bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — 2010/11:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken 20082010 Utvärdering av penningpolitiken 20082010 Utskottet redovisar sin återkommande utvärdering av penningpolitiken , 20082010. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för utvärdering . Rapporten har tillkommit på initiativ av utskottet och nyttan och värdet av rapporten har ökat , enligt utskottet. Utskottet anser dock att rapporten skulle vinna på att tydligare redovisade sina slutsatser av utvärderingsmaterialet. Utskottet tar bl.a. upp frågor om den flexibla inflationsmålspolitiken och riskerna för eventuella målkonflikter mellan inflationsmålet och arbetet med finansiell stabilitet. Dessa frågeställningar kommer att behandlas av den externa och oberoende utvärderingen av penningpolitiken som utskottet tillsatte och som kommer att redovisa sitt resultat . Utskottet avser att återkomma till frågorna i samband med utskottets behandling av den externa utvärderingen. Utskottet konstaterar att utvärderingsperioden 20082010 har varit en historiskt extrem period som ställt stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. Liksom tidigare berömmer utskottet för den penning- och stabilitetsfrämjande politik den fört under finanskrisen. Utskottet står även fast vid sin tidigare bedömning att räntehöjningarna våren och kan ifrågasättas, med facit i hand. Utskottet konstaterar att i sina prognoser kraftigt missbedömde styrkan i den ekonomiska nedgången 2009 och styrkan i uppgången 2010 missbedömningar som banken delade med samtliga övriga prognosmakare. förutsåg inledningsvis inte heller den kraftiga nedgången i inflationen under finanskrisen. Däremot ligger bankens inflationsprognoser och framåt ganska väl i linje med den faktiska utvecklingen. I betänkandet finns en reservation. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Utvärdering av penningpolitiken 20082010 godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken 20082010. Reservation (V) motiveringen Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (M), (MP), (KD), (SD), (V), (M) och (S). Ärendet och dess beredning När den nya riksbankslagen trädde i kraft och fick en självständig ställning gentemot och regeringen beslutade utskottet att göra en årlig utvärdering av den förda penningpolitiken. Utvärderingarna har tidigare redovisats i anslutning till utskottets årliga behandling av . beslutade utskottet att utvärderingarna ska redovisas i ett separat betänkande. I det nu aktuella betänkandet presenteras utvärderingen av penningpolitiken 20082010. Utvärderingen bygger bl.a. på för utvärdering av penningpolitiken 2010. Rapporten är en fristående rapport och utgör den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet. Utskottet har tidigare också beslutat att genomföra en extern och oberoende utvärdering av penningpolitiken. Den första externa utvärderingen genomfördes av professorerna och gällde penningpolitiken 19952005. Den andra externa utvärderingen kommer att presenteras . Den genomförs av professorerna och gäller penningpolitiken 20052010 och arbete med finansiell stabilitet. höll utskottet två offentliga utfrågningar om utvecklingen på kredit- och bostadsmarknaderna. Den första hölls , och vid utfrågningen deltog finansmarknadsminister , vice riksbankschef , chefsekonom vid , chefsekonom vid och vd:n i . Den andra utfrågningen hölls med deltagande av finansminister , finansmarknadsminister , riksbankschef och generaldirektör vid . Protokollen från båda utfrågningarna är bifogade till betänkandet. Utvärdering av penningpolitiken 20082010 Utskottets förslag i korthet godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken 20082010. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för utvärdering . Rapporten har tillkommit på initiativ av utskottet, och nyttan och värdet av rapporten har ökat , enligt utskottet. Utskottet anser dock att rapporten skulle vinna på att tydligare redovisade sina slutsatser av utvärderingsmaterialet. Utskottet tar bl.a. upp frågor om den flexibla inflationsmålspolitiken, målkonflikter mellan inflationsmålet och finansiell stabilitet och beräkningarna av resursutnyttjandet. Dessa frågeställningar kommer att behandlas av den externa och oberoende utvärderingen av penningpolitiken som utskottet tillsatte och som kommer att redovisa sitt resultat . Utskottet avser att återkomma till dessa frågor i samband med behandlingen av den externa utvärderingen. Utskottet konstaterar att utvärderingsperioden 20082010 har varit en historiskt extrem period som ställt stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. Liksom tidigare berömmer utskottet för den penning- och stabilitetsfrämjande politik den fört under finanskrisen. Utskottet står även fast vid sin tidigare bedömning att räntehöjningarna våren och kan ifrågasättas, med facit i hand. Utskottet konstaterar att i sina prognoser kraftigt missbedömde styrkan i den ekonomiska nedgången 2009 och styrkan i uppgången 2010 missbedömningar som banken delade med samtliga övriga prognosmakare. förutsåg inledningsvis inte heller den kraftiga nedgången i inflationen under finanskrisen. Däremot ligger bankens inflationsprognoser och framåt ganska väl i linje med den faktiska utvecklingen. Utskottet noterar att direktionen varit oenig vid samtliga räntebeslut . Protokollen visar att diskussionen varit omfattande. Utskottet anser att det är bra att diskussionen och olika ståndpunkter tydligt kommer fram i protokollen. Förhoppningen är att brytningen av ståndpunkter ska leda till ännu bättre räntebeslut. Jämför reservation (V). Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. , kort efter det att den fasta växelkursen övergavs och kronan började flyta på den internationella valutamarknaden, beslutade dåvarande riksbanksfullmäktige att den operativa penningpolitiken skulle bedrivas utifrån ett inflationsmål. Målet började formellt gälla och gäller än . Målet är att inflationen, mätt som årlig procentuell förändring av konsumentprisindex (KPI), ska vara . fanns runt målet ett s.k. toleransintervall på . beslutade direktionen att ta bort intervallet bl.a. med motiveringen att intervallet inte har någon praktisk betydelse och att det finns en stor förståelse för att penningpolitiken bedrivs under osäkerhet och att inflationen kan hamna en bit ifrån målet. Innehållet i inflationsmålspolitiken har successivt utvecklats. bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. I korthet innebär det att inriktar penningpolitiken mot att nå inflationsmålet, som den även lägger vikt vid att stabilisera utvecklingen i den reala svenska ekonomin, dvs. att stabilisera utvecklingen av produktionen och sysselsättningen i samhället. I bl.a. de penningpolitiska rapporterna, i underlagsrapporterna för utvärdering av penningpolitiken och i skriften Penningpolitiken i (senast ändrad ) redovisar grundstenarna i den strategi banken använder för att nå inflationsmålet. Strategin presenteras kortfattat i punkterna nedan: Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. preciserar detta som ett mål för inflationen som innebär att den årliga förändringen av KPI ska vara . som penningpolitiken inriktas mot att uppfylla inflationsmålet ska den stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Detta görs genom att , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, strävar efter att stabilisera produktion och sysselsättning runt långsiktiga utvecklingsbanor. bedriver därmed vad som kallas en flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat. Det tar tid innan penningpolitiken får full effekt på inflationen och realekonomin. Därför vägleds penningpolitiken av prognoser för den ekonomiska utvecklingen. publicerar bl.a. en bedömning av hur reporäntan kommer att utvecklas framöver. Denna s.k. räntebana är en prognos, inte ett löfte. Vid varje penningpolitiskt beslutstillfälle gör direktionen en