bet · GY01SfU6 · 2011-04-11 00:00:00 — Inte heller bör i allmänhet enbart det faktum att uppgiften åberopats först i ett verkställighetsärende minska uppgiftens trovärdighet. Även om inte får ställa krav på den asylsökande att vara diskret med sin sexuella läggning vid ett återvändande är, enligt utskottet, ärenden där den asylsökande åberopat sin sexuella läggning som skäl för uppehållstillstånd ofta svårbedömda, i den meningen att det gäller att avgöra om det finns en koppling mellan den sexuella läggningen och den förföljelse som den asylsökande har utsatts för och riskerar att utsättas för vid ett återvändande. Finns det skäl att anta att det är något annat än den sexuella läggningen som lett till förföljelsen saknas den nödvändiga kopplingen, och uppehållstillstånd kan inte beviljas. Att förföljelse på grund av sexuell läggning åberopas sent i asylprocessen innebär däremot inte att trovärdigheten minskar. Även om ärendena således är svårbedömda anser utskottet att det åtminstone saknas anledning att ifrågasätta lagstiftningen. När det gäller att ge vägledning för tillämpningen är det som påpekats ovan en fråga för Migrationsöverdomstolen i egenskap av praxisbildande instans. Som utskottet ovan anfört kommer beslut och andra avgöranden inom migrationsprocessen att bli föremål för översyn. En särskild utredare bör tillsättas för att kartlägga hur beslut och domar inom migrationsområdet är utformade och hur parter och överinstanser uppfattar dessa. Därför finns det skäl att anta att de frågor som tas upp i motionerna kommer att beröras inom det kommande samarbetet. Motionerna Sf389 yrkandena 1 och 6, Sf4 yrkande 1 i denna del, Sf270 yrkande 2, Sf394 yrkande 3 i denna del, Sf368 yrkande 9 och Sf266 får därmed anses delvis tillgodosedda. I övrigt avstyrker utskottet motionerna Sf389 yrkandena 2, 4 och 5, U317 yrkande 9 och Ju401 yrkande 11 med hänvisning till det ovan anförda. Utskottet noterar att inledde ett arbete med att utbilda personalen i frågor om makt, kön och sexualitet i asylprocessen. Syftet är att deltagarna vid kursens slut ska vara medvetna om hur normer i allmänhet och heteronormen i synnerhet påverkar verkets arbete inom asylområdet. I den mån motionerna Sf389 yrkande 7 och U232 yrkande 3 därmed inte är tillgodosedda avstyrker utskottet motionsyrkandena i fråga. När det gäller s.k. hedersrelaterat våld konstaterar utskottet att uppehållstillstånd kan beviljas om det föreligger ett skyddsbehov. Utskottet anser däremot inte att det är motiverat att i utlänningslagen uttryckligen ange att hedersrelaterat våld är giltigt asylskäl. Motion Ju287 yrkande 5 avstyrks därmed. I betänkande 2005/06:SfU4 avstyrkte utskottet ett yrkande om att internationellt bör verka för att få till stånd ett tilläggsprotokoll till för att ge flyktingstatus även åt personer som förföljs på grund av kön, könsidentitet eller sexuell läggning. Utskottet motiverade detta med att det framgick av proposition 2005/06:6 att allt fler länder numera anser att förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning kan ligga till grund för flyktingskap. I dessa länder har bl.a. kvinnor och homosexuella erkänts som flyktingar med motiveringen att förföljelsen har sin grund i sökandens tillhörighet till en viss samhällsgrupp. Enligt propositionen överensstämde en sådan tolkning av flyktingdefinitionen med den tolkning som rekommenderas av UNHCR. Utskottet vidhåller sitt ställningstagande i denna fråga och avstyrker därmed motion U232 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om permanent uppehållstillstånd för människohandelsoffer. Jämför reservation 9 (V). Enligt 5 kap. 15 § UtlL gäller att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på ansökan av förundersökningsledaren ska ges till en utlänning som vistas här 1. om det behövs för att förundersökning eller huvudförhandling i brottmål ska kunna genomföras, 2. utlänningen klart visat sin vilja att samarbeta med de brottsutredande myndigheterna, 3. utlänningen brutit alla