bet · GY01FiU31 · 2011-02-21 00:00:00 — Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till att det finns möjligheter att införa denna typ av finansiering inom ramen för gällande banklagstiftning. I motion 2010/11:Fi226 av (M) föreslår motionären att möjligheten att införa islamisk finansiering i ses över. Eftersom islam förbjuder räntetransaktioner försvåras möjligheterna för muslimer som lever i att låna i bank. Islamisk finansiering finns både i och i . Sådan finansiering kan öppna möjligheterna för fler av våra invånare i att finansiera sitt boende eller företagande, vilket underlättar både skapandet av nya företag och arbetstillfällen och att skaffa eget boende. Enligt motionären skulle problemet kunna lösas genom att en bank i stället för ränta tar ut en avgift. En bank kan då köpa en bostad som sedan hyrs av kunden. har uttalat att det inte finns några direkta hinder i rörelselagstiftningen mot förslaget, men att banker inte får äga fastigheter direkt. För att komma till rätta med det problemet skulle man kunna bilda ett bolag som äger fastigheterna. Å andra sidan menar att islamisk finansiering skulle kunna skapa problem i fråga om konsumentskyddslagstiftningen och skattelagstiftningen. I det senare fallet rör det sig om avdragsrätt när vi betalar ränta på lånen, då en lika långtgående avdragsrätt för avgifter för lån inte existerar. Enligt föreligger det inte något direkt hinder i svensk banklagstiftning mot att införa denna typ av finansiering. Någon utredning om att införa lån utan ränta i pågår inte. förekommer dock denna typ av lån genom exempelvis medlemsbank. menar att det inte finns några absoluta hinder mot denna typ av lån i rörelselagstiftningen. Inspektionen påpekar dock att lånen skulle kunna strida mot konsumentskyddslagstiftningen, bl.a. om uttagna avgifter för lånen blir oskäligt höga. Utskottet finner inte att det krävs att något initiativ tas i frågan med hänsyn till att det finns möjligheter att införa denna typ av lån inom ramen för gällande lagstiftning. Därmed avstyrker utskottet det aktuella motionsyrkandet Fi226 (M). Nivåer på räntor och avgifter vid indrivning m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om nivåer på räntor och avgifter vid indrivning samt om privat inkassoverksamhet. Utskottet avstyrker motionerna med hänvisning till dels den reglering om ränta och kostnader som finns i inkassolagen och att nivåer för exempelvis betalningspåminnelser och inkassokrav också är reglerade, dels den tillsynsverksamhet som bedrivs av Datainspektionen och . Utskottet förutsätter att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket om och när det bedöms som nödvändigt. I motion 2010/11:Fi228 av (S) anförs att indrivningsföretag helt fritt kan sätta nivån på kravavgifter, administrationskostnader och ränta på kapitalskulder. Avgifterna är alltid betydligt högre än i andra sammanhang och räntan sätts skyhögt. Kravbeloppet rusar i höjden till belopp som blir helt omöjliga eller mycket svåra för den skuldsatte att klara av att betala. Ett naturligt steg för att säkra skyddet för den skuldsatta är att genom lag reglera indrivningsföretagens prissättning och uttag av avgifter gentemot den skuldsatta. I motion 2010/11:Fi205 av (KD) yrkande 3 föreslås att övertag av privata fordringar genom privat inkassoverksamhet förbjuds. Det finns inget samhällsekonomiskt intresse av att privatpersoner ska starta fåmansföretag för att sko sig på de överskuldsatta. Sådan inkassoverksamhet bör få tillstånd att bedrivas endast i större börsnoterade aktiebolag och inkassolagens tillståndskriterier bör därmed skärpas. Inkassobolagen köper fordringarna för en spottstyver och kräver sedan full betalning. Utskottet har senast i betänkande 2009/10:FiU18 behandlat liknande motionsyrkanden om inkassoverksamhet. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med följande motivering. Både och Datainspektionen har redovisat resultatet av sin tillsyn av inkassoföretag. konstaterar i sin rapport (Konsumentskyddet på finansmarknaden, 2009:10, s. 67) att inkassoverksamheten genererat få klagomål jämfört med tidigare. Anledningen, enligt , är att allt färre företag har tillstånd hos att bedriva inkassoverksamhet. drar slutsatsen att för företagen under tillsyn sköts inkassoverksamheten i huvudsak på ett väl fungerande sätt. Datainspektionen konstaterar i sin årsredovisning (s. 29) när det gäller inkassoverksamheten att branschen i allt väsentligt följer god inkassosed. Vad gäller ränta och kostnader för inkassoåtgärder kunde utskottet konstatera att detta område är noga reglerat i inkassolagen och att nivån på avgifter för t.ex. betalningspåminnelse och inkassokrav är reglerade. Några initiativ från utskottets sida framstod därför inte som nödvändiga. Utskottet förutsatte, då liksom tidigare, att regeringen kontinuerligt följer utvecklingen på inkassoområdet och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. Inkassoverksamhet regleras av inkassolagen (1974:182). Bestämmelser för inkassoverksamhet finns även i inkassoförordningen (1981:956), lagen (1981:739) och förordningen (1981:1057) om ersättning för inkassokostnader m.m. Enligt 2 § inkassolagen får inkassoverksamhet, som avser indrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar som har övertagits för indrivning, bedrivas endast efter tillstånd av Datainspektionen med undantag för inkassoverksamhet som bedrivs av företag under tillsyn eller av advokater. Enligt 13 § inkassolagen utövar Datainspektionen tillsyn över efterlevanden av lagen. Inspektionens tillsyn omfattar dock inte verksamhet som bedrivs av företag under tillsyn eller av advokater. Ränta och kostnader för inkassoåtgärder Om borgenären och gäldenären i förväg har träffat ett avtal om ränta gäller detta. I sådana avtal brukar det stå att dröjsmålsränta ska betalas från förfallodagen med en viss procent, t.ex. . Om inget avtal har träffats i förväg gäller räntelagens regler. Räntelagen ger borgenären rätt att ta ut en årsränta som motsvarar referensränta plus . Frågor om ersättning för inkassokostnader regleras i lagen om ersättning för inkassokostnader m.m. (1981:739). Lagens regler är tvingande, dvs. borgenären får inte genom avtal utvidga gäldenärens skyldighet att ersätta kostnader. Storleken av de belopp som gäldenären kan bli skyldig att betala i kostnadsersättning regleras i förordningen (1981:1051) om ersättning för inkassokostnader. Lagen reglerar gäldenärens skyldighet att ersätta borgenärens kostnader för åtgärder som normalt ingår i det utomrättsliga förfarandet för indrivning av en förfallen fordran. Det rör sig bl.a. om betalningspåminnelser, inkassokrav, uppgörelser om amorteringsplaner per korrespondens med gäldenären. Det kan därför tillkomma kostnader för faktureringar, aviseringar och påminnelser som har skett före förfallodagen. Dessutom kan gäldenären bli ersättningsskyldig för vissa kostnader som uppkommer i samband med ansökan till kronofogdemyndighet eller till domstol. Både och Datainspektionen har redovisat resultatet av sin tillsyn av inkassoföretag. konstaterar i sin rapport (Konsumentskyddet på finansmarknaden, 2009:10, s. 67) att inkassoverksamheten genererat få klagomål jämfört med tidigare. Anledningen, enligt , är att allt färre företag har tillstånd hos att bedriva inkassoverksamhet. drar slutsatsen att för företagen under tillsyn sköts inkassoverksamheten i huvudsak på ett väl fungerande sätt. Datainspektionen konstaterar i sin årsredovisning (s. 29) när det gäller inkassoverksamheten att branschen i allt väsentligt följer god inkassosed. Utskottet konstaterar liksom vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden att när det gäller ränta och kostnader för inkassoåtgärder är detta område noga reglerat i inkassolagen och nivån på avgifter för exempelvis betalningspåminnelse och inkassokrav är också reglerad. Utskottet förutsätter, liksom tidigare, att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket om och när det bedöms som nödvändigt. Med detta avstyrker utskottet motionerna Fi228 (S) och Fi205 yrkande 3 (KD). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om åtgärder mot barnpornografi. Utskottet avstyrker motionen mot bakgrund av att det redan finns en europeisk motsvarighet till den svenska koalitionen. Utskottet förutsätter att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. I motion 2010/11:Fi257 av m.fl. (KD) anför motionärerna att det, i likhet med nästan all kriminell verksamhet, finns ekonomiska drivkrafter bakom spridandet av barnpornografi och de övergrepp på barn som krävs för att framställa det barnpornografiska materialet. När barnpornografi sprids elektroniskt sker betalningarna elektroniskt. Ett effektivt sätt att bekämpa detta brott är därför att försvåra för spridarna av barnpornografiskt material att få betalt via nätet. I har genom tillsammans med Ecpat och de finansiella aktörerna tagit initiativ till en finansiell koalition mot barnpornografibrott. Den bygger på ett frivilligt samarbete mellan betalningsindustrin (banker och kreditkortsföretag), Internetleverantörer, frivilligorganisationer och brottsbekämpande myndigheter för att spåra och stoppa betalningar av barnpornografiskt material. Huvudsyftet med finansiella koalitioner är att förhindra eller försvåra kommersiell hantering av barnpornografiskt material. Enligt polisen stoppas i 50 000 försök för att nå illegala webbplatser med övergreppsbilder på barn. Det visar hur viktiga insatser mot barnpornografi är. Motionärerna föreslår därför att arbetet med att ge politiskt stöd till framväxten av finansiella koalitioner i hela fortsätter för att förhindra eller försvåra kommersiell hantering av barnpornografiskt material. Enligt uppgift från är Finanskoalitionens uppgift att utveckla och samordna åtgärder för att försvåra och förhindra handeln med övergreppsbilder på barn. Arbetet påbörjades och ingår 13 banker i koalitionen. inleddes ett nära samarbete med för att lättare identifiera de företag som säljer barnpornografiska bilder och kunna stoppa transaktioner. Bankerna samarbetar även med Ecpat , vilken är en ideell förening som arbetar med att förebygga och stoppa alla former av barnsexhandel barnpornografi, trafficking och barnsexturism. leder Finanskoalitionens styrgrupp där det ingår representanter för Ecpat, , , och . har deltagit vid Finanskoalitionens möten . har inte deltagit i koalitionens beslutsfattande men varit adjungerade och stött projektet. och samverkar med koalitionen. Antalet medlemmar ökar. Diskussioner förs med bl.a. mobiloperatörer för att inkludera dem i arbetet med att stoppa betalningarna. Det finns en europeisk och en amerikansk motsvarighet till den svenska koalitionen. Enligt är arbetet mycket framgångsrikt och antalet sajter som säljer barnpornografi har minskat som en följd av arbetet. Utskottet välkomnar det arbete som pågår i Finanskoalitionen med att utveckla och samordna åtgärder för att försvåra och förhindra handeln med övergreppsbilder på barn. Det är mycket glädjande att arbetet verkar ha varit framgångsrikt. Utskottet finner dock inte att något initiativ från utskottets sida behövs med hänsyn att det redan finns en europeisk motsvarighet till Finanskoalitionen. Utskottet förutsätter att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. Med detta avstyrker utskottet motion Fi257 (KD). Minskad användning av kontanter Utskottets förslag i korthet avslår en motion om minskad användning av kontanter. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till det samarbete som pågår mellan och bankerna för att minska kontanthanteringen i samhället samt den införda lagstiftningen om betaltjänster som kan väntas leda till färre kontantbetalningar och ökad kortanvändning. I motion 2010/11:Fi261 av (S) föreslås att man ska verka för en minskad användning av kontanter. Sedlar och mynt kostar pengar att framställa och byta ut. Hanteringen av sedlar och mynt kostar svenska företag ca enligt . Förvaring och transporter av kontanter kostar också pengar samt bidrar till koldioxidutsläppen. Kriminella gillar kontanter, det gäller både den grova organiserade brottsligheten (GOB) och andra kriminella. Staten borde ta initiativ till samtal med olika branschorganisationer för att få fram branschplaner för hur kontanthanteringen systematiskt kan avvecklas. Utskottet avstyrkte en liknande motion i betänkande 2009/10:FiU30 (s. 18) med den motiveringen att det i pågår ett samarbete med bankerna för att minska kontanthanteringen i samhället. Den i betänkandet föreslagna lagstiftningen om betaltjänster innebär också ett förbud mot avgifter för kortbetalningar, vilket kan väntas leda till färre kontantbetalningar och ökad kortanvändning. Utskottet ansåg det därför inte motiverat att ta något initiativ i frågan. Enligt uppgift från har mängden utelöpande sedlar minskat . uppgick beloppet till , vilket var det lägsta . Högsta mängden sedlar uppmättes 2007 och uppgick då till . Orsakerna till den minskade kontanthanteringen är flera, bl.a. att de elektroniska banktjänsterna har ökat; dessutom har förmodligen kortanvändningen ökat. Det pågår fortfarande ett samarbete mellan och bankerna i . Rådet etablerades av och leds av riksbankschefen . Syftet med rådet är att det ska fungera som ett forum för att diskutera frågor kring kontanthanteringen i samhället. Förutom består rådet av representanter för banker, kontantdepåbolag, värdetransportbolag, detaljhandel, fackföreningar och berörda myndigheter. ståndpunkt är att ska ha en så effektiv och säker kontanthantering som möjligt. Däremot har man inga synpunkter på om mängden kontanter bör minskas eller inte. Det är en fråga för bankerna. Däremot är det enligt viktigt att varje betalningsmedel bär sina egna kostnader. Utskottet vidhåller sin ståndpunkt att det samarbete som pågår mellan och bankerna för att minska kontanthanteringen i samhället, tillsammans med lagstiftningen om betaltjänster, kan väntas leda till färre kontantbetalningar och ökad kortanvändning. Utskottet finner det därför inte motiverat att ta något initiativ i frågan och avstyrker motion Fi261 (S). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om europeiska bankkonton. Utskottet avstyrker motionen med motiveringen att det redan finns regler om gränsöverskridande betalningar på Europanivå. I motion 2010/11:Fi262 av (S) föreslås att det blir möjligt att göra löneöverföringar inom EU till det bankkonto som arbetstagaren har i sitt hemland. Den som reser till andra länder inom EU/EES-området för att arbeta kortvarigt, vilket är vanligt bland ungdomar, måste öppna ett konto i en bank i landet för att kunna få sin lön insatt på ett bankkonto. Den fria rörligheten för arbetskraft kompliceras av denna märkliga ordning. Med hjälp av (Account Number) eller något annat system borde den som arbetar utomlands kunna få sin lön insatt på ett konto i hemlandet. Det går ju att ta ut pengar från sitt bankkonto via bankomater utomlands. Ur teknisk synvinkel kan det inte finnas något problem att göra det omvända, sätta in pengar för lön på ett konto i ett annat land. Utskottet avstyrkte en likartad motion i betänkande 2009/10:FiU18 med den motiveringen att det redan finns regler om gränsöverskridande betalningar på Europanivå. Med de förenklingar som dessa regler innebär underlättas bl.a. den fria rörligheten för arbetskraft. Att det skulle vara nödvändigt att öppna ett konto i det land man arbetar har inte något stöd i regleringen. I stället kan det handla om att en arbetsgivare i sina rutiner för löneutbetalningar anser sig behöva göra utbetalningen på ett konto i den bank som arbetsgivaren anlitar. Så länge den enskilde kan uppge och så är det, enligt reglerna, möjligt att göra sådana transaktioner som motionären efterlyser. I och rådets förordning (EG) nr 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro finns regler om gränsöverskridande betalningar i euro. I förordningen ges medlemsstater med annan valuta än euro möjlighet att låta den egna valutan omfattas av förordningen, vilket tillämpar enligt lagen (2002:598) för vissa gränsöverskridande betalningar. Lagen (1999:268) om betalningsöverföring inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet omfattar betalningsöverföringar från beställare i till betalningsmottagare inom EES-stat eller från beställare inom EES-stat till mottagare i . Den typ av betalningar som avses i regleringen kallas för Europabetalning eller EU-betalning. Den förordning som styr de gränsöverskridande betalningarna innehåller krav på priset för betalningen, hur betalningen högst får ta, vilken information betalningen ska innehålla och att betalare och betalningsmottagare ska betala sina egna bankkostnader. En Europabetalning har ett lägre pris och når normalt mottagarens bank efter betalningsdagen och den får högst ta . Betalningen måste innehålla och , dvs. kontonummer enligt en internationell standard och en internationellt standardiserad kod för att identifiera banker. pågår ett arbete inom EU för att snabba på processen mot en inre marknad för betaltjänster (Sepa) där man t.ex. bara ska behöva ha ett konto. Det gäller dock bara betalningar och autogireringar i euro. Enligt kommissionens förslag KOM(2010) 775 ska även EU-länder utanför euroområdet delta i Sepa, men dessa länder ska få på sig än att införa Sepabetalningar. Liksom vid tidigare behandling i utskottet konstaterar utskottet att det finns regler om gränsöverskridande betalningar på Europanivå. Med de förenklingar som dessa regler innebär underlättas bl.a. den fria rörligheten för arbetskraft. Det krav, som motionären hänvisar till, om att behöva öppna ett konto i det land där man arbetar har inte något stöd i regleringen. I stället kan det handla om att en arbetsgivare i sina rutiner för löneutbetalningar anser sig behöva göra utbetalningen på ett konte i den bank som arbetsgivaren anlitar. Så länge den enskilde kan uppge och så är det, enligt reglerna, möjligt att göra sådana transaktioner som motionären efterlyser. Mot bakgrund av detta avstyrker utskottet motion Fi262 (S). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om försäkringspremier och betalningsanmärkningar. Utskottet avstyrker motionen med motiveringen att frågan huruvida ytterligare åtgärder på detta område bör vidtas i första hand är en angelägenhet för de aktuella tillsynsmyndigheterna. Jämför reservation 3 (S, V). I motion 2010/11:Fi266 av (S) föreslås en översyn av tillämpningen av reglerna om betalningsanmärkningar så att människor inte drabbas felaktigt, t.ex. genom att få högre för lägenhets- eller villaförsäkringar. Risken för försäkringsfall ökar givetvis inte för att man kommit efter med räkningar för t.ex. hemtjänst. Utskottet har i betänkande 2008/09:FiU33 (s. 24 f.) avslagit en liknande motion med följande motivering. När det gäller frågan om vilka effekter en betalningsanmärkning kan få för den berörda personens försäkringspremier noterade utskottet att olika försäkringsbolag tillämpar olika kriterier för att närmare fastställa försäkringspremiens storlek. Detta förfaringssätt är enligt såväl som bedömning förenligt med gällande lagstiftning. Vidare noterade utskottet att den nuvarande lagstiftningen syftar till att åstadkomma en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen och att den enskilde försäkringstagaren har möjlighet att välja mellan ett relativt stort antal försäkringsbolag som tillämpar olika principer vid fastställande av försäkringspremier. Utskottet hade förståelse för att enskilda i vissa fall kan drabbas av oförutsedda premieförändringar. Utskottet ville därför understryka vikten av att försäkringsbolagen tillhandahåller tydlig information om sina och hur dessa fastställs, för att ge försäkringstagarna möjlighet att välja den försäkring som bäst passar dem. I övrigt ansåg utskottet att frågan om huruvida några ytterligare åtgärder borde övervägas i första hand var en angelägenhet för de myndigheter som utövar tillsyn på detta område. Några initiativ från utskottets sida framstod inte som nödvändiga. När det gäller frågan om betalningsanmärkningars inverkan på försäkringspremier finns regler för hur försäkringsbolag får beräkna i 7 kap. 2 och 4 §§ försäkringsrörelselagen (1982:713). för liv- och skadeförsäkringar som meddelas än ska bestämmas utifrån antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntesats samt driftskostnader som var för sig är betryggande, medan för tjänstepensionsförsäkringar ska sättas utifrån samma antaganden gjorda på ett aktsamt sätt. Bestämmelser om försäkringspremier finns även i 5 kap. försäkringsavtalslagen (2005:104). Enligt vad utskottet inhämtat bedömer såväl som att den nuvarande lagstiftningen medger att försäkringsbolag kan beakta bl.a. förekomsten av betalningsanmärkningar vid fastställande av försäkringspremier när det gäller hemförsäkringar. meddelade dock att när det gäller trafikförsäkringar utreder verket frågan. Försäkringsrörelselagstiftningen ändrades 1999 då bl.a. det s.k. skälighetskravet för togs bort. Skälighetskravet ansågs bl.a. innebära att premien skulle vara rimlig i förhållande till risken (prop. 1998/99:87 s. 157). I samband med detta anförde regeringen att skälighetsprincipen varit vag och svårtillämpad. Fördelaktiga villkor för försäkringstagarna bör i stället åstadkommas genom regler som ger utrymme för en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen och regler som säkerställer en bättre genomlysning av bolagens kostnader och förmåner (prop. 1998/99:87 s. 165). tillstyrkte regeringens förslag (bet. 1998/99:FiU28). Ansvarigt statsråd besvarade en interpellation om betalningsanmärkningars inverkan på försäkringspremier (ip. 2008/09:263) och anförde då att den nuvarande lagstiftningen ger möjlighet för en försäkringstagare som är missnöjd med premiesättningen att väcka talan i domstol och få skäligheten i premiesättningen prövad. Dessutom framhölls att på talan av kan förbjuda en näringsidkare att använda ett avtalsvillkor, i t.ex. ett försäkringsavtal, som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsumenten. Statsrådet ansåg mot denna bakgrund inte att det fanns något behov av ytterligare initiativ på lagstiftningsområdet eller andra åtgärder när det gäller försäkringsbolagens verksamhet i detta avseende. En ny försäkringsrörelselag träder i kraft . Någon ändring i sak i denna del innebär inte den nya lagen. Utskottet konstaterar liksom vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden att olika försäkringsbolag tillämpar olika kriterier för att närmare fastställa försäkringspremiens storlek. Detta förfaringssätt är förenligt med gällande lagstiftning enligt både och bedömning. Den nuvarande lagstiftningen syftar till att åstadkomma en sund konkurrens mellan försäkringsbolagen, och den enskilde försäkringstagaren har möjlighet att välja mellan ett relativt stort antal försäkringsbolag som tillämpar olika principer vid fastställande av försäkringspremier. För att undvika att enskilda personer drabbas av oförutsedda premieförändringar vill utskottet understryka vikten av att försäkringsbolagen tillhandahåller tydlig information om sina och hur dessa fastställs, för att ge försäkringstagarna möjlighet att välja den försäkring som bäst passar dem. Frågan om några ytterligare åtgärder bör övervägas är, enligt utskottet, i första hand en angelägenhet för tillsynsmyndigheterna på detta område. Utskottet finner inte att några initiativ från utskottets sida är påkallade och avstyrker därför motion Fi266 (S). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ekonomisk egenmakt.