bet · GY01KU28 · 2011-05-26 00:00:00 — 2010/11:KU28 Vallagsfrågor I betänkandet behandlar 44 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om vallagsfrågor. Mot bakgrund av erfarenheterna av valen , anser utskottet att det vore värdefullt att få vissa frågor belysta inom ramen för en utredning som regeringen har uttalat att den har för avsikt att tillsätta. Därför tillstyrker utskottet delvis motionsyrkanden som gäller att utreda frågor om dels partisymboler på valsedlar, dels möjligheten att delta i val för personer med funktionsnedsättning, dels röstningslokaler för förtidsröstning och dels utbildning av röstmottagare m.fl. Vidare vore det enligt utskottets mening värdefullt att i ett lämpligt sammanhang utreda möjligheterna att införa ett elektroniskt röstningsförfarande i val- och röstningslokaler; utskottet tillstyrker därför delvis motionsyrkanden om ett elektroniskt röstningsförfarande. Motionsyrkanden om den fria nomineringsrätten och om kommunala utjämningsmandat avstyrks av utskottet med hänvisning till att regeringen har uttalat att dessa frågor ska utredas. Vidare avstyrker utskottet motionsyrkanden som gäller röstning via Internet, möjlighet att stryka personer på valsedlar, valsedelsdistribution med modern teknik, punktskrift och upplysningar på valsedlar om personvalets innebörd, möjlighet att skriva ut röstkort i röstningslokaler, jäv för valnämnds ledamöter, ordning vid röstmottagning, läggande av valsedlar i valurna, hantering av förtidsröster m.m., valkretsindelning m.m. samt regionala EU-valsedlar. Utskottets förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anfört om utredning av vissa vallagsfrågor. Därmed bifaller delvis motionerna 2010/11:K202, 2010/11:K206, 2010/11:K212, 2010/11:K217, 2010/11:K224, 2010/11:K226, 2010/11:K235, 2010/11:K273, 2010/11:K280, 2010/11:K295, 2010/11:K296, 2010/11:K301, 2010/11:K305, 2010/11:K311, 2010/11:K322, 2010/11:K339, 2010/11:K347, 2010/11:K352, 2010/11:K354 yrkande 1, 2010/11:K355, 2010/11:K400 och 2010/11:K404 samt avslår motionerna 2010/11:K203, 2010/11:K207, 2010/11:K210 yrkande 2, 2010/11:K218, 2010/11:K222, 2010/11:K234, 2010/11:K240, 2010/11:K264, 2010/11:K267, 2010/11:K269, 2010/11:K270, 2010/11:K281, 2010/11:K303, 2010/11:K327, 2010/11:K354 yrkandena 2 och 3, 2010/11:K362, 2010/11:K378, 2010/11:K398, 2010/11:K401, 2010/11:K412 och 2010/11:So375 yrkande 2. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), Per (M), (S), (M), i (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), Skånberg (KD), (SD), (V) och (M). I betänkandet behandlar 44 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om vallagsfrågor. Yrkanden om att utreda möjligheten att göra försök med eller införa ett elektroniskt röstningsförfarande i framförs i flera motioner; av och (M) K206, (M) K217, (S) K273, (M) K322, och (MP) K339 och av Per m.fl. (S) K401. Flera av motionärerna pekar på händelser i samband med val, såsom ogiltiga valsedlar eller valsedlar som inte blev räknade därför att de inte sändes till rätt kommun i rätt tid. Vidare anförs det att väljare av misstag har tagit fel valsedel. Förtroendet för valsystemet och i förlängningen för demokratin riskerar, enligt en motionär, att urholkas. Som fördelar med elektronisk röstning anförs det att med en lätt och tydlig procedur kan valet enkelt göras så pedagogiskt att risken att väljarna röstar på ett icke avsett parti kan minimeras (det inte går att göra fel, antingen kryssar man för en viss person eller så gör man det inte) och att antalet ogiltiga röster borde begränsas betydligt, bl.a. genom att den fysiska hanteringen av valsedeln försvinner. Vidare menar flera motionärer att det bör gå lättare och fortare att få fram valresultatet. anför att tanken inte är att ett elektroniskt val med nödvändighet måste förrättas över Internet då det är förenat med stora risker eftersom valet då kan genomföras från vilken plats som helst och valet då sker i en okontrollerad miljö. I en sådan situation är det nämligen svårt