bet · GY01AU10 · 2011-06-08 00:00:00 — tillkallade regeringen en särskild utredare, generaldirektör , med uppdraget att föreslå de förändringar i den svenska lagstiftningen som var nödvändiga till följd av förhandsavgörande, den s.k. . Utredningen redovisade sina överväganden och förslag i ett betänkande (SOU 2008:123), Förslag till åtgärder med anledning av Lavaldomen. Regeringen lade fram proposition 2009/10:AU5 Åtgärder med anledning av Lavaldomen . Propositionen innehöll bl.a. förslag om ändringar i utstationeringslagen och medbestämmandelagen. Regeringen bedömde att lagändringar var nödvändiga för att svensk lag skulle vara förenlig med , men konstaterade att det inte framgick av domen vilka ändringar som behövde göras. Det ansågs dock som tämligen klart att ändringarna måste avse svenska arbetstagarorganisationers möjlighet att vidta stridsåtgärder mot utländska arbetsgivare i utstationeringssituationer. De tydligt angivna utgångspunkterna för lagförslagen var att det svenska systemet för att fastställa arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare ska vara förenligt med . Den svenska arbetsmarknadsmodellen skulle i så stor utsträckning som möjligt kunna tillämpas även i utstationeringssituationer. Målet angavs vara att så långt möjligt och på de villkor som följer av vidmakthålla den grundläggande principen att huvudansvaret för att bestämma framför allt lönevillkor vilar på parterna utan statlig inblandning. Regeringen framhöll också att inte alltid entydigt och säkert låter sig uttolkas i de aktuella frågorna, vilket visat sig såväl i betänkande och remissinstansernas synpunkter som i den debatt som hade förts efter Lavaldomen. Regeringen konstaterade att det i många frågor finns utrymme för skilda uppfattningar om vad innebär och vilka konsekvenser den måste få för utformningen av svensk lag. När man på goda grunder kunde se ett utrymme för olika tolkningar av eftersträvade regeringen att skapa en bra balans mellan de intressen som gör sig gällande, nämligen intressena av en väl fungerande inre marknad med fri rörlighet för tjänster, en sund och lojal konkurrens mellan svenska och utländska tjänsteföretag och upprätthållandet av en svensk standard på arbets- och anställningsvillkoren för de utstationerade arbetstagarna. Några ytterligare utgångspunkter var att lagförslagen skulle lämna utrymme för en rättsutveckling inom EU och att de skulle vara förenliga med de konventioner som är bundet av. anslöt sig till dessa utgångspunkter i sitt betänkande 2009/10:AU5. Vi kan konstatera att lex grundar sig på ett utomordentligt gediget lagstiftningsarbete. Det är fråga om komplicerade rättsliga bedömningar. Under utredningsarbetet hade den ovannämnda kontakt med en rad professorer med inriktning på arbetsrätt och EU-rätt såväl i som i de nordiska länderna. Utredningen bedrevs i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. Proposition 2009/10:48 föregicks av en omfattande remissomgång, och de synpunkter som då kom fram kommenteras utförligt i propositionen. Samtliga de frågor som lyfts fram av oppositionen har tidigare analyserats såväl av utredningen som av regeringen i propositionen. Man ska vara medveten om att de slutsatser som regeringen landat i utgår från att den svenska arbetsmarknadsmodellen i så stor utsträckning som möjligt ska kunna tillämpas även i utstationeringssituationer och att den grundläggande principen att huvudansvaret för att bestämma lönevillkor fortfarande ligger på parterna utan statlig inblandning inom ramen för de villkor som följer av . Det har inte varit fråga om att välja en lösning som går i den ena eller andra riktningen utan om en strikt tolkning av och vad den kräver eller medger i förhållande till den svenska arbetsmarknadsmodellen. I arbetsmarknadsutskottets betänkande 2009/10:AU5 behandlades motsvarande frågor som åter aktualiserats. I frågan om bevisregeln och