· GZ01CU3 · 2011-12-07 17:58:41 — Vi ska nu debattera civilutskottets betänkande nr 3. I betänkandet behandlas regeringens proposition om ändring i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor samt två motioner.I betänkandet finns två rödgröna reservationer som jag börjar med att yrka bifall till.De ändringar som regeringen vill göra i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor är något som vi glädjande nog verkar vara överens om i utskottet. Det är rimligt att lagen kompletteras med ett uttryckligt bemyndigande att meddela avgifter. Det ska självklart vara möjligt att ta ut avgifter för de prövningar som görs. Om detta tror jag inte att vi behöver orda så särskilt mycket. Det verkar som att vi är överens.Det som däremot skapar en hel del huvudbry hos mig är det faktum att lagen inte kommer att träda i kraft i och med det regeringen föreslår. Vi står fortfarande kvar med ett förhållandevis lågt och begränsat skadeståndsansvar. Regeringen hävdar att det beror på att samtliga EU-stater som är anslutna till måste ratificera tilläggsprotokoll till konventionen och dess tilläggskonvention. I andetaget efter att regeringen har hävdat detta sägs att om processen drar ut skulle ensidigt kunna gå vidare för att sätta vissa delar av lagstiftningen och nödvändig författning i kraft tidigare än andra konventionsstater.Herr talman! svarade dåvarande miljöminister i en interpellationsdebatt i kammaren att bedömningen var att lagen skulle kunna träda i kraft vid det kommande årsskiftet. vet vi att regeringens bedömning inte höll och att ikraftträdandet kommer att bli ännu mer försenat. Regeringen hävdar också att arbete fortfarande pågår med den förordningstext som kommer att krävas till följd av lagens ikraftträdande. Jag tycker att regeringen har hanterat frågan på ett nonchalant sätt. Regeringen har trots insikten om problemen med ikraftträdandet, och trots det den tidigare miljöministern har sagt i kammaren om ett ikraftträdande vid det kommande årsskiftet, valt att inte hålla informerad och valt att inte påbörja ett arbete för att sätta de delar av lagen och förordningen i kraft som skulle kunna göras giltiga utan ett gemensamt tillträde till tilläggsprotokollet.Det finns en sak till som är anmärkningsvärd med frågan. Ett så kallat obegränsat skadeståndsansvar är en av beståndsdelarna i den borgerliga kärnkraftsöverenskommelsen. Det är en överenskommelse som innebär att det är möjligt att bygga ny svensk kärnkraft som det är tänkt att lägga tyngre ansvar på kärnkraftsägarna vid en eventuell olycka. Vi har en situation som innebär att det är möjligt att bygga nytt men att skadeståndsansvaret är kvar på en låg nivå. Det är helt på tvärs mot det som lovades när förbudet mot ny kärnkraft togs bort.Låt mig kort sammanfatta frågan. Vi har en regering som säger i kammaren i riksdag att ett ikraftträdande är något försenat men kommer att ske /12. Ett drygt halvår senare får vi veta att det ännu inte är möjligt på grund av att regeringen inte är klar med sitt interna arbete och att andra stater inte är redo att ratificera protokollet. Det här är en försening som regeringen inte verkar ta på allvar, trots att man har sagt att om processen drar ut kan man sätta vissa delar av lagen i kraft - något man nu inte ger sken av att vilja. Resultatet är alltså att man tillåter kärnkraft utan ökat ansvar.Herr talman! Vi föreslår tillsammans med de två andra rödgröna partierna att det som i lagen kallas obegränsat ansvar förstärks för att faktiskt närma sig ett ansvar som är obegränsat. Vi anser att principen om att förorenaren betalar ska gälla också kärnkraften. För att leva upp till den principen måste kärnkraften stå fullt ut ansvarig vid en eventuell olycka. kan vi lugnt anta är alltför lite pengar vid en stor olycka. Jämför gärna med de kostnader som har uppstått i med anledning av olyckan i Fukushima.Principerna i svensk aktiebolagsrätt gör gällande att en aktieägare i nästan alla fall inte kan göras personligt betalningsskyldig för de förpliktelser ett bolag har. Det är en god princip som för det mesta tjänar oss väl. Men när det kommer till kärnkraftsbolag bör man ändå överväga om en försäkring mot ansvar som ett avgränsande av ett kärnkraftverk till ett eget aktiebolag innebär faktiskt borde upphöra. Med tanke på de konsekvenser en eventuell olycka har och vilken exceptionell händelse det ändå är måste vi betrakta det som att det vore rimligt med ett ansvarsgenombrott för bolagen. Rimligt vore också att ta bort preskriptionstiden för ansvar vid en olycka samt vem som ska svara för samhällets kostnader för sjukvård. Utskottsmajoriteten menar att få skador kan konstateras så sent som efter en eventuell olycka samt att staten ändå garanterar vård och sociala förmåner. Man väljer att bagatellisera en fråga som är intimt kopplad till den moraliska hållningen om att förorenaren betalar.Jag vill än en gång påpeka att vi inte har något emot de ändringar regeringen föreslår i propositionen. Det vi vänder oss emot är hur lättvindigt man hanterar frågan om ikraftträdandet samt oviljan att ens fundera över en förstärkning av det som kallas obegränsat ansvar.Med detta vill jag än en gång yrka bifall till de två gemensamma rödgröna reservationerna. Först vill jag instämma i synpunkter när det gäller regeringens proposition.Men vad är det mer vi har att ta ställning till i detta betänkande? Avgifter enligt lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor låter inte särskilt allvarligt eller kontroversiellt, men det döljer sig mer än så i betänkandet. För att man ska förstå allvaret bakom den här tämligen obetydliga och tunna propositionen från regeringen och det lilla betänkande som utskottet tagit fram måste man gå tillbaka till den lagstiftning om ansvar för så kallade radiologiska olyckor som det här hänvisas till. Lagen handlar om hur ansvar ska utkrävas och hur ersättningar till drabbade ska utformas vid en total härdsmälta, en kärnkraftskatastrof, när en reaktor exploderar och radioaktivt material sprider sig över hela vårt jordklot. Lagen handlar om ansvar vid en situation som ingen, herr talman, vill ska inträffa. Ja, ingen vill nog ens försöka tänka sig in i hur vårt land skulle se ut efter en total härdsmälta i någon av de reaktorer vi har i drift. Lagen handlar, herr talman, visserligen även om ansvarsfrågan vid olyckor i mindre anläggningar som hanterar radioaktivt material och där resultatet av ett misstag självklart också kan få stora konsekvenser. Men lagen är tyvärr i första hand anpassad för den typen av mindre missöden och har stora brister när det gäller de större olyckor som många, och särskilt den borgerliga regeringen, tycks utgå från aldrig kommer att inträffa. Olyckor har skett, herr talman, och de kommer att fortsätta att inträffa. Det är den bistra sanningen. skedde en explosion i en reaktor i i med en partiell härdsmälta. exploderade en tank med radioaktivt avfall i upparbetningsanläggningen i i . skedde en stor explosion i Windscales upparbetningsanläggning.År 1979 skedde en olycka i utanför . Också det resulterade i en partiell härdsmälta. skedde olyckan i Tjernobyl, en av de alvarligaste olyckorna i en kärnreaktor. Olyckan pågår fortfarande - lägg märke till det - och torde pågå under överskådlig framtid. Här handlar det om en fullständig härdsmälta med omfattande läckage till omgivningen. Över 600 000 personer kommenderades ut till räddningsarbete, som på grund av strålningsnivåerna gjorde att många av arbetsuppgifterna kunde utföras endast under någon eller innan personen i fråga utsatts för sin livsdos av strålning. startade en okontrollerad kedjereaktion i bränslefabriken som ledde till mycket stora radioaktiva utsläpp. läckte plutonium- och uranhaltig syra ut från Thorp, som är en upparbetningsanläggning i i . Det påverkade också fisket utanför den norska kusten. Efter många års reparationer startades åter anläggningen. läckte ytterligare radioaktiv vätska ut från anläggningen enligt de ansvariga myndigheterna. var en av reaktorerna i Forsmark strömlös . Många internationella bedömare anser att Forsmark då var mycket nära ett okontrollerat förlopp som kunde ha slutat i en härdsmälta.Den 12 mars exploderade reaktor 1 i i . Totalt har fyra reaktorer skadats. Konsekvenserna är det fortfarande för tidigt att uttala sig om, men ingen olycka har varit så omfattande som denna. Att en av reaktorerna har drabbats av en total härdsmälta torde vara helt säkert.Man har dessutom genom mätningar kunnat konstatera att över 5 000 av dem som deltagit vid räddningsarbetet i har fått i sig radioaktivt damm och partiklar som innebär att de går omkring och ständigt bestrålar sina egna kroppsvävnader inifrån. Och har man - lägg märke till det - bara hunnit mäta av alla som deltagit i räddningsinsatserna.Av de olyckor som jag har räknat upp känner de flesta bara till tre, några kanske fyra. Ändå är det långt ifrån alla olyckor som har inträffat. Kärnkraftsindustrin har drabbats av ytterligare ett hundratal större olyckor. Alla olyckor är unika, och dessutom är varje reaktor på något sätt unik till sin konstruktion, så det är svårt att ta med sig erfarenheter från en olycka till en annan.Det tidigare Miljöpartispråkröret sammanfattar beskrivningen av en stor kärnkraftsolycka så här: Det som skiljer en stor kärnkraftsolycka från alla andra tänkbara olyckor är utbredningen och rum. De som betalar är de som varken kan fly från tiden eller rummet. Det finns helt enkelt inga alternativ.Det är mot den här bakgrunden, herr talman, som vi diskuterar avgifter för den kontroll som vi hoppas ska förhindra att det vi inte vill ska ske inte heller ska kunna inträffa.Naturligtvis skulle vi alla vara glada om det vore så att ett avgiftssystem kunde utformas så att kontrollen blir så säker att ingen olycka inträffar. Men vi vet att den mänskliga faktorn inte gör det möjligt. Därför behandlas även själva ansvarsfrågan i betänkandet, och därmed en motion från . Är det möjligt att se till att det blir tvingande för de ansvariga att även ta sitt ansvar fullt ut om det värsta skulle inträffa?Miljöpartiet menar att regeringen har valt att blunda för den frågeställningen. Det ansvar med vilket regeringen låter sig nöja är reaktorinnehavarnas ansvar enligt på , vilket övergår till statens ansvar i de fall reaktorinnehavarna inte kan leva upp till sitt ansvar plus det gemensamma ansvar som konventionsstaterna har enligt samma konvention för ersättningar till skadelidande på , alltså totalt 15 miljarder kronor.Lagen säger därutöver att staten har obegränsad återkravsrätt gentemot anläggningsinnehavaren. Värdet av den rätten kan man verkligen ifrågasätta.Reservation 2 i betänkandet handlar om just detta: förutsättningarna för ansvarstagandet vid en allvarlig olycka.Den japanska regeringen har publicerat kalkyler över skadeståndsanspråk orsakade dels på grund av beordrad evakuering, dels på grund av spontan evakuering, men även på grund av beräknat produktionsbortfall hos kunder till Tepco som äger kärnkraftverket. Dessa beräkningar visar att skadeståndsanspråken uppgår till . I förhållande till 400 miljarder framstår konventionsstaternas åtagande enligt på 3 miljarder som något i underkant.Till detta kommer sedan kostnaderna för katastrofinsatsen vid olyckstillfället, själva räddningsarbetet efter katastrofen och en framtida inneslutning av åtminstone en reaktor, som troligen blir ett långvarigt problem för de japanska myndigheterna. De faktiska strålningsskador som uppstått inte minst bland alla de räddningsarbetare som riskerat sina liv för att minimera olyckans omfattning representerar också kostnader som man inte får glömma bort.Vi vet att redan efter fyra månaders riskfyllda insatser hade runt 5 000 räddningsarbetare andats in radioaktiva partiklar och damm så att de kontinuerligt blir bestrålade inifrån. Hur många människors arbetsförmåga som saneringsarbetet totalt kommer att radera ut kan bara framtiden utvisa. Alla dessa kostnader har man därför självklart ännu inte