bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — Svenska banker har en stor andel marknadsfinansiering. Vi kan gå tillbaka och titta på det. Det har egentligen att göra med att svenska konsumenter och hushåll sparar ganska mycket i fonder. Det gör att vi har ett mindre sparande i inlåning än vad man har i många andra länder. Det i sin tur gör att bankerna, för att möta den kreditefterfrågan som finns, blir tvingade att låna mer på de finansiella marknaderna. Den svenska finansiella marknaden är ganska stor, men naturligtvis finns det mer pengar att låna internationellt. Det är alltså många bidragande faktorer som påverkar detta. Den dynamik som finns i det här är om man i andra länder blir orolig över antingen kvaliteten i till exempel bostadsutlåningen, de kreditportföljer som bankerna har, eller att man blir orolig för att hushållen inte kan betala tillbaka. Då kan viljan att köpa obligationer bli mycket lägre. Det kan också vara att man är osäker på om svenska banker är tillräckligt stabila. Det är ett skäl, och då kommer vi tillbaka till kapitalfrågan, nämligen att det säkraste sättet att kunna finansiera sig på marknaderna, antingen det är i eller utomlands, är att ha ett bra kapital i bankerna. Vi hör ofta en oro från bankerna att det blir alldeles för dyrt om vi får detta. Vi kan konstatera att de nivåer vi talar om här är ungefär de som bankerna ligger på . De har i sina senaste resultatredovisningar visat att de inte haft särskilt svårt att tjäna ganska mycket pengar i alla fall. En annan fråga är, vad vi kan se, varför det skulle vara en konkurrensnackdel att bankerna är starka, stabila och långsiktiga. Vi känner inte igen det från någonstans tidigare. Det är snarare en konkurrensfördel att bankerna är stabila, att de kan ha låga finansieringskostnader och på så sätt kunna ge billiga krediter. : När det gäller utlandslån måste man, när man ska betala tillbaka lånen, ha dollar eller euro. Det kan inte producera. Det betyder att bankerna måste ha en likviditet som är sådan att de själva kan få tag på den valutan så att vi inte behöver gå emellan som vi tvingades göra, i stor skala, under de krisår som var tidigare. För att undvika det är det viktigt att vara välkapitaliserad. Då uppstår inte misstanken. Det är också viktigt att ha sådan likviditet och sådana likviditetsregler att man har den utländska valuta som man behöver. av de ca 1 500 miljarder utestående bostadsobligationer som finns, oberoende av om det är i valuta eller inte av dem är i utländsk valuta hålls av utlänningar. som berörde, när vi hade att hantera detta, kom en inte obetydlig del av de obligationerna tillbaka till väldigt, väldigt hastigt. Vi tog dem som pant och lånade ut i mycket stor skala för att hålla i gång det hela. Visst, den här gången landar vi på fötterna, men det är inte fel om det nästa gång tar lite så att bankerna har större möjlighet att själva hantera det. Det ställdes en fråga om kostnaderna för detta. Man kan konstatera att räntemarginalen på bostadslån jämfört med reporäntan är . Det är högre än vi i ett historiskt perspektiv normalt sett har observerat. Är det så att riskerna i bostadssektorn , på ett eller annat sätt, ökar ska naturligtvis de som lånar ut pengar ha kompensation för det. Det är alltså inte enligt mitt förmenande så att man kommer undan genom att göra ingenting över huvud taget. Då kommer räntemarginalen att förbli högre och till och med stigande. Sedan ska man komma ihåg när vi talar om hög kapitaltäckning att en del av denna höga kapitaltäckning bygger på den låga riskvikten, som jag visade tidigare. När vi talar om bankernas kapitaltäckning talar vi om bankernas så kallade riskjusterade kapitaltäckning. Det innebär att det även finns skäl att fundera på det som på svenska kallas för ett bruttosoliditetskrav, det vill säga en yttersta gräns för hur mycket man tillåter att en banks balansräkning expanderar. Ingen har nämnt det , men också det är en del av III-paketet som finns med i detta. (MP): Tack så mycket för intressanta inledande föredragningar och också för de svar vi fick på de här två angelägna frågorna. Jag skulle vilja fråga finansministern och finansmarknadsministern hur man ser på förslag om att inrätta ett stabilitetsråd. (FP): Jag tycker att det är bra med höjda kapitaltäckningskrav, vilket har framförts här. Det är det säkert, men det som förbryllar mig lite i och, tror jag, också framställning är att om det nu är en effektiv marknadsföringsåtgärd, varför gör då inte de stora bankerna detta på egen hand? Varför behövs det statliga regler för det? Den andra frågan handlar om de genomförda åtgärderna mot obalanser. Vi vet att en höjd ränta från drabbar alla företag och investeringar och inte bara bolånetagare. Därför vill man ha en mer finkalibrerad åtgärd, och då var det det här med bolånetaken och amorteringskrav från . Det tycker jag är en egendomlig hybrid. Staten decentraliserar alltså en åtgärd till som består av banker som sinsemellan konkurrerar om marknadsandelar och, som vi har hört här, som vi har en stor och skeptisk hållning till. Jag tycker inte att det är rimligt att staten decentraliserar en viktig åtgärd till , för de har inte de egenskaper som vi tycker att en myndighet har och ska ha. Därför undrar jag naturligtvis varför man inte föredrar en sänkt kapitalinkomstskatt som ger ett lägre värde på ränteavdragen och som faktiskt inte har några fördelningspolitiska signifikanta effekter i ett land med sparare och en hög sparkvot som numera är. Varför inte gå in för att sänka värdet på ränteavdragen och dessutom ändra skatten på ett sätt så att det ökar den inhemska kapitalbildningen, vilket vore bra med tanke på de erfarenheter vi har haft av den finansiella krisen och beroendet av utländskt kapital? (C): Tack för bra och intressanta inledande föredrag! Vi har hört att de åtgärder som har vidtagits har haft en viss dämpande effekt. Mina frågor kommer främst att fokusera på de ytterligare verktyg som vi har haft i verktygslådan och som varit uppe för diskussion. Såväl som har tidigare uttryckt sig positivt om att införa kassakrav. Hur ser ni på behovet nu? Är det en viss striktare tillämpning av 3-reglerna som har presenterats ? Jag skulle också vilja rikta en specifik fråga till som alldeles också exempelvis förde fram andra åtgärder bindande tak för belåningsgraden i hushållens upplåning, tak för hushållens skuldkvot, krav på att räntebetalningar ska vara fasta som tänkbara åtgärder för att dämpa ökningstakten i hushållens skuldsättning. Vad tror om effekterna och nödvändigheten av dessa förslag? Slutligen har jag en fråga till . Med anledning av anförandet lyfte han också upp hur bolånetak slår mot framför allt unga hushåll med svagt uppbyggt eget kapital. Hur ser generaldirektören på bolånetaket i ljuset av detta ? Ordföranden: Då uppfattar jag att det i denna runda har ställts frågor till alla. Vi börjar med . : Om vi börjar med stabilitetsrådet ser jag det som en viktig åtgärd. När det handlar om de diskussioner vi har till exempel är det svåra beslut som ska tas. Vi har hört flera av mina kolleger här uppe tala om problemet med att veta när man ska sätta in instrument och vilka instrument vi ska ha. Det avspeglar sig också i dessa frågor. Därför tror jag att det är väldigt bra med ett sådant forum i den offentliga diskussionen. I väldigt många fall kommer antagligen vi på att vara dem som sitter på verktygslådan. Det är också ett skäl till att vi ska vara med i ett sådant råd. Jag tycker dock inte att vi ska leda det, utan jag tycker snarare att bör leda ett sådant råd. Det ligger närmare till hands med deras expertkompetens när det gäller makroekonomisk analys att stå för dessa delar men att det därifrån kommer tydliga rekommendationer som berör myndighet och som det sannolikt ofta kommer att vara vi som kommer att få ta hand om. När det gäller varför bankerna inte gör det här självmant om det är bra för dem kan man säga att jo, det har de gjort under krisen. Bankerna befinner sig egentligen på de högre kapitalnivåer som jag nämner. Det är mer eller mindre i det häradet de befinner sig . Det viktiga är nu att man inte drar ned kapitalet i väntan på att reglerna enligt ska vara fullt implementerade . Man ska ligga kvar här, för det är bra för bankerna och för . Det kommer tillbaka till behovet av en ordning som gör att vi kan hantera banker som går omkull, för är det någonting som har kännetecknat hela den internationella diskussionen är det att det inte finns något incitament för banker att ha tillräckligt stora buffertar, eftersom man har en förhandlingssituation med skattebetalarna och staten även när spelet är över. Därför är det så viktigt att det finns en punkt när äganderätten till en bank faktiskt försvinner och staten tar över och hanterar den på det sätt som måste göras. Det måste finnas en punkt när spelet verkligen är förlorat. Då kommer incitamenten för företagen själva att se till att man har tillräckliga buffertar att öka. ger ut rekommendationer om amortering ser inte jag som att staten har decentraliserat något till bankerna. Det är bra att man tydligt redogör för vikten av amortering till exempel. Vi har infört ett bolånetak, och det kunde vi se tog hand om det problem vi såg, nämligen de hushåll, ofta i och för sig unga, som kan komma i kläm. Är det någonting vi inte vill göra så är det att se till att en stor grupp unga går in i vuxenlivet överskuldsatta i en situation där kanske bostadspriserna faller, med stora bostadslån och med mycket mindre förmögenhetsvärde, för de har kanske inte heller hunnit bygga upp de förmögenheterna som vi i stort har i . Det är detta som är konsumentskyddet. Det gäller att ta hand om dem så bra som möjligt så att de inte får så stora risker. Att vi valde att inte göra ett amorteringskrav var en helt lagteknisk fråga. Det är en regel som är svår att kontrollera. Man amorterar på bolånet, och så lånar man i stället någon annanstans för att betala den amorteringen. För hushåll som har problem att betala tillbaka sina lån är det bästa de kan göra att betala bort alla dyra kontokortskrediter och annat. Att då ha en lagstiftning som säger att man måste först betala tillbaka på bolånet och så har man kvar sina dyra sms-krediter vore rent kontraproduktivt ur ett konsumentskyddsperspektiv. Detta är skälet att vi hamnar här, men vi tycker att det är bra att bankerna själva trycker på vikten av amortering, för det är sunt för samhället i stort och för den enskilda konsumenten. : Detta med ett stabilitetsråd i en eller annan form är ett sätt att anpassa förhållandena i till vad som sker i eftersom vi nu har fått en europeisk myndighet eller styrelse, , som sysslar med de här frågorna. Det finns därför all anledning att fundera kring hur vi gör det hemmavid, för det är ändå något som vi har att anpassa oss till i det europeiska samtalet. Varför ska vi ha statliga regler kring detta? Låt mig upprepa det som noterar, att om det vore så att marknadslösningen var att bankerna själva alltid höll sig på en högre kapitalnivå, då försvann liksom problemet. Men vi vet också av erfarenhet i att det finns en asymmetri i det här som leder till att folkhushållen från tid till annan får stå för kostnaden för att hantera bekymmer i banksektorn. Då är det heller inte orimligt att det är det allmänna som har en synpunkt på vad minimikapitalkraven är. Sedan står det naturligtvis en bank fritt att välja en kapitaltäckningsnivå som är betydligt högre än så. om kassakrav eller inte är något vi får återkomma till framgent när vi ser hur utvecklingen blir och vilka andra åtgärder som växer fram här, för då gäller det att ur denna verktygslåda välja en lämplig kombination av verktyg för att hantera de frågeställningar som finns i detta så att vi hittar någonting som är lagom. Alla dessa åtgärder har på ett eller annat sätt den egenskapen att det blir svårare eller dyrare att låna i en eller annan form, för det är så de olika instrumenten fungerar. Det som är en hjärtefråga om man arbetar på en centralbank är inte minst likviditetsregler som är sådana att pengarna inte tar slut, för gör de det så kommer man till oss, och det ska ta innan det händer. : Låt mig börja med att säga något om kapitaltäckning i förhållande till andra alternativ och sedan något om stabilitetsrådet. Sedan kommer att fylla i detta något. Låt mig börja med att konstatera att kapitaltäckningskrav är den bredaste åtgärden vi kan göra för att skapa ett mer robust och stabilt banksystem. Det ökar robustheten i relation till hushållslån. Det ökar robustheten i relation till kommersiella risker för till exempel kommersiella fastigheter. Det ökar också stabiliteten i förhållande till att vi har den väldiga exponeringen mot de baltiska länderna. Det ökar också bankernas tillgång till internationellt kapital, för det som händer när man är välkapitaliserad är ju att man får lägre upplåningskostnader och följaktligen också bättre tillgång till internationella kapitalmarknader. Den bredaste åtgärden man kan göra är naturligtvis att skärpa kraven på stamkapital, vilket beror på att stamkapital till skillnad från till exempel att banken har lånat pengar där finns det ju ingen garanti för att man behöver betala ut någon ränta och det finns inte heller någon skyldighet att återbetala de här pengarna, utan stamaktier kan bära förluster. Det blir ägarna som blir ytterst ansvariga för att banken sköts, och det bör också ha effekten att de är mer försiktiga med sin hantering av bankerna. Det finns en del andra åtgärder som har diskuterats. nämner ränteavdragen, och vi har haft till exempel idé om att man skulle höja stämpelavgiften. De åtgärderna är kloka och kan naturligtvis övervägas, men de påverkar inte risken i förhållande till kommersiella fastigheter eller till . Man måste börja med det som är allra mest centralt, och det är därför kapitaltäckning kommer överst. Man ska också komma ihåg att ett förändrat ränteavdrag i huvudsak innebär en rätt betydande inkomsteffekt på hushållen, det vill säga det dämpar konsumtionen därför att kostnaden för befintliga lån ökar. Men det kanske inte har så stor effekt på benägenheten att skuldsätta sig, eftersom genomslaget i räntetermer inte är lika stort. Det handlar kanske om en motsvarighet på 10 eller 20 punkter i räntehöjning. Kapitaltäckningskrav tycker jag framstår som väldigt naturligt. Av de inlägg som har varit noterar jag och välkomnar att det förefaller finnas en bred samsyn kring detta i riksdag, och det skulle naturligtvis ha ett stort värde. När det gäller stabilitetsrådet har vi tillsatt denna kriskommission som naturligtvis ska ha möjligheter att se över olika alternativ. Man bör inte stänga dörren eller redan nu konstatera att man inte gör andra åtgärder , så det är säkert en diskussion som kan föras. Man kan diskutera exakt sammansättning, uppdrag och allt sådant, men det allra mest centrala tror jag är att vi samlar oss till att fatta nödvändiga beslut kring kapitaltäckningen och att det är det vi prioriterar i det här arbetet. Där ska man också komma ihåg att vi med stor sannolikhet kommer att få en viss offentlig diskussion kring vad detta innebär. En del av bankerna, åtminstone i sina kommentarer , har indikerat att de inte delar den bedömning som tycks vara den samlade myndighetsbedömningen. Vi behöver nog därför också diskutera med bankerna om hur det här ska ske och hur vi därmed kan skapa en större stabilitet. Låt mig understryka det som ligger i fråga och kommentar: Det är väldigt naturligt att kapitaltäckningskrav kopplas till olika förändringar av regelverk för likviditetshantering, så det är naturligtvis en fortsatt diskussion där har en viktig roll att spela. : Några kommentarer om bankernas rationalitet med anledning av fråga: Vi hade ett bankfallissemang och i praktiken ett fallissemang . Det vore skönt att slippa uppleva det i närtid åtminstone. Jag tycker väl att förutom argument att det kanske är en asymmetri mellan bankernas nyttofunktion och samhällets nyttofunktion, så kan man också säga att bankerna i någon mening har visat att den rationalitet som man kanske skulle kunna kräva och förvänta sig inte riktigt har funnits, speciellt som har varit med expansion i och så vidare. Jag vill också säga att om man skulle dra upp kapitaltäckningen i banksystemet, då får bankaktien en annan karaktär. Bankaktien blir mindre slagig. Den rör sig mindre, blir mindre volatil som man säger på finansspråk, och i och med att en tillgång blir mindre rörlig, mindre volatil, så betyder det att avkastningskravet på den tillgången kommer att minska. Det vill säga, det kravet från kapitalägarna på utdelning bör gå ned i en värld när bankerna blir mer stabila än . Ordföranden: Då går vi vidare till en ny frågerunda från utskottets ledamöter. Närmast i tur står som företräds av . (SD): sade finansminister att han skulle se över och bevaka utvecklingen vad gäller bostadspriserna. Samma besked fick jag också från finansmarknadsministern under den förra utfrågningen. Man har vältrat över ansvaret till myndigheter man själv styr över. Jag tycker att det är en passiv regering vi har sett, och det är också därför vi har skapat den situation vi har . Det är en situation där av alla hushåll har en skuld som sju gånger överstiger den disponibla inkomsten. Det är en situationen där fastigheter används som bankomater en situation där lån inte längre ses som någonting man ska betala tillbaka. Frågan man måste ställa sig här är: Vem är det som tjänar på det här konstlade systemet, där nästan vem som helst kan låna miljoner? Jag menar att det är hög tid att inta ett långsiktigt perspektiv i den här frågan. Framför allt måste man från politiskt håll och myndighetshåll skicka ut signaler om att lån är någonting man också måste betala tillbaka. Det var den normala synen fram till någonstans kring , och det är det normala i andra länder än till exempel , och . Vi står nu visserligen inför en situation med stigande styrräntor som också pressar ned efterfrågan och sänker priserna. Vi kommer också att se en situation med ytterligare en dämpande effekt i takt med att växlar upp sin takt i räntehöjningarna. Men vi riskerar också att utan vidare åtgärder stå inför en nystart av prisökningar när senare måste sänka räntan igen på grund av att hushållen tappar i köpkraft. Min fråga till finansministern blir därför: Kan man förvänta sig en mer ansvarsfull kursändring vad gäller kreditpolitiken med till exempel lagstadgade krav på amortering? (V): Tack ordförande och tack till de föredragande! Jag tänkte vara lite fräck och passa på med två frågor, för jag tror inte att jag kommer att hinna med i den andra rundan. Det är väldigt positivt med progressiv kapitaltäckning; det verkar vi vara flera som är överens om. tog också upp hur man skulle kunna ha särskilda krav på mer risktagande och kanske systemviktiga banker. Det är väldigt bra, men jag ser också problem med det hela. Vi har en finanskris som bland annat beror på att man inte såg de stora risker som finanssektorn tog, och därför kan jag också se att det utifrån det perspektivet kan vara lite problem med de här ökade kapitaltäckningskraven. Min fråga till är: Skulle det inte vara bättre för stabiliteten att totalförbjuda bankerna att handla med egna pengar och hellre ha någon form av bankdelningslag så att skattebetalarna slapp garantera det stora risktagande som sker i den finansiella sektorn? Sedan har jag en fråga till finansmarknadsministern som han säkert känner igen. Det är en gammal goding i repris som handlar om de implicita statliga garantierna. Vi är nu väldigt många som är överens om att dessa garantier ökar risktagandet och snedvrider konkurrensen. Den norska har räknat ut vad de implicita statliga garantierna innebär för . En kommission i har räknat ut att det ökar kreditvärdigheten med två till nio gånger för de schweiziska bankerna. har räknat fram att det för de fem stora engelska bankerna betyder , och det är lika med hela den totala bankvinsten i . Min fråga till finansmarknadsministern är: Kommer regeringen också att ta initiativ till att räkna ut vad den implicita statliga garantin faktiskt innebär för de här systemviktiga bankerna så att de också får betala en form av avgift för den garantin? Regeringen har ju som ingång att man vill att banksektorn ska betala för det skydd den faktiskt får. Det tycker jag är bra, men man kan inte betala om man inte vet vad detta skydd innebär i kronor och ören. (KD): Jag håller med och tycker att det är bra att regeringen tar tag i det här med ökade kapitaltäckningskrav för banksektorn. Det känns jättebra. Sedan är det hushållen. Vi funderar lite grann kring detta, och jag tycker också att på sin bild väl visade hur hushållen egentligen är ganska rationella i sina val. Man har fått ökade resurser via jobbskatteavdrag, fastighetsskattens förändringar, ROT-avdrag och låg ränta, och då handlar man helt enkelt. Man investerar, man köper, man handlar och man konsumerar det är ganska rationellt av hushållen. Vad vi då ser är att skuldkvoten har ökat, men vi ser också att hushållens skulder gentemot hushållens finansiella tillgångar har legat ganska stabilt. Frågan man kan fundera lite kring är alltså: Är det här vi egentligen har problemet, eller ligger det någon annanstans? I botten av allt detta måste vi också hålla i den här biten med att påpeka att vi behöver ansvarstagande medborgare, ansvarstagande bankägare och styrelser och att vi i övrigt har en finansmarknad som på något vis är ansvarstagande. Min fundering är då någonstans: Kan man på något vis hitta en linje här där man angriper problemet på rätt sätt? var inne på detta. Det som oftast ger kreditförluster för bankerna är ju spekulationsmarknaden där man är ute och spekulerar ganska kraftigt och där det finns en tendens att följa . Dit den ena börjar spekulera far den andra. Då är min fundering och fråga till finansministern och finansmarknadsministern men även till : Vilken verktygslåda skulle man kunna använda för att kunna skilja det här åt? Kan man klämma åt så att spekulationsdelen helt får stå på egna ben och inte hamna i skattebetalarnas händer så att de får vara med och betala? Kan man hitta åtgärder som är mer pricksäkra än att kanske fokusera enbart på skuldsättningen bland hushållen? Ordföranden: såg ledamöterna till att det även i denna runda ställdes frågor till samtliga medlemmar av panelen. Vi börjar med igen. : Att bredda diskussionen är väl lite grann vad vi har försökt göra här , för det är väldigt mycket fokus på hushållen. Som vi ser det från sida handlar det framför allt om enskilda konsumenter som kan komma i kläm. Det handlar om ett konsumentskydd, men det är inte på hushållsutlåningen som bankerna kommer att få problem. Det är när bankerna får problem och inte kan sköta kreditförsörjningen på ett normalt sätt som svensk industri får problem och vi får samhällsekonomiska stora problem. Därför är det viktigt att bredda den här diskussionen. Ett sätt att hantera det som lyfte fram är de ökade kapitalkraven som jag redovisade. Det baseras på de riskbedömningar, stressbedömningar och stresstester på bankerna som vi gör där man lägger individuella krav på bankerna baserat på vad de har för riskprofil. Det blir ett viktigare instrument framöver där vi som tillsynsmyndighet måste göra mer analys av riskerna än vad som har varit brukligt tidigare från tillsynsmyndigheter. Det är alltså ett nytt sätt att jobba, men det är också i det perspektivet jag vill se att vi ska ha en bredare sådan diskussion om hur riskerna ser ut, och vad det är vi måste ta ut. Det är där stabilitetsrådet passar in i systemet. : När det gäller det här med amorteringar behöver vi ta reda på mera i detalj, och det jobbar vi på tillsammans med , vem som amorterar eller om det amorteras över huvud taget. Skulle det vara så att en hel generation har slutat amortera, då har man att fundera kring hur ett sådant samhälle ser ut det blir bekymmer av ett eller annat slag. Det här med att förbjuda vissa typer av bankverksamhet är en evig fråga.