bekräftelseavtal kunde utskottet konstatera att såväl den utredning som låg till grund för propositionen som regeringen hade avvisat tanken på att göra det möjligt att vidta stridsåtgärder för att genomdriva ett bekräftelseavtal. I korthet gick resonemanget ut på att effekten av stridsåtgärder till stöd för ett bekräftelseavtal skulle kunna bli diskriminering av det utländska företaget. Ett krav på ett bekräftelseavtal, som ju bara skulle avse själva kontrollen av villkoren, skulle kunna genomdrivas med full kraft och detta även i ett fall då det redan är klarlagt att arbetsgivaren tillämpar tillräckligt bra villkor. Regeringen hade även hänvisat till de EU-rättsliga principerna om proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Den möjlighet till kontroll av vilka villkor som faktiskt tillämpas låg enligt utskottet i stället i det som kunde sägas vara den egentliga bevisregeln, nämligen att arbetsgivaren måste visa att de villkor som tillämpas är minst i nivå med det som den fackliga organisationen kan kräva med stöd av stridsåtgärder. Utskottet framhöll även att relativt höga krav ska ställas på tillförlitligheten hos den utredning som arbetsgivaren ska lägga fram. Vi står fast vid dessa uttalanden. Frågan om försäkringar belystes i betänkandet med utgångspunkt i begreppet minimilön. Utskottet hänvisade till den genomgång som utredningen gjort och anslöt sig till regeringens bedömning att olika slags försäkringar vanligtvis torde falla utanför begreppet. Gängse synsätt inom den aktuella branschen borde dock vara vägledande för gränsdragningen. Oppositionen förefaller nu inte längre göra gällande att försäkringar skulle ingå i minimilönen, men väl att de omfattas av området säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen, utstationeringsdirektivets artikel 3.1 första stycket e. Även den frågan belystes i betänkandet, och utskottet antog att försäkringar inte ingår i området. De ligger därmed utanför den s.k. hårda kärnan av regler som utstationeringsdirektivet skyddar och får därmed inte bli föremål för stridsåtgärder. Utskottet ansåg det dock viktigt att framhålla att detta inte ska ställas mot total avsaknad av försäkringsskydd för de utstationerande arbetstagarna. Vi antar nu liksom utskottet gjorde i betänkandet att arbetstagarna i många fall omfattas av försäkringsskydd via sina arbetsgivare eller via försäkringssystem i hemlandet. Frågorna är alltså redan grundligen analyserade. Vi anser att man ska stå fast vid det sammanfattande omdöme om de nya lagreglerna som utskottet gav uttryck för i betänkandet: reglerna genomsyras av en ambition att inte genomföra större förändringar än nödvändigt. Det sker på ett sätt som balanserar de olika intressen som gör sig gällande, dvs. en väl fungerade inre marknad med fri rörlighet för tjänster, en sund och lojal konkurrens mellan svenska och utländska tjänsteföretag och upprätthållandet av en svensk standard på arbets- och anställningsvillkor för de utstationerade arbetstagarna. Med detta är dock inte sagt att det inte kan finnas utrymme för olika tolkningar av , något som också framhölls i lagstiftningsarbetet. Förändringar kan alltså behövas . kommer att utvecklas vidare genom ytterligare domar från , t.ex. i fråga om utstationeringsdirektivet. Det måste därför finnas en beredskap att framöver revidera lagstiftningen. Det ska också noteras att kommissionen i sitt lagstiftningsprogram har ett lagstiftningsinitiativ som syftar till att förbättra genomförandet och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet, där ansträngningarna koncentreras på att förbättra tillämpningen och genomförandet av det nuvarande direktivet. Utskottet är inte främmande för att en utredning kan behöva tillsättas framöver för att analysera uppkommande frågor med anknytning till utstationeringsdirektivet, den svenska lagstiftningen, dess tillämpning och praktiska konsekvenser. I en