bet · GY01KU20d3 · 2011-01-01 00:00:00 — Vi har också en styrelse som är vald och som utövar tillsyn av Rikspolisens arbete och därmed också av Säkerhetspolisen. Vi har som har tillsyn vad gäller hantering av hemliga tvångsmedel och behandling av personuppgifter. Det är en hel rad av detta som jag tror att vi har redogjort för ganska noggrant i den skriftliga informationen. Det finns på alla nivåer och av olika slag tillsyn av hur myndigheterna arbetar med informationsgivning och känsliga uppgifter. Utifrån att vi har detta och utifrån den rapportering som jag ändå får av det arbete som bedrivs gör jag bedömningen att vi har ett robust system som är tillfredsställande. Skånberg (KD): Herr ordförande! Jag skulle vilja be justitieministern utveckla något mer om skillnaden mellan det formella och det informella informationsutbytet. Vi har redan hört att ett informellt informationsutbyte begränsas av svensk rätt, av dess värde och av dess proportionalitet. Det kan inte lämnas ut en uppgift som inte kan lämnas ut i motsvarande fall till en svensk myndighet. Men finns det inte andra begränsningar än så, till exempel av art, av frekvens, av djup i information, av regelbundenheten och av hur många människor som berörs? Skulle justitieministern vilja utveckla det? Justitieminister (M): Jag tycker att jag har gett en ganska tydlig bild av skillnaderna, som också Skånberg refererar till. När det gäller formellt informationsutbyte har det utöver de allmänna regler som gäller för myndigheterna strukturen av att mer reglera hur informationsgivningen ska gå till, på vilket sätt, under vilka förutsättningar och så vidare. Där tecknar man bindande avtal som man använder sig av. När det gäller det informella samarbetet grundas det på de regler som gäller enligt svensk rätt för de myndigheterna. De har vid informationsutbyte att dels se till regelverket, dels göra en proportionalitetsbedömning och ta hänsyn till känsligheten av uppgifterna och väga detta i de enskilda fallen. Det är så skillnaderna ser ut. Var går den skarpa gränsen? När blir ett informellt samarbete inte informellt? Det är svårt att ge ett riktigt enkelt svar på det. Jag skulle vilja säga att det handlar om när svensk rätt kan hävdas eller när den prövas på ett allvarligt sätt. Då finns det nog anledning att lyfta frågan till om man behöver reglera det mer och så vidare. Men annars ges det ganska stort utrymme, och det är nog också nödvändigt att det finns eftersom det är så många olika typer av ärenden som ska hanteras mellan länderna. Det är alltifrån mer allmänna generella kunskaper till diskussioner eller informationsutbyten i enskilda brottmål för att kunna hantera lagföring av grov kriminalitet. Det är svårt att hantera det hela. Det är möjligt att jag missade någon del av frågan. Skånberg (KD): Herr ordförande! Det gäller just hur mycket det kan växa och fortfarande vara informellt. Jag förstår justitieministern som att det i det informella informationsutbytet fanns en bedömning i varje enskilt fall. Det kunde vara många fall, men det var varje enskilt fall som bedömdes för sig. Det finns ingen direkt begränsning i frekvens eller antal personer. Vill justitieministern kommentera om detta är rätt uppfattat? Justitieminister (M): Det finns ingen volymbegränsning av antal informationer som får ges. Däremot skulle jag vilja säga att frågan om vad som gäller kommer när det handlar om mer systematik i informationsutbyten, alltså att det inte handlar om direkta fall. Om kriminaliteten ökar så blir det fel. Någon volymgräns har man alltså inte. Men den typ av informationsutbyte som man efterfrågade eller skisserade, där man mer systematiskt skulle lämna över information för hantering i någon speciell ordning, innebär en sådan struktur på informationsöverföringen att det givetvis måste finnas särskilda regler och ett beslut i för att det ska kunna hanteras. När det gäller de formella avtal vi har handlar det främst om att andra länders konstitution kräver att det finns ett bilateralt, internationellt avtal för den typen av samarbete. Det är oftast på den grunden man tar beslut om det eller som vi har sådana . Ordföranden: Jag tänkte ställa en fråga från ett annat håll. Jag undrar om justitieministern upplever att det är ett växande problem att enskilda länder, enskilda länders regeringar och deras utsända eller nära medarbetare i systematiskt samlar in information om enskilda människor i på ett sätt som kan vara i konflikt med svensk lag. Justitieminister (M): Nej, jag har inte information som säger att det är ett växande problem. Däremot är vi ytterst vaksamma på att länder ägnar sig åt flyktingspionage eller annan typ av informationsinhämtning om människor i det här landet, sådant som går utöver vad reglerna kräver. Det finns ingenting som säger att det skulle öka. Däremot är intensiteten i diskussionerna om ökat samarbete länderna emellan, på mer konventionella och seriösa sätt, större . Det tror jag är en effekt av den internationella kriminaliteten och den diskussion som vi har när det gäller terroristbekämpning, människohandelsproblematik och annat som per definition är internationell och kräver ett internationellt samarbete. Där finns det en intensitet i diskussionerna. Mitt bestämda intryck är att de flesta länder vill ha ordning och reda i hur sådant arbete bedrivs. Det finns krav på rättssäkerhet och respekt för personlig integritet i alla länder. Opinionen är också stark, och det är bra att det är så. (S): Herr ordförande! När jag lyssnar på utfrågningen hör jag att justitieministern i sina svar säger att hon tycker att det är för komplext att föra statistik över det informella informationsutbytet. styrs utlämnandet av information enbart av de lagtexter som finns. Andra instruktioner saknas enligt justitieministern. Är det inte så att just komplexiteten gör att det borde finnas riktlinjer och liknande för att säkra att lagen tillämpas något så när lika i olika situationer? kan vi se att det egentligen är upp till varje enskild tjänsteman att avgöra varje enskilt fall och göra bedömningen om svensk lag följs eller inte. Det sker på en nivå där det kan ha utvecklats många olika praxis för hur man ser på lagen. Borde detta inte styras upp på ett bättre sätt? Vad jag förstått av den här utfrågningen kan det informella utbytet vara väldigt omfattande. Dessutom har vi tydligen en konstitution som tillåter detta i större omfattning än många andra länders. Justitieminister (M): Jag vill gärna börja med att säga att ganska godkänt den nya polisdatalagen som på ett bestämt sätt sätter upp reglerna för hur informationshanteringen ska gå till. Det är bra att det är så. När det gäller den typ av känslig hantering som finns och svårigheten att fånga den i statistik vill jag säga att det arbete som kan bedrivas genom den säkerhets- och integritetsskyddsnämnd som regeringen har tagit initiativ till är ett sätt att angripa problematiken på. Just hanteringen av personuppgifter och hemliga tvångsmedel är den typ av verksamhet som är särskilt känslig. Där har vi då en särskild institution och en styrelse, utsedd av de olika partierna, som mycket noggrant kan pröva och utöva tillsyn av det. Jag tror att det är ett bra sätt att arbeta på. Det är ungefär så man måste göra. Att fånga detta i enskilda nyckeltal och föra statistik tror jag är mycket svårt. Vad gäller just personuppgiftshantering visavi de lagar som gäller har vi där hittat en form som jag tror väldigt mycket på. Jag tycker att den är bra. Sedan har vi polisdatalagen som är mycket tydlig på vilka regler som gäller. Det är bra. Jag tror att vi, med lite olika infallsvinklar, har tillsyn över den här typen av informationsutbyte. (M): Herr ordförande! En av de bestämmelser som reglerar det här informationsutbytet finns i 18 § polisdataförordning. Den beslutades alltså av den förra socialdemokratiska regeringen och har gällt i ungefär . Där står att uppgifter som behandlas enligt polisdatalagen får, om det är förenligt med svenska intressen, lämnas ut till för det första utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst och för det andra polis- eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till . Jag tänker på det avtalsförslag som kom med och som regeringen avvisade. Det är väl så, antar jag, att ett avtal består av ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Kan man tänka sig att det avtalet med hade kunnat innebära en skyldighet att överlämna information oavsett om det låg i intresse eller inte att överlämna viss information? Justitieminister (M): Det kan jag inte svara på, för jag har inte den informationen. Kanske , som är vår chefsförhandlare, har någon annan uppfattning. Ambassadör : Det är svårt att uttala sig om vad detta ickeexisterande avtal skulle ha kunnat innebära. Det är svårt att föreställa sig att hade ingått ett avtal om utlämnande av information som inte låg i vårt eget intresse. (M): Herr ordförande! Om vi går till det konstitutionella ramverket kring internationella överenskommelser framgår det i 10 kap. 1 § regeringsformen att det är regeringen som för räkning förhandlar om internationella överenskommelser. Därför undrar jag om det betyder att det är regeringen som för vidkommande också bestämmer om ska delta eller inte i en förhandling om en internationell överenskommelse. Justitieminister (M): Ja, så måste det ju vara. Regeringen bestämmer om man ska delta i den typen av förhandlingar. Det är den rimliga ordningen. När det gäller avtal av den art som vi har diskuterat i detta ärende ska det därutöver förankras genom beslut i . Den prövningen ska göras. (M): Herr ordförande! Justitieministern sade tidigare under utfrågningen att varje myndighet ansvarar för det samarbete man har. granskar ju regeringens och statsrådens agerande. Då funderar jag på i vilken mån deltar i ett samarbete som handlar om att utbyta information med andra länder, i operativa ärenden. Justitieminister (M): När det gäller internationell rättslig hjälp har varje land någon typ av centralmyndighetsfunktion. För sådana ärenden har vi en enhet på . De hanterar just den typen av ärenden. Det handlar om hantering av information och diskussioner gällande enskilda ärenden där man ger varandra rättslig hjälp. I det sammanhanget har den enheten ett utrymme för informationsutbyte. (M): Herr ordförande! Jag har en avslutande fråga. När regeringen förhandlar om internationella överenskommelser av olika slag, kan man då säga att det är vanligt att regeringen gör politiska överväganden, till exempel om det ligger i intresse att ingå överenskommelsen eller om det finns politiskt stöd i för överenskommelsen? Justitieminister (M): Regeringen gör alltid politiska överväganden och funderar i det sammanhanget också över hur kan tänkas hantera en sådan fråga som man diskuterar. Det ligger i sakens natur. Vi är valda och tillsatta att bedriva politik, och det är klart att vi gör politiska överväganden. Ordföranden: avslutar vi denna utfrågning och tackar justitieministern för hennes deltagande. Tryck: , 2011