bet · GY01CU20 · 2011-05-24 00:00:00 — Om en fastighet enligt anläggningslagen har ålagts skyldighet att bidra till kostnaderna för utförandet eller driften av en väg och om det fordras för vägens utförande eller drift att växande träd, buskar eller annan växtlighet huggs bort eller kvistas på en annan fastighet, kan rätt till detta upplåtas för den förra fastigheten. Om det behövs med hänsyn till trafiksäkerheten, kan rätt att röja träd, buskar eller annan växtlighet upplåtas för en fastighet som enligt anläggningslagen har givits rätt att begagna vägen. Upplåtelse får inte ske, om den medför synnerligt men för den tjänande fastigheten. För upplåtelsen och för intrång ska ersättning utgå. Vid upplåtelse och begagnande av rättighet ska den tjänande fastigheten inte betungas mer än nödvändigt. Träd som har större prydnadsvärde eller träd och buskar på en tomt eller i en trädgård får fällas endast om synnerliga skäl föranleder det. Innan rätten att hugga bort eller kvista träd, buskar eller annan växtlighet begagnas, ska fastighetens ägare eller innehavare varje gång underrättas om åtgärden (51 § anläggningslagen [1973:1149]). Som framgått finns det vissa möjligheter att få bort vegetation på annans mark, bl.a. om vegetationen är skymmande eller ur säkerhetssynpunkt farlig. Utskottet känner tveksamhet till att initiera en bredare översyn i syfte att utöka dessa möjligheter eller på annat sätt reglera vegetationen eftersom utökade rättigheter för en markägare skulle medföra motsvarande inskränkningar av andra markägares rättigheter med avseende på växtligheten på hans eller hennes mark. i den del det gäller lagändringar för att tillmötesgå vissa fastighetsägares intresse av bättre utsikt, mer solljus och liknande kompliceras i stor omfattning av de olika motstående intressen som kan göra sig gällande. De kan avse grannars och andra närboendes önskemål om att bevara vissa kvaliteter som vegetation har, såsom att den ger skugga och vindskydd. Inte minst gör sig växtlighetens betydelse för djurlivet liksom andra miljöhänsyn gällande mot lagstiftning som skulle innebära utökade möjligheter att få bort vegetation på annans mark. Utskottet ställer sig således negativt till motionsförslaget och föreslår därför att avslår motionen. Utskottets ställningstagande motsvarar vad utskottet tidigare anfört i frågan (bet. 2008/09:CU31). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om utökade möjligheter till fastighetsbildning. Enligt motion 2010/11:C311 av (KD) yrkande 1 ska fastighetsägarna ges möjlighet att fritt sälja mark och bilda nya fastigheter samt i övrigt förändra fastighetsindelningen. Syftet är att nytt kapital ska investeras i mindre skogsfastigheter och att nya aktörer ska söka sig till landsbygden. I motionen uttrycks dock att någon form av reglering i vissa fall behövs såsom när det är fråga om att ändra markanvändningen för bebyggelse. Fastighetsbildning regleras i fastighetsbildningslagen (1970:988) som trädde i kraft . Lagens allmänna syfte är att möjliggöra en myndighetskontroll av fastigheternas beskaffenhet så att de utnyttjas på bästa sätt i hela samhällets intresse och att erbjuda en enkel, snabb och effektiv handläggning av fastighetsbildningsärenden. Lagen ställer verktyg till förfogande för att fastighetsägarna ska få till stånd sådana av dem önskade åtgärder med sina fastigheter som är till nytta också i ett vidare, samhälleligt perspektiv. Därmed menas inte bara ur statens och kommunernas synvinklar. Den utförliga lagregleringen och den offentliga kontrollen har sin bakgrund i den stora ekonomiska betydelse den fasta egendomen har, inte minst ur kreditsynpunkt. Privat jorddelning har därför inte tillåtits. Mot denna bakgrund finns det inte skäl för utskottet att ställa sig bakom motionärens förslag. Motionen avstyrks således. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om förändringar i jordförvärvslagstiftningen. I motion 2010/11:C361 av och (båda M) föreslås en översyn av lagstiftningen kring jordförvärv. Syftet är att skapa goda förutsättningar för att bedriva ett långsiktigt jord- och skogsbruk som gynnar avkastning och ekologi. Arronderingssystemet ska ses över med en grund i stark äganderätt. Motionsförslaget gäller en översyn som också omfattar frågor om ekonomiska incitament. Motion 2010/11:C231 av (M) avser en modernisering av jordförvärvslagen särskilt vad gäller glesbygdsrekvisitet och förvärvsprövning av juridiska personer. Motionären anser att bolagsformen för många är en bättre företagsform och vill bl.a. tillgodose de behov av bolagsdrift de stora driftsenheter har som följer av strukturrationaliseringen. Förslaget avser även att komma till rätta med att jordbruksföretag drivs med flera underbolag som arrenderar mark och byggnader av den som på papperet är fastighetsägare; om det blir lättare för juridiska personer att förvärva mark skulle av underbolag minska. Jordförvärvslagens (1979:230) bestämmelser om tillstånd till förvärv av lantbruksegendom kan delas upp i tre delar förvärv i glesbygdsområde, förvärv i omarronderingsområde och juridiska personers förvärv. Den nuvarande jordförvärvslagen, som antogs 1979, byggde till en början till stor del på den s.k. rationaliseringsaspekten. Lagstiftningen avsåg att främja ett aktivt och funktionellt brukande av jordbruks- och skogsmark genom storleksrationalisering och arronderingsförbättringar. Syftet med lagstiftningen var att bygga upp och vidmakthålla rationella familjeföretag som kunde ge heltidssysselsättning åt ägaren och dennes familj. Lagstiftningen avsåg även att begränsa juridiska personers förvärvsrätt och i glesbygden ta till vara sysselsättningsmöjligheterna inom jord- och skogsbruk. Ändringar i lagen 1991 innebar en omfattande avreglering. Rationaliseringsaspekten tonades ned väsentligt för att kvarstå främst i ägosplittrade områden. Lagen förstärktes i stället som ett självständigt regionalpolitiskt instrument, varigenom bosättning och sysselsättning i glesbygd skulle underlättas. Juridiska personers möjligheter till förvärv berördes inte av reform. Inskränkningarna i dessa personers förvärvsmöjligheter hade tillkommit i syfte att förhindra de stora skogsbolagen att i köpa upp privatpersoners skogsmark. Anledningen till att juridiska personers möjligheter till förvärv fortsättningsvis har begränsats är främst att det har ansetts viktigt att behålla balansen mellan olika ägarkategorier. Ett omfattande privat ägande har ansetts säkerställa en mångfald av olika brukningsmetoder, medan ett ökat bolagsägande har ansetts leda till att alltmer mark ägs av personer med annan yrkesverksamhet än jordbruk och skogsbruk. Ett ökat bolagsägande har vidare ansetts innebära att mark undandras från fastighetsmarknaden på ett otillfredsställande sätt och till risk för sådana prisökningar att jord- och skogsbrukare normalt inte har möjlighet att förvärva den lantbruksegendom de behöver för sin sysselsättning. Den rationaliseringspolitik som förts har vidare i första hand syftat till att främja uppbyggandet och vidmakthållandet av effektiva familjeföretag. Jordförvärvslagens bestämmelser om förvärv av fastigheter i glesbygd har ändringar utsatts för kritik, bl.a. eftersom reglerna ansetts vara enkla att kringgå. Avregleringen har ansetts öppna för nya kategorier av fastighetsköpare som i vissa fall inte har tillräckliga kunskaper om skogliga förhållanden eller förankring i skogsnäringen. Oseriösa former av skogsbruk i samband med att fastigheter förvärvats av s.k. klippare har också förekommit. Den s.k. klipparproblematiken exploaterande förvärv innebär i huvudsak att skogsfastigheter förvärvas för att sedan snabbt avverkas och säljas vidare utan att åtgärder för återväxt är genomförda. De särskilda bestämmelserna om juridiska personers förvärv kritiserades då de ansågs vara svåra att tolka och tillämpa men även för att de var alltför oflexibla när det gällde omstruktureringar