sådan utredning kan det självfallet även vara av intresse att kartlägga i vilken utsträckning det faktiskt förekommer att arbetstagare från stater inom EES utstationeras till , vilka länder de kommer från och vilka branscher de är verksamma i. En undersökning av om det i samband med utstationering förekommer förhållanden som strider mot de förutsättningar som lagstiftningen utgår från kan också ingå i en sådan utredning. Vi utgår från att regeringen återkommer om ett sådant behov skulle uppstå. Att, som de rödgröna partierna tillsammans med , ha som utgångspunkt att reglerna ska rivas upp kan dock inte komma i fråga. Än mindre kan vi ställa oss bakom initiativ som kan leda till en begränsning av den fria rörligheten, vare sig denna frihet avser arbetstagare eller tjänster. Med det anförda avstyrks motionerna A333 (S), A385 yrkandena 1 och 3 (V), A403 yrkande 1 (S), A406 yrkande 1 (MP) och A411 yrkandena 36 (S). Ytterligare ändringar i utstationeringslagen m.m., punkt 3 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:A411 av m.fl. (S) yrkandena 1, 2 och 9. Utskottsmajoriteten, som bl.a. består av oss företrädare för Socialdemokraterna, har ställt sig bakom en utredning om lex med vissa angivna utgångspunkter. Som vi framfört där måste Lavalproblematiken få en lösning som värnar den svenska kollektivavtalsmodellen inom ramen för EU-medlemskapet. Utredningen ska föreslå de åtgärder som anses nödvändiga för att garantera att alla som arbetar i omfattas av samma villkor, oavsett ursprungsland. Detta är för oss självklara och angelägna utgångspunkter. Som framförs i motion A411 av m.fl. (S) är den grundlagsskyddade konflikträtten en förutsättning för att de fackliga organisationerna ska kunna få till stånd kollektivavtal. Denna rätt har inskränkts genom att regeringen har begränsat möjligheten att vidta stridsåtgärder mot en utländsk arbetsgivare som utstationerar arbetskraft i . I har kollektivavtalen en mycket hög täckningsgrad. Kollektivavtal har tecknats även med utländska arbetsgivare som utstationerar sin arbetskraft till på tillfällig basis. Som framförs i motion A411 garanterar kollektivavtalet konkurrensneutralitet mellan företag. Risken att arbetstagare exploateras minskar kraftigt då de fackliga organisationerna ges möjlighet att kontrollera efterlevnaden av ingångna avtal. Med ökad internationalisering och fler utländska aktörer i krävs det att regelverken som omger kollektivavtalen stärks, inte försvagas. Vi ser liksom motionärerna i A411 en rad allvarliga problem med lex utöver det som tas upp av utskottsmajoriteten i förslaget om en utredning som måste åtgärdas. Det finns för det första inget i Lavaldomen som antyder att den bestämmelse i arbetstidslagen som innebär att en arbetstagare har rätt att i förväg få besked om ändringar av den ordinarie arbetstiden m.m. skulle stå i strid med . Därför bör 5 § utstationeringslagen återställas till vad som gällde tidigare (yrkande 1). Ytterligare förändringar som bör ske framgår av motionens yrkande 2. Den s.k. bevisregeln gör det mycket svårt för en facklig organisation att motbevisa påståenden om att de nivåer som anges avspeglar de nivåer som i realiteten tillämpas eftersom det förekommer skenavtal och dubbla avtal. Regeln leder också till att det i många fall kommer att saknas kontroll och övervakning av att utstationerande arbetsgivare följer sina arbetsrättsliga skyldigheter. Utan kollektivavtal finns det inte heller någon påföljd för den arbetsgivare som bryter mot sina skyldigheter. Den nuvarande regeln i 5 a § andra stycket utstationeringslagen bör därför tas bort. En annan viktig förändring som bör genomföras är att de uppställda villkoren för att en stridsåtgärd ska vara tillåten inte bör gälla när organisationerna verkar för att ta till vara sina medlemmars intressen. Vi noterar att denna ståndpunkt framfördes av de fackliga organisationerna i deras remissvar med anledning av . Lagen innebär att de nya fredspliktsreglerna gäller oberoende av om en utstationerad arbetstagare är medlem i den svenska organisation som vidtar stridsåtgärder eller inte. Det ska enligt vår mening inte heller ställas som villkor att det som krävs är förmånligare än det som följer av den hårda kärnans regler enligt 5 § utstationeringslagen. Det ska räcka att kraven minst motsvarar detta. Även denna ståndpunkt framfördes av de fackliga organisationerna i lagstiftningsärendet. 