att garantera valhemligheten och att väljaren lägger sin röst utan otillbörlig påverkan från någon annan, enligt motionären. , , , , och framför att elektroniska val bl.a. kan medföra ett ökat valdeltagande. Av 7 kap. vallagen (2005:837) framgår att röstning sker på det sättet att väljaren tar en valsedel och lägger den i ett valkuvert som väljaren därefter försluter. Väljaren ska göra i ordning sina röster bakom en valskärm och därefter lämna valkuverten till en röstmottagare. I förarbetena till vallagen (prop. 2004/05:163 s. 87 f.) anförde regeringen bl.a. att elektroniska röstningsförfaranden inte då borde införas vid allmänna val. Frågan om att införa sådana förfaranden borde anstå till dess det finns tillräckliga erfarenheter av användning av elektroniska förfaranden vid lokala rådslag eller andra liknande aktiviteter där de säkerhets- och demokratiaspekter som aktualiseras vid ett val har kunnat bli föremål för en noggrann prövning och utvärdering. Regeringen förordade lokala försök med elektroniska rådslag och liknande arrangemang i samverkan med den centrala valmyndigheten. Kommunala rådslag, opinionsundersökningar och liknande arrangemang kunde redan genomföras elektroniskt. Så hade också skett i flera fall, bl.a. i , och . För att möjliggöra elektronisk röstning vid lokala folkomröstningar krävs dock en ändring av lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar. Av den lagen framgår nämligen bl.a. att omröstning ska ske med användning av röstsedlar. I den mån önskemål skulle aktualiseras om att använda elektroniska röstningsförfaranden vid lokala folkomröstningar, var regeringen beredd att ta de initiativ till lagstiftningsåtgärder som behövdes för att göra detta möjligt. har haft i uppdrag att upprätta en kunskapsbank med erfarenheter från kommuner som använder elektronisk röstning vid kommunala rådgivande opinionsundersökningar. Uppdraget skulle redovisas av . Enligt rapporten (rapport 2007:2 Kunskapsbank om elektronisk röstning) visade undersökning av erfarenheterna av e-röstning i kommunerna att det ännu inte fanns ett tillräckligt underlag för att upprätta en kunskapsbank såsom det uttrycks i regleringsbrevet. Elektroniskt röstningsförfarande i några andra länder Några länder som redan har elektronisk röstning som en del av sitt valsystem är , , och , enligt uppgift i Årsredovisning för avseende (s. 13). Där samt i myndighetens årsredovisning för framgår att och har möjliggjort elektronisk förtidsröstning via Internet, med en ångerröstningsfunktion där väljaren på valdagen kan rösta personligen i en vallokal, varvid den elektroniska rösten inte räknas. Andra länder som har genomfört försök med elektronisk röstning är bl.a. , och , enligt Årsredovisning för avseende . Där framgår även att , som tidigare genomfört e-röstningsförsök, skulle återuppta försök med röstning via Internet och telefon. Särskilt om elektroniskt röstningsförfarande i och I har försök med elektronisk röstning ägt rum vid kommune- og fylketingsvalget 2003, och kommer möjlighet till elektronisk röstning att prövas vid kommunalval i tio kommuner samt en fylkeskommun. I prövades möjligheter till elektronisk röstning i tre kommuner vid kommunvalen 2008. Försök med elektronisk röstning i Bland förutsättningarna försök, med elektronisk röstning vid kommune- og fylketingsvalget, kan nämnas att elektronisk röstning genomfördes enligt vallagstiftningens principer och riktlinjer; skillnaden i förhållande till ordinär röstning bestod enbart i att pappersvalsedlar inte användes. Kraven på valhemlighet för den enskilda väljaren och på en enda röst per väljare var absoluta. Röstningsmaskinen var utformad som en vanlig datamaskin med pekskärm och nödvändig utrustning för läsning av smartcard (ett elektroniskt id-kort som delades ut vid avprickning i röstlängden). Metoden användes både vid förhandsröstning och vid röstning i vallokal, och den elektroniska lösningen användes parallellt med traditionell röstning. I en utvärdering av försöken 2003 som utförts vid Institutt for samfunnsforskning (, , Aardal, På vei til e-demokratiet? Rapport 2004:6) uttalas bl.a. att e-valslösningar i kontrollerade omgivningar ser ut att kunna rekommenderas utifrån rena säkerhetshänsyn, men då under två bestämda förutsättningar. Den första förutsättningen är att de lokala valstyrelserna ska fortsätta att ansvara för både sammanräkningen och att valet genomförs i linje med bestämmelserna i vallagen. I försökskommunerna förefaller delar av ansvaret ha blivit delegerat till teknikleverantören, något som inte anses vara tillfredsställande enligt utvärderingen. För det andra bör det etableras kontrollrutiner som säkrar att det inte uppstår tvivel om valets giltighet. Vidare anförs det i utvärderingen att teknikberoende valsystem kommer att medföra en professionalisering av genomförande av val och kontrollrutiner. Det innebär att inslaget av lekmannakontroll blir reducerat. En utveckling i riktning mot elektroniska vallösningar kommer att medföra att ansvarsförhållandena i samband med valarbetet måste gås igenom. Valmyndigheterna centralt måste ta ansvar både för certifiering av konkreta lösningar och för utformning av kontrollrutiner. Ett sådant projekt kräver omfattande kompetensuppbyggnad lokalt. Genomförande och kontroll bör inte överlåtas till teknikleverantören. En slutsats som dras i utvärderingen är att Internet är för sårbart för att röstning via Internet ska rekommenderas samt att de säkerhetsproblem som är knutna till nätbaserade vallösningar bör utredas närmare. I detta sammanhang hänvisas till att internationella utredningar visar att det måste ställas helt andra och strängare säkerhetskrav i valsammanhang än när det gäller att betala räkningar och avge självdeklarationer. När det gäller de demokratiska konsekvenserna av e-valslösningar anses valdeltagandet vara en kärnfråga. I utvärderingen anförs att det inte finns något erfarenhetsunderlag för en slutsats att valdeltagandet nödvändigtvis ökas av elektroniska lösningar. I det aktuella försöket användes röstningsmaskinerna bara i röstningslokalerna, och det bidrog inte till att öka tillgängligheten som sådan. Däremot, anförs det i utvärderingen, finns det anledning att tro att ett utökat bruk av ny teknik i valsammanhang kan leda till ett ökat tryck i riktning mot mer direktdemokratiska lösningar. Försök med elektronisk röstning i kommer möjligheten till elektronisk röstning att prövas vid kommunalval i tio kommuner samt en fylkeskommun. Till förutsättningarna i försöken 2011, det s.k. E-valg 2011-prosjektet, hör att elektronisk röstning kommer att vara ett komplement och inte ersätta det traditionella röstningsförfarandet. Möjligheten till elektronisk röstning gäller endast förhandsröstning via Internet. Följande skäl finns till att införa elektronisk röstning, enligt prosjektdirektivet (vilket uppdateras löpande): Det ger ökad tillgänglighet för väljarna generellt och särskilt väljargrupper som inte har full tillgänglighet (t.ex. handikappade, utlandsboende, personer som befinner sig tillfälligt i utlandet). Nya generationer väljare förväntar sig elektroniska lösningar. Valresultaten presenteras snabbare och blir mer korrekta. Kostnaderna minskar på lång sikt. Direktdemokrati möjliggörs till en låg kostnad (folkomröstningar). Inför försöket inrättade det ansvariga departementet, Kommunal- og regionaldepartementet, en arbetsgrupp för att belysa principiellt viktiga frågeställningar i samband med elektronisk röstning, såsom grundläggande demokratiska värden och krav, ekonomiska och administrativa förutsättningar samt tekniska utmaningar. Principen om hemliga val uppmärksammas som särskilt viktig att säkerställa om det är så att röstningen ska ske utanför vallokalen. Här finns uppenbara problem, menar arbetsgruppen. För att i någon mån motverka risken för otillbörlig påverkan, köp av röster m.m., föreslår arbetsgruppen att de som röstar elektroniskt måste få goda möjligheter att ändra sin röst, lämpligen i vallokalen på valdagen. En ordning med möjlighet för väljaren att ångra sig ingår också i E-valg 2011-prosjektet. Noteras kan att elektronisk röstning är en omdiskuterad fråga i , även i . En motion av representanter för Høyre om att stoppa försöken med röstning utanför vallokalen lämnades utan bifall. Ytterligare information finns i promemorian Elektronisk röstning i och som upprättats av , bilaga 2. /ODIHR (Organization for Security and Co-operation in Europe, Office for Democratic Institutions and Human Rights) har beslutat att följa både förberedelserna inför och genomförandet av försöket med elektronisk röstning 2011, enligt uppgift på norska regeringens webbplats (www. Försök med elektronisk röstning i I prövades möjligheterna till elektronisk röstning i tre kommuner vid kommunvalen 2008. Elektronisk röstning skulle vara ett komplement och inte ersätta det traditionella röstningsförfarandet. På röstningsställena, förhandsröstningsställena och vid hemmaröstning skulle den röstande alltid före förrättningen tillfrågas om han eller hon ville rösta med röstsedel eller på elektronisk väg (RP14/2006 rd). I den utvärdering som gjordes av konstaterades att bedömt som en helhet lyckades försöket inte, eftersom röstningen i 232 fall avbröts och högsta förvaltningsdomstolen bestämde att valet ska tas om (pressmeddelande från 01.10.2009: Större öppenhet behövs i systemet för elektronisk röstning). Utöver det förhållandet att röstningen avbröts för vissa väljare visade utvärderingen att förfarandet inte gav de positiva effekter som förväntats, exempelvis minskat myndighetsarbete. Regeringen beslöt att utvecklingen av röstning på röstningsställena för tillfället skulle avslutas. Ytterligare information finns i promemorian Elektronisk röstning i och som upprättats av , bilaga 2. Internetröstning vid studentkårsvalet i Studentkårsvalet i var delvis Internetbaserat. Regeringen () bidrog finansiellt. Statskontoret utvärderade på uppdrag av användningen av Internetröstning vid studentkårsvalet (Internetlösning en utvärdering av kårvalet i 2001:23). Utvärderingen visade att Internetröstningen hade haft begränsad betydelse för valdeltagandet men att metoden användes av en stor majoritet av de röstande. Säkerheten hade varit godtagbar vid kårvalet, men säkerhetsproblemen var generellt av sådan art att Internetröstning inte kunde rekommenderas för allmänna val med dåvarande teknik. Internetröstning kunde dock, anförde Statskontoret, vara en lämplig metod för val och omröstningar där det inte ställs absoluta krav på fullständig säkerhet i alla delar av valprocessen. Statskontoret bedömde det vara möjligt att anordna kommunala folkomröstningar med Internetröstning som en kompletterande röstmetod vid sidan av brevröstning och vallokalsröstning. Frågan om elektroniska röstningsförfaranden behandlades av utskottet och samt i förenklad ordning . I betänkande 2005/06:KU9 anslöt sig utskottet till regeringens bedömning i prop. 2004/05:163 att det då inte fanns något underlag för att införa möjligheter till elektroniska röstningsförfaranden vid allmänna val. I betänkande 2007/08:KU18 vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att det då inte finns något underlag för att införa möjligheter till elektroniska röstningsförfaranden vid allmänna val. Den fria nomineringsrätten m.m. Flera motionärer anser att den situation som kan uppstå när en person blir tillskriven på en partivalsedel och därigenom invald i en politisk församling, utan att vara tillfrågad och ibland utan att sympatisera med partiet i fråga, bör åtgärdas. m.fl. (FP) menar i motion K280 i denna del att det borde vara enkelt att föreskriva att före sammanräkningen införskaffar en förklaring från den berörda personen, motsvarande den som förutsätts för förtryckta valsedlar. och (S) anför i motion K303 att en valsedel som enbart har partibeteckning endast borde räknas som en röst på partiet i fråga, även om ett namn angivits på den, alternativt räknas som ogiltig, och och (S) i motion K362 att vallagen måste ändras så att politiska partier måste ha registrerade namn på kandidater i det val som valsedeln gäller. m.fl. (S) uppmärksammar i motion K400 i denna del, utöver den ovannämnda situationen, att det blir allt fler tomma stolar i våra fullmäktigeförsamlingar och allt fler som hoppar av av olika skäl; det måste vara ordning och reda i politiken anför de. (KD) anser i motion K327 att det vore en välkommen åtgärd att det vid presentation av valresultat i protokoll och på webben tydligt markeras vilka namn som är tillskrivna. Det vore också lämpligt att en person själv kan kräva att det framgår att personen vill avsäga sig personrösten. (M) i motion K207 samt och (M) i motion K269 framställer yrkanden om möjligheten att stryka personer på valsedlar. Det förhållandet att möjligheten att stryka personer på valsedlar tagits bort irriterar många medborgare och upplevs ibland som ett hinder för att rösta på ett visst parti om det finns kandidater där som man inte sympatiserar med, anför . och anför att möjligheten att kryssa sin favoritpolitiker inte alltid uppväger det faktum att det på listan också kan finnas kandidater som den enskilda väljaren absolut inte vill ska företräda honom eller henne. För att öka den enskilda väljarens inflytande anser motionärerna att väljaren, utöver möjligheten att personrösta, också ska få rätt att stryka icke önskvärda namn på valsedeln och att antalet strykningar per kandidat ska redovisas. Enligt bör de regler som gällde för nedflyttning om man fått många strykningar återinföras. Mandaten i fördelas, enligt 3 kap. 7 § regeringsformen, mellan partier. Endast partier som har fått av rösterna i hela riket får delta i fördelningen av mandaten. Ett parti som har fått färre röster får dock delta i fördelningen av de fasta valkretsmandaten i en krets där partiet har fått av rösterna. Enligt 2 kap. 1 § vallagen ska ett parti som vill registrera sin partibeteckning skriftligen anmäla detta hos . Om anmälan görs det år val ska hållas, gäller registreringen som huvudregel fr.o.m det valet. En partibeteckning registreras om vissa i 3 § samma kapitel angivna villkor är uppfyllda, och avregistreras under i 7 § samma kapitel angivna förhållanden. Ett parti som vill anmäla samtliga sina kandidater för ett visst val ska, enligt 2 kap. 9 § vallagen, skriftligen göra detta hos eller, i den utsträckning som regeringen bestämmer, till . Tillsammans med anmälan ska partiet lämna en egenhändigt undertecknad förklaring från varje kandidat att han eller hon samtycker till anmälan. En anmälan av kandidater ska inte beaktas om partiet inte kan visa att det har fått kandidaternas samtycke till att anmäla dem; det föreskrivs i 12 § samma kapitel. En sådan anmälan är dock, som även framgår av lagtexten, inte en förutsättning för valbarhet. Om en väljare skriver till en kandidat på en valsedel för ett parti som inte har registrerat sin partibeteckning eller anmält kandidater enligt 2 kap. vallagen ska väljaren, enligt 7 kap. 2 § tredje stycket vallagen, anses ha lämnat en personröst för den kandidaten. Enligt 13 kap. 8 § vallagen ska ett kandidatnamn anses obefintligt bl.a. om kandidaten skrivits till på en valsedel som gäller för ett parti som registrerat partibeteckning och anmält kandidater eller kandidaten inte är anmäld och finns på valsedel för ett parti som registrerat partibeteckning och anmält kandidater. Kandidatnamn ska inte anses obefintliga på grund av att de strukits från en valsedel som upptar kandidater. Den fria nomineringsrätten begränsades på detta sätt . Frågan diskuterades ingående i proposition 1996/97:70 Ny vallag (s. 125 f.). Vid en avvägning mellan skälen för och emot en inskränkning av den fria nomineringsrätten fann regeringen att den frivilliga ordning som föreslagits i betänkandet Utvärderat personval (SOU 1996:66) hade sådana fördelar att den mot bakgrund av det införda personvalet uppvägde den inskränkning i den fria nomineringsrätten som anmälningsförfarandet medförde. Regeringen föreslog att