bedömning av vilken bana för reporäntan som behövs för att penningpolitiken ska vara väl avvägd. Avvägning handlar normalt om att hitta en lämplig balans mellan stabiliseringen av inflationen runt inflationsmålet och stabiliseringen av realekonomin. Det finns inget generellt svar på frågan hur snabbt siktar på att föra tillbaka inflationen till om den avviker från målet. En snabb återgång kan i vissa lägen få effekter på produktion och sysselsättning som inte är önskvärda, medan en långsam återgång kan försvaga trovärdigheten för inflationsmålet. I allmänhet har strävan varit att räntan och räntebanan anpassas så att inflationen förväntas vara någorlunda nära målet . I uppdrag ingår enligt riksbankslagen även att främja ett säkert och effektivt betalningsväsen. Risker förknippade med utvecklingen på de finansiella marknaderna vägs in i räntebesluten. När det gäller att förebygga en obalanserad utveckling av tillgångspriser och skuldsättning spelar dock framför allt ett väl fungerande regelverk och en effektiv tillsyn en central roll. Penningpolitiken är enbart ett komplement. I vissa lägen, som under den finansiella krisen 20082009, kan reporäntan och räntebanan behöva kompletteras med andra åtgärder för att främja den finansiella stabiliteten och säkerställa att penningpolitiken får genomslag på ett effektivt sätt. strävar efter att dess kommunikation ska vara öppen, saklig och aktuell. Det gör det lättare för ekonomins aktörer att fatta bra ekonomiska beslut. Penningpolitiken blir också lättare att utvärdera. Normalt håller direktion sex penningpolitiska möten . Vid tre av dessa möten publiceras en penningpolitisk rapport (PPR), och vid de tre andra mötena publiceras en penningpolitisk uppföljning (PPU). efter varje penningpolitiskt möte offentliggörs ett protokoll som beskriver den diskussion som ledde fram till det aktuella räntebeslutet och hur de olika direktionsledamöterna argumenterade och röstade. offentliggörs röstningsutfall, reservationer mot räntebeslut och sammanfattande motiveringar till reservationerna direkt i samband med att räntebeslutet offentliggörs, dvs. dagen efter direktionens penningpolitiska möte (den interna beredningsprocessen i beskrivs mer utförligt på s. 10 i ). Tabell 1 Exempel på inflationsmått som använder Konsumentprisindex (KPI) Mäter priset på en korg av varor och tjänster inklusive boendekostnader. I boendekostnaderna ingår räntekostnader. Måttet mäter genomsnittlig prisutveckling för hushållens konsumtion. Underliggande inflation (KPIF) KPI rensat för effekterna av ränteförändringar på räntekostnaderna för egna hem. Underliggande inflation (KPIF exklusive energi) KPIF exklusive prisutvecklingen på energiråvaror, t.ex. bensin, olja och el. EU-harmoniserat index för konsumentpriser (HIKP) KPI exklusive bl.a. räntekostnader, bostadsrättsavgifter, viss hälso- och sjukvård, fastighetsskatt, avskrivningar, reparationer och försäkringar. I HIKP ingår avgifter för barn- och äldreomsorg, vilket inte ingår i KPI. Källa: SCB och . Den internationella konjunkturen började dämpas , och avmattningen tilltog i takt med att en stigande inflation och en tilltagande finansiell oro bidrog till att minska aktiviteten i den amerikanska ekonomin. Tillväxttakten i världsekonomin var fortfarande hög till följd av en mycket snabb expansion i , men den svagare efterfrågan i spred sig successivt till andra delar av världsekonomin. Avmattningen förstärktes av en snabb uppgång i världsmarknadspriserna på olja och andra råvaror. När den amerikanska investmentbanken begärde sig i konkurs övergick den finansiella oron i en världsomspännande finanskris. Förtroendet på marknaderna urholkades och den s.k. TED-spreaden, dvs. skillnaden mellan interbankräntor och räntor på statspapper, steg kraftigt (se diagram 1). Tillgången på krediter minskade drastiskt, och vissa marknader upphörde mer eller mindre att fungera. Kurserna på aktiemarknaderna föll. Diagram 1 Skillnaden mellan s.k. interbankräntor och räntor på statspapper Avmattningen i världsekonomin förbyttes till ett snabbt och dramatiskt fall i den internationella efterfrågan. Tillväxttakten sjönk kraftigt i stora av delar av världen som sysselsättningen föll och arbetslösheten steg. I t.ex. och euroområdet sjönk BNP i uppräknad årstakt . I noterades den största nedgången i sysselsättningen . Den internationella handeln sjönk dramatiskt och inflationstrycket i världsekonomin avtog markant, bl.a. på grund av kraftigt fallande råvarupriser. I syfte att återställa förtroendet på de internationella finansmarknaderna, få i gång kreditförsörjningen och begränsa nedgången i världsekonomin satte myndigheterna världen över in omfattande och ibland samordnade stimulans- och åtgärdspaket. Centralbankerna sänkte sina styrräntor kraftigt som de på olika sätt ökade likviditeten för att underlätta kreditförsörjningen. Diagram 2 BNP-tillväxten och industriproduktionen i världen Den kraftiga nedgången i världsekonomin fortsatte . Produktionen sjönk i flertalet länder, arbetslösheten fortsatte att stiga och världshandeln avtog ytterligare. Myndigheterna vidtog ytterligare stimulansåtgärder, och centralbankerna sänkte sina styrräntor ned mot nollnivån. kom dock tecken på att läget på de internationella finansmarknaderna var på väg att stabiliseras. TED-spreaden minskade till nivåer som rådde före konkurs. Läget var dock fortfarande osäkert, och marknaderna var fortfarande beroende av åtgärder från myndigheter och centralbanker för att fungera. kom även tecken på att fallet i den internationella ekonomin var på väg att bromsas upp. Kurserna på världens börser började stiga som hushållens och företagens förtroende för den ekonomiska utvecklingen återigen började öka. Tydligast var återhämtningen i , speciellt i där myndigheternas omfattande stimulansåtgärder började få genomslag på den ekonomiska aktiviteten. Återhämtningen i världsekonomin tilltog , även om aktiviteten fortfarande var relativt låg. Efterfrågan steg, världshandeln ökade och de tidigare negativa tillväxttalen blev svagt positiva. Sammantaget sjönk dock tillväxten i världsekonomin med , den svagaste tillväxtsiffran som noterats i modern tid. I gick BNP ned med , medan nedgången i euroområdet blev . Diagram 3 Tillväxten i några länder och länderområden blev återhämtningen i världsekonomin allt tydligare. Uppgången i de asiatiska tillväxtekonomierna spred sig till övriga delar av världen, och de finansiella marknaderna fungerade allt bättre och TED-spreaden sjönk ned till nivåer som noterades innan den finansiella oron startade . Återhämtningen var dock fortfarande ojämnt fördelad mellan olika regioner och underbyggdes alltjämt av omfattande ekonomisk-politiska åtgärder från regeringar och centralbanker världen över. I fortsatte uppgången att förstärkas, även om situationen på den amerikanska arbetsmarknaden fortfarande var svag. I euroområdet var återhämtningen mer dämpad bl.a. till följd av de statsfinansiella problemen i framför allt de sydeuropeiska länderna. Uppgången i världsekonomin fortsatte . Situationen på de finansiella marknaderna förbättrades ytterligare, och råvarupriserna började återigen stiga. Sammantaget steg BNP i världen med , efter nedgången på en halv procent . I gick BNP upp med medan BNP-uppgången i euroområdet begränsades till , även om återhämtningen var starkare i enskilda länder som t.ex. . Även den svenska ekonomin mattades av och inledningen av 2008 i takt med att den internationella efterfrågan försvagades och den finansiella oron tilltog. Inflationen ökade, bl.a. på grund av stigande råvarupriser men också till följd av ett stigande inhemskt kostnadstryck. Avmattningen accelererade dramatiskt efter konkurs . Hushållens och företagens förtroende för den ekonomiska utvecklingen sjönk kraftigt. Konsumtionen mattades av och den svenska exportindustrin drabbades hårt av den fallande världshandeln, trots en kraftigt försvagad krona. Arbetsmarknaden försämrades snabbt med stigande arbetslöshet och ett kraftigt ökat antal varsel om uppsägningar. BNP sjönk med (i uppräknad årstakt) . Sammantaget gick BNP ned . I likhet med utvecklingen internationellt fortsatte den svenska ekonomin att kraftigt försvagas under inledningen av 2009. I uppräknad årstakt gick BNP ned med . Tecknen på återhämtning i världsekonomin spred sig även till den svenska ekonomin. Företagens och hushållens förtroende för den ekonomiska utvecklingen började stiga från de tidigare mycket låga nivåerna som läget ljusnade för vissa delar av exportindustrin. Trots att återhämtningen tilltog sjönk BNP med , vilket är det största BNP-fallet under ett enskilt år i modern tid. Sysselsättningen minskade kraftigt och arbetslösheten steg med jämfört med situationen . tilltog återhämtningen i den svenska ekonomin. De låga räntorna och stigande disponibla inkomster höll den privata konsumtionen uppe på en relativt hög nivå som den svenska exportindustrin efter hand gynnades av en svag krona och en stigande global efterfrågan på insats- och investeringsvaror. Arbetsmarknaden utvecklades starkare än förväntat, och konsumenternas och företagens förtroende för den svenska ekonomiska utvecklingen steg snabbare än i många andra jämförbara länder. Sammantaget innebar detta att BNP steg , vilket innebar att en stor del av nedgången återhämtades. Som framgår av diagram 4 började det internationella inflationstrycket att stiga , bl.a. på grund av kraftigt stigande priser på olja och andra råvaror, t.ex. livsmedel och olika typer av metaller. Uppgången fortsatte fram . I samband med att finanskrisen kraftigt förvärrades och den internationella konjunkturen dramatiskt försämrades avtog inflationstrycket markant. I gick inflationstakten ned till i stort sett noll , medan den halverades i euroområdet. Inflationstrycket försvagades ytterligare till följd av den mycket svaga konjunkturutvecklingen. Men i takt med att den ekonomiska återhämtningen tilltog började den internationella inflationen återigen stiga något och under inledningen av 2010. Uppgången berodde främst på stigande råvarupriser i spåret av den ökande internationella efterfrågan. Till exempel steg inflationstakten i till efter att ha legat på . Råvarupriserna steg ytterligare , även om det allmänna internationella inflationstrycket var fortsatt relativt lågt. Diagram 4 Inflationen i några länder och länderområden Av diagrammen 4 och 5 framgår att även den svenska inflationen började stiga kraftigt för att nå en toppnivå på , den högsta inflationsnivån . I likhet med utvecklingen internationellt sjönk den svenska inflationen snabbt och kraftigt när finanskrisen allvarligt förvärrades och råvarupriserna vände nedåt. Inflationstakten mätt enligt KPI gick ned till och fortsatte att sjunka till som lägst . I genomsnitt sjönk KPI-inflationen . Det kraftiga KPI-fallet och förklaras till stor del av omfattande räntesänkningar. Om inflationen i stället mäts med KPIF, dvs. KPI rensat för effekterna av räntesänkningar, pendlade inflationen mellan och , efter den initiala nedgången . var utvecklingen den omvända. När höll reporäntan oförändrad minskade successivt den sjunkande räntans negativa effekt på KPI. När började höja reporäntan steg också KPI-inflationen, till . Sammantaget steg KPI med i genomsnitt , medan KPIF gick upp med i genomsnitt . En viss del av inflationsuppgången berodde på stigande energipriser. Diagram 5 Inflationen i Till följd av den svagare tillväxten och den tilltagande finansiella oron började den amerikanska , Federal Reserve, sänka sin styrränta . Räntan sänktes etappvis till där den låg kvar fram . När finansoron dramatiskt förvärrades sänkte Federal Reserve sin styrränta kraftigt ned till ett spann på . Räntan låg kvar på denna historiskt låga nivå under både 2009 och 2010, som vidtog omfattande åtgärder för att återställa förtroendet på finansmarknaderna och säkra kreditförsörjningen. () började strama åt