bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — Strategier för skyddsjakt eller annat jaktuttag borde formuleras mot bakgrund av de kunskaper om invandring, utvandring, reproduktion och dödlighet som fanns tillgängliga för populationen. Såväl skyddsjakt som framtida licensjakt måste ske under noga reglerade och kontrollerade former. Inför varje beslut om licensjakt och skyddsjakt efter varg måste en bedömning göras om jakten riskerade att påverka bevarandestatusen. Det innebar att det i ett beslut om jakt efter varg måste tas hänsyn till hur många vargar som hade dödats tidigare . En grundläggande princip för eventuell licensjakt borde vara att den beslutades med hänsyn till genomförd och förmodad framtida skyddsjakt. Det var en stor skillnad mellan skyddsjakt och licensjakt när det gällde vilka individer som fälldes. Skyddsjakt skulle riktas till områden med skador och därmed vara skadeförebyggande, medan licensjakt innebar att djur fälldes utan koppling till skada. Licensjakt efter varg borde i stället inriktas på områden där individer som hade låg genetisk variation förekom. Licensjakt efter varg i ett antal mellansvenska län skulle kunna minska möjligheten till skyddsjakt i mellansvenska vargrevir där skador i form av exempelvis angrepp på hundar och andra tamdjur skett. Det hade dock framförts att licensjakt efter varg skulle kunna leda till en större acceptans för arten och den nationella rovdjursförvaltningen. Innan beslut om licensjakt fattades, var det viktigt att göra nödvändiga prioriteringar och överväganden för att tillgodose behovet av skyddsjakt. Det behövdes årliga analyser över vargstammens status och tillväxt. Effekterna ur genetisk synvinkel behövde också analyseras. Genetiskt viktiga vargindivider måste undantas från jakt. Det var således viktigt att utvärdera effekterna av en eventuell licensjakt ur såväl biologisk som samhällsvetenskaplig synvinkel. Licensjakt efter varg förutsatte en reproducerande stam. Detta innebar att licensjakt efter varg då skulle kunna tillåtas i , , , och . Miljö- och jordbruksutskottet anslöt sig till regeringens bedömning att vargarnas svaga genetiska status var så problematisk att en förstärkning borde ske inom en kortare tidsrymd än . Naturligt invandrade vargar borde därför skyndsamt förflyttas så att de snabbare fick kontakt med den mellansvenska populationen. För att snabbt förstärka den genetiska statusen skulle även en aktiv inplantering komma att behövas. Förstärkningen genom i första hand flyttning av naturligt invandrade individer och i andra hand införsel av vargar med östligt ursprung borde påbörjas och pågå . Mot bakgrund av de åtgärder som regeringen avsåg att genomföra för att förstärka vargstammens genetiska status behövde tillväxten av den svenska vargstammen inte vara av samma omfattning som dittills. Utgångspunkten borde vara en populationsstorlek som inte översteg 210 vargar i . Miljö- och jordbruksutskottet ansåg i likhet med regeringen att en planerad licensjakt på vetenskapliga grunder borde genomföras så att de individer som visade tecken på inavelsdepression eller hög inavelskoefficient eller som bar på defekta anlag avlägsnades från populationen i syfte att reducera risken för fortsatt spridning av dåliga anlag. Eftersom åtgärder vidtogs i syfte att förbättra vargstammens genetik fanns det enligt miljö- och jordbruksutskottet ett visst utrymme för begränsad och strängt kontrollerad licensjakt. Inför varje beslut om licensjakt och skyddsjakt efter varg måste hänsyn tas till hur många vargar som dödats tidigare . Licensjakt borde inriktas på områden där individer med låg genetisk variation förekom. Genetisk viktiga vargindivider måste undantas från jakt. Vargens utsatta genetiska situation ställde vidare särskilda krav på utformningen av jaktområdet vid licensjakt. Miljö- och jordbruksutskottet anslöt sig i allt väsentligt till det som regeringen anfört om mål för vargstammens utveckling. Enligt utskottets mening innebar detta att borde kunna få en livskraftig vargstam med en god genetisk status. I en reservation (S) begärdes att etappmålet om 200 individer borde ligga kvar till 2029 och inte definieras som ett tak samt att skulle avslå regeringens förslag om införsel av 20 vargar från öst 20102014. I en annan reservation (V, MP) framhölls att det inte var rimligt att tänka sig att vargens långsiktiga överlevnad i landet ska vara beroende av ständigt återkommande införsel av nya djur. Strategin måste i stället vara att omgående identifiera och genomföra åtgärder som skyndsamt säkerställer en sammanhängande fennoskandisk stam. Invandrande djur från öster måste tillåtas vandra ned genom norra . Ökad