förbindelser med de personer som är misstänkta för brott som förundersökningen avser, och 4. hänsyn till den allmänna ordningen och säkerheten inte talar emot att tillstånd beviljas. Ett sådant uppehållstillstånd kan förlängas om förundersökningsledaren begär det och de angivna förutsättningarna är uppfyllda. Vidare kan uppehållstillstånd ges om utlänningen vill ha betänketid för att återhämta sig och för att kunna ta ställning till om han eller hon vill samarbeta med de brottsutredande myndigheterna. Även ett sådant tillstånd kan förlängas. m.fl. (V) begär i motion Ju409 yrkande 6 ett tillkännagivande om att den som utsatts för människohandel för sexuella ändamål och som därför hyser en välgrundad fruktan för förföljelse bör beredas skydd och beviljas permanent uppehållstillstånd med stöd av . Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd är enligt motionärerna inte tillräckligt då det skapar en utpressningssituation som riskerar att bli ytterligare ett övergrepp mot drabbade personer. Frågan om permanent uppehållstillstånd för offer för människohandel har behandlats av utskottet , bl.a. i det ovannämnda betänkandet 2005/06:SfU4. Utskottet ansåg då att det borde införas en särskild bestämmelse i den nya utlänningslagen som anger att den som aktivt medverkat i en rättsprocess genom att ställa upp som vittne eller medverka som målsägande ska kunna beviljas permanent uppehållstillstånd i om personen i fråga till följd härav är i behov av skydd här. Utskottet ansåg att regeringen skulle återkomma till med förslag härom. Detta gav som sin mening regeringen till känna (rskr. 2005/06:71). I proposition 2009/10:152 Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel gjorde regeringen emellertid bedömningen att det saknas behov av lagändringar i fråga om uppehållstillstånd för människohandelsoffer. Enligt regeringen finns det med en bestämmelse som ställer krav på en utlänning att medverka som vittne eller målsägande risk för att de bedömningar som görs av polis och åklagare under en förundersökning i praktiken blir bindande vid en senare prövning av permanent uppehållstillstånd. Det kan inte heller uteslutas att ett krav på att utlänningen aktivt medverkar som målsägande eller vittne i praktiken skulle innebära att utlänningen måste lämna uppgifter som stöder åklagarens sak, att en sådan bestämmelse riskerar att uppfattas som att utlänningen belönas med ett uppehållstillstånd för sin medverkan och att det därför finns en överhängande risk för att människohandelsoffrets trovärdighet som målsägande eller vittne kommer att ifrågasättas. Inte heller ansåg regeringen att ett förslag om ändring av bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter skulle genomföras. Regeringen anförde bl.a. att det vore olämpligt att särbehandla utlänningar som utsatts för människohandel i förhållande till dem som utsatts för annan allvarlig brottslighet och att det finns en risk att bestämmelsens räckvidd därmed blir oklar. Regeringen ansåg också att förslaget skulle kunna medföra att prövningen av uppehållstillstånd för offer för människohandel förskjuts från de egentliga skyddsgrunderna i 4 kap. UtlL till undantagsbestämmelsen i 5 kap. 6 § samma lag. Därmed finns en risk för att skyddsbehovet förbises. I sitt yttrande till justitieutskottet över den nämnda propositionen (yttr. 2009/10:SfU4y) ansåg utskottet att regeringen hade fog för sin uppfattning och att en ändring av reglerna riskerar att försvåra lagföringen av människohandelsbrott. Med hänsyn härtill och då en utlänning som vistas i med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som beviljats efter ansökan av en förundersökningsledare är oförhindrad att själv ansöka om uppehållstillstånd på en annan grund än den som förundersökningsledaren åberopat föreslog utskottet att justitieutskottet skulle avstyrka motionsyrkanden om permanent uppehållstillstånd till människohandelsoffer. Detta blev också justitieutskottets beslut, varefter avslog motionsyrkandena i fråga (bet. 2009/10:JuU33, rskr. 2009/10:273). Utskottet vidhåller sin uppfattning att en ändring av reglerna riskerar att försvåra lagföringen av människohandelsbrott och vill återigen hänvisa till att det står en utlänning fritt att ansöka om permanent uppehållstillstånd på en annan grund än den som förundersökningsledaren åberopat. Med det anförda avstyrker utskottet motion Ju409 yrkande 6. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. att verka för att EU:s medlemsstater följer och om Dublinförordningen. Jämför reservationerna 10 (S, V), 11 (V), 12 (S, V) och 13 (V). I enlighet med Amsterdamfördraget avslutades det första steget för att uppnå en gemensam europeisk migrations- och asylpolitik. EU:s medlemsstater hade därmed enats om miniminivåer på en rad områden, bl.a. vad gäller asylprocedurer, skyddsgrunder, mottagandet av asylsökande och regler för anhöriginvandring. antogs Haagprogrammet, ett flerårigt arbetsprogram för att gå vidare mot en gemensam lagstiftning på asyl- och migrationsområdet. Programmet innebar att EU:s politik skulle inriktas på att i en anda av delat ansvar bistå tredjeländer med att förbättra sin kapacitet att hantera migration och skydd av flyktingar genom långsiktiga lösningar. Enligt Haagprogrammets handlingsplan skulle ett gemensamt europeiskt asylsystem införas före utgången av 2010. Som ett led i den fortsatta harmoniseringen presenterade kommissionen en grönbok om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet, KOM(2007) 301. Enligt grönboken är det av avgörande betydelse att procedurerna förbättras så att den som söker skydd i EU effektivt kan lägga fram och göra sina anspråk gällande, att kapaciteten stärks hos alla aktörer i asylprocessen så att de kan fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt samt att nationella asylmyndigheter förses med lämpliga verktyg för hantering av asylströmmar. Därtill krävs att ansvaret för att handlägga asylansökningar och bevilja skydd i EU blir rättvist fördelat. Sedan ett samrådsförfarande ägt rum om grönboken presenterade kommissionen en strategisk plan för asylpolitiken, KOM(2008) 360, med förslag till åtgärder för upprättandet av det gemensamma europeiska asylsystemet och en tidsplan för när åtgärderna ska vidtas. Det franska ordförandeskapet tog ett initiativ till en europeisk pakt för invandring och asyl. Pakten omfattar fem områden där EU vill stärka sitt samarbete, nämligen laglig invandring och integration, olaglig invandring och återvändande, gränskontroll, asyl och samarbete med tredjeländer. Pakten antogs vid . Sedan kommissionen presenterat en utvärdering av Dublinförordningen, dvs. förordning (EG) nr 343/2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredjeland har gett in i någon medlemsstat, lämnade kommissionen förslag till förändringar i förordningen (KOM(2008) 820). Även andra rättsakter är föremål för revidering. Det gäller bl.a. mottagandedirektivet (KOM(2008) 815), Eurodacförordningen (KOM(2008) 825), skyddsgrundsdirektivet (KOM(2009) 551) och asylprocedurdirektivet (KOM(2009) 554). Lissabonfördraget, som ersätter EG-fördraget, trädde i kraft . godkände fördraget (prop. 2007/08:168, bet. 2008/09:UU8, rskr. 2008/09:64). På asyl- och migrationsområdet innebär fördraget att majoritetsomröstning införs som huvudregel. Målsättningen är en gemensam asyl- och invandringspolitik som överensstämmer med bl.a. . Haagprogrammet löpte ut . presenterade kommissionen meddelandet Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst (KOM(2009) 262), det s.k. Stockholmsprogrammet. Däri ger kommissionen sin syn på det framtida arbetet med rättsliga och inrikes frågor. Stockholmsprogrammet, som är ett program för perioden 20102014, antogs av . I Stockholmsprogrammet slår kommissionen fast att individen ska stå i centrum i det framtida samarbetet och att ett genomgående tema för det nya programmet bör vara ett för medborgarna. De politiska prioriteringarna är bl.a. att skydda och utveckla medborgarnas rättigheter, att underlätta för medborgarna genom att utveckla EU:s rättsliga samarbete, att skydda medborgarna och att främja integration i samhället och verka för ett solidariskt EU. Det gemensamma europeiska asylsystemet I motion Sf377 av (S) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att bör verka för att EU:s medlemsstater följer om förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning, barns egna asylskäl samt begreppen väpnad konflikt och svåra inre motsättningar. Även m.fl. (MP) begär i motion Sf394 yrkande 1 ett tillkännagivande om att bör verka för att EU:s medlemsstater följer om förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning, barns egna asylskäl samt begreppen väpnad konflikt och svåra inre motsättningar. I samma motion yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att regeringen i EU bör verka för att värna asylrätten och motverka en restriktiv utveckling av EU:s flyktingpolitik. Liknande yrkanden finns i motion Sf368 yrkandena 1 och 15 av m.fl. (V). I motion Sf342 av och (KD) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att ska verka för att EU vidtar kraftiga åtgärder för att rätta till de missförhållanden som råder i asylmottagandet i vissa EU-länder. m.fl. (S) begär i motion Sf3 yrkande 2 ett tillkännagivande om Dublinförordningen. bör enligt motionärerna driva på för att kommissionens förslag till ändring av förordningen genomförs, framför allt vad gäller möjligheten till familjeåterförening, utökade möjligheter till offentligt biträde och att överföringar enligt förordningen tillfälligt ska kunna upphöra. Ett likalydande yrkande finns i motion Sf377 yrkande 4 av (S). I motion Sf4 yrkande 7 av m.fl. (MP) begärs ett tillkännagivande om att inte bör skicka tillbaka ensamkommande barn till och . Enligt motionärerna är förhållandena där vidriga, och undantagsreglerna i Dublinförordningen bör därför i dessa fall tillämpas så att barnen får sin asylansökan prövad i . m.fl. (MP) begär i motion Sf205 yrkande 2 ett tillkännagivande om att regeringen bör uppdra åt att använda sig av undantagsreglerna i Dublinförordningen och inte avvisa ensamkommande barn till och . Barnen bor enligt motionärerna i förvar och ibland under fängelseliknande förhållanden och de får inte tillgång till vare sig skola eller sjukvård. I samma motion yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att regeringen i regleringsbrevet bör uppdra åt att använda sig av undantagsreglerna i Dublinförordningen. bör enligt motionärerna göra som och inte återsända barn till och . m.fl. (MP) begär i motion Sf394 yrkande 10 ett tillkännagivande om att bör driva på för att kommissionens förslag till ändring av Dublinförordningen genomförs, framför allt vad gäller möjligheten till familjeåterförening, utökade möjligheter till offentligt biträde och att överföringar enligt förordningen tillfälligt ska kunna upphöra. m.fl. (V) begär i motion Sf368 yrkande 14 ett tillkännagivande om att bör verka för att i Dublinförordningen införa de förändringar som föreslagits från om familjeåterförening, offentligt biträde och begäran att överföringar ska upphöra. I samma motion yrkande 21 begär motionärerna ett tillkännagivande om att Dublinsamarbetet bör utvecklas så att överföringar inte sker till EU-länder som inte kan garantera rättssäkerheten eller godtagbara och tillräckliga mottagningsförhållanden till dess att dessa förhållanden har förbättrats. I motion Sf342 av och (KD) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att alltid ska undanta ensamkommande flyktingbarn från Dublinförordningen när risken finns för att deras rättigheter kommer att kränkas vid ett återsändande och att ska verka för att ett sådant undantag från Dublinförordningen även införs på EU-nivå. Med tanke på de förhållanden som råder i vissa länder bör möjligheten till undantag utnyttjas oftare. Det gemensamma europeiska asylsystemet pågår det ett intensivt arbete i EU med att utveckla migrations- och asylpolitiken. Bland annat är ett flertal direktiv föremål för revidering. Till grund för kommissionens strategiska plan för asylpolitiken ligger den grönbok om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet som kommissionen presenterade . Utskottet har i utlåtande /07:SfU13 redovisat sin granskning av grönboken. I utlåtandet förklarade utskottet bl.a. att det är eftersträvansvärt med en ökad harmonisering av asylpolitiken inom EU och att det övergripande målet måste vara att öka EU:s sammantagna kapacitet att ta emot asylsökande. Vidare ville utskottet se ett rättssäkert och öppet system som värnar möjligheten att söka asyl. Utskottet ansåg att det är viktigt att tonvikt läggs vid den faktiska tillgången till möjligheten att söka asyl och att åtgärder för att bekämpa olaglig invandring och människosmuggling genomförs på ett sådant sätt att det inte undergräver asylrätten och respekten för grundläggande rättigheter i asylprocessen. I samband med behandling av frågan om godkännande av Lissabonfördraget konstaterade utskottet i ett yttrande till utrikesutskottet (yttr. 2008/09:SfU2y) att utgångspunkten i fördraget är att EU ska utarbeta en gemensam politik för asyl, invandring och kontroll av de yttre gränserna som grundar sig på solidaritet mellan medlemsstaterna och som är rättvis för medborgare i tredjeländer. Vidare kunde utskottet konstatera att Lissabonfördraget föreskriver enhetliga regler i stället för miniminormer på asylområdet. Utskottet delade regeringens bedömning att en gemensam asyl- och invandringspolitik för hela unionen, där medlemsstaterna tillämpar samma bestämmelser och erkänner varandras beslut, sammantaget ger en bättre ordning både för medlemsstaterna och för den enskilde, och även en mer rättvis ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna. I ett yttrande till justitieutskottet över Stockholmsprogrammet (yttr. 2008/09:SfU7y) framhöll utskottet bl.a. att rätten att söka asyl är grundläggande och att en EU-gemensam asylpolitik måste garantera var och en tillgång till rättssäkra skyddssystem och grunda sig på solidaritet mellan medlemsstaterna. Av överenskommelsen mellan regeringen och de gröna om den samlade migrationspolitiken framgår bl.a. följande. Rätten och möjligheten att söka asyl ska värnas i alla lägen och i alla länder. brister flera av EU:s medlemsstater på ett oacceptabelt sätt i sin hantering av asylsökande. verkar i dessa sammanhang för att ge , , en framträdande roll. Utskottet, som i olika sammanhang klargjort sin inställning till ett gemensamt asylsystem, förutsätter att kommer att fortsätta att verka för en asyl- och migrationspolitik inom EU som tillgodoser höga rättssäkerhetskrav och som ger ett rimligt skydd för individer med behov av internationellt skydd. Enligt överenskommelsen mellan regeringen och de gröna ska dessutom gälla att enskilda medlemsstater inte ska förhindras att ha en i förhållande till den asylsökande mer generös inställning än den som EU som helhet har. EU:s gemensamma viseringskodex innebär också att den enskildes rättigheter kommer att förstärkas. Mot denna bakgrund saknas skäl för att vidta någon särskild åtgärd. Med detta får motionerna Sf394 yrkande 5 och Sf368 yrkande 15 anses tillgodosedda och motionerna Sf377 yrkande 1, Sf394 yrkande 1 och Sf368 yrkande 5 delvis tillgodosedda. Motion Sf342 yrkande 2 avstyrks med det ovan anförda. Enligt Dublinförordningen åligger ansvaret för prövning av en asylansökan den medlemsstat som har tagit störst del i den asylsökandes inresa (genom att utfärda visering eller uppehållstillstånd). Varje medlemsstat får pröva en asylansökan som lämnats in av en tredjelandsmedborgare även om det inte föreligger någon skyldighet enligt förordningen. Vidare får varje medlemsstat, även om den inte är ansvarig enligt förordningen, sammanföra familjemedlemmar och andra släktingar i beroendeställning av humanitära skäl. liksom övriga medlemsstater i EU är bundna av folkrättsliga förpliktelser inom såväl internationell flyktingrätt som mänskliga rättigheter i övrigt. Detta innebär att flyktingrättens