bet · GY01CU18 · 2011-04-05 00:00:00 — Också i motion 2010/11:C372 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om att stödet för vigselförrättare att utföra sitt uppdrag bör öka och att det bör övervägas att se över arvodet. Enligt 4 kap. 3 § första stycket 2 utses vigselförrättare av . Innan någon förordnas som vigselförrättare ska enligt 4 kap. 4 § pröva att han eller hon har de kunskaper och kvalifikationer i övrigt som behövs för uppdraget. Uppdraget kan, enligt tredje stycket samma paragraf, återkallas. Ersättning till vigselförrättare regleras i förordningen (2009:263) om vigsel som förrättas av särskilt förordnad vigselförrättare. I 8 § anges att vigselförrättaren har rätt till ersättning för vigselförrättare med för varje vigsel som han eller hon har förrättat. Har vigselförrättaren förrättat mer än en vigsel, utgör ersättningen för varje vigsel utöver den första. Genom förordningen höjdes ersättningen med från . har avslagit motsvarande motionsyrkanden. Utskottet hänvisade då till att förordningen som reglerar ersättningen skulle komma att omarbetas med anledning av de lagändringar som utskottet föreslog i betänkande 2008/09:CU19 Könsneutrala äktenskap och vigselfrågor. Utskottet utgick från att frågan om ersättningens storlek skulle övervägas inom ramen för detta arbete. Motionsyrkandena avslogs därför. Utskottet kan konstatera att ersättningen till vigselförrättare höjdes något i samband med förordningsändringarna . Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att nu föreslå någon åtgärd från med anledning av motionerna, varför de bör avslås. 18-årsgräns för ingående av äktenskap Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör frågor om 18-årsgränsen för ingående av äktenskap. Utskottet hänvisar till pågående utredningsarbete. Jämför reservation 13 (V) och särskilt yttrande 2 (SD). (KD) begär i motion 2010/11:Ju287 ett tillkännagivande om att regeringen ska lägga fram förslag om att inte tillåta undantag för ingående av äktenskap för barn (yrkande 7). I motion 2010/11:C369 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med förslag till en lagändring som innebär att dispensmöjligheten i , när det gäller äktenskap för barn , ska tas bort. Den som är får enligt 2 kap. 1 § inte ingå äktenskap utan tillstånd av . Enligt 15 kap. 1 § får tillstånd bara ges om det finns särskilda skäl. I ett dispensärende ska inhämta yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning från socialnämnden i den kommun där den underårige är folkbokförd eller, om sökanden inte är folkbokförd i , i den kommun där han eller hon vistas. Enligt 1 kap. 1 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap ska den svenska lagens bestämmelser om äktenskapshinder alltid tillämpas vid hindersprövning för vigsel inför en svensk myndighet, dvs. även om t.ex. båda parter är utländska medborgare. Möjligheten att få ett utländskt äktenskap erkänt i inskränks enligt 8 a §. Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag erkänns, som huvudregel, inte i om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i eller om det är sannolikt att äktenskapet har ingåtts under tvång. Regeringen avlämnade skrivelsen Handlingsplan för att förebygga och förhindra att unga blir gifta mot sin vilja (skr. 2009/10:229) till . I skrivelsen redogör regeringen för problematiken kring och riskerna med att unga kan bli och blir gifta mot sin vilja. Handlingsplanen innehåller även de åtgärder som regeringen har vidtagit eller avser att vidta för att stärka det förebyggande arbetet samt för att stärka skyddet och stödet till de unga som drabbas. Bland åtgärderna märks den utredning som regeringen har tillsatt angående lagstiftning i syfte att stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Det kommer dessutom att genomföras åtgärder för att förbättra samverkan mellan myndigheter och för att öka kunskapen om förebyggande metoder (bet. 2010/11:KrU4, rskr. 2010/11:11). Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att inhämta ytterligare kunskap om tvångsäktenskap och barnäktenskap (dir. 2010:54). Utredaren ska bl. a. uppmärksamma vilka det är som drabbas och bakgrunden till att sådana äktenskap förekommer. Även omfattningen av tvångsäktenskap och barnäktenskap ska utredas. Med utgångspunkt i det kunskapsunderlag som inhämtas ska utredaren föreslå åtgärder för att motverka tvångsäktenskap och barnäktenskap. Utredaren ska också göra en samlad översyn av relevant straffrättslig, civilrättslig och internationellt privaträttslig lagstiftning. Utredaren ska lägga fram de förslag till författningsändringar som behövs för att ytterligare stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Uppdraget