bet · GY01CU18 · 2011-04-05 00:00:00 — Hit hör också fall då en förälder olovligen håller kvar barnet i ett annat land efter utgången av en umgängestid eller efter det att en domstol bestämt att den andra föräldern ska ha vårdnaden om barnet. I båda fallen är ändamålet att hindra den andra föräldern från att ha vårdnaden om barnet eller utöva umgängesrätt. Ett internationellt samarbete i syfte att motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i internationella förhållanden kom till stånd genom om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. Konventionen avser situationer där ett barn med hemvist i en konventionsstat förs bort till eller hålls kvar i en annan konventionsstat och detta strider mot den rätt att ta ansvar för barnet som tillkommer vårdnadshavaren. Konventionen syftar till att säkerställa ett snabbt återförande av barnet till den från vilken barnet undanhålls. har anslutit sig till konventionen, och genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn har den införlivats i svensk rätt. har även anslutit sig till om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn. Det främsta syftet med är också att komma till rätta med de problem som uppkommer när en förälder olovligen för ut barnet ur ett land och på så sätt skiljer barnet från annan vårdnadshavare. Även har införlivats i svensk rätt genom lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn. fullgör enligt förordningen (1989:177), om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn, uppdraget att som centralmyndighet i landet bl.a. ta emot och förmedla framställningar enligt konventionerna och samarbeta med centralmyndigheterna i övriga stater som tillträtt någon av konventionerna. För del är konventionerna i kraft gentemot ett sextiotal länder. antogs inom för internationell privaträtt en ny konvention som gäller myndigheters behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i fråga om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. I konventionen finns bl.a. bestämmelser som rör behörighet vid fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn. Konventionen trädde i kraft . har ännu inte anslutit sig till konventionen. Inom EU pågår också arbete i syfte att motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i internationella förhållanden. har den s.k. II-förordningen, dvs. rådets förordning (EG) nr 347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn, varit i kraft. antog rådet förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Den nya förordningen, som liksom sin föregångare benämns II-förordningen, har varit i kraft . Den nya II-förordningens tillämpningsområde är utvidgat jämfört med den äldre förordningens på så sätt att den nya förordningen inför regler som kompletterar . Som exempel kan nämnas sådana regler som medför att ett ärende om återförande av ett olovligt bortfört barn ska handläggas snabbare. Den nya II-förordningen förutsätter materiella kompletterande bestämmelser; sådana finns i lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till den nya II-förordningen som trädde i kraft . är enligt förordningen (2005:97) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen centralmyndighet i och har till uppgift att på olika sätt bistå vid tillämpningen av II-förordningen. Därutöver finns FN:s konvention om barnets rättigheter () som antogs av . Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av . Genom ratifikationen har iklätt sig en internationell folkrättslig förpliktelse att följa konventionens bestämmelser. föreskriver att konventionsstaterna ska vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande och kvarhållande av barn i utlandet. är föremål för en fortlöpande översyn inom ramen för för internationell privaträtt. Sedan konventionens tillkomst 1980 har särskilda kommissioner, sammansatta av företrädare för konventionsländerna, med uppgift att se över den praktiska tillämpningen av konventionen sammankallats . I har en översyn gjorts av lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. i departementspromemorian Stärkt rättsskydd för barn i gränsöverskridande fall (Ds 2003:5). Översynen syftade till att undersöka om ärenden rörande överflyttning av barn enligt kan hanteras bättre och mer effektivt och om det faktiska återförandet av ett barn kan förbättras på något sätt. I slutbetänkandet Föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn i internationella situationer m.m. (SOU 2005:111) har utredningen bl.a. övervägt frågan om ett svenskt tillträde till . Departementspromemorian och slutbetänkandet är enligt uppgift föremål för beredning inom . En sakkunnig person har haft i uppdrag att se över hur centralmyndigheten enligt , och II-förordningen kan organiseras utanför . redovisades arbetet i promemorian En myndighet för bortförda barn (Ds 2010:16). Den sakkunniga personen ansåg att det finns flera fördelar med att anförtro centralmyndighetsfunktionen till en egen fristående myndighet. Ett av de starkaste skälen för att förlägga verksamheten till en egen myndighet är att sakfrågorna prioriteras. I promemorian föreslås därför att en ny myndighet skapas för centralmyndighetsuppgifterna enligt , och II-förordningen. Inom EU pågår, i syfte att stärka skyddet för barn i gränsöverskridande fall, ett arbete med att ta fram gemensamma former för användning av ett varningssystem då ett barn olovligt förs över gränsen till ett annat medlemsland. Förslag till ett sådant system lämnades av Europeiska kommissionen till medlemsländerna i ett arbetsdokument , Best practice for launching a cross-border child abduction alert, SEC(2008) 2754. Arbetsdokumentet utmynnade i ett upprättat utkast till synpunkter av Europeiska unionens råd. Rådets utkast är föremål för överväganden av medlemsländerna som ska återkomma till rådet med uppgift om bl.a. lämplig kontaktmyndighet i respektive land. Frågan är enligt uppgift föremål för beredning inom . Inom EU pågår vidare ett arbete med att införa ett gemensamt nummer för telefonjourer avsedda för saknade barn. Europeiska kommissionen beslutade (2007/116/EG) att nummerserien som börjar på 116 i nationella nummerplaner ska reserveras för harmoniserade nummer för tjänster av samhälleligt värde och att de specifika numren inom denna nummersekvens och de tjänster som varje nummer reserverats för ska finnas förtecknade i en bilaga. Av bilagan till beslutet framgår att numret 116 000 reserveras för telefonjourer avsedda för saknade barn. I departementspromemorian Bättre regler för elektroniska kommunikationer (Ds 2010:19) lämnas förslag för genomförande av de uppdaterade EU-direktiven som ligger till grund för regleringen inom området för elektronisk kommunikation. I promemorian föreslås bl.a. att bör ges i uppdrag att genom information eller andra stödjande insatser verka för att numret 116 000 tas i bruk för en telefonjour för rapportering av saknade barn. genomförde under föregående valperiod ett uppföljningsprojekt vad gäller hanteringen av ärenden som rör bortförda barn i internationella förhållanden. Utskottets uppföljning inriktades bl.a. på att kartlägga dels i vilken omfattning det förekommer att barn förs bort, dels vilket regelverk som tillämpas, se civilutskottets rapport (2008/09:RFR8) Bortförda och kvarhållna barn i internationella förhållanden En uppföljning. Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motsvarande motionsyrkanden, (2008/09:CU24) och därefter i förenklad ordning (bet. 2009/10:CU8). Utskottet uttalade att det är en viktig och angelägen fråga att förhindra att barn förs bort. Utskottet kunde konstatera att det pågår arbete på såväl internationell som nationell nivå med den frågeställning som aktualiserats i den då aktuella motionen. Det fanns enligt utskottet därför inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna, varför de avstyrktes. Utskottet anser alltjämt att det är en angelägen fråga att förhindra att barn förs bort och att bortförda barn kan återföras. Utskottet kan konstatera att arbete pågår på såväl nationell som internationell nivå med frågor som ligger i linje med motionsönskemålen. Någon anledning för utskottet att föregripa detta arbete finns inte. Motionsyrkandena bör således avslås. Umgängesrätt för biologisk förälder Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör umgängesrätt för biologisk förälder. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I motion 2010/11:C325 av m.fl. (KD) begärs ett tillkännagivande om att båda föräldrarna ska ha rätt till kontakt med ett barn trots att föräldrarna inte lever tillsammans (yrkande 1 i denna del). Enligt 6 kap. 2 a § FB ska barnets bästa vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Enligt 6 kap. 15 § FB ska barnet ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med. Umgänget kan ske genom att barnet och föräldern träffar varandra eller att de har annan kontakt. Enligt andra stycket samma paragraf har barnets föräldrar ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. På talan av en förälder som vill umgås med sitt barn får rätten, enligt 6 kap. 15 a § första stycket, besluta om umgänge mellan barnet och föräldern. Utskottet kan inte komma till någon annan slutsats än att innehållet i gällande rätt ligger väl i linje med motionsönskemålet. Motionen bör avslås. Umgänge med annan än biologisk förälder Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som behandlar umgänge med annan än biologisk förälder. Utskottet hänvisar till gällande rätt. Jämför reservation 9 (MP). och (båda S) föreslår i motion 2010/11:C278 ett tillkännagivande om en översyn av för att ge mor- och farföräldrar rätt till umgänge med sina barnbarn. I motion 2010/11:C304 av (MP) framförs att barn ska ha rätt till umgänge med sina sociala föräldrar som inte är vårdnadshavare, t.ex. en styvmor eller styvfar. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet härmed (yrkande 2). m.fl. (KD) föreslår i motion 2010/11:C325 ett tillkännagivande om att närstående ska ha rätt till kontakt med ett barn trots att föräldrarna inte lever tillsammans (yrkande 1 i denna del). Enligt 6 kap. 15 § tredje stycket FB har barnets vårdnadshavare ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Det kan vara fråga om t.ex. mor- och farföräldrar, andra släktingar, familjehemsföräldrar eller en styvförälder. I den mån ett bristande umgänge beror på att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det en viktig uppgift för att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. På talan av socialnämnden får rätten enligt 6 kap. 15 a § FB besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid bedömningen av om en sådan talan ska föras ska socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina morföräldrar och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Utskottet har behandlat motsvarande motionsyrkanden, (bet. 2008/09:CU10). I betänkandet redogjordes för att utskottet tidigare (bet. 2007/08:CU14) avstyrkt motionsyrkanden som innebar att mor- och farföräldrar skulle få rätt att föra talan om umgänge med sina barnbarn. Liksom tidigare ansåg utskottet att den gällande ordningen var väl avvägd. Utskottet var därför inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionen som avstyrktes. Utskottet har inte heller nu någon annan uppfattning än att den gällande ordningen får anses väl avvägd. Skäl att föreslå någon åtgärd från finns därför inte. Motionsyrkandena bör därför avslås. God man för ensamkommande flyktingbarn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör uppdraget som god man för ensamkommande flyktingbarn. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 10 (MP, V). m.fl. (MP) föreslår i motion 2010/11:C204 ett tillkännagivande om att alla ensamkommande barn ska få en god man (yrkande 1). Motionärerna föreslår även ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram en uppdragsbeskrivning med nationella riktlinjer för de gode männens arbete med ensamkommande flyktingbarn samt att tydliga kriterier fastställs för hur de gode männens kompetens och lämplighet ska bedömas. Motionärerna anser också att det behövs utbildning, fortbildning och handledning för de gode männen (yrkande 2). Även i motion 2010/11:C348 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram gemensamma och tydliga regler för de gode männen till ensamkommande flyktingbarn. I motion 2010/11:Sf205 av m.fl. (MP) föreslås ett tillkännagivande om att gode män ska utses efter barnets eller ungdomens ankomst (yrkande 5). Också i motion 2010/11:Sf338 av och (båda KD) föreslås att en god man ska förordnas efter barnets eller ungdomens ankomst till . Ett tillkännagivande yrkas i enlighet härmed (yrkande 2). Enligt lagen (2005:429) om ensamkommande flyktingbarn ska sådana barn när de kommer till skyndsamt förses med god man som träder i barnets både förmyndares och vårdnadshavares ställe. Om barnet därefter beviljas uppehållstillstånd ska den gode mannen ersättas av en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt . I fråga om vem som kan utses till god man hänvisar lag till bestämmelser i i vilka föreskrivs att den gode mannen ska vara rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig. Vid bedömningen av om den som utses är lämplig för uppdraget ska överförmyndaren fästa särskild vikt vid den utsatta situation som barnet befinner sig i. När det gäller frågor om tillsyn m.m. ska enligt lag bestämmelserna i tillämpas. Vid överförmyndarens handläggning tillämpas enligt bestämmelser i förmynderskapsförordningen. , Kommuner och Landsting och bedriver ett arbete för att stödja kommunernas arbete med gode män för ensamkommande barn. Utbildningsinsatser för gode män genomförs också av flera ideella organisationer. Överförmyndaren står under tillsyn. För att åstadkomma en regelbunden tillsyn av samtliga överförmyndare infördes nya bestämmelser i förmynderskapsförordningen (1995:379) som innebär att det som huvudregel ska genomföras årliga inspektioner. För att länsstyrelserna inte ska behöva ödsla resurser på inspektioner som redan på förhand framstår som obehövliga får en länsstyrelse dock avstå från en inspektion. Som ett absolut krav gäller att varje överförmyndare ska inspekteras minst . I förordningen har det också förtydligats att syftet med inspektionen är att säkerställa att ärenden handläggs på ett rättssäkert och i övrigt lämpligt sätt i enlighet med lag. Inspektionen ska alltid omfatta, men är inte begränsad till, granskning av det register överförmyndaren ska föra samt stickprovsvis utvalda akter. De nya bestämmelserna har sin bakgrund i (2005/06:RRS26) och tillkännagivande om att regeringen ska vidta åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndare och ta initiativ till en förutsättningslös utredning av överförmyndarnas organisation och verksamhet (bet. 2006/07:CU4, rskr. 136, 137). Genom en lagändring som trädde i kraft utvidgas vidare tillsynsansvar enligt 19 kap. till att även avse utbildningsfrågor. Inspektionernas granskande och korrigerande innebörd har dessutom kompletterats med en rådgivande funktion i förhållande till överförmyndarna och deras tjänstemän. Motionsyrkanden med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst behandlades i samband med att lagen om ensamkommande flyktingbarn antogs (2004/05:LU26). framhöll då det angelägna i att ärenden om förordnande av god man för ensamkommande barn handläggs skyndsamt så att ett godmansförordnande kan ske så snart det är möjligt. Att i lagtexten föreskriva en uttrycklig tidsfrist inom vilken ett förordnande ska ske vore, enligt utskottets mening, en mindre lämplig ordning. En sådan regel skulle, anförde utskottet, rimligen inte vara undantagslös och ett motsvarande syfte kan lika väl tillgodoses genom en allmänt hållen regel om en skyndsam handläggning. Därtill kommer, anförde utskottet vidare, att det inte är uteslutet att det kan förekomma enskilda fall då ett förordnande inom just inte är förenligt med barnets intressen. Vad gäller övriga motionsyrkanden har motsvarande yrkanden behandlats (bet. 2008/09:CU10) och därefter i förenklad ordning (bet. 2009/10:CU8). ansåg att motionärerna måste anses tillgodosedda genom de nya bestämmelser och lagändringar som genomförts när det gäller tillsynsansvar av gode män, varför det inte kunde anses påkallat med någon åtgärd från sida. Utskottet anser inte att det finns skäl att frångå tidigare ovan redovisade ställningstaganden. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som rör barns skuldsättning. Utskottet hänvisar till gällande rätt och tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 11 (S, V). I motion 2010/11:C214 anser (S) att barn inte ska kunna bli betalningsansvariga för sina föräldrars skulder. Barn med skulder kan senare i livet få problem med att bl.a. hyra eller köpa en bostad eller få en anställning. Enligt motionären krävs en grundlig översyn av lagstiftningen i syfte att skydda barn från att bli skuldsatta. Ett tillkännagivande begärs med detta innehåll. Regler om underårigs omyndighet finns i 9 kap. FB. Den som är (underårig) är omyndig och får enligt 1 § inte själv råda över sin egendom eller åta sig förbindelser i vidare mån än vad som följer av vad som ska gälla på grund av villkor eller andra bestämmelser. Huvudregeln innebär således att åldersgränsen är . Är man har man rättskapacitet man är ett rättssubjekt men man har inte en fullständig rättslig handlingsförmåga. Undantag från huvudregeln som ger viss rättslig handlingsförmåga är enligt 34 §§ dels att en underårig kan få disponera över sin egen lön, dels att en underårig som har fått egendom t.ex. genom testamente eller gåva under villkor att den underårige själv ska få råda över egendomen också har rätt att göra det. Av vad som redovisats följer att någon annan oftast måste företräda en underårig. I de allra flesta fall görs detta enligt 6 kap. 2 § och 10 kap. 2 § FB av den underåriges föräldrar i egenskap av vårdnadshavare och förmyndare. Som huvudregel gäller att föräldrarna utövar förmynderskapet gemensamt om båda har vårdnaden. Förmyndare står enligt 12 kap. 9 § FB under överförmyndarens tillsyn. trädde vissa förordningsändringar i kraft som innebär att är skyldig att lämna ut uppgifter till överförmyndaren varje gång en omyndig registreras i register. antog ändringar i lagen om vägtrafikregister (2001:558) som innebär att när ett barn uppges äga ett fordon ska barnets förmyndare, i stället för barnet självt, registreras i vägtrafikregistret. Undantag gäller för fordon som barnet självt har behörighet att framföra. Lagändringarna medför att betalningsskyldighet som vilar på den registrerade ägaren, t.ex. för felparkeringsavgift och fordonsskatt, belastar förmyndaren och inte barnet. Lagändringarna trädde i kraft . trädde ändringar i i kraft som syftar till att minska risken för missbruk av barns tillgångar. Lagändringarna innebär att det krävs samtycke från överförmyndaren för att föräldrar ska få ta upp lån eller företa någon annan rättshandling som innebär att den omyndige sätts i skuld. Kravet på samtycke gäller för alla rättshandlingar som innebär att den omyndige skuldsätts. Lagändringarna innebär vidare att användningen av spärrade bankkonton konton som föräldrarna inte kan disponera utan överförmyndarens tillstånd har utökats. Överförmyndaren ska ges möjlighet att också spärra vissa finansiella tillgångar såsom aktier och fondandelar (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). antog under förra ändringar i bl.a. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tandvårdslagen (1985:125) som innebär att avgifter för ett barns hälso- och sjukvård och tandvård ska tas ut av barnets förmyndare (prop. 2009/10:88, bet. 2009/10:SoU9, rskr. 2009/10:214). har behandlat motionsyrkanden som rör barns skuldsättning vid ett flertal tillfällen, i betänkande 2009/10:CU8. Utskottet ansåg då att motionärerna får anses tillgodosedda genom de ändringar som genomförts och att det därför inte kunde anses påkallat med någon åtgärd från . Utskottet anser alltjämt att motionären får anses tillgodosedd genom de ändringar som genomförts. Det kan därför inte anses påkallat med någon åtgärd från . Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som behandlar frågan om att all lagstiftning som rör barn ska samlas i en särskild barnbalk. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. (C) föreslår i motion 2010/11:C373 ett tillkännagivande om att regeringen ska införa en barnbalk som är likställd med . I motion 2010/11:C276 föreslår och i (båda M) ett tillkännagivande om att regeringen ska införa en särskild barnbalk som ska ersätta den nuvarande . Utskottet har behandlat motsvarande motionsyrkanden, i betänkande 2008/09:CU10. I betänkandet redogjordes bl.a. för att lagutskottet (i bet. 2005/06:LU27) anfört att det inte skulle vara något annat än en tom gest att döpa om till barnbalken och att balkens nuvarande benämning går utmärkt att förena med det barnperspektiv som redan präglar den. Utskottet fann inte skäl att föreslå någon ändring av sitt tidigare ställningstagande, varför motionerna borde avslås. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för och föreslår därför att motionen avslås. Formerna för ingående av äktenskap Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör formerna för ingående av äktenskap. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2010/11:C288 av m.fl. (FP) föreslås att ändras så att äktenskap enbart kan ingås i civil ordning. Motionärerna anför att en övergång till en ordning med civiläktenskap innebär att skiljs från staten på området, vilket befäster den religionsfrihet som gäller i . En ren åtskillnad mellan stat och religion innebär att myndighetsutövning ska utföras av offentliga organ, inte av enskilda trossamfund. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet härmed. Nuvarande ordning med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel har funnits i . Båda vigselformerna är vanligt förekommande, även om antalet äktenskap som ingås genom vigsel inom trossamfund är högre än antalet som ingås i borgerlig ordning. I 4 kap. 3 § anges att behörig att vara vigselförrättare är sådan präst eller annan befattningshavare i ett trossamfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund, eller den som har förordnat. Utskottet behandlade motsvarande motionsyrkande i betänkande 2009/10:CU8. Utskottet hänvisade då till att frågan behandlats av civilutskottet i samband med proposition 2008/09:80 Äktenskapsfrågor i betänkande 2008/10:CU19. I propositionen gjorde regeringen bedömningen att inte lägga fram något förslag i denna fråga. Utskottet instämde i regeringens bedömning och avstyrkte motionerna. Utskottet finner inte skäl att frångå sitt tidigare ställningstagande och föreslår därför att motionen avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör ersättning till vigselförrättare. Utskottet hänvisar till gällande ordning. Jämför reservation 12 (S). och (båda S) begär i motion 2010/11:C238 ett tillkännagivande om en översyn av stöd och ersättning till vigselförrättare och om att man bör överväga olika finansieringsformer inklusive avgifter för dem som ska vigas.