olika delar, t.ex. att en asylsökande inte får avvisas eller utvisas till ett land där hans eller hennes liv eller frihet hotas på grund av bl.a. ras, religion eller nationalitet, alltid ska tillämpas. Detta gäller givetvis även i förhållande till Dublinförordningen. Den ovannämnda utvärderingen av Dublinförordningen visar att systemet allmänt sett fungerar bra och är ett ändamålsenligt system för att avgöra vilken medlemsstat som ska vara ansvarig för prövning av en asylansökan, men att det finns vissa problem i tillämpningen av regelverket. De ändringar som kommissionen har föreslagit bygger även fortsättningsvis på principen om första asylland. Som anges i regeringens skrivelse innehåller kommissionens förslag bl.a. vissa bestämmelser för att stärka rättssäkerheten samt ett förslag om att skapa en mekanism för att göra det möjligt att tillfälligt stoppa överföringar till en medlemsstat, den s.k. suspenderingsmekanismen. Förslaget har förhandlats i rådet . Av regeringens överenskommelse med de gröna om den samlade migrationspolitiken framgår att återkommande möten mellan regeringen och de gröna kring de frågor som diskuteras och förhandlas i EU ska äga rum i ett tidigt skede, således även i denna fråga. Mot bakgrund av det anförda får motionerna Sf3 yrkande 2, Sf377 yrkande 4, Sf4 yrkande 7, Sf205 yrkandena 2 och 4, Sf394 yrkande 10, Sf368 yrkandena 14 och 21 och Sf342 yrkande 1 anses delvis tillgodosedda. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. arbetsmarknadsprövning och översyn av reglerna för arbetskraftsinvandring. Jämför reservationerna 14 (S, V), 15 (MP) och 16 (SD). En utlänning som ska arbeta i på grund av en anställning här eller utomlands ska enligt 2 kap. 7 § UtlL ha ett arbetstillstånd. Kravet på arbetstillstånd gäller dock inte medborgare i de nordiska länderna, utländska medborgare som har permanent uppehållstillstånd i , EU/EES-medborgare och deras familjemedlemmar (oavsett medborgarskap), medborgare i eller tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatta. Kravet på arbetstillstånd gäller inte heller studenter som har uppehållstillstånd för studier på högskolenivå, gästforskare som beviljats särskilt uppehållstillstånd för forskning samt asylsökande som är undantagna från kravet på arbetstillstånd (AT-UND). De nuvarande reglerna om arbetskraftsinvandring trädde i kraft . Den s.k. myndighetsbaserade arbetsmarknadsprövningen upphörde därmed. I stället är det arbetsgivarens bedömning av behovet av arbetskraft som ska vara utgångspunkten vid handläggningen av ärenden om arbetstillstånd. Enligt 6 kap. 2 § UtlL får arbetstillstånd ges till en utlänning som erbjudits en anställning, om 1. anställningen gör det möjligt för honom eller henne att försörja sig, och 2. lönen, försäkringsskyddet och övriga anställningsvillkor inte är sämre än de villkor som följer av svenska kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen. Av de åtaganden som har gjort inom EU följer bl.a. att det egna landets befolkning och befolkningen i övriga EU/EES och ska ha företräde till befintliga arbetstillfällen. Arbetstillstånd ska därför kunna beviljas under förutsättning att principen om gemenskapsföreträde respekteras. Beslut om arbetstillstånd meddelas av som ska kontrollera att gemenskapsföreträdet respekteras samt pröva att de erbjudna anställningsvillkoren inte är sämre än vad som gäller för arbetstagare som redan är bosatta i . Enligt 6 kap. 2 a § UtlL får arbetstillstånd inte ges för än eller avse än anställningstiden. Den sammanlagda tillståndstiden får inte vara längre än . Arbetstillståndet ska knytas till en viss arbetsgivare och avse ett visst slag av arbete. Efter en sammanlagd tillståndstid ska tillståndet endast knytas till ett visst slag av arbete. med ett tidsbegränsat uppehålls- och arbetstillstånd kan ett permanent uppehållstillstånd beviljas. januarijuli 2010 beviljades ca 5 500 arbetstillstånd till personer från tredje länder (bärplockare ej inräknade). Detta var en ökning med jämfört med .