ska redovisas . Som framgått ovan är frågan föremål för utredning. Enligt utskottets mening bör det pågående arbetet inte föregripas genom någon åtgärd från . Motionerna bör därför avslås. Så kallade flersamma förhållanden Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om så kallade flersamma förhållanden. Utskottet hänvisar till gällande ordning. I motion 2010/11:C235 uppger (FP) att de lagar och regler som finns är uppbyggda kring tvåsamhet. Vid ett så kallat flersamt förhållande, dvs. där fler än två lever tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden, medför dessa lagar och regler problem t.ex. vid en skilsmässa. Ett tillkännagivande yrkas om behovet av att se över lagstiftningen vad gäller så kallade flersamma förhållanden. Svensk familjerättslig lagstiftning bygger på det monogama äktenskapet. Enligt 1 kap. 1 § blir de två som ingår äktenskap med varandra makar. Ett förbud mot tvegifte har tagits in i 2 kap. 4 § , där det stadgas att den som är gift eller partner i ett registrerat äktenskap inte får ingå nytt äktenskap. Ett bestående äktenskap utgör ett indispensabelt äktenskapshinder, dvs. någon möjlighet till dispens finns inte. Om någon trots förbudet har ingått flera äktenskap framgår av 5 kap. 5 § att var och en av parterna har rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Tvegifte är kriminaliserat enligt 7 kap. 1 § . Sambolagen gäller enligt 1 § för två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll. Inom olika internationella organisationer har det bedrivits arbete som syftar till åtgärder för att stärka kvinnors möjlighet att utnyttja sina mänskliga rättigheter. Arbete har bedrivits i bl.a. FN. I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna stadgas i artikel 16 att män och kvinnor ska ha samma rättigheter i fråga om äktenskaps ingående, under äktenskapet och vid dess upplösning. har i en resolution deklarerat att vissa sedvänjor, ålderdomliga lagar och praxis rörande äktenskap och familj inte är i överensstämmelse med de principer som lagts fast i bl.a. den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna (resolution 843 (IX) ). I FN:s konvention om samtycke till äktenskap, minimiålder för äktenskap och registrering av äktenskap som antogs 1962 har konventionsstaterna i enlighet med resolution åtagit sig att vidta alla nödvändiga åtgärder i syfte att upphäva dessa sedvänjor, ålderdomliga lagar och praxis för att säkerställa bl.a. fullständig frihet i val av make. Konventionen ratificerades av 1964 och trädde i kraft . Även enligt FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor som antogs 1979 följer av artikel 16 att konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa kvinnors lika rätt när det gäller äktenskapsfrågor och andra familjerättsliga frågor. Konventionen ratificerades av 1980 och trädde i kraft året därpå. behandlade motsvarande yrkande i betänkande 2009/10:CU8. Utskottet ansåg att gällande ordning är tillfredsställande och föreslog därför att motionsyrkandet skulle avslås. Utskottet finner inte skäl att frångå sitt tidigare ställningstagande och föreslår därför att motionen avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör ändringar av namnlagen. Utskottet hänvisar till pågående utredningsarbete. I motion 2010/11:C208 av och (båda C) begärs ett tillkännagivande om ändringar i namnlagen bl.a. avseende vilka namn som föräldrar får döpa sina barn till, hur man får byta namn eller hur makar ingår namngemenskap. Även i motion 2010/11:C257 av (M) yrkas på ett tillkännagivande om en ändring av namnlagen. Motionären anför att namnlagens konstruktion med mellannamn innebär att syskon kan få olika efternamn. Motionären anser att barn borde kunna få båda föräldrarnas efternamn liksom gifta par också borde kunna ha båda makarnas efternamn. I motion 2010/11:C267 av (FP) tas de problem som den nuvarande namnlagstiftningen innebär för transsexuella personer upp. Enligt motionären är det vid en framtida reform av namnlagen viktigt att tydliggöra att myndiga personer oavsett kön ska ha rätt att välja såväl manliga som kvinnliga förnamn. Motionären begär ett tillkännagivande om en snar översyn av namnlagen. Även i motion 2010/11:C344 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör överväga att ändra namnlagen så att alla myndiga personer får rätt att välja förnamn. m.fl. (S) anför i motion 2010/11:So493 att förändringar i namnlagen måste ske så att människor ges rätt att ändra förnamn, oavsett könsidentitet. Motionärerna anser att det är en självklarhet att lagen bör möjliggöra för människor att fritt välja det förnamn de önskar ha, oavsett om de avser att få en ändrad könstillhörighet eller inte. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet härmed (yrkande 3). I ett tillkännagivande, , gav regeringen till känna att den borde ta initiativ till en bred översyn av namnlagen (bet. 2004/05:LU13, rskr. 2004/05:180). Mot bakgrund av tillkännagivanden har ett arbete pågått i för att närmare klarlägga vilka problem som finns när det gäller tillämpningen av lagen och vilka frågor som det kan finnas anledning att överväga inom ramen för en översyn av lagen. Regeringen beslutade om direktiv till en parlamentarisk kommitté som ska göra en allmän översyn av namnlagen (dir. 2009:129). Enligt direktiven ska kommittén bl.a. undersöka och beskriva hur lagen tillämpas och mot bakgrund av undersökningen ta ställning till vilka förbättringar som kan åstadkommas. Utgångspunkten för kommitténs överväganden ska vara att regleringen av personnamn ska vara tidsenlig och hålla . Den enskildes befogade intresse av att kunna välja namn bör tillgodoses, liksom det allmänna intresset av stabilitet i namnordningen. Kommittén ska undersöka om de avvägningar som gjordes i samband med namnlagens tillkomst mellan intresset av namnstabilitet och enskildas önskemål om att fritt välja namn fortfarande kan anses bärkraftiga, eller om det finns utrymme för ett något större hänsynstagande till enskildas intresse av att själva få välja sitt namn. Uppdraget ska redovisas . Utskottet behandlade liknande motionsyrkanden i betänkande 2009/10:CU8. Utskottet välkomnade direktiven till en översyn av namnlagen. ville utskottet framhålla vikten av att det läggs fram en namnlagstiftning som är tidsenlig och håller och som kan ligga till grund för en enhetlig rättspraxis. Utskottet ansåg inte att det pågående beredningsarbetet borde föregripas genom någon åtgärd från , varför motionerna skulle avslås. Utskottet anser alltjämt att det pågående utredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Motionerna bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör retroaktiva namnbyten. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför särskilt yttrande 3 (S, V). m.fl. (S) begär i motion 2010/11:So493 ett tillkännagivande om att det bör införas en rätt för transpersoner att få intyg från skola, högskola och andra samhällsinstitutioner ändrade retroaktivt efter ny könstillhörighet (yrkande 2). Även i motion 2010/11:Ju401 av m.fl. (V) begärs att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att en person som har bytt namnidentitet eller personnummer kan få dessa uppgifter ändrade retroaktivt (yrkande 19). Frågan om att införa bestämmelser om rätt att få identitetsuppgifter i tidigare erhållna intyg och betyg ändrade retroaktivt har berörts av i utredningsbetänkandet Ändrad könstillhörighet förslag till ny lag (SOU 2007:16). uttalar bl.a. att utredningen inte kan ställa sig bakom ett förslag om att en person som fått ny könstillhörighet själv skulle få rätt att ändra identitetsuppgifterna i intyg och betyg och erinrar om bestämmelserna om urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § , av vilka framgår att den som ändrar eller utfyller en äkta urkund, exempelvis ett skuldebrev, intyg eller legitimationskort, kan dömas till fängelse i högst . Utredningen anför att det är av stor vikt för bl.a. rättsordningen att handlingar som upprättats inte generellt ska kunna ifrågasättas på grund av farhågor om att uppgifterna i dem inte stämmer. Även om svårigheterna att få ut nya intyg och betyg i den nya identiteten är ett stort problem för den enskilde och även om intyget eller betyget efter en sådan ändring skulle avse samma individ, anser utredningen att en enskild person inte kan ges rätt att ändra i betyg och intyg. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att möjligheterna att kontrollera riktigheten i uppgifterna skulle vara mycket begränsade. Utredningen anser också att bestämmelser med innebörd att en intygsgivare skulle åläggas att ändra i givna betyg eller intyg inte kan föreslås utan att de rättsliga förutsättningarna för en sådan lagstiftning noggrant utretts , vilket utredningen inte hunnit göra. Enligt utredningen skulle det vara ett mycket stort ingripande för exempelvis privaträttsliga subjekt att ha åligganden med sådan innebörd som den angivna. Utredningen anför vidare att det också kan ifrågasättas hur en vägran att utfärda ett nytt intyg eller betyg skulle kunna sanktioneras. Skulle åtgärden straffbeläggas eller sanktioneras genom skadestånd eller på annat sätt? Det skulle kunna tänkas att den som fått ny könstillhörighet hamnade i en situation där han eller hon fick väcka en civilrättslig talan mot exempelvis en f.d. arbetsgivare i syfte att få ett intyg ändrat. En sådan utveckling är, enligt utredningen, knappast önskvärd. Däremot understryker utredningen vikten av att olika intygsgivare m.fl. även utan ett lagstadgat krav därom ställer sig positiva till framställningar från personer som fått ny könstillhörighet med önskemål att få nya intyg, betyg, m.m. utfärdade med den nya identiteten. Utredningen menar att statliga och kommunala myndigheter bör utfärda sådana nya handlingar på begäran och utan större dröjsmål. Det bör dock krävas att den transsexuelle kan prestera tillräcklig bevisning som stöder uppgiften att han eller hon är den person som avses i den handling som ska ändras. Utredningen har sammanfattningsvis inte ansett sig kunna lägga fram några konkreta förslag som berör de påtalade problemen med fel identitet i intyg, betyg, m.m. då den inte har funnit någon tillfredsställande lösning som uppfyller tillräckliga krav på en säker hantering. betänkande har remissbehandlats och bereds nu inom (se svar på skriftlig fråga 2008/09:265). Ett motionsyrkande om retroaktiva namnbyten behandlades senast av civilutskottet i betänkande 2008/09:CU12. Utskottet delade då uppfattning att bestämmelser med innebörd att en intygsgivare skulle åläggas att ändra i givna betyg eller intyg inte kan föreslås utan att de rättsliga förutsättningarna för en sådan lagstiftning först noggrant utretts. Som utredningen påpekat, anförde utskottet, skulle det vara ett mycket stort ingripande för exempelvis privaträttsliga subjekt att ha åligganden med sådan innebörd som den angivna. Utskottet förutsatte att de frågeställningar som togs upp i motionen kommer att uppmärksammas av regeringen antingen inom ramen för den fortsatta beredningen av betänkande eller i samband med det aviserade översynsarbetet rörande namnlagen. Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen, och följde utskottet. Utskottet vidhåller sin ovan redovisade uppfattning och förutsätter alltjämt att de frågor som tas upp i motionerna kommer att bli föremål för överväganden inom . I sammanhanget vill utskottet nämna att enligt sina direktiv ska hålla sig informerad om beredningen av betänkandet Ändrad könstillhörighet förslag till ny lag (SOU 2007:16), som innehåller namnrättsliga överväganden. Med det anförda föreslår utskottet att motionerna avslås. Särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående beredningsarbete. (C) föreslår i motion 2010/11:C207 att regeringen bör göra en översyn av regler om laglott och överväga om dessa bör avskaffas. Motionären anser att konsekvenserna av bestämmelsen är att individen inte tillerkänns fri förfoganderätt över sin egendom. Ett tillkännagivande yrkas i enlighet härmed. Också i motion 2010/11:C353 av (M) föreslås ett tillkännagivande om en översyn av i syfte att avskaffa laglotten. I motion 2010/11:C262 av och (båda S) föreslås ett tillkännagivande om en lagändring som innebär att särkullbarn, liksom bröstarvingar, kan kräva sin andel av arvet först när båda makarna har avlidit. I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna innebär att en make vid den andre makens död ska ta arv framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar har i stället getts rätt till arv efter den först avlidne maken vid den efterlevande makens död. Efterlevande makes arvsrätt omfattar även enskild egendom som den först avlidna ägt. Om det finns efterarvingar innehar den efterlevande maken under sin livstid den arvfallna egendomen med fri förfoganderätt. Finns det bröstarvingar efter den först avlidne som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den avlidnes efterlevande make. Sker ett sådant avstående blir särkullbarnen berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Reglerna innebär att bröstarvingar i princip får vänta med att få ut sitt arv tills den efterlevande maken dör. Däremot kan bröstarvingar göra sin rätt till arv gällande vid den först avlidne makens död om denne make gjort ett testamente som inkräktar på deras arvsrätt. Frågan om ändring i gällande lagbestämmelser rörande särkullbarns och efterlevandes rätt till arv har varit föremål för överväganden i betänkande (SOU 1998:110) Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring. Utskottet har behandlat liknande motionsyrkanden vid ett flertal tillfällen, i betänkande 2008/09:CU15. Utskottet fann då att betänkande alltjämt var föremål för överväganden inom och ansåg, i likhet med vad utskottet ansett året innan, att resultatet av den pågående beredningen borde avvaktas. Förslagen i motionerna borde enligt utskottet således avslås. betänkande är alltjämt föremål för överväganden inom . Utskottet anser därför, i likhet med vad utskottet ansett tidigare, att resultatet av den pågående beredningen bör avvaktas. Förslagen i motionerna bör således avslås. Arvsrätt för kusiner m.fl. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör arvsrätt för kusiner m.fl. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2010/11:C319 av och (båda M) begärs ett tillkännagivande om att bör ändras så att till tredje arvsklassen hänförs alla släktingar som hör till tredje parentelen, vilket innebär att släktarvsrätten skulle utsträckas till att omfatta även kusiner och deras avkomlingar. Även motion 2010/11:C334 av och (båda M) innehåller förslag till ett tillkännagivande angående arvsrätt för kusiner. Enligt 2 kap. går arvet i första hand till den avlidnes bröstarvingar, dvs. barn och deras barn (med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar en make). Saknar den avlidne bröstarvingar är den avlidnes föräldrar eller om någon av dem eller båda har avlidit syskon och deras barn berättigade till arv. Är inte heller någon av dessa i livet går arvet i stället till far- och morföräldrar och deras barn, dvs. den avlidnes farbröder, fastrar, morbröder och mostrar. Om det inte finns någon efterlevande med ett så nära släktskap till den avlidne tillfaller arvet i stället Allmänna arvsfonden. Allmänna arvsfonden tillkom 1928 i samband med att kusiner och avlägsnare släktingar uteslöts från arvsrätt. Utgångspunkten för det allmännas arvsrätt blev att kvarlåtenskap som flyter in till det allmänna på grund av att arvsberättigad släkting saknas skulle tillfalla en fond, Allmänna arvsfonden, och användas för att understödja åtgärder till främjande av samhällets barnavård. Medlen skulle inte, såsom tidigare hade varit fallet, flyta in bland statens övriga inkomster. Skälet till detta var att en begränsning av arvsrätten inte borde ske i syfte att bereda staten inkomster för att täcka löpande utgifter. De successionsrättsliga synpunkterna skulle ensamma vara avgörande så att inte det allmännas arvsrätt kom att uppfattas som en konfiskation av arven. Vidare ansågs det som mindre stötande om arven går till ett ändamål som det kunde ha varit naturligt att tillgodose genom ett testamente. Eftersom det var fråga om en disposition av vissa kvarlåtenskaper som helhet, var uppfattningen att det mest ändamålsenliga var en fondering av arvet (prop. 1928:17, bet. Utskottet har avstyrkt motionsyrkanden med denna innebörd, i betänkande 2008/09:CU15. I betänkandet redogjorde utskottet för lagutskottets tidigare uttalande (i bet. 2005/06:LU10) om att det torde vara förhållandevis sällsynt att en person saknar andra, närmare anhöriga än kusiner och att det därför med fog kunde antas att en arvsrätt för kusiner i det helt övervägande antalet fall inte skulle ha någon betydelse. Vidare har lagutskottet, i de fall Allmänna arvsfonden är närmast till arv, pekat på den lagfästa möjligheten att helt eller delvis avstå arvet till förmån för en kusin till arvlåtaren och att till detta kommer möjligheten att genom testamente förordna om vem kvarlåtenskapen ska tillfalla. ansåg därför, liksom året innan, att det inte fanns tillräckliga skäl för att ta något initiativ om återinförande av arvsrätt för kusiner m.fl. Förslagen i motionerna borde enligt utskottet således avslås. Utskottet anser inte heller nu att det finns tillräckliga skäl för att ta något initiativ om återinförande av arvsrätt för kusiner m.fl., varför förslagen i motionerna bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som rör sambors arvsrätt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2010/11:C291 av (S) föreslås ett tillkännagivande till regeringen om ett införande av arvsrätt mellan sambor motsvarande makars arvsrätt. Till skillnad från äktenskap och partnerskap innebär ett samboförhållande att särskilda rättsregler blir tillämpliga på samlevnaden utan någon uttrycklig önskan eller viljeförklaring från sambornas sida om detta. Sambolagen (2003:376) innebär bl.a. att s.k. samboegendom (gemensam bostad och bohag) enligt huvudregeln ska delas i två hälfter vid samboförhållandets upplösning. I samboförhållanden uppkommer dock, till skillnad från i äktenskap och partnerskap, ingen rätt för en efterlevande att ärva den avlidne. Däremot kan en efterlevande sambo begära bodelning. För bodelning i samband med dödsfall finns en kompletterande bodelningsregel. Enligt denna har den efterlevande sambon, i den mån egendomen räcker till, alltid rätt att som sin andel få ut så mycket av den behållna egendomen, efter avdrag för skulder, att det motsvarar värdet av två basbelopp. Inom har en arbetsgrupp ett stående uppdrag av de nordiska justitieministrarna att undersöka möjligheten att harmonisera familje- och arvsrätten i .