bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — Enligt det sammanfattande inledande kapitlet skulle inga nedläggningar av organisationsenheter inom grundorganisationen ske under den då innevarande mandatperioden (s. 12). Betänkande 2008/09:FöU10 Försvarets inriktning I sin behandling av propositionen tillstyrkte regeringens förslag (bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292). I fråga om insatsorganisationens utformning anförde utskottet, i sitt ställningstagande, följande (s. 4748): Utskottet konstaterar att de enskilda förbandstyper som föreslås i stor utsträckning bygger vidare på de förband som beslutade om vid försvarspolitiska beslut. Utskottet har erfarit att det pågår ett fortsatt utredningsarbete om den närmare utformningen av förbanden. Utskottet utgår från att regeringen t.ex. i budgetpropositionen underställer ett förnyat underlag för prövning av insatsorganisationens utformning i likhet med hittillsvarande ordning. [] Regeringen redogör för förmågeutvecklingen för de olika förbandstyperna. Utskottet har inga invändningar mot vad regeringen anför. Utskottet vill dock understryka behovet av att insatsorganisationen ska ha förmåga att verka i hela landet och under dess olika klimatförhållanden. Skriftlig fråga och interpellationer om avvecklingen av ingenjörkompanierna I en skriftlig fråga (fr. 2010/11:22) tillfrågades försvarsminister om vilka åtgärder han var beredd att vidta så att regeringens och ställningstaganden i fråga om den övergripande dimensioneringen av grundorganisationen inte överprövades. tillfrågades statsrådet i en interpellation (ip. 2010/11:28) om vilka åtgärder han avsåg att vidta med anledning av Högkvarterets besked att lägga ned ingenjörkompanierna i . I interpellationen anfördes bl.a. att beslutet utgjorde ett brott mot beslut om förbandsorganisationen i landet. Dessutom stred det mot beslutet att ingenjörstrupp ska ha subarktisk förmåga. I en liknande interpellation från (ip. 2010/11:30) tillfrågades försvarsministern hur han avsåg att stärka försvarets vinterförmåga. Försvarsministern tillfrågades också om han såg några risker med att förflytta ingenjörskompaniet från vad avsåg försvarsförmåga i vintermiljö och i så fall om försvarsministern avsåg att vidta några åtgärder i frågan. I svar respektive redogjorde försvarsministern bl.a. för ansvarsfördelningen mellan , regeringen och Försvarsmakten. Försvarsministern hänvisade till förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten där det framgår att Försvarsmakten själv beslutar om sin grundorganisation i de delar som den inte regleras i instruktionen. Försvarsministern hänvisade vidare till försvarsproposition där regeringen anger att hela insatsorganisationen ska klara svenska klimatförhållanden. Enligt försvarsministern begränsas vinterförmågan därmed inte längre till en viss typ av förband som detaljreglerar. Försvarsministern anförde också att i den nu gällande inriktningen nämns inte subarktisk förmåga eller någon annan utpekad klimatzon, utan man säger att insatsorganisationen ska kunna hantera svenska klimatförhållanden. Enligt försvarsministern kan subarktisk förmåga och förmågan att agera i vintermiljö vidmakthållas genom att förband utbildas och regelbundet övas i kallare klimat. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på följande frågor: Gäller alltjämt beslut beträffande Försvarsmaktens grundorganisation? Om nej, vilket senare beslut har ersatt beslut? Om ja, hur svarar Försvarsmaktens beslut att avveckla ingenjörkompanierna i och inrätta två ingenjörkompanier i mot vad regeringen anför i proposition 2004/05:43 (s. 3031) om att det för att bibehålla och utveckla vinterkompetens inom funktionen bör finnas viss kompetens- och utbildningskapacitet för ingenjörsutbildning i subarktisk miljö i ? Har bedömningen i proposition 2004/05:43 (s. 26) om kompetens inom Försvarsmaktens grundorganisation för att kunna uppträda i subarktisk miljö ändrats? Om så är fallet, har informerats om detta? Vilka åtgärder har vidtagits gentemot Försvarsmakten i avsikt att uppfylla regeringens i proposition 2008/09:140 (s. 52) redovisade ambition att insatsorganisationen ska kunna hantera svenska klimatförhållanden? Vilka kommentarer i övrigt föranleder anmälningen och innehållet i denna promemoria? Som svar översändes en inom Försvarsdepartementet upprättad promemoria (bilaga A1.3.2). I svarspromemorian anges att beslut (bet. 2004/05:FöU4 och bet. 2004/05:FöU5) om grundorganisationens utformning fortfarande gäller. Enligt promemorian innebär beslut om grundorganisationen 2004 att (I 19) ska finnas och vara lokaliserat till . Enligt promemorian har inte beslutat om några enskilda delar inom eller rörande , förutom tillkännagivande om civil och militär närvaro i . fanns i grundorganisationen vid I 19 bl.a. luftvärnsbataljon och ingenjörbataljon. Dessa enheter avvecklades genom försvarsbeslut. finns ingen riksdags- eller regeringsbunden ingenjörenhet vid I 19 i . Enligt promemorian behandlade inriktningsbeslut grundorganisationen regeringen i propositionen anförde att det inte skulle bli några nedläggningar av organisationsenheter inom grundorganisationen . Vidare framhålls att det är viktigt att skilja mellan grundorganisationen och insatsorganisationen och att de ifrågavarande ingenjörkompanierna är förband i Försvarsmaktens insatsorganisation. förband är inte bestämda till en viss ort såsom de grundorganisatoriska enheterna är. Grundat på och regeringens respektive beslut bestämmer Försvarsmakten själv den närmare utformning som är nödvändig för att statsmakternas krav på operativ militär förmåga ska uppfyllas. Det är också Försvarsmakten som bestämmer var och hur insatsorganisationens förband ska utbildas och övas. På frågan om hur Försvarsmaktens beslut att avveckla ingenjörkompanierna i svarar mot vad regeringen anför försvarsproposition om att det för att bibehålla och utveckla vinterkompetens inom funktionen bör finnas viss kompetens- och utbildningskapacitet för ingenjörsutbildning i subarktisk miljö i anges i promemorian bl.a. att det är Försvarsmakten som bestämmer om utbildning och övning av förbanden i insatsorganisationen. Det har sålunda legat inom Försvarsmaktens beslutskompetens att bestämma att utbildningen av kompanierna ska bedrivas i i stället för i . Enligt promemorian ansvarar myndigheten även fortsättningsvis för att insatsorganisationens förband kan upprätthålla nödvändiga operativa krav. I det ligger att förband i ingenjörsfunktionen ska kunna verka i hela i svenska klimatförhållanden, även i subarktisk miljö. På frågan om bedömningen proposition om kompetens inom Försvarsmaktens grundorganisation för att kunna uppträda i subarktisk miljö har ändrats anges i promemorian att inriktningen försvarsproposition är att insatsorganisationen ska kunna hantera svenska klimatförhållanden. Detta innebär att det inom grundorganisationen måste finnas kompetens faciliteter, utbildningskompetens m.m. för utbildning bl.a. rörande uppträdande i subarktisk miljö. Enligt promemorian finns sådan kompetens alltjämt vid I 19. När det gäller åtgärder som har vidtagits gentemot Försvarsmakten i avsikt att uppfylla regeringens redovisade ambition att insatsorganisationen ska kunna hantera svenska klimatförhållanden anförs i promemorian att beslutade regeringen om närmare anvisningar för Försvarsmaktens operativa planering m.m. (Fö2010/878/MFI). I bilaga 1 till det beslutet skriver regeringen att Försvarsmakten enskilt och tillsammans med andra ska kunna försvara mot väpnat angrepp var det än kommer samt att hela ska kunna försvaras. I det ingår att insatsorganisationens förband ska kunna hantera svenska klimatförhållanden. Utskottet har hållit en utfrågning med försvarsminister (bilaga B7). framhöll inledningsvis att det råder en tydlig ansvarsfördelning mellan riksdag, regering och myndigheten när det gäller grundorganisationen. beslutar om huvuddelen av Försvarsmaktens grundorganisation. Med utgångspunkt i beslut reglerar regeringen grundorganisationen i förordningen med instruktion för Försvarsmakten. Av den framgår att Försvarsmakten själv beslutar om sin grundorganisation i de delar som inte regleras i instruktionen. beslutar också om insatsorganisationens utformning. Regeringen preciserar beslut i regleringsbrev för Försvarsmakten. Försvarsministern anförde vidare att grundat på och regeringens respektive beslut bestämmer Försvarsmakten själv den närmare utformning som är nödvändig för att statsmakternas krav på operativ militär förmåga ska uppfyllas. Det är också Försvarsmakten som bestämmer var och hur insatsorganisationens förband ska utbildas och övas. När det gäller inriktningsbeslut anförde att det behandlade både grundorganisationen och insatsorganisationen. Enligt försvarsministern upphörde försvarsbeslutet att gälla i och med beslut. Försvarsministern förtydligade längre fram i utfrågningen att det svar som utskottet tidigare fått från om att riksdagsbeslut fortfarande gäller handlade om att grundorganisationen inte är förändrad. Enligt försvarsministern är de berörda ingenjörskompanierna förband i Försvarsmaktens insatsorganisation. De utgör alltså inte del av den riksdagsbundna grundorganisationen. Enligt departementets syn har det legat inom Försvarsmaktens beslutskompetens att bestämma att utbildningen av kompanierna ska bedrivas i i stället för i . anförde vidare att den av beslutade propositionen Ett användbart försvar innebär en ambitionshöjning för försvarets förmåga att agera då hela insatsorganisationen ska vara skickad att hantera samtliga svenska klimatförhållanden. Enligt försvarsministern ansvarar Försvarsmakten även fortsättningsvis för att förband i insatsorganisationen kan upprätthålla nödvändiga operativa krav. Försvarsministern anförde att förbanden genom Försvarsmaktens försorg ska utbildas och övas i lämpliga klimatförhållanden. En del av dessa klimatförhållanden finns i , men de finns också på andra håll i och inte minst i nordiska grannländer. Försvarsministern påpekade att Försvarsmaktens vinterenhet vid I 19 har uppdrag att samordna och understödja utvecklingen av Försvarsmaktens vinterförmåga. Vinterenheten verkar från och . Enligt ministern kvarstod således förutsättningarna för vinterövning i . Den grundläggande fråga som väckts i granskningsärendet gäller om fattat beslut om ingenjörkompanierna i . Granskningen ger vid handen att något sådant beslut inte har fattats. Det finns således inget riksdagsbeslut som flytten av kompanierna kan strida mot. har heller inte fattat beslut om förmågan att verka i vinterklimat. I sin behandling av försvarsproposition underströk försvarsutskottet emellertid behovet av att insatsorganisationen har en förmåga att verka i hela landet och under dess olika klimatförhållanden. Av utskottets granskning i ärendet framgår att ingenjörkompanierna tillhör Försvarsmaktens insatsorganisation och att Försvarsmakten själv bestämmer den närmare utformning som är nödvändig för att statsmakternas krav på operativ militär förmåga ska uppfyllas. Förmågan att verka i vinterklimat kan vidmakthållas genom att ingenjörkompanierna utbildas och övas på relevanta orter, t.ex. i där Försvarsmaktens vinterenhet bl.a. verkar. Granskningen föranleder inget ytterligare uttalande av utskottet. 1.4 Statsministerns uttalande om riksdagsbeslut om folkmord i 1915 I en anmälan som kom in till begärs att granskar statsministerns uttalanden om beslut att erkänna att ett folkmord skett i det 1915, bilaga A1.4.1. Anmälan och en promemoria som upprättats inom utskottets kansli har genom en skrivelse överlämnats till för eventuella synpunkter. I en promemoria upprättad inom Statsrådsberedningen har angetts att de överlämnade handlingarna inte föranleder några kommentarer från sida, bilaga A1.4.2. behandlade i betänkande 2009/10:UU9 en rad motioner om att skulle erkänna folkmord. Det rörde sig bl.a. om den förföljelse av armenier m.fl. som ägde rum i det under . Utskottet ville i likhet med tidigare understryka att det var viktigt att de massakrer som drabbat armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontiska greker kunde diskuteras öppet. Om detta skulle bli möjligt krävdes förutom öppenhet också förutsättningslös historisk forskning. Utskottet ville understryka vikten av att det internationella forskarsamfundet gavs bästa möjliga förutsättningar för oberoende studier och diskussion om etniska och religiösa minoriteter vid upplösningen av det osmanska imperiet. Enligt turkiska myndigheter var de osmanska arkiven nu öppna för oberoende forskare. Utskottet ville understryka betydelsen av full öppenhet i alla relevanta arkiv, också i andra länder. framhöll att politiska beslut i andra länder som fastslår en viss historieskrivning i värsta fall kunde leda till uppblossande intolerans mot religiösa minoriteter i . Det rådde enligt utrikesutskottet fortfarande oenighet om bl.a. de bakomliggande orsakerna till olika händelseförlopp i anslutning till det osmanska imperiets sönderfall och hur dessa händelser skulle rubriceras, men en rad ledande internationella och svenska forskare ansåg att det fanns tillräckligt starka belägg för att betrakta övergreppen som ett folkmord. hänvisade till att det tidigare konstaterat att händelserna inträffade vid tiden för och innan den nuvarande turkiska staten upprättades. Någon officiell svensk syn hade inte formulerats i frågan om övergreppen under det var ett folkmord. Folkmord betraktas inom modern folkrätt som ett brott som medför ansvar, oberoende om en stat är part till relevanta konventioner eller inte. Folkmord definieras främst i folkmordskonventionen . Andra relevanta juridiska instrument inkluderar stadgarna för tribunalen för och Romstadgan för . Frågan om huruvida ett brott begåtts mot dessa avgörs av juridiska instanser. Utskottet menade att det som drabbade armenier, assyrier/syrianer och kaldéer under det tid sannolikt skulle betraktas som folkmord enligt konvention, om den hade varit i kraft vid den aktuella tidpunkten. pekade på att en positiv utveckling skett i . Konferenser har arrangerats i ämnet och en rad böcker publicerats. Frågan har vidare debatterats i medierna och uppmärksammats av turkiska enskilda organisationer. Även om framsteg gjorts krävs dock ytterligare åtgärder för att förbättra situationen på yttrandefrihetens område, menade utskottet. ansåg att det inte ankom på , som ett representativt organ, att göra folkrättsliga ställningstaganden. Enligt utrikesutskottet uppfattning var fri forskning, fri tillgång till fakta och fri debatt utgångspunkter för en försoningsprocess som måste komma till stånd på många håll i det gamla osmanska imperiet. och hade träffat en överenskommelse om att upprätta diplomatiska förbindelser samt om utvecklade relationer mellan länderna. Bland annat föreskrevs att en historiekommission skulle inrättas med uppgift att genom dialog upprätta ömsesidigt förtroende och att efter vetenskapligt studium av de historiska källorna definiera förekommande problem och utforma rekommendationer. ansåg att detta steg förtjänade stöd. Att då avkräva ett erkännande om folkmord mot armenier m.fl. kunde befaras hindra ansträngningarna att normalisera relationerna mellan länderna och åstadkomma en försoningsprocess. utrikesminister och EU:s dåvarande utvidgningskommissionär hade gett uttryck för att det var riskfyllt att störa en begynnande och ömtålig nationell process. I reservation nr 5 (S, V, MP) begärdes ett tillkännagivande till regeringen. I reservationen framhölls följande: De fruktansvärda händelserna 1915 i det dåvarande uppmärksammades tidigt av det internationella samfundet. fördömde de allierade brotten mot armenierna som ett brott mot humaniteten och mänskligheten, något som senare bidrog till utvecklingen av brottsbegreppet brott mot mänskligheten, som användes efter . Mot bakgrund av de fakta som finns anser vi att dessa händelser 1915 otvivelaktigt skulle betraktas som folkmord enligt konvention om den hade varit i kraft vid den aktuella tidpunkten. Den förföljelse och de massakrer som skedde kring 1915 har återverkningar för människor än . Forskning och en fri, öppen diskussion om det som skedde är viktiga medel för att kunna få till stånd en försoningsprocess. Det är därför politikers ansvar att erkänna det historiska faktum som folkmordet är. bör agera med kraft inom EU och FN för att få till stånd ett internationellt erkännande av detta folkmord. Ett erkännande är oerhört viktigt för att få en upprättelse för armeniers, assyriers/syrianers, kaldéers, pontiers m.fl. situation och identitet samt för att skapa en förbättrad grund för en framtida dialog. Till skillnad från folkmord som skett i modern tid såsom de i , och , finns dock vissa svårigheter när det gäller att klarlägga skeenden och avgöra skuldfrågor för händelserna 1915. Länge var arkiven stängda för forskare och en offentlig diskussion inte möjlig. har vi sett att viktiga steg tagits när det gäller både forskares tillgång till arkiv och relationerna mellan och . Folkmord är ett brott mot folkrätten som medför vittgående ansvar, och det är väsentligt att denna fråga kan hanteras på ett ansvarsfullt sätt för att främja en hållbar utveckling av relationerna mellan människor och folkgrupper som har koppling till det historiska folkmordet. Ett erkännande i modern tid av ett historiskt folkmord måste därför prövas omsorgsfullt. Vi anser att borde tillkännage för regeringen som sin mening att ska erkänna folkmordet I ett särskilt yttrande (FP, KD) framhölls att av tradition och under bred partipolitisk enighet har ansett att man inte genom riksdagsbeslut ska fastställa vad som är att betrakta som folkmord utan låta den frågan avgöras genom en folkrättslig process i internationell domstol. liberalerna och hade gjort en överenskommelse om att vidmakthålla den linjen och ingick därför i den majoritet som i betänkandet gjorde bedömningen att det inte ankommer på , som ett representativt organ, att göra folkrättsliga ställningstaganden om att officiellt erkänna övergreppen 1915 som ett folkmord. framhölls i det särskilda yttrandet den uppfattningen att de påtvingade förflyttningar av och massakrer mot armenier, assyrier/syrianer/kaldéer och greker som ägde rum och tiden därefter var att betrakta som ett folkmord. Om folkmordskonventionen, vilken antogs 1948 vid i , varit i kraft redan vid tiden för övergreppen var det rimligt att förutsätta att dessa kommit att bedömas som folkmord. Vidare framhölls att ledande forskare inom historia och internationell rätt slagit fast att övergreppen 1915 utgör ett folkmord, och det noterades att det i material från Forum för levande historia redovisats att ett tjugotal länder valt att beskriva övergreppen 1915 som folkmord och att representanthusets utrikesutskott i 2007 antagit en resolution som fastslog att folkmord är den rätta benämningen. I det särskilda yttrandet hänvisades till överenskommelsen inom utskottets majoritet att inte skulle avgöra frågor om folkmord. Mot bakgrund av gjorda ställningstaganden inom liberalerna och kunde dock bedömningen av eventuella framtida motioner med likartad innebörd om roll och ställningstagande komma att bli en annan. I ett annat särskilt yttrande (C) framhölls att utskottets ställningstagande inte uteslöt att bedömningen vid en framtida prövning kunde komma att bli en annan. biföll (prot. 2009/10:86, rskr. 2009/10:206) reservation nr 5 med 131 röster mot 130 röster för utskottets förslag (97 S, 2 FP, 1 KD, 18 V, 12 MP och 1). Statsminister intervjuades i om han tagit initiativ till att ringa upp premiärminister . Han angav då följande. Ja, dels beklagade jag beslut grundat i dålig tajming, eftersom vi har en försoningsprocess som är inledd och som båda parter, armenier och i det här fallet, ser som viktig. Och dels är jag oroad för att detta är början på en ny utrikespolitisk linje som innebär en partipolitisering av historiska ställningstaganden snarare än det som vi ju tidigare mycket brett, tillsammans med Socialdemokraterna också, har hänvisat till forskarsamhällets uppgift att mer utröna vad som har skett eller inte har skett. Regeringens skrivelse med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen (skr. 2010/11:75) I regeringens skrivelse Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen (skr. 2010/11:75 s. 35) redovisas att riksdagsskrivelsen 2009/10:206 mom. 8 om folkmord kristna i det 1915 bereds vidare i . Utrikespolitiken är enligt regeringsform, liksom tidigare, en regeringens styrelsefunktion och ansvaret för utrikespolitiken åvilar enligt förarbetena i första hand regeringen (prop. 1973:90 s. 355). Enligt 10 kap. 1 § ingås överenskommelser med andra stater eller mellanfolkliga organisationer av regeringen. Enligt 10 kap. 3 § krävs dock godkännande när överenskommelsen förutsätter lagstiftning, i övrigt rör ett ämne som ska besluta om eller är av större vikt. Regeringen ska enligt 10 kap. 11 § fortlöpande hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med den så ofta som det behövs. I samband med författningsreformen framhöll såväl Grundlagberedningen som det föredragande statsrådet att utrikespolitikens betydelse för rikets säkerhet motiverade att hade en vidsträckt insyn och ett starkt inflytande på detta område (prop. 1973:90 s. 355 f.). I ett yttrande till (se KU 1976/77:36) angående ställning i den utrikespolitiska beslutsprocessen erinrade utrikesutskottet om att ett flertal former för insyn i och inflytande över utrikespolitiken hade vuxit fram utöver dem som uttryckligen föreskrivs i grundlagen. Bland annat nämndes att det fanns tillfällen för och dess ledamöter att i olika utrikespolitiska frågor ge sin mening till känna för regeringen. Det var enligt utrikesutskottet givet att och utrikesutskottet hade centrala funktioner, men information i olika utrikespolitiska frågor till förekom också i en rad andra berednings- och samrådsformer varigenom riksdagsledamöter och de politiska meningsriktningar de företräder kunde få insyn i och utöva påverkan på regeringspolitikens utformning på utrikesområdet lät , i samband med beredningen av regeringens skrivelse (nr 75) med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen, genomföra en omfattande studie av tillkännagivanden . I studien som bifogats betänkande 2005/06:KU34 redovisades att möjligheten för att besluta om tillkännagivanden till regeringen inte finns reglerad i regeringsformen. Vidare konstaterades att enligt den konstitutionella praxis som vuxit fram bör utgångspunkten vara att regeringen tillgodoser tillkännagivandena, men om regeringen har en annan mening än , bör underrättas om detta, och då inom den tidsgräns som tillkännagivandet eventuellt kan omfatta. hade vidare uttalat att skälen för att riksdagsbeslutet inte följs borde tas upp i det sammanhanget och att om en redovisning inte kan ges i skrivelse eller proposition till bör den lämnas till i en annan form som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter. Studien visade att regeringen i allmänhet hade efterkommit tillkännagivanden men också att det inte var ovanligt att regeringen inte kunnat efterkomma tillkännagivanden. Utskottet har i sin granskning behandlat frågan om regeringens handlande med anledning av ett tillkännagivande från , (bet. 2006/07:KU20 s. 85 f.). Utskottet omnämnde då den studie om tillkännagivanden som utskottet hade låtit genomföra samt den i studien redovisade konstitutionella praxis som vuxit fram, vägledd genom uttalanden från utskottet. Den aktuella granskningen föranledde inte något uttalande från utskottets sida. Utskottet vill understryka utgångspunkten att regeringen bör tillgodose tillkännagivanden och att regeringen om den har en annan mening än bör underrätta om detta och om sina skäl. Utskottet anser härutöver att det måste vara möjligt för statsministern att förhålla sig till beslut även genom offentliga uttalanden. Granskningen föranleder inte något uttalande i övrigt från utskottets sida. 1.5 Hantering av intäkter från trängselskatten