bevakning och skydd av dessa djur var nödvändig. I reservationen framfördes uppfattningen att regeringen gjort en felaktig tolkning av art- och habitatdirektivet. Det undantag som finns i fråga om insamling och förvaring av ett fåtal exemplar av en art kunde inte omtolkas så att jakt omfattades. EU:s medlemsstater ska enligt art- och habitatdirektivet, dvs. rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 22.7.1992, s. 7, Celex 31992L0043), senast ändrat genom rådets direktiv /105/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 368, Celex 32006L0105), utse områden som syftar till att värna arter och livsmiljöer som är av gemensamt intresse för EU-länderna. Art- och habitatdirektivet har till syfte att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom att bevara livsmiljöer och vilda djur och växter (artikel 2). Enligt artikel 12 ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för införande av ett strikt skyddssystem i det naturliga utbredningsområdet för de djurarter som finns förtecknade i bilaga 4 a (bl.a. varg), med förbud mot bl.a. att avsiktligt fånga eller döda exemplar av dessa arter i naturen, oavsett hur detta görs. I artikel 16.1 anges att förutsatt att det inte finns någon annan lämplig lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde, får medlemsstaterna göra undantag från bestämmelserna i bl.a. artikel 12 av följande anledningar: a) För att skydda vilda djur och växter och bevara livsmiljöer. b) För att undvika allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten och andra typer av egendom. c) Av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet, eller av andra tvingande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. d) För forsknings- och utbildningsändamål, för återinplantering och återinförsel av dessa arter och för den uppfödning som krävs för detta, inbegripet artificiell förökning av växter. e) För att under strängt kontrollerade förhållanden selektivt och i begränsad omfattning tillåta insamling och förvaring av vissa exemplar av de arter som finns förtecknade i bilaga 4 i en begränsad mängd som fastställs av de behöriga nationella myndigheterna. I propositionen om rovdjurspolitiken framhålls att åtgärder som vidtas enligt direktivet ska syfta till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus. Åtgärderna ska ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag. Uttrycket gynnsam bevarandestatus är centralt i direktivet. En bedömning av om det är möjligt att göra undantag från artskyddet utgår från hur åtgärden påverkar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus för de skyddade arterna. Direktivet ger möjligheter till undantag från skyddskraven under vissa förutsättningar. Undantagen regleras i artikel 16.1 ae. För att medlemsstaterna ska få tillämpa undantagen förutsätts enligt artikel 16.1 att det inte finns någon annan lämplig lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus. Om dessa grundläggande förutsättningar är uppfyllda kan undantagen göras Art- och habitatdirektivet förbjuder således som huvudregel avsiktligt dödande av bl.a. varg. De möjligheter till undantag från huvudregeln som direktivet medger genomförs enligt propositionen med motsvarande bestämmelser i jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen (1987:905). I dokumentet Riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur på populationsnivå (for Large Carnivores, 2008) har Europeiska kommissionen föreslagit riktlinjer för hur populationsbaserad förvaltning av rovdjur ska bedrivas och hur bevarandestatusen för sådana populationer kan bedömas. I en bilaga till riktlinjerna finns ett antal rekommendationer som avser olika delar av rovdjursförvaltningen, bl.a. jakt, förflyttning, utsättning av uppfödda djur och beståndsövervakning. Vid bedömningen av bevarandestatusen anges i riktlinjerna att en rovdjursart inte behöver ha uppnått en gynnsam bevarandestatus för att ett undantag enligt artikel 16.1. i art- och habitatdirektivet ska kunna medges. Rovdjurspopulationen som sådan måste dock vara livskraftig, och dess aktuella bevarandestatus får inte äventyras. För att ett undantag från skyddsreglerna ska kunna göras, måste skälen vara mycket starka och den jakt som tillåts mycket begränsad. Det krävs också en noggrann övervakning av jaktens konsekvenser. Vid bedömningen av alternativa lösningar till jakt anges att det finns många möjliga lösningar för att t.ex. skydda tamdjur från rovdjursangrepp. I enlighet med subsidiaritetsprincipen, dvs. att alla beslut ska fattas på lägsta effektiva nivå, kan den enskilda medlemsstaten avgöra när de alternativa lösningarna inte kan betraktas som tillräckliga. Riktlinjerna antogs av kommissionen , och de kan enligt kommissionens bedömning ligga till grund för inriktningen av rovdjursförvaltningen, framför allt inom EU. Av 2 och 3 §§ jaktlagen framgår att alla däggdjur och fåglar är fredade och endast får jagas om det följer av jaktlagen eller av föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. Genom 29 och 52 §§ jaktlagen har lämnat ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter eller beslut om tillstånd till licensjakt. Enligt 23 c § jaktförordningen, som enligt regeringen införlivar artikel 16.1 e i art- och habitatdirektivet, är förutsättningen för att licensjakt efter björn, varg, järv och lo ska kunna tillåtas att det inte finns någon annan lämplig lösning och att jakten inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Jakten måste dessutom vara lämplig med hänsyn till stammarnas storlek och sammansättning samt ske selektivt och under strängt kontrollerade förhållanden. Enligt 23 d § får besluta om licensjakt efter björn, varg, järv och lo om det finns förutsättningar enligt 23 c §. Enligt 24 d § får besluta om hur man ska förfara med ett dödat djur. trädde förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn i kraft. Enligt 1 § i förordningen syftar förvaltningen av de stora rovdjuren till att djur av dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt som främjar samexistensen mellan människor och dessa arter som skador och olägenheter förebyggs och begränsas. I förordningen föreskrivs bl.a. att det i ska finnas tre rovdjursförvaltningsområden. trädde förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer i kraft. Förordningen föreskriver att det inom varje länsstyrelse ska finnas en viltförvaltningsdelegation med uppgift att bl.a. besluta om övergripande riktlinjer för viltförvaltningen inom länet samt licens- och skyddsjakt inom länet. Delegationen ska också pröva frågan om godkännande bl.a. av rovdjursförvaltningsplan för länet och inriktning för förekomsten av varg och järv i länet. Beslut om licensjakt efter varg 2010 och 2011 beslutade , med stöd av 23 d och 24 d §§ jaktförordningen (1987:905) samt med beaktande av skyddsreglerna i artikel 12 och undantagsreglerna beträffande jakt i artikel 16 i art- och habitatdirektivet (92/43/EEG), om licensjakt efter 27 vargar i , , , och län. beslutade , med samma stöd, om licensjakt på totalt 20 vargar i , , , , och den 15 januari15 . beslutade med stöd av 59 § jaktförordningen att beslutet skulle gälla utan hinder av att det överklagades. trädde förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer i kraft. Inom varje länsstyrelse ska det finnas en viltförvaltningsdelegation med uppgift att besluta om övergripande riktlinjer för viltförvaltningen och godkänna en rovdjursförvaltningsplan inom länet. Delegationen ska ha en bred sammansättning med företrädare för jakt- och viltvårdsintresset, naturvårdsintresset, friluftsintresset, brukare av jordbruksmark, lokalt näringsliv och turism, skogsnäring, yrkesfiske, fäbodbruk och rennäring. beslutade regeringen att ge , och i uppdrag att, i samråd med länsstyrelserna och efter samråd med , jägarorganisationerna och övriga berörda aktörer, redovisa och analysera vilka bestämmelser som ska beaktas vid flytt av varg till från ett annat land. Redovisningen skulle ligga till grund för kommande beslut om tillförsel av högst 20 vargar med östligt ursprung som gynnar den genetiska statusen hos den skandinaviska vargstammen. I beslutet erinrade regeringen om att flytt av naturligt invandrade vargar kunde, om det var lämpligt från biologiska, socioekonomiska och veterinära synpunkter, genomföras av ansvariga myndigheter innan uppdraget redovisats. beslutade regeringen att tillsätta en utredning för utvärdering av mål för rovdjursstammarnas utveckling (dir. 2010:65). I fråga om vargstammen ska utredaren bl.a. analysera och utvärdera förekomsten av varg och föreslå nya mål angivna som etappmål eller minimimål, analysera förutsättningarna för vargstammens utveckling mot en nivå där arternas fortsatta existens i kan anses livskraftig och ha uppnått gynnsam bevarandestatus, lämna förslag till åtgärder för vargstammens utveckling mot en nivå där fortsatta existens i kan anses livskraftig och ha uppnått gynnsam bevarandestatus samt ange miniminivåerna för hur stor vargstammen måste vara för att uppnå gynnsam bevarandestatus enligt de riktlinjer som Europeiska kommissionen antagit om förvaltning av stora rovdjur på populationsnivå (for Large Carnivores, Contract nr.070501/2005/424162//B2, Final Version 1st 2008). Förutom att utredningen ska analysera och bedöma om de av regeringen föreslagna initiativen var tillräckliga ska utredaren också bedöma och redovisa ett eventuellt behov av kompletterande åtgärder för att säkra en genetiskt livskraftig vargstam. Uppdraget ska slutredovisas och utredaren skulle lägga fram ett delbetänkande om bedömning av gynnsam bevarandestatus för bland annat vargstammen . lämnades från sida till kommissionen ett svar på begäran om uppgifter gällande vargar i med anledning av klagomål avseende tillämpningen i av direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. presenterade , och en redovisning av olika tillvägagångssätt för en genetisk förstärkning av den svenska vargstammen med beskrivningar av varifrån vargarna borde hämtas, bedömningar om djurskydd, smittskydd och biologiska frågor. lämnades kompletterande information till kommissionen avseende åtgärder för att förstärka den svenska vargstammens genetiska status sedan med anledning av regeringens uppdrag tagit fram förslag till tillvägagångssätt för att utse lämpiga områden för utsättning av varg, kriterier för val av lämpliga områden för utsättning av varg, kriterier för val av lämpliga områden för utsättning av vargvalpar, och uppföljning av utsläppta vargar. Vidare hänvisades till att , och hade tagit fram en redovisning av olika tillvägagångssätt för genetisk förstärkning av den svenska vargstammen. I redovisningen beskrevs åtta tillvägagångssätt för att genetiskt förstärka vargstammen. Ett alternativ som kunde användas relativt snabbt för att börja minska inavelsgraden var att använda valpar från nordiska djurparker. Att hämta vargar från och under kontrollerade former var ett annat möjligt alternativ. I skrivelsen till kommissionen angavs en tidsplan för det fortsatta arbetet. förslag var på remiss till . Redovisningen från , och var på remiss till . skulle dessa myndigheter redovisa sina ställningstaganden till regeringen. Redovisningen skulle innehålla förslag till åtgärder som var möjliga att påbörja och genomföra . skulle regeringen ge i uppdrag att dels i samarbete med svenska och finska vargforskare spåra och märka lämpliga vargar i , dels inleda kontakter med djurparker. Regeringen skulle bjuda in berörda myndigheter till remissmöte och alla länsstyrelser i det mellersta rovdjursförvaltningsområdet skulle få i uppdrag att ange lämpliga revir respektive utsättningsområden för placering av vargvalpar och vuxna valpar från . lämnade kommentarer till Europeiska kommissionen med anledning av en skrivelse från , Djurskyddet , och Världsnaturfonden till kommissionen. Skrivelsen gällde bl.a. frågan om hur konkreta planer för hur den genetiska förstärkningen av vargstammen ska genomföras, betydelsen av ett flöde av invandring av vargar österifrån, möjligheterna att få acceptans för inplantering av varg och tolkningen av domen C-342/05 (p. Enligt en preliminär bedömning skulle en inplantering av vargvalpar kunna ske och skulle arbetet med inplantering av vuxna djur kunna påbörjas. Viltskadecenter lämnade en lägesrapport kallad Vargföryngringar. hade 27 intakta vargpar som gav upphov till 23 föryngringar, fanns 31 intakta vargpar med 23 föryngringar och fanns 34 intakta vargpar som bedömdes ge upphov till uppemot 25 föryngringar. Rapporter från Viltskadecenter visade sammantaget att den svenska licensjakten inte påverkat vargstammen negativt. lämnades från sida kompletterande uppgifter till kommissionen, bl.a. med anledning av uppgifterna i redovisningen. beslutade kommissionen att inleda ett formellt överträdelseförfarande genom att skicka en formell underrättelse. Kommissionen ifrågasätter att tillämpar en undantagsbestämmelse för att bevilja licensjakt, inte att man tillämpar särskilda undantag för jakt på ett begränsat antal vargar för att undvika skador på tamdjur. beslutade regeringen att uppdra åt och att, efter samråd med , länsstyrelserna i mellersta rovdjurförvaltningen och övriga berörda myndigheter och organisationer, inleda arbetet med aktiva åtgärder för den genetiska förstärkningen av vargstammen inom . Länsstyrelserna i mellersta rovdjursförvaltningsområdet fick i uppdrag att i samråd med berörda organisationer peka ut områden för utsättning av varg. Vidare fick i uppdrag att utreda om det utöver licensjakten finns behov av ytterligare kompensationsåtgärder vid utsättning av varg i . beslutade regeringen också om tilläggsdirektiv till (M 2010:02) som innebär att utredaren ska analysera och föreslå åtgärder för att underlätta att naturligt invandrade vargar med östligt ursprung når den mellansvenska vargpopulationen med minimerad skadenivå för renskötseln. Som svar på frågor från översändes en promemoria upprättad inom (bilaga A2.4.2). På frågan om vilka åtgärder som vidtagits för att vargar som är avkommor från invandrade vargar inte ska dödas av licensjakterna framhölls från sida att i syfte att få ett bättre kunskapsunderlag inför beslut om licensjakt gav i uppdrag att utreda olika aspekter av en licensjakt efter varg i och dess möjliga konsekvenser för den skandinaviska vargpopulationen. I den rapport som lämnade (preliminär version) och (slutversion) rekommenderades en jakt på utvalda revir tillsammans med en slumpmässig jakt. Forskarrapporten rekommenderade att kända revir med invandrande vargar och första generationens avkomma till sådana individer undantogs från jakt. Forskarna konstaterade också att det mellan övriga revir var mycket små skillnader i genetiskt bevarandevärde. Med anledning av det och med hänsyn till kommande åtgärder för att genetiskt förstärka den skandinaviska vargpopulationen menade forskarna att en rangordning av övriga revir utifrån genetiskt värde kunde ges liten betydelse vid beslut om jakt. I sitt beslut om licensjakt på varg fastställde de villkor som bedömdes vara nödvändiga för att garantera att jakten bedrevs under strängt kontrollerade former. Det gällde antalet vargar som sammantaget fick fällas, fördelningen mellan olika län och undantag från jakt för de områden där en invandrad varg av östligt ursprung respektive en av dess avkommor etablerat revir. utvärderade jakt i rapporten om licensjakt på varg 2010 En processutvärdering med fokus på beredningen av beslutet (rapport 6361). På uppdrag lämnade en rapport med beräkning av lämpliga beskattningsnivåer för att uppnå etappmål om minst 20 årliga föryngringar och en stam som inte överstiger 210 individer som gäller till dess vargstammens utveckling och bevarandestatus har utvärderats och redovisats. Risken för att det skulle fällas avkommor från två finsk/ryska hanvargar i Kynna i och i Galven i bedömdes som liten med hänsyn till det begränsade antal vargar som fick fällas. Enligt forskarna i det skandinaviska vargforskningsprojektet hade det liten betydelse för vargstammen som helhet om någon enstaka avkomma från den första generationen eller deras avkommor skulle fällas i jakten. När fick kännedom om att det fanns en avkomma till en invandrad varg i reviret Skugghöjden i beslutade verket att detta revir skulle undantas från det tidigare beslutet om licensjakt. Resultatet från licensjakten 2010 visade att ingen genetiskt värdefull varg hade fällts. Preliminära resultat från licensjakten 2011 visade på samma utfall. På frågan om vilka skälen var för att inte förhindra beslut om vargjakt 2011 mot bakgrund av att inplantering av varg inte skett pekades i promemorian på att regeringen i propositionen En ny rovdjursförvaltning anfört att tillväxten av antalet vargar skulle begränsas genom en förlängning av dagens etappmål och att tillväxten skulle hållas på en lägre nivå än dagens genom beslut om begränsad licensjakt kompletterad med skyddsjakt av skadegörande individer. beslutade i allt väsentligt i enlighet med regeringens förslag. I promemorian hänvisades till att miljö- och jordbruksutskottet anfört följande. Det är inte lämpligt att i sitt beslut anger inriktningen för en särskild förvaltningsmyndighets beslut. Det utskottet godkänner i den delen bör därför beskrivas som att delegationsbeslut ska ta hänsyn till naturliga variationer, exempelvis att antalet föryngringar varierar , och därmed utgå från en populationsstorlek som inte överstiger 210 vargar i . Inför beslut hade länsstyrelserna kunnat dokumentera 18 säkra och 4 sannolika föryngringar av varg 2010/2011. konstaterade i sitt beslut att man hade att ta hänsyn till de nationella mål för vargstammens utveckling som beslutats av , nämligen att förvaltningen ska ta hänsyn till naturliga variationer och utgå från en vargstam som inte överstiger 210 individer samt till att vargstammens tillväxt ska begränsas genom licensjakt kompletterad med skyddsjakt efter skadegörande individer. Utifrån dessa utgångspunkter och de redovisade inventeringsresultaten hade bedömt att en begränsad jakt som tillfälligt stabiliserade stammen kring 20 föryngringar var en förvaltningsåtgärd som var konfliktdämpande och kunde ge större acceptans för kontroversiella bevarandeåtgärder, som flyttning av vargar av östligt ursprung. Som svar på frågan om vilka åtgärder som vidtagits eller övervägts i syfte att öka acceptansen för vargar i vargområdena redovisades i promemorian en rad åtgärder. I promemorian framhölls att den svenska rovdjursförvaltningen har arbetat aktivt med samrådsorgan, informationssatsningar, skadeersättning och bidrag till förebyggande åtgärder som stängsling. I har flera aktörer arbetat med att tillhandahålla information.