strykningar av kandidatnamn på valsedlar inte skulle beaktas vid sammanräkningen och att tillskrivna namn inte skulle beaktas på valsedlar för partier som registrerat en beteckning och anmält kandidater. Utredningar om den fria nomineringsrätten m.m. föreslog i betänkandet Folkstyrelsens villkor (SOU 1987:6, s. 147 f.) en reglering som innebar att partierna måste förhandsanmäla sig för att få delta i mandatfördelningen. Kommittén ansåg bl.a. att väljarna för att ha möjlighet att träffa ett rationellt partival måste veta vilka partier som ställer upp i valet. Röster på partier som inte föranmält sitt deltagande i valet skulle enligt förslaget ogiltigförklaras. Enligt kommittén var det att betrakta som en fördel att röster som avges på mer eller mindre parodiska partibeteckningar inte skulle godkännas, eftersom redovisande av dessa partier i det officiella valresultatet var ägnat att dra löje över valen. Skyddet av partibeteckningen skulle uppnås genom att en anmälan av kandidater inte fick ske för en partibeteckning där det förelåg förväxlingsrisk. Regeringen ansåg i och för sig att kommitténs förslag var behäftat med vissa nackdelar men ansåg ändå att fördelarna vägde över i förhållande till det befintliga systemet och tillstyrkte därmed kommitténs förslag (prop. 1987/88:22 s. 4447). avslog emellertid förslaget om obligatorisk föranmälan, på förslag av som anförde bl.a. följande (bet. KU 1987/88:32 s.1617). Ett krav på förhandsanmälan för partier som avser att delta i ett allmänt val skulle innebära att väljarna före valet fick veta vilka röstningsalternativ som föreligger. Det är heller ingen tvekan om att förslaget skulle ha en rad klara fördelar i ordningshänseende. Å andra sidan kan det inte förnekas att förslaget betyder en viss inskränkning i nomineringsrätten genom att partier som uppkommer eller bestämmer sig för att delta efter anmälningstidens utgång inte får ställa upp. Denna inskränkning uppvägs i propositionen inte heller av den utökning av nomineringsrätten som skulle ha blivit följden av kommitténs förslag om ökat personval genomförts. Även föreslog, i betänkandet Ökat personval (SOU 1993:21, s. 148149), ett system med förhandsanmälan av partier, med hänvisning till bl.a. fördelar i ordningshänseende och att väljarna och massmedierna före valet skulle få kännedom om vilka alternativ som fanns. I betänkandet Vissa valfrågor (SOU 1995:143) föreslog Nomineringsrätts- och valkretskommittén i första hand en ordning med fullständiga offentliga valförberedelser omfattande anmälan av både partier och kandidater. I det sammanhanget föreslogs det även att det i 3 kap. 7 § regeringsformen skulle införas en föreskrift om obligatorisk anmälan för att få delta i mandatfördelningen, enligt vilken mandaten skulle fördelas mellan de partier som inom den tid och på det sätt som anges i lag anmält sitt deltagande i valet. Som alternativ föreslogs ett tydligare straffansvar för missbruk av den fria nomineringsrätten. I sitt slutbetänkande Utvärderat personval (SOU 1996:66) kopplade kommittén ihop frågan om den fria nomineringsrätten med personvalsinslaget och föreslog en ordning med frivillig anmälan av samtliga kandidater för partier som har valt att registrera sin partibeteckning. När regeringen i propositionen Ny vallag (prop. 1996/97:70) behandlade och Nomineringsrätts- och valkretskommitténs förslag, framhöll man, i samband med att man diskuterade den fria nomineringsrätten, bl.a. följande (s. 128). Principen om den fria nomineringsrätten utgör en viktig del av det svenska valsystemet vars betydelse inte skall underskattas. Emellertid saknas skäl att anta att en inskränkning i form av frivillig anmälan av kandidater allvarligt skulle påverka t.ex. valdeltagandet. En sådan inskränkning av den fria nomineringsrätten skall vägas mot de fördelar som systemet medför i form av ordning vid valen. Det är också väsentligt att, så som varit fallet utomlands , skapa så goda förutsättningar som möjligt för det ökade inslaget av personval.