penningpolitiken och fortsatte att höja räntorna . Efter ytterligare en höjning sänkte ECB sina styrräntor kraftigt när finanskrisen förvärrades, till en nivå på . Räntan i euroområdet låg kvar på 1-procentsnivån då ECB höjde sin styrränta till . Den starkare konjunkturen och den stigande inflationstakten gjorde att påbörjade en serie räntehöjningar . Räntan höjdes successivt från till . Den sista höjningen gjordes , endast före investmentbanken konkurs. I likhet med andra centralbanker sänkte reporäntan kraftigt och till en nivå på . Räntan låg kvar på till då påbörjade en serie mindre räntehöjningar till en nivå på . Ytterligare två räntehöjningar gjordes , och låg räntan på . Normalt bedriver centralbankerna penningpolitik med hjälp av styrräntan. Under finanskrisen tvingades dock centralbankerna att vidta andra, okonventionella och extraordinära åtgärder för att begränsa krisens effekter, underlätta kreditförsörjningen och öka penningpolitikens genomslag på de räntor som erbjuds företagen och hushållen. Som framgår av diagram 7 bidrog de extraordinära åtgärderna till att centralbankernas balansomslutningar fördubblades och t.o.m. tredubblades . Till exempel steg omslutningen i den amerikanska , Federal Reserves, balansräkning från av BNP till av BNP, och ECB:s balansomslutning ökade från av BNP till av BNP. Diagram 7 Centralbankernas extraordinära åtgärder Omslutningen i balansräkning ökade ännu mer, från av BNP till som mest av BNP . Bland annat erbjöd bankerna extraordinära lån på längre löptider och lån i amerikanska dollar för att säkerställa de svenska bankernas finansiering. erbjöd bankerna tre stycken ettåriga fasträntelån om totalt . Syftet med utlåningen var bl.a. att minska skillnaden mellan reporänta och den låneränta som bankerna erbjöd hushåll och företag. I takt med att förhållandena på finansmarknaderna förbättrades och återhämtningen i den svenska ekonomin tilltog och började avveckla sina extraordinära åtgärder. Omslutningen i balansräkning sjönk från av BNP till av BNP . Det som återstod jämfört med läget finanskrisen bröt ut var några mindre lån och den förstärkning av valutareserven med ca som gjorde vid mitten av 2009. Som bl.a. framgår av diagram 7 är en av de få centralbanker som redan har avvecklat en stor en del av de extraordinära åtgärder som genomfördes i samband med finanskrisen. Såväl Federal Reserve som ECB låg kvar på den höga balansomslutningsnivå som etablerades . Diagram 8 Svenska kronans värde enligt TCW-index Efter en kraftig förstärkning låg värdet på den svenska kronan relativt stabilt under större delen av 2007, för att förstärkas ytterligare och . , när finanskrisen dramatiskt förvärrades, försvagades kronan kraftigt. Krisen och den globala konjunkturnedgången fick aktörerna på den internationella valutamarknaden att fly från mindre valutor till större och mer likvida valutor. Kronans värde påverkades också av den ekonomiska krisen i . Som framgår av diagram 8 fortsatte kronan att kraftigt försvagas under inledningen av 2009 till en historisk toppnivå på indexvärdet på drygt 156 (ju högre indexvärde, desto svagare krona). Det innebär att kronans värde sjönk med (finanskrisen förvärrades) till då indexvärdet nådde en toppnivå. I takt med att läget på finansmarknaderna stabiliserades och det började synas tecken på en återhämtning i den globala konjunkturen steg värdet på kronan . Till detta bidrog också en viss stabilisering av den ekonomiska situationen i . Förstärkningen av kronan tilltog när det bl.a. blev tydligare att den svenska ekonomiska och statsfinansiella situationen skilde sig från de tillväxt- och skuldproblem som dominerade utvecklingen i t.ex. flertalet andra europeiska länder och . Indexvärdet sjönk från ca 135 till ca 123 , vilket ger en kronförstärkning på . lämnar en fristående rapport till utskottet med underlag för utvärderingen av penningpolitiken. Rapporten utgör den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet.