bet · GY01MJU20 · 2011-04-15 00:00:00 — Det kan vi diskutera, men egentligen har jag inte så starka synpunkter på det. Det handlar dock om att det är en dåligt förberedd omorganisering. Det hela är underfinansierat. Dessutom finns den tidigare Djurskyddsmyndigheten.De utbildningar som ni , efter den stora omorganiseringen med ikraftträdande , ska dra i gång är sådant som de på höll på med. De var ett stort stöd för alla kontrollanter runt om i . Den myndigheten har ni alltså avskaffat.En av de frågor jag ställt är om det blev bättre eller sämre för djuren.Jag har också frågat om kastrering utan bedövning och konstaterar att det inte är särskilt dyrt och inte heller särskilt tidskrävande att vaccinera bort exempelvis förekommande doft. Min konkreta fråga var: Skulle det inte vara ett stöd för de bönder som tycker att det är förfärligt att utan bedövning skära i grisars testiklar om vi här beslutade att det inte ska vara tillåtet i ? Jag tror inte att det hade sett bättre ut om vi hade kvar . Om det kommer nog och jag en framåt att ha delade uppfattningar.Som dåvarande kommunstyrelseledamot och som kommunstyrelseordförande under ett par perioder tidigare såg jag i läns minsta kommun inte särskilt mycket glädje över vad gjorde. Vår kommun var kanske en av de kommuner som efter bästa förmåga försökte göra vad som med mycket små resurser kunde göras. Ändå tror jag att det vi nu håller på med kommer att göra att det blir mycket bättre. Totalt sett hade många kommuner över huvud taget inte hanterat frågan.Jag tror att vi är på väg mot att få se en betydligt bättre kvalitet - därmed alltså kvalitet, inte kvantitet, när det gäller djurskyddskontrollerna. När det gäller kastreringen tror jag inte - inte minst med tanke på vad företrädare för både näringen och avnämarna, alltså kött- och charkindustrierna, senast har sagt - att en lagstiftning är vägen framåt . Som jag sade i mitt anförande tror jag dessutom, herr talman, att det för många i en näring som redan är så hårt prövad skulle innebära den sista droppen som får dem att säga: Nej, nu slutar vi med det vi håller på med. Därmed skulle vi inte vinna någonting för svenska konsumenter eller för den delen svenskt lantbruk. Djur i fångenskap ska ges möjlighet att bete sig naturligt och skyddas mot onödigt lidande. Det är utgångspunkten för den svenska djurskyddslagstiftningen, och det är också anledningen till att politiker titt som tätt - inte minst i denna kammare - talar om att har världens bästa djurskyddslag. är det visserligen inte helt sant; det finns länder som har starkare djurskyddsregler än vi på en rad områden. Oavsett detta kan vi dock inte bara titta på lagen, utan vi måste också titta hur det ser ut ute i djurens verklighet. Den verkligheten är inte alltid så vacker. Självklart ska man inte dra all djurhållning över en kant, för den kan se väldigt olika ut. Men ibland undrar man hur långt man kan dra i och tänja på begrepp som "naturligt beteende" och "skydd mot onödigt lidande" utan att de förlorar sin mening. Broilerkycklingarna är till exempel så framavlade att de har ständig värk. Är deras lidande nödvändigt? Eller vi kan ta minkarna och hönorna, som får trängas i små burar. Kan de bete sig naturligt? Eller så tar vi cirkusdjuren, vars liv är en enda lång djurtransport med uppehåll för att göra konster för oss. Vad är egentligen naturligt beteende för dem? Runt om i vårt samhälle finns det exempel på djurhållning som får åtminstone mig att undra över vad det är för etiska kullerbyttor som kan få oss att reducera djur till verktyg för mänsklig tillfredsställelse och rättfärdiga deras lidande som nödvändigt. Jag ska inte gå igenom alla dessa exempel. Jag ska heller inte gå igenom alla våra förslag för att komma till rätta med dem, utan jag ska nöja mig med att konstatera att vi fortfarande har en hel del kvar innan djurskyddslagens vackra ord om naturligt beteende och skydd mot onödigt lidande är någonting som märks ute i verkligheten, för alla djur. I stället tänkte jag efter denna lilla inledning koncentrera mig på en fråga där glappet mellan djurskyddslagen och djurens verklighet blir smärtsamt tydlig. Det handlar om den miljon minkar som föds upp och dödas för att bli päls. Att jag tar upp just dem handlar inte om att jag tycker att päls skulle vara mer onödigt än skinkmackor eller cirkusbesök. Ska vi vara lite krassa är det väl ganska få fall av djurutnyttjande som är livsnödvändiga i bemärkelsen att människor dör utan dem. Detta handlar snarare om att det är en näring som i den ena utredningen och rapporten efter den andra pekas ut som att den inte lever upp till svensk djurskyddslag, och ändå har den bara fått fortsätta. är ett aktivt rovdjur som i det fria rör sig över stora ytor, både i vatten och på land. På minkfarmerna hålls de vuxna djuren två och två, och valparna hålls tillsammans med sin mamma i en bur som inte är mycket större än en uppslagen tidning. Det säger sig självt att det är svårt för dem att utföra naturliga beteenden som att springa, simma och klättra i dessa små burar. Det är heller inte så konstigt att det blir slagsmål när man föser ihop djur, dessutom på liten yta och med liten stimulans, som annars är vana att leva ensamma. Djur som inte får utföra beteenden som de genom evolutionen blivit starkt motiverade för kan reagera på olika sätt. En del uppvisar stereotypa beteenden: meningslösa rörelsemönster som de upprepar gång på gång. Det kan till exempel vara att de springer fram och tillbaka i buren. Andra djur är så kallade passiva stresshanterare och reagerar i stället med apati. De ger upp, helt enkelt. Oavsett vilket är detta tydliga beteendestörningar som visar att djuren inte mår bra. Minkfarmningen har i stort sett ända sedan djurskyddslagens tillkomst kritiserats för den höga förekomsten av stereotypa beteenden, både från veterinärhåll, och i statliga utredningar. Den statliga menade att om inte minknäringen kunde visa att man levde upp till djurskyddslagens krav 2010 borde näringen helt eller delvis läggas ned.Nu är det , och minkarna finns kvar i sina burar. Betyder det att man har lyckats visa att man lever upp till djurskyddslagens krav på naturligt beteende? Nja, det är lite svårt att hävda. I en studie som kom från SLU 2009 visades att av de undersökta minkarna uppvisade stereotypa beteenden. Djurrättsalliansens granskning, som kom , gav inte heller direkt stöd åt förhoppningen om att näringen skulle fixa detta själva, om jag säger så. Förutom utbredda stereotypier kunde man också visa på sjuka, skadade och för den delen döda djur i burarna. Kanske minns ni också bilderna på minkar som tuggar på sina döda burkamrater, eller - ännu värre - på dem som fortfarande lever.Efter denna granskning gjorde snabbinspektioner av minknäringen, vilket ofta har framhållits som något sorts tecken på att det inte var så farligt. Tittar man i inspektionsrapporterna ser det dock inte så fagert ut. av de undersökta farmerna hade över huvud taget inget tillstånd för att bedriva minkuppfödning. av farmerna saknade de ganska blygsamma miljöberikningar som krävs enligt lagen. På de flesta farmer hittade man både skadade och sjuka djur. fick de inte ens vård eller behandling. Man hade även andra anmärkningar, som obefintliga journaler över dödsfall, olaglig kadaverhantering, felaktiga avlivningsmetoder, trasiga och smutsiga burar, överbeläggning i burarna samt smutsiga och döda djur.Förr eller senare kommer man till en punkt där man som politiker måste fråga sig om det verkligen håller att fortsätta passa och hoppas att näringen ska fixa det hela själv. Jag tycker att denna punkt är passerad. Trots åratal av kritik har inte minknäringen lyckats visa att den lever upp till den djurskyddslag vi har haft . Det kanske inte heller är så konstigt. Det kanske helt enkelt är så att det inte finns några förutsättningar att göra det. För hur ska egentligen en burhållning av minkar som aldrig skulle accepteras om det var så att minkarna bodde på en djurpark och inte på en minkfarm kunna uppfylla djurskyddslagens krav på naturligt beteende? Börjar det kanske bli dags att lägga ned nu? Börjar det kanske bli dags för att följa exempel från en rad andra länder som redan har infört regler som innebär att minkfarmning inte längre accepteras?Redan 2006 tog vi rödgröna fram ett lagförslag för att precisera vad naturligt beteende innebär för minkar. Det skulle innebära att minkfarmerna fick lägga ned. Tyvärr är detta förslag precis lika aktuellt . Vi rödgröna står förstås fortfarande bakom förslaget även om vi i detta betänkande har olika reservationer. Jag står naturligtvis bakom alla reservationer, men för att samla alla goda krafter som vill se ett slut på minkarnas lidande yrkar jag bifall till reservation nr 4. Jag har skrivit en av motionerna om minknäringen, med titeln förhållanden för minkar i fångenskap, och tänkte passa på att säga någonting om den. Man kan säga att den är baserad på den kunskap jag har tillskansat mig genom att läsa en hel del om hur minkar lever i naturen, och jag tänkte läsa en kort bit ur skriften Minknäringen i från : De kunskaper som finns visar att minkar i naturligt tillstånd huvudsakligen är solitära djur som har ett stort rörelsebehov och simmar och jagar i vatten.Egentligen tycker inte jag att man behöver säga mycket mer än så för att förstå att den typ av burliv minkarna är förpassade till inte passar dem särskilt bra. Jag tänker dock inte fördjupa mig mer i detta då jag tycker att föregående talare, , gjorde det på ett alldeles utmärkt sätt. Jag besökte den nya typen av mjölkgård. Det är en enorm byggnad med lösdrift för korna. De kan välja om de vill vara ute eller inne, om de vill vila, om de vill lite med sina kokompisar, om de vill gå och klia sig på ryggen, om de är hungriga och vill käka eller om det är dags för mjölkning. Detta är en utveckling vi kanske inte riktigt såg tidigare när vi hade trånga ladugårdar med uppbundna djur. Då såg vi det som en självklarhet. Jag tycker dock att det är ett bra exempel på att det är möjligt att göra förbättringar för djuren, och jag tycker att det är vår skyldighet.Människan håller djur av olika skäl, men vi vill inte gärna se hur olika vi behandlar de olika djurarterna.Det beror naturligtvis på att vi håller dem för olika ändamål och verkar tycka att det berättigar olika behandling. Hunden får bli en familjemedlem, och vet vi att många lägger stora summor på sin hunds mat och sjukvård därför att man tycker att hunden är värd det bästa.Det vore bra om också andra djur som människan håller i andra syften än sällskap kunde ses som de individer de är. Djur för matproduktion och pälsproduktion är där ett exempel. Minkarna är det som vi har pratat om och som jag främst vill framhålla. är det deras tur att få leva som djurskyddslagens § 4 säger, nämligen att kunna bete sig naturligt.Jag yrkar bifall till reservation 4.I detta anförande instämde och (båda S).