inom bolagssektorn. De senaste större förändringarna i lagen trädde i kraft (prop. 2004/05:53, bet. 2004/05:BoU7, rskr. 2004/05:263). Ändringarna tar huvudsakligen sikte dels på bestämmelserna om tillstånd vid förvärv av lantbruksegendom i glesbygd, dels på bestämmelserna om juridiska personers förvärv av lantbruksegendom. Bestämmelserna om tillstånd vid förvärv i glesbygd har skärpts genom att vissa tidigare tillståndsfria förvärv blivit tillståndspliktiga. Avsikten var främst att motverka exploaterande förvärv. Lagen innebär nu att den tid som en person måste ha varit bosatt i glesbygd inom den kommun där fastigheten är belägen för att kunna göra tillståndsfria förvärv har förlängts från till (5 §). En möjlighet att undgå tillståndsplikt genom att göra ett bosättningsåtagande på fastigheten har tagits bort. I stället gäller att den som kan göra sannolikt att han eller hon varaktigt kommer att bosätta sig på fastigheten eller att förvärvet varaktigt kommer att främja sysselsättningen på orten inte ska vägras tillstånd (7 §). När det gäller juridiska personers möjligheter att förvärva lantbruksegendom innebär de nya bestämmelserna förenklingar. Utanför glesbygd och omarronderingsområden får juridiska personer förvärva lantbruksegendom från andra juridiska personer (med undantag av dödsbon) utan förvärvstillstånd (4 §). I övrigt innebär ändringarna bl.a. att bestämmelserna om kompensationsfria förvärv och om lämnande av kompensationsmark vid juridisk persons förvärv av lantbruksegendom från fysisk person har förenklats. Regleringen i 6 § jordförvärvslagen avseende kompensationsmark innebär att en juridisk person får lämnas förvärvstillstånd, om förvärvaren avstår lantbruksegendom som i fråga om produktionsförmåga ungefär motsvarar den egendom som avses med förvärvet och avståendet sker till en fysisk person eller till staten för naturvårdsändamål. Motsvarande gäller om förvärvaren kan antas komma att göra eller under de fem närmast föregående åren har gjort sådana avståenden. Utöver detta får en juridisk person lämnas förvärvstillstånd, om egendomen är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk eller om förvärvet huvudsakligen avser skogsmark och förvärvaren på orten bedriver sådan industriell verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövs. Tillstånd får också lämnas om förvärvet sker från en annan juridisk person än ett dödsbo eller om det annars finns särskilda skäl. Bestämmelserna om förvärv av lantbruksegendom i omarronderingsområden har med någon mindre ändring behållits vid reform. Inom omarronderingsområden krävs förvärvstillstånd för alla förvärv inom lagens tillämpningsområde (4 §). Som omarronderingsområden definieras områden med mycket stark ägosplittring för vilka har fastställt en plan för rationalisering av ägostrukturen (1 §). Inom omarronderingsområdena får tillstånd vägras om förvärvet skulle försvåra genomförandet av rationaliseringen av ägostrukturen (7 §). Syftet med omarronderingsverksamheten är att i dessa områden åstadkomma förhållanden som är likvärdiga med dem i övriga delar av landet. Utskottet tog vid /07 ställning till ett motionsförslag som gällde dels att lagens bestämmelser som inskränker juridiska personers förvärvsmöjligheter ändras så att valet av företagsform för jord- och skogsbruksföretag inte begränsas, dels en översyn av glesbygdsbestämmelserna. Enligt utskottets mening var det mot bakgrund av att jordförvärvslagens regler genomgått relativt stora förändringar för tidigt att överväga förändringar i denna lagstiftning. I stället borde enligt utskottet ytterligare erfarenheter av de nya lagreglerna avvaktas. Motionen avstyrktes (bet. 2006/07:CU20). Motsvarande ställningstagande gjorde utskottet vid /09 (bet. Utskottet anser att tiden ännu inte är kommen när det gäller att överväga förändringar i jordförvärvslagen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att tillgången på geodata i större utsträckning ska vara kostnadsfri. Förslaget i motion 2010/11:C246 av (C) gäller att en utredning ska genomföras om vilka geodata som, utöver vad som föreskrivs i artikel 14 i Inspiredirektivet, bör göras tillgängliga fritt och gratis genom att finansieras direkt via skattsedeln och därigenom öka tillgången till och nyttan av geodata i samhället. Vid /10 behandlade utskottet en motion av (C) där hon föreslog ett tillkännagivande om att regeringen ska utreda hur samhällsgemensamma geodata ska kunna tillhandahållas fritt till nyttjarna. Motionären framhöll i motionen att höga priser och dålig tillgänglighet hämmar utvecklingen på området. Utskottet sade sig kunna instämma i motionen såtillvida att det är önskvärt att samhällsgemensamma geodata finns lätt tillgängliga för berörda aktörer och intressenter kostnadsfritt eller till ett så lågt pris som möjligt. Vidare anförde utskottet följande (bet. 2009/10:CU1). Ett omfattande utvecklingsarbete pågår också på olika nivåer med denna inriktning. Många kommuner bedriver ett eget utvecklingsarbete med olika former av geografiska informationssystem (GIS) med inriktningen att i samlad form kunna presentera lägesbunden information på ett brukarvänligt sätt. Lantmäteriet har ett nationellt samordningsansvar för geodata och har regeringens uppdrag att utarbeta en nationell geodatastrategi. Det bedrivs också ett omfattande samordningsarbete i frågor om geografisk information och fastighetsinformation mellan berörda myndigheter och övriga intressenter, bl.a. inom ramen för och . I ingår ett arbete med finansieringsmodeller, prismodeller och modeller för kostnads- och nettoanalyser. Såsom strategiskt mål anges att finansieringen av geodata ska vara långsiktigt hållbar och ge förutsättningar för samverkan mellan den offentliga sektorn och näringslivet. Prismodellerna ska vara flexibla i förhållande till nytta, användningssätt, användningsfrekvens och användarkategorier. Modellerna ska stimulera bred användning av geodata och prisnivån ska vara så låg som möjligt. Ett utvecklingsarbete vad gäller tillgänglighet och användbarhet för olika typer av geodata bedrivs även inom ramen för det svenska genomförandet av EG-direktivet Inspire (2007/2/EG). Med hänvisning till pågående utvecklingsarbete anser utskottet att motion[en] inte bör föranleda något tillkännagivande från . Motionen avstyrks således. Arbetet bedrivs vidare av vid Lantmäteriet. En ramlag lagen (2010:1767) om geografisk miljöinformation har antagits med de lagregler som krävs för att genomföra och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (Inspire) i . Lagen syftar till att etablera en infrastruktur med ett sammanhängande system för tillgång till och utbyte av geografisk information som har elektronisk form och som är användbar för verksamheter och åtgärder som kan påverka människors hälsa eller miljön (geografisk miljöinformation). Det sammanhängande system för geografisk miljöinformation som inrättas i ska vara en del av motsvarande informationssystem inom EU. Myndigheter, kommuner och vissa enskilda organ som har geografisk miljöinformation ska medverka i systemet genom att elektroniskt göra informationen och tjänster som gör det möjligt att hantera informationen tillgängliga för allmänheten (informationsansvar) samt dela information med andra myndigheter, kommuner och enskilda organ som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter som kan ha betydelse för miljön (samarbete). Regeringen har utsett Lantmäteriet att ansvara för bl.a. att det svenska systemet är samordnat och hänger samman med det motsvarande system som finns inom EU. Den som är informationsansvarig får ta ut avgifter för att tillhandahålla geografisk miljöinformation och informationshanteringstjänster. Regeringen (eller myndighet) får meddela föreskrifter om grunder för uttag av sådana avgifter, begränsningar i rätten att ta ut avgifter och andra villkor för tillhandahållandet i det sammanhängande systemet. Kommuner