bet · GY01AU6 · 2011-04-07 00:00:00 — Små naturliga gemenskaper och det civila samhället är en viktig del av den kristdemokratiska samhällssynen. Familjen utgör den mest grundläggande gemenskapen i samhället och spelar en viktig roll för att tillgodose familjemedlemmarnas olika behov. På ett liknande sätt här fackliga organisationer en värdefull uppgift på arbetsplatsen för att tillgodose de olika behoven och verka för att förbättra arbetstagarnas situation och villkor.Det är något grundläggande värdefullt att individer kan göra aktiva val för att bli en del av en större gemenskap. Det är naturligt att organisera sig i sin närmiljö och något vi vill uppmuntra vare sig det handlar om skola, arbetsliv eller fritid.Den svenska modellen med starka fackföreningar och arbetsgivarorganisationer har varit och är alltjämt en hörnsten i välfärdsbygge. Modellen är också ett gott exempel på hur det civila samhället kan ta ansvar för att lösa viktiga uppgifter och göra det på ett bättre sätt än vad som skulle ha varit fallet med statlig inblandning.Arbetsmarknadens parter har genom förhandlingar kunnat sluta avtal som har gett de anställda bra anställningsvillkor och reallöneökningar som freden på arbetsmarknaden har bevarats. Vid internationella jämförelser hör till de länder som har minst antal konfliktdagar på arbetsmarknaden.Arbetstagarnas rätt att samråda med och få information av arbetsgivaren har varit på EU:s agenda ända . Ändå dröjde det innan medlemsländerna lyckades ta ett gemensamt beslut om direktivet om europeiska företagsråd. Detta trädde i kraft och innehöll de första gemensamma reglerna för arbetstagarinflytande i stora företag med verksamhet i flera europeiska länder.År 2009 fanns det 881 europeiska företagsråd i 858 multinationella företag, vilka omfattar mer än 15,5 miljoner arbetstagare. Men det är enbart en tredjedel av alla de företag som skulle kunna vara möjliga.I ser det lite annorlunda ut. Av de 120 företagen med säte i som 2006 omfattades av direktivet var det 57 som inrättat företagsråd, och av de ca 780 företagen med verksamhet i som omfattades av direktivet var det drygt 410 som hade europeiska företagsråd.Jämförelsen visar alltså att snittet i EU-länderna ligger på en tredjedel, medan det i är vartannat. Att har betydligt högre siffror kan förmodligen tillskrivas den svenska modellen där arbetsmarknadens parter har en lång tradition av att vara aktiva, ta ansvar och initiativ. För det är både den centrala ledningen i ett gemenskapsföretag och arbetstagarna som har initiativrätten till att inrätta ett europeiskt företagsråd.Det är samma övergripande syfte i de nya reglerna - som finns med i regeringens proposition - som i de gamla, nämligen att förstärka rätten till information och samråd. Skillnaden är att det nya direktivet innebär klara förbättringar ur arbetstagarsynpunkt, med tydligare regler där rättspraxis från inkorporerats. Bland annat har innebörden i begreppen information och samråd förtydligats med bland annat skriftliga avtal.Vi kan konstatera att det inte är ett enigt arbetsmarknadsutskott som lägger fram sitt betänkande. Det finns reservationer, avvikande mening, i sju punkter, som vi tidigare hört.Jag vill kommentera tre av dessa punkter.Det handlar om ansvaret för att inleda en förhandling. Där vill reservanterna att det i första hand är företaget som ska ansvara för att begära förhandling med arbetstagarnas förhandlingsdelegation i syfte att bilda ett företagsråd. Dessutom kräver de en angiven tidsgräns för när förhandlingar ska ha inletts.Men lagen har redan tidsgränser där bland annat företag som vägrar att inleda förhandlingar från det att arbetstagarna begärt förhandling tvingas att inrätta ett företagsråd enligt tilläggsföreskrifterna.Direktiven ger både arbetsgivare och arbetstagare möjligheter att ta initiativ. Det är en viktig signal om förhandlingsdelegationens betydelse. Här rör vi oss på ett område där politikens gränser bör uppmärksammas. Som jag tidigare sade: Den svenska modellen är ett gott exempel på hur det civila samhället kan ta ansvar för att lösa viktiga uppgifter och göra det på ett bättre sätt än vad som hade varit fallet om det hade varit statlig inblandning.Nästa punkt jag tänkte kommentera gäller reglering av mötesfrekvensen för arbetsutskott och företagsråd. Direktiven säger minst ett möte med företagsledningen plus ett enskilt möte. Oppositionen vill ha två möten. Jag vet inte om man menar två möten med företagsrådet och två enskilda möten eller om det är tillsammans.Vänsterpartiet önskar regler om att arbetsutskottet ska ha rätt till minst fyra möten för att sköta den löpande verksamheten. Vi ifrågasätter inte behovet av att samråda, men frågan är om allt måste ske i form av fasta möten, om det verkligen är nödvändigt att reglera detta i lag. Behovet av möten kan variera mellan företag, arbetsplatser och arbetstagarrepresentanter.Den tredje punkt jag tänkte kommentera är rätten att välja utbildning.Oppositionen vill att arbetstagaren själv ska få välja utbildning och formerna för denna.Observera att det är först nu i det nya direktivet som rätten till utbildning för ledamöterna i förhandlingsdelegationerna och företagsråden tillkommit. I första hand är det den enskilda förhandlingsdelegationen och företagsrådet som genom dialog bedömer vilken utbildning som behövs. Där ingår också naturligt frågan om formerna för utbildningen. Självfallet ska kraven ligga inom rimlighetens gräns. Men det är företaget som ansvarar för att utbildningen erbjuds, och det är också företaget som står för notan.Fru talman! Sammantaget ser vi i motionerna en vilja till lagstiftning in i minsta detalj. Vi kristdemokrater har den bestämda uppfattningen att politikens uppgift inte ska vara att detaljstyra utan i stället ge visioner och riktlinjer, understödja, som det heter. Vi pratar om subsidiaritetsprincipen. Subsidiera betyder ju understödja, och det är viktigt att det finns den här typen av maktfördelning på det här området.Det handlar alltså om att berörda parter kan använda riktlinjerna och understödet för att tillämpa dem på det sätt som passar just det aktuella företaget och den aktuella arbetstagardelegationen.Vi får inte glömma att det nya direktivet faktisk innebär en skärpning av arbetstagarnas rättigheter, och det är något vi till fullo stöder. Att vara på sin vakt mot politisk klåfingrighet innebär givetvis inte att politiken helt ska abdikera.Vi är självklart inte nöjda med att bara hälften av företagen med verksamhet i har företagsråd. Just därför är det viktigt att vi på olika sätt understöder utvecklingen att sådana etableras. Med alltför stor detaljreglering finns risken att vi försvårar och försenar sådan utveckling.Fru talman! Med de orden yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen.I detta anförande instämde (KD). radade upp ett antal av de punkter som finns i reservationen som har lagt tillsammans med Socialdemokraterna och , men valde att inte ta upp en av de punkter som jag lade tyngdpunkten på i mitt inledningsanförande. Vi hörde säga att han och Alliansen tycker att det är viktigt att fler företagsråd kommer till stånd, att det i grund och botten är någonting bra och att man därför är glad att skrivningarna i direktivet förstärks. Det är vi helt överens om.Det är just därför som vi, vilket vi har påpekat, tycker att det är anmärkningsvärt att man försämrar den så kallade stupstocksregeln och vad som ska gälla om ett gammalt avtal löper ut och det inte kommer något nytt avtal till stånd. Regeringen väljer att ta bort dagens lagstiftning, som innebär att , om inget nytt avtal har kommit till stånd, träder tilläggsreglerna in. Den lagen tar regeringen nu bort. I stället måste hela den långa förhandlingsprocessen gås igenom. Man kan alltså hålla på att förhandla . Det går inte att se det på något annat sätt än att då ökar risken att flera företag som har ett avtal som löper ut kommer att stå utan ett företagsråd och att flera löntagare kommer att stå utanför möjligheten till insyn och inflytande.Lars-Axel raljerar över politisk klåfingrighet och detaljstyrning. Men på denna punkt har de tre fackliga centralorganisationerna sagt i sitt remissyttrande till regeringen: Vi önskar att ni inte tar bort och försämrar stupstocksregeln, därför att det ökar risken för att fler löntagare ställs helt utan inflytande.Jag skulle gärna vilja höra hur motiverar den här försämringen jämfört med . När det gäller de gemensamma reglerna ser vi att det är viktigt att det finns gemensamma regler på det här området och att vi i kan fullfölja dem.Jag har, kanske till skillnad från , den ganska positiva inställningen att företagen och de anställda i dialog kan komma överens. I de allra flesta sammanhang är det ju framför allt genom dialog som vi kan nå framgång, och jag har en positiv inställning till företagen och deras vilja att komma fram till lösningar. Därmed ska man inte behöva ta till tvingande lagstiftning. Jag vet inte om har andra uppfattningar. Jag konstaterar bara att det där var ett icke-svar. Jag tror inte att anledningen till att de tre fackliga centralorganisationerna, LO, TCO och , tycker att det är viktigt att det finns en stupstocksregel, en skyddsregel som träder in om man inte lyckas komma överens.När det gäller att de i största allmänhet skulle ha någon negativ inställning till företag är det tvärtom väldigt pragmatiska organisationer som dagligdags arbetar med att just förhandla och teckna avtal med företag. De vet vad det här handlar om och hur det går till. Om de tre organisationerna, som konkret ska jobba med det här, anser att det finns ett behov av en stupstocksregel kanske det inte är riktigt relevant att börja prata om vad man har för inställning till företagen, utan då kanske man borde ha lyssnat på dem. Då tycker jag också att man borde ha en lite bättre motivering än att man i största allmänhet tror att företag är hyggliga och sjysta när skyddsregeln tas bort. Det var det jag efterfrågade av huvudsak, och det är vi överens om, innebär det nya direktivet och den nya lagstiftningen förbättringar av möjligheterna till insyn och inflytande. Det är bra. Sedan har vi ett antal invändningar därför att vi tycker att regeringen har lagt sig på för låg nivå. Precis som de fackliga organisationerna tycker vi att man hade kunnat gå lite längre och stärka löntagarnas inflytande.Den nya stupstocksregeln innebär en försämring jämfört med . är det som gäller innan lagen träder in. Med den nya lagstiftningen blir det . Det är en väldigt som löntagarna i ett sådant här företag riskerar att stå helt utan inflytande.Jag skulle vilja höra en saklig motivering till att regeringen anser sig veta bättre än de fackliga organisationerna att den här regeln inte längre behövs. Jag kan inte ge ett jättebra svar på frågan. Däremot vet jag att det som du förespeglar skulle kunna hända är väldigt ovanligt. Det finns de sex månaderna, och det naturliga är att det blir så.Är det så att reglerna kommer att leda till det du befarar får vi återkomma. Men är det detta som vi fattar beslut om, och där är vi överens från majoritetens sida.