5 a § första stycket utstationeringslagen bör ändras i dessa avseenden. Slutligen anser vi att regeringen måste agera för att undanröja hotet om löne- och villkorsdumpning i och (yrkande 9). Vad vi nu har anfört om ytterligare ändringar i utstationeringslagen och om att undanröja hotet om löne- och villkorsdumpning bör ges regeringen till känna. Det innebär att vi tillstyrker motion A411 yrkandena 1, 2 och 9 (S). Utredning om den svenska kollektivavtalsmodellen, punkt 5 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:A385 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2010/11:A406 av m.fl. (MP) yrkande 5. Kampen för kollektivavtal på svenska arbetsplatser handlar om att alla arbetstagare ska behandlas lika. Alla som arbetar i ska garanteras rimliga löner och arbetsvillkor, oavsett varifrån de kommer. Kollektivavtalens viktigaste funktion är att förhindra underbudskonkurrens. Löntagare ska inte tävla om arbetstillfällen med lägre löner och sämre arbetsvillkor. ska inte konkurreras ut av oseriösa. Förhandlingsrätten, rätten att fritt teckna kollektivavtal och konflikträtten ska alltid värnas. Det är en förutsättning för att den svenska kollektivavtalsmodellen ska kunna utvecklas och stärkas. En utskottsmajoritet bestående av företrädarna för Socialdemokraterna, har i detta betänkande föreslagit ett tillkännagivande till regeringen om att skyndsamt tillsätta en utredning med uppdrag att överväga vilka lagändringar som krävs i förhållande till lex för att värna den svenska modellen i ett internationellt perspektiv och att sedan återkomma till . Vi anser att det därutöver behövs långsiktigt hållbara regler för ordning och reda på den svenska arbetsmarknaden. Frågan är även hur den svenska kollektivavtalsmodellen på ska kunna garanteras inom ramen för . En utredning där arbetsmarknadens parter ingår bör tillsättas i syfte att hitta långsiktiga lösningar som utvecklar och stärker den svenska kollektivavtalsmodellen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna A385 yrkande 2 (V) och A406 yrkande 5 (MP) tillstyrks. Ratificering av 94, punkt 6 (M, FP, C, KD) av (M), (M), (M), (M), (FP), (C), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: 2010/11:A262 av (S) yrkande 2, 2010/11:A368 av och (båda S), 2010/11:A385 av m.fl. (V) yrkande 6, 2010/11:A389 av m.fl. (S) yrkande 2, 2010/11:A403 av m.fl. (S) yrkande 5, 2010/11:A406 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2010/11:A411 av m.fl. (S) yrkande 10. En utskottsmajoritet som består av företrädarna för Socialdemokraterna, förespråkar att ska ratificera konvention 94. Frågan om ratificering av 94 behandlade arbetsmarknadsutskottet senast i betänkandet Åtgärder med anledning av Lavaldomen och andra arbetsrättsliga frågor (bet. 2009/10:AU5). Utskottet anförde vid det tillfället bl.a. följande. Utskottet vill påminna om att frågan om konventionens ratificering redan behandlats under innevarande mandatperiod. Utskottet konstaterade i betänkande 2008/09:AU7 att det enligt betänkande Nya upphandlingsregler 2 (SOU 2006:28) får anses osäkert om en tillämpning av de krav som 94 ställer är förenliga med EU:s direktiv om offentlig upphandling och andra gemenskapsrättsliga regler. Något initiativ från sida ansågs inte påkallat. Utskottet står fast vid detta ställningstagande. Vi noterar att regeringen behandlar bl.a. frågan om 94:s förhållande till i ett svar från på kommissionens grönbok om en modernisering av EU:s politik för offentlig upphandling med sikte på en effektivare europeisk upphandlingsmarknad (KOM(2011) 15 slutlig). I svaret framför regeringen bl.a. följande: råder oklarhet i rättsläget på EU-nivå avseende i vilken utsträckning som upphandlande myndigheter kan ställa krav på anställnings- och arbetsvillkor motsvarande inhemsk lag eller kollektivavtal. Artikel 27 i det klassiska upphandlingsdirektivet stadgar att en upphandlande myndighet i förfrågningsunderlag får, eller av medlemsstat kan åläggas att, ange var anbudsgivaren kan få relevanta uppgifter om bl.a. arbetarskydd och arbetsvillkor som gäller där tjänsterna eller entreprenaden ska utföras. Om sådan information har lämnats ska anbudsgivaren bekräfta att hänsyn tagits till dessa skyldigheter vid utformning av anbudet. I beaktandesats 34 sägs att [g]ällande lagar, förordningar och kollektivavtal rörande anställningsvillkor och arbetarskydd, på såväl nationell nivå som gemenskapsnivå, är tillämpliga vid fullgörandet av ett offentligt kontrakt om dessa bestämmelser och tillämpningen av dem överensstämmer med gemenskapsrätten. Motsvarande bestämmelse finns i beaktandesats 45 och artikel 39 i försörjningsdirektivet. Lön regleras i inte i lag utan i kollektivavtal. Även övriga arbets- och anställningsvillkor regleras huvudsakligen genom kollektivavtal men i viss utsträckning även i lag. Kollektivavtalen är i civilrättsliga avtal och täcker mer än av samtliga arbetstagare. Det finns inte något system i för att förklara kollektivavtal allmänt giltiga. Genom avgöranden i Laval- och Rüffert-målen, C- 41/05 och C-346/06, har det uppstått ett oklart rättsläge beträffande vad som gäller vid offentlig upphandling mellan innehållet i å ena sidan upphandlingsdirektiven i detta avseende och å andra sidan utstationeringsdirektivet och domstolens tolkning av fördragsprinciperna när det är fråga om utstationerade arbetstagare. Härtill kommer att EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna i och med Lissabonfördragets ikraftträdande fått bindande juridisk status motsvarande fördragen. Det bör vid översynen av upphandlingsregelverket övervägas vilken betydelse detta har. Vi instämmer i det som regeringen anfört. Regeringen anser med hänvisning till denna analys att det behövs ett tydligt klargörande av hur upphandlingsdirektivens artikel 27 respektive artikel 39 med beaktandesatser ska tolkas i ljuset av praxis och i förhållande till utstationeringsdirektivet och fördraget. Regeringen anser också att det behövs ett rättsligt klargörande av frågan om möjligheten för en EU-medlemsstat att ratificera 94 och om konventionens förhållande till . Slutligen anser regeringen att det behövs ett förtydligande av om innehållet i artikel 27 också kan tillämpas på arbetsmarknaden i länder som där ett system för allmängiltigförklaring inte finns och där kollektivavtal formellt sett gäller först när avtal träffats med respektive arbetsgivare och inte på grund av lag. Vi instämmer i detta. Vi noterar också att fått i uppdrag att utreda om upphandlingsreglerna i tillräcklig utsträckning möjliggör för upphandlande myndigheter och enheter att göra goda ekonomiska affärer genom att tillvarata konkurrensen på marknaden och använda sin köpkraft till att förbättra miljön, ta sociala och etiska hänsyn samt verka för ökade affärsmöjligheter för små och medelstora företag. Utredaren ska ta fram underlag för eventuella regleringsändringar och föreslå andra nödvändiga åtgärder inom det aktuella området. Vi anser, liksom regeringen, att det finns goda skäl att avvakta med att ta ställning till frågan om ratificering av konvention 94 tills har redovisat sina bedömningar. Vi konstaterar att det oklara rättsläget i fråga om förhållandet mellan 94 och på upphandlingsområdet kan komma att bli föremål för uppmärksamhet på EU-nivån i samband med arbetet med kommissionens grönbok. Vi kan också konstatera att den pågående utvärderingen av de svenska bestämmelserna om offentlig upphandling bl.a. avser möjligheten att ta sociala och etiska hänsyn. Vi anser att dessa pågående processer bör avvaktas. Vi vill också peka på att Socialdemokraterna, och har gjort gemensam sak med . Det är tydligt att de låter den ideologiska övertygelsen gå ut över den juridiska bedömningen av denna fråga. Motionerna A262 yrkande 2 (S), A368 (S), A385 yrkande 6 (V), A389 yrkande 2 (S), A403 yrkande 5 (S), A406 yrkande 2 (MP) och A411 yrkande 10 (S) avstyrks. Tidsbegränsade anställningar m.m., punkt 8 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:A362 av m.fl. (S), 2010/11:A393 av m.fl. (S) yrkande 1 och 2010/11:A403 av m.fl. (S) yrkande 7 och 2010/11:A256 av m.fl. (V), 2010/11:A380 av (M), 2010/11:A399 av m.fl. (KD) och 2010/11:A402 av m.fl. (MP) yrkande 8. Arbetslöshet är ett av de allvarligaste hoten mot tillväxt och sysselsättning. Arbetslösheten får aldrig bita sig fast. Det krävs kraftfulla och aktiva åtgärder för att ge arbetslösa möjligheter till nytt jobb genom t.ex. utbildning och praktik. Lösningen är inte att öppna upp för mer otrygga anställningsförhållanden. Vi vill i stället göra det lättare att få tillsvidaretjänster genom att lagstifta så att inte olika visstidsanställningar kan staplas på varandra . Ungdomar, kvinnor och utlandsfödda är överrepresenterade bland dem med visstidsanställningar. Många av dessa riskerar att hamna i en situation där visstidsanställningar avlöser varandra år ut och år in, utan att de ges möjligheter till tillsvidareanställningar och en fast förankring på arbetsmarknaden. Tidsbegränsade anställningar innebär ett sämre försäkringsskydd vid sjukdom och föräldraledighet. Rätten till ersättning i dessa försäkringar baseras på att sjukpenninggrundande inkomst beräknas på förväntad inkomst framåt i tiden. För den som är tidsbegränsat anställd är detta ofta omöjligt att veta. Följden blir att ersättningen blir lägre eftersom den förväntade inkomsten inte går att beräkna. Vi är starkt kritiska till de förändringar i reglerna för visstidsanställningar som regeringen genomfört. Vi menar att de öppnar upp för missbruk av tidsbegränsade anställningar. Vad som anförts om tidsbegränsade anställningar bör ges regeringen till känna. Motionerna A362 (S), A393 yrkande 1 (S) och A403 yrkande 7 (S) tillstyrks. Tidsbegränsade anställningar m.m., punkt 8 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:A402 av m.fl. (MP) yrkande 8 och 2010/11:A256 av m.fl. (V), 2010/11:A362 av m.fl. (S), 2010/11:A380 av (M), 2010/11:A393 av m.fl. (S) yrkande 1, 2010/11:A399 av m.fl. (KD) och 2010/11:A403 av m.fl. (S) yrkande 7. Regeringen har gjort det lättare att använda tidsbegränsade anställningar. De tidsbegränsade anställningarna har ökat drastiskt på den svenska arbetsmarknaden. Det är särskilt kvinnor som tvingas acceptera denna otrygga anställningsform. Den allra mest otrygga formen av tidsbegränsad anställning, behovsanställning, har ökat mest. Behovsanställning innebär i princip att arbetsgivaren ringer och erbjuder arbete när behov uppstår. Det är inte ovanligt att sådana telefonsamtal kommer den dag då man vill att personen ska arbeta. Bland unga kvinnor i åldern som arbetar i LO-yrken har nästan hälften tidsbegränsade anställningar medan detta gäller en fjärdedel av unga män med LO-yrken. Samma förhållande gäller för svenskfödda och utlandsfödda dock med den skillnaden att det för utlandsfödda är betydligt större andel som har tidsbegränsade anställningar bland såväl kvinnor som män. anser att det behövs lagstiftning som begränsar arbetsgivarnas möjligheter att använda sig av olika tidsbegränsade anställningar. Detta bör ges regeringen till känna. Motion A402 yrkande 8 (MP) tillstyrks. Tidsbegränsade anställningar m.m., punkt 8 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: