bet · GY01CU14 · 2011-03-09 00:00:00 — Den som drabbas kan göra en polisanmälan och framställa skadeståndsanspråk för den skada som uppkommit. Det är också enligt marknadsrättsliga regler förbjudet att tillställa någon bluffakturor. Överträdelse av dessa regler leder till sanktioner. Den gällande lagstiftningen tar alltså tydligt avstånd från den här typen av verksamhet. Den rättelsebestämmelse som införts när det gäller uppgifter i register innebär också ett ökat skydd för den som utsatts för bluffakturor. Utskottet vill även peka på att man inom branschen vidtagit åtgärder mot fakturabedrägerier. Som exempel kan nämnas att på sin webbplats har lagt ut uppgifter om företag som använder sig av oseriösa marknadsföringsåtgärder, varningslistan. På webbplatsen ger vidare råd om hur man kan gå till väga om man fått en bluffaktura. samarbetar med genom att inte registrera uppgifter om ansökningar om betalningsföreläggande mot juridiska personer när sökanden finns med på Svensk Handels varningslista. Utskottet kan således konstatera att åtgärder har vidtagits för att motverka problemet med bluffakturor. Justitieministern har dessutom i sina svar på de skriftliga frågorna förklarat att hon kommer att fortsätta att bevaka dessa frågor och så länge problemen finns på nytt överväga olika åtgärder. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2010/11:C335 och 2010/11:C370. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att ångerrätt ska gälla vid gatuförsäljning. Utskottet hänvisar till pågående arbete. (M) anser i motion 2010/11:C292 att ångerrätt ska gälla vid gatuförsäljning (s.k. canvas- och eventförsäljning). Motionären anför att försäljningsmetoden är vanligt förekommande och ofta sker i en för kunden stressad situation. Medan EU arbetar vidare i frågan bör den svenska lagstiftningen ändras så att också gatuförsäljning omfattas av ångerrätt. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Distans- och hemförsäljningslagen (2005:59), som trädde i kraft , genomför i svensk rätt bl.a. rådets direktiv /577/EEG av för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler, det s.k. hemförsäljningsdirektivet. Enligt 4 kap. 5 och 6 §§ distans- och hemförsäljningslagen har konsumenten rätt att frånträda hemförsäljningsavtalet (ångerrätt) genom att till näringsidkaren lämna eller sända ett meddelande om detta från den dag som konsumenten vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse av varor tar emot varan eller en väsentlig del av den, och vid avtal om en tjänst från den dag då avtalet ingås (ångerfrist). Med hemförsäljningsavtal avses enligt 1 kap. 2 § avtal som ingås vid ett hembesök eller under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför dennes fasta försäljningsställe. Uttrycket hembesök definieras i samma paragraf som ett besök i konsumentens eller någon annan konsuments bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endast för stunden befinner sig. Om det är konsumenten som har besökt näringsidkaren - i dennes affärslokal eller på en auktion, mässa, marknad etc. - är det inte fråga om ett hembesök. Med kravet att konsumenten inte endast för stunden ska befinna sig på platsen har avsetts att skära bort sådana fall där konsumenten som hastigast passerar en plats (prop. 2004/05:13 s. 123). Detta innebär att lagen inte är tillämplig vid exempelvis gatuförsäljning. Som tidigare nämnts under avsnittet om obeställd reklam och telefonförsäljning pågår inom EU ett arbete med ett direktiv om konsumenträttigheter, KOM(2008) 614. Enligt direktivförslaget ska konsumenten bl.a. ha rätt att frånträda ett distansavtal eller avtal utanför fasta affärslokaler utan att behöva ange några skäl. Även gatuförsäljning ska omfattas av reglerna om ångerrätt. I budgetpropositionen redovisar regeringen att det, för att i ett tidigare skede på nationellt plan kunna möjliggöra förbättringar av konsumenternas villkor vid gatuförsäljning, i förbereds ett förslag som innebär att konsumenten ska ha rätt att ångra ett avtal som ingåtts utanför näringsidkarens fasta affärslokal (prop. 2010/11:1 utg. omr. 18, s. 64). Det arbete som pågår nationellt och inom EU ligger helt i linje med motionsönskemålet. Utskottet anser därför att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandet. Motion 2010/11:C292 bör avslås. Utskottets förslag i korthet Utskottet avslår ett motionsyrkande om tydligare regler vid leverans av obeställda produkter. Utskottet hänvisar främst till pågående arbete. I motion 2010/11:C268 av och (båda M) föreslås ett tillkännagivande om att se över möjligheten att införa en regel som ger konsumenter rätt att behålla obeställda produkter och tar bort de krav som kan ställas på den person som varan skickats till. Svensk rätt godtar som huvudregel inte s.k. negativ avtalsbildning. Av allmänna rättsgrundsatser anses följa att den som får sig tillsänt en produkt utan föregående beställning inte är skyldig att betala för produkten eller att skicka tillbaka den. Detta hänger samman med att ren passivitet från mottagarens sida normalt sett inte medför avtalsbundenhet för honom eller henne. Det finns inte heller någon skyldighet att vårda produkten. Om mottagaren däremot tillägnar sig produkten blir han eller hon enligt rättspraxis och doktrin skyldig att betala för den. I 7 § sista stycket marknadsföringslagen (2008:486) stadgas att sådan aggressiv marknadsföring som anges i punkterna 2431 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid är att anse som otillbörlig. Att kräva omedelbar eller uppskjuten betalning för eller återsändande eller förvaring av produkter som näringsidkaren tillhandahållit men som konsumenten inte beställt (leverans utan föregående beställning) är en sådan aggressiv marknadsföring som alltid är att anse som otillbörlig (punkten 29 i bilaga I till direktivet). En näringsidkare som bryter mot bestämmelsen i punkt 29 kan bl.a. åläggas att betala marknadsstörningsavgift och skadestånd (29 och 37 §§ marknadsföringslagen). Enligt förslaget till direktivet om konsumenträttigheter, KOM(2008) 614, (se närmare om direktivförslaget under avsnittet om obeställd reklam och telefonförsäljning m.m.) ska konsumenten vara befriad från fullgörande av motprestation vid leverans av produkter utan föregående beställning i enlighet med förbudet i punkt 29 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Ett uteblivet svar från konsumentens sida efter en sådan leverans ska inte anses innebära samtycke. marknadsföringsutredning föreslår i sitt slutbetänkande Telefonförsäljning (SOU 2007:1) att det ska införas en uttrycklig lagbestämmelse om att en konsument ska få behålla en vara utan att betala för den, om en näringsidkare har levererat varan utan att konsumenten har beställt den. En konsument ska inte heller behöva betala för en tjänst som en näringsidkare har utfört utan att konsumenten har beställt tjänsten. En konsument ska dock inte få behålla en vara utan att betala för den, om varan av misstag har skickats till konsumenten. slutbetänkande är fortfarande föremål för beredning. Motionärerna efterlyser i motionen tydligare regler för vad som gäller när en konsument får en obeställd produkt. Utskottet vill framhålla att svensk rätt som huvudregel inte godtar s.k. negativ avtalsbildning. Av allmänna rättsgrundsatser anses följa att den som får en produkt skickad till sig utan föregående beställning inte är skyldig att betala för produkten. Om mottagaren däremot tillägnar sig produkten blir han eller hon enligt rättspraxis och doktrin skyldig att betala för den. Att kräva betalning för eller återsändande eller förvaring av en produkt som konsumenten inte har beställt är också en sådan aggressiv marknadsföring som enligt marknadsföringslagen alltid är att anse som otillbörlig. Vidare vill utskottet peka på att har lämnat förslag till en uttrycklig lagbestämmelse när det gäller betalningsansvaret för obeställda produkter m.m. och att förslaget bereds i . Inom EU pågår också ett arbete med förslaget till direktivet om konsumenträttigheter som innehåller en bestämmelse om att en konsument ska vara befriad från fullgörande av en motprestation när produkter levereras utan föregående beställning. Enligt utskottets mening bör resultatet av det pågående arbetet avvaktas. Motion 2010/11:C268 bör därför avslås. Avtal om abonnemang på mobiltelefoni Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande angående marknadsföring m.m. av mobiltelefonabonnemang. Utskottet hänvisar bl.a. till gällande regler. (FP) föreslår i motion 2010/11:C242 ett tillkännagivande om tydligare marknadsföring och prissättning vid försäljning av mobiltelefonabonnemang. Enligt 10 § första stycket marknadsföringslagen (2008:486) får en näringsidkare vid marknadsföring inte använda sig av felaktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om sin egen eller någon annans näringsverksamhet. Det gäller enligt andra stycket 4 i samma paragraf särskilt när framställningen rör produktens pris, grunderna för prisberäkningen, särskilda prisfördelar och betalningsvillkoren. Av tredje stycket samma paragraf följer att marknadsföringen är vilseledande om näringsidkaren utelämnar väsentlig information i marknadsföringen av sin egen eller någon annans näringsverksamhet. Med vilseledande utelämnande avses även sådana fall när den väsentliga informationen ges på ett oklart, obegripligt, tvetydigt eller annat olämpligt sätt. Vid ett köperbjudande enligt 12 § marknadsföringslagen är marknadsföringen vilseledande om inte erbjudandet innehåller bl.a. en prisuppgift som ska vara i överensstämmelse med 710 §§ prisinformationslagen (2004:347). Enligt bestämmelserna i prisinformationslagen ska prisinformationen bl.a. vara korrekt och tydlig. Den ska också lämnas på ett sätt som gör att det klart framgår för konsumenten vilken produkt prisinformationen avser. Om det kan tillkomma avgifter och kostnader ska detta anges särskilt. Enligt 8 § marknadsföringslagen är marknadsföring som är vilseledande enligt bl.a. 10 och 12 §§ att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Enligt 23 § marknadsföringslagen får en näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig förbjudas att fortsätta med denna. En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information kan vidare enligt 24 § marknadsföringslagen åläggas att lämna sådan information. Ett förbud enligt 23 § eller ett åläggande enligt 24 § ska normalt förenas med vite. En näringsidkare som bryter mot bl.a. 10 och 12 §§ kan även åläggas att betala en marknadsstörningsavgift. I lagen om elektronisk kommunikation (2003:389) finns bestämmelser som handlar om vilka rättigheter en konsument har vid köp av elektroniska kommunikationer som telefoni- och Internettjänster från en operatör och vilka skyldigheter operatören har. Enligt 5 kap. 15 § ska ett avtal mellan en slutanvändare och den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster eller anslutning till ett allmänt telefonnät bl.a. innehålla uppgifter om detaljerade priser och taxor, hur information om gällande taxor och underhållsavgifter kan erhållas, avtalets löptid, villkoren för förlängning och upphörande av tjänsten samt villkoren för förlängning och uppsägning av avtalet. I 5 kap. 17 § anges att den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst ska hålla information om gällande priser, taxor och allmänna villkor för tillgång till och användning av telefonitjänsten allmänt tillgänglig. övervakar att lagen om elektronisk kommunikation efterlevs. har utfärdat allmänna råd om vilken information som bör omfattas av 5 kap. 17 § lagen om elektronisk kommunikation och hur denna information bör hållas allmänt tillgänglig (PTSFS 2009:7). Enligt de allmänna råden bör tjänsteleverantörer hålla korrekt och tydlig information om alla typer av kostnader för tillträde, användande och avslutande av en telefonitjänst allmänt tillgänglig, såsom exempelvis anslutningsavgifter, avgifter för tillhörande utrustning, fasta abonnemangsavgifter samt samtalspriser, inklusive öppningsavgifter och debiteringsintervall. Samtliga priser och beräkningsgrunder, såsom exempelvis minutpris, öppningsavgift och debiteringsintervall, som påverkar den totala kostnaden för ett samtal bör presenteras i ett sammanhang och på ett inbördes lika tydligt sätt. I råden anges även att tjänsteleverantörer bör hålla korrekt och tydlig information om de avtalsvillkor som framgår av 5 kap. 15 § lagen om elektronisk kommunikation allmänt tillgänglig. Villkor som har särskild betydelse för den totala kostnaden för ett abonnemang, såsom exempelvis bindningstid och uppsägningstid, bör redovisas i omedelbar anslutning till informationen om priser och taxor. ger också råd, bl.a. via sin webbplats, till konsumenter om vad man bör tänka på när man ska välja operatör och abonnemang. Sådan information lämnas även av och av Konsumenternas tele-, tv- & Internetbyrå. Genom Telepriskollen som tillhandahålls av i samarbete med kan konsumenter jämföra priser och villkor mellan olika operatörer inom fast och mobil telefoni, bredband, mobilt och uppringt Internet samt paket. I sammanhanget kan vidare nämnas att i en dom som meddelades ansett att ett bolag, genom att i marknadsföring av mobilabonnemang på en webbplats ha använt begreppet "Fastpris" och påståenden som givit intryck av en obegränsad användning av abonnemanget till ett visst fastställt pris och att inga ytterligare kostnader kan tillkomma, använt sig av vilseledande marknadsföring. Bolaget har av vid vite förbjudits att använda sig av marknadsföringen (MD 2010:14). I lagrådsremissen Bättre regler för elektroniska kommunikationer, vilken överlämnats till Lagrådet, lämnas förslag till genomförande av två direktiv på området för elektronisk kommunikation. Ett syfte med förslaget är att stärka skyddet för konsumenterna. Bland annat föreslås att den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster ska erbjuda konsumenter att ingå avtal med en längsta giltighetstid . Den längsta tillåtna inledande bindningstiden i konsumentavtal begränsas . Vidare föreslås att bestämmelserna om insyn och offentliggörande av information skärps. Företag ska kunna förpliktas att informera abonnenter om de tjänster som tillhandahålls. Det föreslås även en skärpning av kraven på tillhandahållande av specificerade räkningar och avgiftsfri spärr av vissa nummer eller typer av utgående samtal eller sms med förhöjd taxa. Regeringen har aviserat en proposition till . I marknadsföringslagen finns tydliga bestämmelser om vilken information om pris m.m. som ska lämnas vid marknadsföring av produkter. Enligt marknadsföringslagens sanktionsregler kan bl.a. en näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig förbjudas att fortsätta med denna. I lagen om elektronisk kommunikation finns vidare bestämmelser som handlar om vilka rättigheter en konsument har vid köp av elektroniska kommunikationer som telefoni- och Internettjänster från en operatör och vilka skyldigheter operatören har. Avtal om abonnemang på telefoni- och Internettjänster ska bl.a. innehålla uppgifter om priser, taxor, bindningstider och villkoren för förlängning av avtalet. har även utfärdat allmänna råd om hur teleoperatörerna bör redovisa dessa uppgifter så att de tydligt framgår för konsumenten. I lagrådsremissen Bättre regler för elektroniska kommunikationer föreslår regeringen ytterligare konsumentskyddande åtgärder när det gäller telefoni. Utskottet vill också peka på att , och Konsumenternas tele-, tv- & Internetbyrå, bl.a. via sina webbplatser, ger råd till konsumenter om vad man bör tänka på när man ska välja operatör och abonnemang. Genom Telepriskollen kan konsumenter jämföra priser och villkor mellan olika operatörer inom fast och mobil telefoni. Mot den redovisade bakgrunden är utskottet inte berett att förslå någon åtgärd från sida med anledning av motion 2010/11:C242, varför den bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förbud mot faktureringsavgifter. Utskottet hänvisar till allmänna avtalsrättsliga principer. (MP) föreslår i motion 2010/11:C367 ett tillkännagivande om att regeringen i samarbete med företrädare för näringslivet och konsumenterna arbetar fram ett förslag om förbud mot faktureringsavgifter vid konsumentköp. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer kan faktureringsavgift tas ut endast om parterna kommit överens om detta vid avtalets ingående eller det kan anses stå i överensstämmelse med handelsbruk eller sedvänja i branschen. För att faktureringsavgift ska kunna tas ut räcker det således inte med att säljaren enbart på fakturan kräver faktureringsavgift. Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av motionärens förslag, varför motion 2010/11:C367 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att i 36 § avtalslagen uttryckligen ange att paragrafen är tillämplig på avtal mellan näringsidkare. Utskottet hänvisar till ett tidigare tillkännagivande från sida. Enligt 36 § första stycket avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Har villkoret sådan betydelse för avtalet att det icke skäligen kan krävas att detta i övrigt ska gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vid prövningen enligt första stycket ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Paragrafen, som är en s.k. generalklausul, kan också tillämpas på avtal mellan näringsidkare (prop. 1975/76:81 s. 104 f.). och (båda M) anser i motion 2010/11:C313 att det i 36 § avtalslagen uttryckligen bör anges att paragrafen är tillämplig på avtal mellan näringsidkare, för att därigenom förmå domstolarna att tillämpa paragrafen på ett mer extensivt sätt. Enligt motionärerna bör frågan om en sådan justering av paragrafen utredas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 2). biföll en reservation om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag till åtgärder för att öka möjligheterna att jämka oskäliga avtal mellan näringsidkare (bet. 2004/05:LU12, rskr. Ett motsvarande motionsyrkande har tidigare behandlats av civilutskottet (bet. 2008/09:CU34) och därefter i förenklad ordning (bet. 2009/10:CU7). Utskottet har avstyrkt de då aktuella motionerna och har följt utskottet. konstaterade utskottet bl.a. att ett utredningsuppdrag i enlighet med tillkännagivande fick anses ligga i linje med motionsönskemålet och att det inom övervägdes i vilket sammanhang frågan ska behandlas. Utskottet förutsatte att regeringen skulle behandla frågan utan något ytterligare tillkännagivande från sida. Enligt uppgift från avser regeringen att återkomma till . Som redovisats ovan avser regeringen att återkomma till . Mot denna bakgrund anser inte utskottet att det finns skäl till något ytterligare tillkännagivande från sida. bör därför avslå motion 2010/11:C313 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att se över möjligheterna att, t.ex. genom lagstiftning, förhindra att evenemangsbiljetter säljs vidare till överpris. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstagande och åtgärder från branschens sida. och (båda S) föreslår i motion 2010/11:C359 ett tillkännagivande om att se över möjligheterna att, genom lagstiftning eller på annat vis, förhindra att evenemangsbiljetter säljs vidare med stora pristillägg. I frågesvar (fr. 2008/09:548) har integrations- och jämställdhetsminister bl.a. anfört att andrahandsmarknaden för försäljning av attraktiva biljetter huvudsakligen möjliggjorts på grund av vissa biljettombuds hantering av biljetter. Det är ett problem som hon ansåg i första hand bör kunna tas om hand av branschen själv. Ministern nämnde även som exempel att en arrangör, enligt uppgift, använt sig av nya kanaler för biljettförsäljningen till några konserter men att vissa tekniska problem i detta fall medfört frustration hos konsumenterna. Ministern tyckte att det var för tidigt att bedöma resultatet av de åtgärder som vidtagits men var öppen för en diskussion med branschen. Om man funderar på att reglera vidareförsäljning av biljetter genom lagstiftning, anförde ministern, är det viktigt att man först noga överväger om åtgärden verkligen kommer att leda till önskat resultat. Ministern hade också tagit kontakt med i för att få del av de erfarenheter man där har av den danska lagstiftningen om vidareförsäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang. Enligt uppgift från bjöd integrations- och jämställdhetsminister in branschen till ett möte angående andrahandsförsäljningen av evenemangsbiljetter. Det konstaterades att problemen i trots allt är begränsade i förhållande till hur många biljetter som säljs och att det endast gäller ett begränsat antal föreställningar . Branschen har också själv vidtagit ett antal åtgärder för att begränsa problemet ytterligare. Till exempel kan biljetter numera sällan förbokas utan måste betalas direkt, och det maximala antalet biljetter är fyra sittplatsbiljetter eller sex ståplatsbiljetter. Andra åtgärder som har vidtagits är att biljetter till de allra största evenemangen inte längre säljs av biljettombud utan dessa är bara uthämtningsställen. /har haft tillsynsärenden mot fyra andrahandsförsäljningsaktörer på grund av att informationen i deras marknadsföring varit bristfällig angående risken att biljetterna kan makuleras och det ansetts vilseledande att de i sin marknadsföring garanterat inträde till evenemang redan innan de rent faktiskt haft biljetterna. Eftersom arrangören har rätt att neka inträde om en biljett köpts i andra hand har /ansett att rätten till inträde inte kan garanteras. Efter rättelse från aktörerna har /valt att inte gå vidare med ärendena utan dessa har avslutats. Ett liknande motionsyrkande har tidigare behandlats av civilutskottet i betänkande 2009/10:CU7. I likhet med motionärerna ansåg utskottet att det var beklagligt att det förekommer att eftertraktade evenemangsbiljetter säljs vidare till överpris. Enligt utskottets uppfattning var detta emellertid ett problem som i första hand bör tas om hand av arrangörerna och distributörerna som har möjligheter att kontrollera sina återförsäljare genom avtal och sanktioner om avtalsvillkoren inte följs. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslagit utan ansåg att resultatet av de åtgärder som vidtas från branschens sida bör avvaktas. Det då aktuella motionsyrkandet avstyrktes och följde utskottet. I finns ingen särskild lagstiftning som reglerar vidareförsäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang. Det är arrangörerna av evenemangen som själva beslutar vilka biljettförsäljningsbestämmelser som ska gälla. Vid en andrahandsförsäljning är dock säljare och köpare bundna av de villkor som följer av ursprungsavtalet. Utskottet anser liksom tidigare att det i första hand är arrangörerna och distributörerna som bör ta om hand om de problem som kan uppkomma vid vidareförsäljning av evenemangsbiljetter. Som framgår ovan har man också från branschens sida vidtagit åtgärder för att komma till rätta med problemen. har även vidtagit åtgärder. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motionen. Motion 2010/11:C359 bör därför avslås. Konsumentskydd vid köp av flygresor Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om konsumentskyddet vid köp av flygresor. Utskottet hänvisar bl.a. till gällande regler och pågående arbete.