av parterna ska få uppehållstillstånd, men där parterna inte har några planer på att leva tillsammans under äktenskapsliknande former. Regler om meddelande av uppehållstillstånd finns i utlänningslagen (2005:716). I 5 kap. 3 a § första stycket anförs att uppehållstillstånd, om inte annat anges i 17 § andra stycket, får ges till en utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i , om förhållandet framstår som seriöst och inte särskilda skäl talar mot att tillstånd ges. Utskottet behandlade ett likalydande yrkande som det nu aktuella i betänkande 2009/10:JuU7. Utskottet, som anförde att det inte var berett att ställa sig bakom kravet på en kriminalisering av arrangerande av skenäktenskap i vinstsyfte, avstyrkte motionsyrkandet. Utskottet anser att det är angeläget att barn- och tvångsäktenskap inte ingås. Utskottet ser därför positivt på att frågan nu på nytt ska utredas och att en utredare fått i uppdrag att bl.a. inhämta ytterligare kunskap om tvångsäktenskap och barnäktenskap. Utskottet noterar särskilt att utredaren ska göra en fördjupad analys av förutsättningarna för att införa en straffrättslig reglering som träffar barnäktenskap och att i fråga om tvångsäktenskap uppdraget dessutom omfattar att, oavsett utredarens ställningstagande, redovisa hur en särskild straffbestämmelse som gäller tvångsäktenskap skulle kunna utformas. Utredningen och den efterföljande beredningen bör inte föregripas. Motionerna Ju312, Ju384 yrkandena 1 och 2, Ju403 yrkande 12, Ju417 och Ju428 bör därför avslås. Utskottet har inte ändrat inställning när det gäller yrkandet om en kriminalisering av arrangerande av skenäktenskap i vinstsyfte. Motion Ju355 yrkande 2 bör därför avslås. Brott mot frihet och frid m.m. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att bestämmelser om fridskränkning även ska omfatta handlingar som kränker ett barns rätt till frid. I motion Ju334 (S) yrkande 1 begärs att bestämmelse om fridskränkning ska utökas till att också omfatta handlingar som kränker barns rätt till frid. Enligt 4 kap. 4 a § döms den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstående person om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse i lägst och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. Utskottet behandlade ett motionsyrkande likalydande med det nu aktuella i betänkande 2009/10:JuU14 Mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Utskottet konstaterade där att regeringen hade för avsikt att göra en översyn av bestämmelserna om kvinnofrid. Utskottet ansåg att detta arbete inte borde föregripas, varför motionsyrkandet avstyrktes. Regeringen gav (dir. 2010:56) en särskild utredare i uppdrag att utvärdera brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Uppdraget omfattar inte barns rätt till frid. bestämmelser om grov fridskränkning avser att skydda den som direkt utsätts för brottsliga gärningar. Däremot omfattas inte t.ex. barn som bevittnar brottsliga gärningar. Utskottet, som anser att detta är en rimlig avvägning, är inte berett att ta något initiativ med anledning av motion Ju334 yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skärpt straff för olaga hot av normalgraden. I motion Ju344 (M) yrkande 2 begärs strängare straff för olaga hot. Enligt motionären bör maximistraffet för olaga hot av normalgraden höjas från ett till fängelse. Enligt 4 kap. 5 § döms den som lyfter vapen mot någon annan eller i övrigt hotar med en brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt döms till fängelse i lägst och högst . Genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272, SFS 2010:370) har straffen höjts generellt för allvarliga våldsbrott genom att det vid bedömningen av straffvärdet särskilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. hot är ett av de brott som kan läggas till grund för den skärpta straffvärdesbedömningen. I sammanhanget kan konstateras att regeringen i proposition 2010/11:45 Förbättrat skydd mot stalkning föreslår ett nytt brott olaga förföljelse. Förslaget syftar till att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse. hot av normalgraden är ett av de brott som om det förekommit vid upprepade tillfällen mot en och samma person kan utgöra olaga förföljelse. Straffet för det föreslagna brottet föreslås vara fängelse i högst . I sammanhanget bör nämnas att regeringen gav i uppdrag att tillsammans med , , , , , och säkerställa en effektiv och uthållig verksamhet för bekämpning av den grova organiserade brottsligheten (Ju2008/5776/PO). Resultatet av arbetet mot den grova organiserade brottsligheten ska redovisas (Ju2008/5776/PO). Vid behandlingen av ett motsvarande motionsyrkande (bet. 2009/10:JuU7 s. 22) om strängare straff för olaga hot uttryckte utskottet att det såg mycket allvarligt på brottet. Utskottet konstaterade vidare att brottet är vanligt förekommande inom den organiserade brottsligheten, och utskottet ansåg därför att det arbete som polisen bedriver mot den grova organiserade brottsligheten är angeläget i detta sammanhang. Utskottet noterade vidare att lämnat förslag som kan komma att få betydelse för straffmätningen vid brottet olaga hot. Utskottet var därför inte berett att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att maximistraffet för olaga hot skulle höjas. Utskottet ser mycket allvarligt på brottet olaga hot. Brottet är vanligt förekommande inom den organiserade brottsligheten, och utskottet anser därför att det arbete som polisen bedriver mot den grova organiserade brottsligheten är angeläget i detta sammanhang. Utskottet noterar vidare att olaga hot är ett av de brott som kan ligga till grund för den skärpta straffvärdesbedömning som införts för allvarliga våldsbrott. Utskottet är därför inte berett att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att maximistraffet för olaga hot ska höjas. Motion Ju344 yrkande 2 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om översyn och ändring av bestämmelserna om olaga intrång. Jämför reservation 7 (SD). I motion Ju380 (M) efterfrågas en översyn och ändring av bestämmelserna om olaga intrång. Motionärerna är kritiska till att handlare inte kan förhindra att snattare ges tillträde till deras butiker. Enligt 4 kap. 6 § andra stycket döms den som intränger eller kvarstannar obehörigen i kontor, fabrik eller annan byggnad eller på fartyg, upplagsplats eller ett annat dylikt ställe för olaga intrång till böter. Är brottet grovt är straffet fängelse i högst . Utskottet behandlade ett motionsyrkande liknande det nu aktuella i samband med behandlingen av propositionen Lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang (prop. 2004/05:77, bet. 2004/05:JuU32 s. 10 f.). Utskottet anförde då dels att det delade motionärernas uppfattning att brott och ordningsstörningar är ett stort problem för många näringsidkare, dels att det alltjämt hade förståelse för att en butiksinnehavare kan vilja freda sig mot t.ex. snatterier genom att förbjuda en viss person tillträde till butiken. Motionsyrkandet avstyrktes dock med hänvisning till de skäl som regeringen anfört i propositionen i denna fråga. Skälen för regeringens ställningstagande var sammanfattningsvis att affärslokaler har en stor och ofta avgörande betydelse för den enskildes dagliga livsföring. Han eller hon måste t.ex. kunna handla mat, uträtta ärenden på bank och apotek och kanske besöka en optiker. Ett straffsanktionerat förbud att besöka vissa affärslokaler skulle därför kunna drabba den enskilde hårt. Ett straffsanktionerat förbud att besöka affärslokaler skulle dessutom kunna innebära ett större ingrepp i den grundlagsfästa rörelsefriheten och därmed kräva särskilda överväganden. Justitieministern gav en utredare i uppdrag att överväga och föreslå lagstiftning om tillträdesförbud till butiker m.m. Enligt uppdraget ska utredaren överväga behovet av en lagstiftning som ger möjlighet att vid straffansvar kunna utestänga personer från butikslokaler och andra liknande platser dit allmänheten har tillträde. Om ett sådant behov föreligger ska förslag till lagstiftning lämnas. Förslagets inriktning ska vara en särskild reglering med förebild i besöksförbudslagen och tillträdesförbudslagen. ansåg vid behandlingen av ett motsvarande yrkande i betänkande 2009/10:JuU7 (s. 23) att utredningen om tillträdesförbud till butiker m.m. och den efterföljande beredningen inte borde föregripas. Motionsyrkandet borde därför avslås. En utredare har fått i uppdrag att överväga och föreslå lagstiftning om tillträdesförbud till butiker m.m. Utskottet vidhåller att utredningen och den efterföljande beredningen inte bör föregripas. bör därför avslå motion Ju380. Utskottets förslag i korthet avslår motioner som efterfrågar att en ny brottsrubricering synnerligen grov våldtäkt ska införas. avslår vidare motioner om att en utredning bör se över rättspraxis vid våldtäkt mot barn, att grov oaktsam våldtäkt ska införas som brottsrubricering, att varje sexuell handling som inte bygger på samtycke ska vara straffbar, att straffet för brottet kontakt med barn i sexuellt syfte ska skärpas och att brottsprovokation ska var tillåten vid utredning av detta brott. Jämför reservationerna 8 (S), 9 (SD) och 10 (V). I motionerna Ju238 yrkande 3 och Ju293 yrkande 10 (båda S) begärs att en ny brottsrubricering, synnerligen grov våldtäkt, ska införas. En sådan brottsrubricering efterfrågas även i motion Ju248 (M). Motionären efterfrågar här även en höjning av minimistraffet för våldtäkt från till . I motion Ju409 (V) yrkande 4 efterfrågas en utredning som ser över rättspraxis vid våldtäkt mot barn. I motion Ju262 (S) begärs en utredning om hur begreppet grov oaktsam våldtäkt kan införas i lagstiftningen om sexualbrott. I motion Ju418 (C) yrkande 1 anförs att varje sexuell handling som inte bygger på samtycke bör vara straffbar. I motion Ju276 (M) efterfrågas en höjd straffskala till fängelse i högst för brottet kontakt med barn i sexuellt syfte. I motionen begärs även att möjligheten för polisen att använda brottsprovokation bör utredas när det gäller misstankar om detta brott. Enligt 6 kap. 1 § första stycket döms den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag, för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst . Enligt andra stycket i paragrafen gäller detsamma den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Av fjärde stycket i paragrafen framgår att om brottet är att anse som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Enligt 6 kap. 4 § första stycket döms den som har samlag med ett barn eller som med ett sådant barn genomför en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag, för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som begår en gärning som avses i första stycket mot ett barn som fyllt femton men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen ska svara på grund av en myndighets beslut. Av 6 kap. 10 a § framgår att den som, i syfte att mot ett barn begå en gärning för vilken straff föreskrivs i 4, 5, 6, 8 eller 10 §, träffar en överenskommelse med barnet om ett sammanträffande samt därefter vidtar någon åtgärd som är ägnad att främja att ett sådant sammanträffande kommer till stånd, döms för kontakt med barn i sexuellt syfte till böter eller fängelse i högst . sexualbrottsutredning lämnade sitt betänkande Sexualbrottslagstiftningen utvärdering och reformförslag (SOU 2010:71). Utredningen föreslår bl.a. att ett helt nytt och samtyckesbaserat brott, sexuellt övergrepp, införs. Utredningen föreslår också, genom en ändring i 6 kap. 4 § första stycket , en viss utvidgning av tillämpningsområdet för brottet våldtäkt mot barn. Betänkandet bereds inom . behandlade ett motionsyrkande om att brottsrubriceringen synnerligen grov våldtäkt borde införas i i samband med behandlingen av propositionen Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. (bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272). Utskottet anförde då (s. 15) att det instämde i vad motionärerna anför om allvaret i våldtäktsbrottet. Utskottet pekade vidare på att våldtäkt och grov våldtäkt är exempel på brottstyper som utgör allvarliga våldsbrott och att grov våldtäkt därför fick anses vara ett av de brott som föreslogs leda till skärpta straff med de lagförslag som lades fram i propositionen. Utskottet konstaterade vidare att en särskild utredare såg över sexualbrottslagstiftningen och bl.a. fokuserade på våldtäktslagstiftningen. Utredningen och den efterföljande beredningen borde enligt utskottet inte föregripas. borde därför avslå motionsyrkandet. I proposition 2008/09:149 Vuxnas kontakter med barn i sexuella syften, som ligger till grund för straffbestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte, uppgav regeringen att den har för avsikt att följa upp tillämpningen av den nya straffbestämmelsen. En uppföljning skulle initieras från ikraftträdandet. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att, med särskilt beaktande av rättssäkerhets- och integritetsskyddsaspekterna, förhållandena i andra länder och det internationella brottsbekämpande samarbetet, överväga vissa straffprocessuella och polisrättsliga frågor angående de brottsbekämpande myndigheternas dolda spanings- och utredningsverksamhet. Utredaren ska i det sammanhanget bl.a. överväga i vilken utsträckning de brottsbekämpande myndigheterna bör kunna använda sig av olika slag av provokativa åtgärder för att förmå en gärningsman att röja sig. Uppdraget har, sedan utredaren erhållit förlängd tid för sitt uppdrag (dir. 2007:185, 2008:91, 2009:61 och 2010:24), slutredovisats (). Enligt 6 kap. 20 § första stycket 1 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation får den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till uppgift om abonnemang inte obehörigen föra vidare eller utnyttja det han fått del av eller tillgång till. Enligt 6 kap. 22 § första stycket 2 i samma lag gäller att den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift om bl.a. abonnemang ska på begäran lämna uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och det enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter. föreslår i sitt delbetänkande En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen (SOU 2009:1) att bestämmelsen i 6 kap. 22 § första stycket 2 ändras på så sätt att de brottsbekämpande myndigheterna ska ha rätt att få del av uppgifterna vid misstankar om brott, dvs. att den nuvarande begränsningen till misstankar om brott av en viss svårhetsgrad tas bort. Betänkandet har remissbehandlats. Regeringen beslutade en lagrådsremiss som bygger på förslagen i betänkandet. Våldtäkt och grov våldtäkt är brottstyper som utgör allvarliga våldsbrott. Grov våldtäkt är följaktligen ett av de brott som föreslås leda till skärpta straff med den lagstiftning om skärpta straff för allvarliga våldsbrott som infördes . Utskottet är dock inte berett att föreslå att en ny rubricering synnerligen grov våldtäkt ska införas. Inte heller är utskottet berett att föreslå att minimistraffet för grov våldtäkt ska höjas från två till fängelse. Motionerna Ju238 yrkande 3, Ju248 och Ju293 yrkande 10 bör därför avslås. I motion Ju409 yrkande 4 efterfrågas en översyn av rättspraxis för brottet våldtäkt mot barn. betänkande berör tillämpningsområdet för brottet våldtäkt mot barn. Beredningen av betänkandet bör inte föregripas. Motionsyrkandet bör därför avslås. I betänkande föreslås att ett helt nytt och sam-tyckesbaserat brott, sexuellt övergrepp, införs. Då beredningen av betänkandet inte bör föregripas bör inte ta något initiativ med anledning av motionerna Ju262 och Ju418 yrkande 1. Motionerna bör avslås. I motion Ju276 framförs önskemål om dels en höjd straffskala till fängelse i högst för brottet kontakt med barn i sexuellt syfte, dels att möjligheten för polisen att använda brottsprovokation bör utredas när det gäller misstankar om detta brott. Utskottet konstaterar i det sammanhanget följande. Av den proposition som ligger till grund för straffbestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte framgår att en uppföljning av straffbestämmelsen ska initieras från bestämmelsens ikraftträdande. Vidare har i sitt lämnade slutbetänkande, Särskilda spaningsmetoder (SOU 2010:103), övervägt i vilken utsträckning de brottsbekämpande myndigheterna bör kunna använda sig av olika slags provokativa åtgärder för att förmå en gärningsman att röja sig. Dessutom noterar utskottet att regeringen i en lagrådsremiss föreslagit att bestämmelsen i 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska ändras på så sätt att de brottsbekämpande myndigheternas rätt att få del av uppgifter vid misstankar om brott inte längre ska begränsas till misstankar om brott av en viss svårhetsgrad. Detta kan underlätta möjligheterna att få del av t.ex. uppgifter om personer som misstänks för brottet kontakt med barn i sexuellt syfte. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet inte att det är nödvändigt med något tillkännagivande till regeringen med anledning av motion Ju276, utan denna bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att brottsrubriceringen snatteri ska avskaffas. I motion Ju344 (M) yrkande 3 föreslås att snatteri ska benämnas ringa stöld. Motionären anser att benämningen snatteri i alltför hög grad tonar ned allvaret i detta brott. Det är viktigt att barn och ungdomar tidigt lär sig att inte stjäla. Därför bör man inskärpa att stöld av varje slag är ett allvarligt brott, inte förminska brottets allvarlighet. Den som olovligen tager vad annan tillhör med uppsåt att tillägna sig det, dömes, om tillgreppet innebär skada, för stöld till fängelse i högst (8 kap. 1 § ). Är brott som i 1 § sägs med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet att anse som ringa, ska för snatteri dömas till böter eller fängelse (8 kap. 2 § ). Genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272, SFS 2010:370) har i bestämmelsen om straffmätning i 29 kap. 4 § förtydligats att återfall i brott ska beaktas i skärpande riktning vid bestämmande av straff. , och redovisade i rapporten effektivitet och förbättrad samverkan vid handläggning av mängdbrott med anledning av ett regeringsuppdrag ett antal åtgärder för ökad effektivitet och förbättrad samverkan vid handläggningen av mängdbrott. Vid behandlingen av ett motsvarande yrkande i betänkande 2009/10:JuU7 (s. 26) pekade utskottet på allvaret i systematiska snatterier och uttryckte förståelse för synpunkterna i motionerna att snatterier kan vara allvarliga brott. Utskottet noterade också att butiksstölder, som ofta utgör snatterier, är ett s.k. mängdbrott som utgör ett av polisens prioriterade områden. Utskottet konstaterade dessutom att föreslagit att återfall i brott skulle leda till strängare straff på ett tydligare sätt än vad som då var fallet. Utskottet var dock inte berett att föreslå att brottsrubriceringen snatteri skulle avskaffas. Motionerna borde avslås. Utskottet vill understryka allvaret i systematiska snatterier och har förståelse för synpunkterna i motionen att snatterier kan vara allvarliga brott. Utskottet konstaterar att det i bestämmelserna om straffmätning i förtydligats att återfall i brott ska beaktas i skärpande riktning vid bestämmande av straff. Även (dir. 2009:60) har att se över betydelsen av tidigare brottslighet vid påföljdsbestämningen. Utskottet är dock inte berett att föreslå att brottsrubriceringen snatteri ska avskaffas. Motion Ju344 yrkande 3 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av lagstiftningen om rån och om hur unga butiksrånare ska kunna stoppas . I motion Ju282 (M) begärs en översyn av lagstiftningen om rån och om hur unga butiksrånare ska kunna stoppas . Motionären anför vidare att alla väpnade rån bör bedömas som grova rån. Den som stjäl medelst våld å person eller medelst hot som innebär trängande fara eller för den hotade framstår som trängande fara döms enligt 8 kap. 5 § för rån. Påföljden är fängelse i lägst ett och högst . Är brottet grovt döms enligt 6 § samma kapitel för grovt rån till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om våldet varit livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han i övrigt har visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. I proposition 2009/10:147 Skärpta straff för grova våldsbrott m.m. anförde regeringen följande med anledning av en remissinstans synpunkter i lagstiftningsärendet. I sammanhanget bör följande anföras med anledning av synpunkter om att rån med vapenattrapp bör bedömas som grovt brott och att förberedelse till rån bör bestraffas lika strängt som fullbordat rån. Vid bedömande av om ett rån är grovt ska särskilt beaktas om våldet var livsfarligt, om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eller hon annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. Det innebär att det inte är uteslutet att ett rån med vapenattrapp, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, är grovt och därmed ska bestraffas enligt en särskilt sträng straffskala. Med regeringens förslag kommer vidare rånbrott att generellt ges högre straffvärden. måste straffvärdet återspegla den fara som gärningen inneburit och förövarens insikt, avsikter eller motiv.