kunnat uppskatta.Att det handlar om hundratals miljarder står dock helt klart. I kontrast till exemplet kan man nästan betrakta den svenska lagstadgade ansvarsnivån, som på grund av regeringens försumlighet fortfarande bara uppgår till 6 miljarder, som ett skämt.Och ska vi komma ihåg att man har haft mycket tur i . Vinden och regnet har fört det mesta av de radioaktiva utsläppen ut över och ut i havet så att utspädningen gör att hela klotet drabbas, om än då med låga nivåer. Vid en ogynnsam vindriktning kunde kostnaderna ha blivit mycket större. Vi kan ju tänka oss vad en utrymning av och hela skulle kosta om vi drabbades på ett liknande sätt.När vi från i motion C328, som behandlas i betänkandet, nämner en nivå på 1 000 miljarder som kostnad vid radiologiska olyckor av det här slaget är det alltså inte fråga om någon överdrift utan i allra högsta grad en indikation på en nivå som speglar vad det handlar om. 1 000 miljarder är ungefär vad olyckan i Tjernobyl kostat fram till nu enbart i påverkan i det geografiska närområdet, i , och . Då har läckaget ännu inte stoppats, och den slutgiltiga inneslutningen är bara på planeringsstadiet och beräknas i sig kosta ett par hundra miljarder. Den nordiska rennäringens kostnader och andra förluster av till exempel älgkött och bär i svenska skogar finns exempelvis över huvud taget inte med i några beräkningar. Där drabbas vi i fortfarande på vissa ställen.I förhållande till de verkliga summor som skadestånd, sanering, räddningsinsatser och skador vid större olyckor kan antas innebära förefaller alltså regeringens ambition att säkra en ansvarsnivå - om man nu genomför den lag som har beslutat om - hos reaktorinnehavarna på 12 miljarder inte vara något annat än ett dolt stöd till kärnkraftsindustrin.Om man tittar på definition av stöd står det så här: Enligt definition, som är en av de mest vedertagna, är en subvention ett resultat av en handling från staten som innebär en fördel för konsumenter eller producenter i syfte att öka deras intäkter eller minska deras kostnader.Om man använder sig av definition på statliga subventioner är detta att nivån ligger så lågt i förhållande till verkliga kostnader en tydlig fråga om dolt stöd till kärnkraftsindustrin.Flera utredningar har berört det som i motionen kallas ansvarsgenombrott, och som tillämpas i en del länder, och vi i tycker att även borde göra det. Vad innebär då ett ansvarsgenombrott, frågar sig kanske några.I har kärnkraftsindustrin löst ansvarsfrågan på det sättet att de har bildat särskilda ägarbolag för var och en av de tre kärnkraftsanläggningar som vi har i landet, Forsmark, och . Det är dessa bolag som är anläggningshavare - eller anläggningsinnehavare, om man ska prata lite mer begripligt än vad som står i lagtexten. Det är dem som man i lagens mening pekar ut. I dessa bolag finns nästan inga andra tillgångar utöver själva reaktorerna på platsen, vilket innebär att de efter en olycka riskerar att stå helt utan tillgångar.Industrin riskerar alltså i verkligheten inga kostnader utöver anläggningarna.Den lag som beslutade om innebär att ägarna, i huvudsak , Eon och Fortum, tvingas att gemensamt avsätta en säkerhet på 12 miljarder som regeringen kan godkänna som realiserbar för att täcka kostnader vid en större olycka. Det skulle till exempel kunna ske genom någon form av försäkring.Rimligen borde det innebära att säkerheten i vart fall inte kan bestå av de tre anläggningsinnehavarnas egna tillgångar, eftersom man bör utgå från att de tillgångarna blir värdelösa vid en större olycka.Det folkliga kravet på en omedelbar stängning av samtliga reaktorer om en av de tio vi har i skulle drabbas av en härdsmälta blir förmodligen så stort att ingen regering kan motsätta sig det. Säkerheten måste därför bestå av andra värden, som finns kvar även efter en fullständig härdsmälta. En försäkring för kostnaden skulle även fungera som ett sätt att synliggöra riskkostnaden. Ett ansvarsgenombrott, för att binda ägarna vid kostnader utöver de 12 miljarder som jag nu tror att ni har förstått är nödvändigt, skulle i detta fall innebära att anläggningsinnehavarnas ägarbolag - de tre som jag har nämnt och några mindre ägare som faktiskt finns - tvingas gå in med sitt eget kapital för att täcka kostnaderna om olyckan är framme. Motståndarna till förslaget om ansvarsgenombrott brukar argumentera ganska felaktigt, som om förslaget till ansvarsgenombrott i det här fallet skulle innebära att vanliga privatpersoner i egenskap av aktieägare i ägarbolagen skulle ställas inför ett direkt ekonomiskt ansvar. Det gäller möjligen om någon privatperson direkt skulle äga aktier i något av de tre anläggningsägande företagen, inte i deras ägarbolag.Motståndarna brukar även hävda att en lagstiftning om ansvarsgenombrott skulle drabba samtliga företag i aktiebolagsform i landet. Det är helt fel, eftersom en sådan lagstiftning tydligt måste anpassas till ägandet av just de här tre anläggningsinnehavarna och inget annat.En lagstiftning om ansvarsgenombrott måste självklart också konstrueras så att de tre huvudägande energibolagen till de anläggningsägande bolagen verkligen binds med hela sin tillgångsmassa till ansvaret vid en eventuell framtida olycka. Konstruktionen får inte ge utrymme för att bygga företagskedjor, där medellösa dotterbolag eller filialer av olika slag blir de som i praktiken formellt kan ställas till svars. De utredningar, herr talman, som har gjorts om detta visar att detta är mycket svårt men inte omöjligt att klara av. I ser vi nu hur ägarbolaget , ett av dominerande energibolag, tvingas använda alla företagets tillgångar för att ta sin del av ansvaret. Då ska man veta att Tepco genom sin dominerande ställning har haft möjlighet att ta ut mycket höga priser på den el man har levererat och på så vis har kunnat bygga upp mycket stora reserver och dela ut mångmiljardbelopp till sina ägare. avsikt, herr talman, är inte att ansvarsgenombrottet ska kunna föras vidare till , Fortums eller Eons aktieägare. Självklart har ändå de som har tagit del av vinsterna ett moraliskt ansvar, som man bara kan önska visar sig i någon form, om det som vi alla hoppas aldrig ska inträffa ändå skulle drabba oss. De tre anläggningsinnehavande bolagen har betalat in ungefär 1 miljard vardera i skatt till staten, så staten har också fått en liten skärv av vinsterna. Men de totala skatteintäkterna är ändå ganska små om man sätter dem i relation till de enorma kostnader som riskerar att drabba staten om en olycka skulle vara framme. I bästa fall kanske de räcker för ett reaktorhaveri . anser att det bästa vore om de verkliga kostnaderna synliggjordes redan från början, att anläggningsinnehavarna tvingades avsätta säkerheter eller betala försäkringspremier som motsvarar nivån på de verkliga kostnaderna vid en eventuell olycka. Ett sätt att formalisera det, utan att binda upp kapital i onödan, menar vi vore att lagstifta om en form för ansvarsgenombrott för de stora ägarna, så att de, om det värsta ändå skulle inträffa, tvingas stå till svars med sina bolags totala tillgångar. Lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, som jag har refererat till i mitt anförande och som beslutade om , har fortfarande inte trätt i kraft, vilket också påpekade.Regeringen skyndar i snigeltakt i den här i mitt tycke mycket allvarliga frågan. På det sättet kan vi naturligtvis inte ha det i en fungerande demokrati här i . Regeringen påstår att man har agerat för att höja företagens ansvarsnivå från 6 till 12 miljarder, men det har man verkligen inte bidragit till. har beslutat, men regeringen har inte verkställt - så är läget. Jag hoppas, herr talman, att det finns en riksdagsmajoritet för reservationerna 1 och 2, som jag yrkar bifall till.Den som inte ställer sig bakom de två reservationerna röstar medvetet för en fortsatt mycket ansvarslös styrning av säkerhetsfrågorna för all kärnteknisk verksamhet i vårt land. har större ambitioner än så. Slutligen vill jag, herr talman, påminna kammaren om att många gruvprojekt står i startgroparna och att godsvolymerna ökar. Vi riskerar att för landet viktig industri flyttar utomlands om inte järnvägsinvesteringarna kommer i gång och dubbelspåret mellan och börjar byggas. fattade flera beslut under rubriken - ökat skadeståndsansvar. Bland annat fattades beslut om en ny lag som ska ersätta dagens atomansvarighetslag och som vi nu har diskuterat, lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor.Jag var inte ledamot i då. Men jag har av protokoll kunnat utläsa att man trots oenigheten ändå var ganska eniga om rätt mycket, att det var en bra lagstiftning. Precis som sade är vi av samma uppfattning om förorenaren-betalar-principen, polluter pays principle.I den proposition som vi behandlar föreslås ett tillägg i den lagen om att tillsynsmyndighet ska ha rätt att ta ut avgifter för att kontrollera anläggningshavarnas ansvarsförsäkringar eller andra säkerheter som har ställts. Därom är vi också ense.Socialdemokraterna har i en följdmotion föreslagit att lagen ska börja gälla i stället för, som det står i lagen, "den dag regeringen bestämmer".Här kan jag säga att vi återigen är hyfsat överens på så vis att det är beklagligt att lagen ännu inte har trätt i kraft. Men jag anser att det är fel att besluta att den ska gälla som kommer. Det förklaras av följande skäl.För det första pågår ett arbete med att färdigställa en förordning till lagen. Det arbetet pågår för fullt. Det är många remisser som har kommit in, och arbetet är tyvärr inte riktigt klart. Det vore av det skälet olyckligt om lagen skulle träda i kraft redan nu.För det andra har det framkommit av remissvaren att det är viktigt att det finns god framförhållning för bland annat de försäkringsbolag som ska ta fram lösningar för försäkringarna. Det rör mycket stora pengar, och det tar så klart tid att ordna detta.För det tredje finns det också konventions- och EU-rättsliga aspekter som hindrar ett ikraftträdande just . Bland annat har rådet beslutat att samtliga konventionsländer ska tillträda , men där är vi tyvärr inte än.Just nu har vi att förhålla oss till . Såvitt jag har förstått av de förarbeten som fanns till den här lagen går det inte att enligt ha ett obegränsat ansvar, som i den nya lagen. Men det verkar inte oppositionen ha tagit hänsyn till.Min uppfattning är att regeringen arbetar hårt för att få lagen till stånd. Men att kräva att den ska gälla redan från tycker jag inte är rimligt.Herr talman! Det finns ytterligare motioner och reservationer kring obegränsat ansvar, preskriptionstid och ansvarsgenombrott.Vad gäller det obegränsade ansvaret säger lagen, som har sagt, att det är ett obegränsat ansvar. Därtill finns det regler om säkerhet för ansvaret, exempelvis ansvarsförsäkring. Som jag har uppfattat det kommer det också i förordningen att specificeras om andra säkerheter, till exempel moderbolagsborgen.Sedan inser jag och säkert alla andra också att det inte går att säga hur mycket en kärnkraftsolycka skulle kosta. Det är hisnande belopp. Jag vet inte om det som har framkommit tidigare skulle vara rimligt. Det vet vi som sagt inte.Men de belopp som finns i lagen är de som det har varit meningsfullt att kräva som säkerhet. Den uppfattningen delar jag. Jag anser att de beloppen är väl avvägda.Preskriptionstiden har i den nya lagstiftning som fattade beslut om 2010 förlängts till vid personskada. Det är en förbättring. Också det är en rimlig avvägning, tycker jag. Jag skulle vilja drista mig till att säga att det skulle vara omöjligt att ytterligare förlänga , för det går inte att så efteråt bestämma någonting om sambandsfrågor, och det skulle ställa oss inför svåra beslut.Jag ska säga något kort om ansvarsgenombrott. Såvitt jag har förstått har ansvarsgenombrott utretts , i varje fall två gånger, av olika regeringar. Det har alltid resulterat i samma slutsats, att det inte går, det vill säga ingen lagreglering. Det är för krångligt. Det skulle innebära för stora svårigheter att konstruera en sådan lagstiftning.