får, om inte annat framgår av föreskrifter om begränsningar och andra villkor, ta ut avgifter enligt de grunder som kommunen bestämmer (8 § lagen om geografisk miljöinformation). Att söktjänster och vissa visningstjänster ska tillhandahållas utan avgift framgår av 4 kap. 11 och 12 §§ förordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation men också att en sådan visningstjänst får tillhandahållas mot en avgift, om tjänsten avser stora volymer av geografisk miljöinformation som uppdateras ofta och en avgift behövs för att täcka de kostnader som uppdatering och annat underhåll av informationen medför. Förordningen innehåller vidare olika begränsningar av avgiftsuttagen. Bland annat får en nedladdningstjänst eller förbindelsetjänst tillhandahållas mot en avgift endast om kostnaden för tjänsten och den information som förmedlas genom tjänsten inte täcks på annat sätt (13 §). Vidare får de samlade intäkterna från sådana tillåtna avgifter tillsammans med de samlade intäkterna från avgifter för geografisk miljöinformation som myndigheten tillhandahåller inte överstiga de totala kostnaderna för insamling, framställning, reproduktion och spridning av informationen och tjänsterna, inklusive en rimlig avkastning på investeringar (14 §). Det finns också andra föreskrifter bl.a. om att geografisk miljöinformation och informationshanteringstjänster som görs tillgängliga genom en visningstjänst får vara utformade på ett sätt som hindrar vidareutnyttjande för kommersiella ändamål (16 §). Rent allmänt kan utskottet konstatera att förslag som innebär att finansiering ska ske direkt via skattsedeln måste motiveras av starka skäl. Utskottet anser dock inte att nu i sak bör närmare överväga frågan om att tillsätta en utredning med den inriktning som föreslås i motionen. Ytterligare erfarenheter bör vinnas av den nya lagstiftningen om geografisk miljöinformation och det arbete som på olika håll genomförs i fråga om sådan information. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att fideikommissen slutligt ska avskaffas. I motion 2010/11:C249 av (MP) lämnas förslag om att fideikommissen ska avskaffas. Motionären vänder sig bl.a. mot de möjligheter till förlängning av fideikommiss som gjorts. Som utskottet förstår motionen önskar motionären sådana lagändringar att fideikommissen snabbt kommer att avskaffas. Fideikommiss är ett testamentariskt förordnande som även kan ha gjorts i ett gåvobrev för obegränsad tid till förmån för medlemmar av en eller flera släkter. Egendomen bildar en särskild förmögenhetsmassa som inte får överlåtas, pantsättas eller tas i anspråk för betalning av skulder. Vanligen har förordnats att egendomen ska övergå till avliden innehavares närmaste manlige släkting med förstfödslorätt. Rätten att instifta nya fideikommiss är upphävd. Fideikommiss som fortfarande existerar ska avvecklas enligt vad som sägs i lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss. Enlig huvudregeln ska fideikommiss upphöra när den som vid lagens ikraftträdande var innehavare av fideikommisset avlider. De fideikommiss som återstår kan uppskattas till knappt 40 (hälften med fast egendom) varav 11 är under avveckling i den meningen att fideikommissarien är avliden. Ett fideikommissbo får inte skiftas förrän lämnat sitt tillstånd. På nämnden ligger att bl.a. utreda frågor om bevarande av egendom av allmänt intresse och särskilt kulturhistoriskt värde. Om fideikommissegendom har synnerligt kulturhistoriskt värde eller om det annars föreligger särskilda skäl får regeringen förordna att fideikommissurkundens bestämmelser ska tillämpas tills vidare eller till dess den innehavare av fideikommisset som anges i beslutet avlider (6 § avvecklingslagen). Regeringen har givit sådana förordnanden i sex fall varav ett är tills vidare. I avvecklingslagen föreskrivs hur fideikommissegendomen vid en avveckling ska fördelas, och det finns bestämmelser som möjliggör att jord- och skogsegendomar bevaras liksom samlingar av föremål med särskilt kulturhistoriskt intresse, bl.a. bestämmelser om att fideikommissegendom kan överföras till aktiebolag och om inlösen. Ett aktiebolag kan bildas antingen av fideikommissarien under hans livstid eller efter hans död i samband med avvecklingen av fideikommisset. De speciella reglerna för aktiebolagsbildning är främst avsedda för större egendomar där det är av allmänt intresse att de hålls samman. En bolagsordning fastställs av regeringen och får inte ändras utan regeringens medgivande. Regeringen har lämnat medgivande till att fideikommissaktiebolag fått bildas i 26 fall, varav 15 bolag bildats under fideikommissets bestånd. Vidare kan stiftelsebildning vara en möjlig form att bevara främst lös egendom samlad. Så har skett i något enstaka fall när regeringen medgivit att lösöre som utgjort fideikommissegendom lagts till en befintlig familjestiftelse. Om egendomens bevarande är av allmänt intresse kan staten lösa in egendomen, t.ex. större jord- och skogsegendomar vars bevarande som en enhet är av betydande allmänt intresse och konstsamlingar av särskilt kulturhistoriskt intresse (16 och 17 §§ avvecklingslagen). Beslut om inlösen fattas av regeringen. Regeringen har beslutat om inlösen i ett fall. Fideikommissen är under avveckling enligt den ordning som anges avvecklingslag. Det saknas skäl att frångå denna ordning. Utskottets ställningstagande motsvarar vad utskottet tidigare anfört i frågan (bet. 2006/07:CU20). Friköp av historiska arrenden Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om friköp av historiska arrenden. I motion 2010/11:C299 av och (båda S) föreslås att en rätt till friköp av historiska arrenden införs. Med historiska arrenden brukar avses sådana arrenden som innehafts av medlemmar i en och samma familj under flera generationer, när det är sannolikt att den helt övervägande delen av arrendestället inte varaktigt brukats av fastighetens ägare. Någon i lag fastställd definition av begreppet historiska arrenden finns inte. Jordägare till historiska arrenden är främst institutioner av publikt slag (staten, och akademier) samt fideikommiss, avvecklade fideikommiss och vissa stiftelser. Den kartläggning som gjorts i promemorian Historiska arrenden (Ds 2003:11) har visat att antalet historiska arrenden har minskat kraftigt och att en del av minskningen beror på att arrendatorerna har fått friköpa sina arrendeställen. uppskattades antalet historiska arrenden till ca 750. I proposition 2007/08:54 Den nya inskrivningsmyndigheten, m.m. redovisade regeringen sin uppfattning att någon rätt till friköp vid historiska arrenden inte bör införas. Regeringens slutsats var att det i fråga om friköp inte kunde anses föreligga ett sådant allmänt intresse att en lagstiftning om detta kunde vara förenlig med 2 kap. 18 § regeringsformen. Propositionen föranledde inte några motioner. med propositionen behandlade dock utskottet två motioner som väckts under den allmänna motionstiden om att en rätt till friköp skulle införas. Med hänvisning till de skäl regeringen anfört i propositionen avstyrkte utskottet enhälligt motionsförslagen (bet. 2007/08:CU16). Utskottet intar nu samma ställning i frågan som tidigare och avstyrker motionen. I sammanhanget noterar utskottet att man på genomfört en hearing om arrendeformerna med inriktning på behovet av reformer. En närmare analys görs nu inom departementet. Tomträtt, punkt 2 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:C332 och bifaller delvis motion 2010/11:C220. Det finns nästan 70 000 småhustomträtter i 55 kommuner i hela landet. För den enskilde har tomträtten blivit en alltmer otrygg upplåtelseform som helt saknar förutsägbara spelregler. har vi kunnat ta del av flera exempel där enskilda småhusägare drabbats av kraftigt höjda tomträttsavgälder som inneburit att de tvingats att sälja sitt hus och flytta. De kraftigt höjda avgälderna innebär ett otryggt boende utan egentligt besittningsskydd.