bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — ingick underlaget i första penningpolitiska rapport (tidigare inflationsrapport) . Innehållet i årets rapport är koncentrerat till utvecklingen . Nedan sammanfattas analyser och bedömningar av penningpolitiken, inflationen och prognoserna . I inledningen av underlagsrapporten redovisar ett diagram över reporäntans faktiska utveckling kombinerat med det osäkerhetsintervall för reporäntans utveckling som Riksbank såg framför sig vid direktionsmötet (se diagram 9). Diagrammet visar vilken exceptionell utveckling som låg framför när de beslutade att höja räntan en utveckling som banken inte ens var i närheten av att föreställa sig. Då, , pekade bankens egna osäkerhetskalkyler på att reporäntan i mitten av 2010 sannolikhet skulle ligga någonstans i intervallet till . Facit visar att reporäntan låg på i mitten av 2010. Diagram 9 Reporäntans faktiska utveckling tillsammans med ett osäkerhetsintervall för reporäntan Vid februarimötet konstaterade att återhämtningen i den internationella konjunkturen blivit allt tydligare. Tillväxten i var fortsatt stark, och hade den amerikanska ekonomin växt snabbare än förväntat och mycket talade för att återhämtningen i skulle fortsätta att förstärkas. Den tidigare kraftiga nedgången i sysselsättningen hade dämpats betydligt och stigande börskurser och fastighetspriser ökade hushållens förmögenheter, vilket tillsammans med den låga räntan stimulerade den amerikanska privata konsumtionen. Även situationen på finansmarknaderna hade förbättrats löpande, och bedömde att den finansiella utvecklingen nu inte längre var något hinder för den internationella konjunkturuppgången. TED-spreadarna var nere på samma nivåer som registrerades före finanskrisen. bedömde dock att styrkan i konjunkturuppgången fortfarande var osäker och i hög grad beroende av regeringarnas och centralbankernas olika stimulansåtgärder. Diagram 10 Reporäntealternativ vid februarimötet Tillväxtutsikterna för den svenska ekonomin var relativt oförändrade jämfört med bedömningarna , och BNP skulle stiga relativt starkt . räknade med att BNP skulle gå upp 2010 och respektive . Positiva utfall tydde på att sysselsättningen framöver skulle bli högre än man tidigare förväntat och att hushållens konsumtion skulle hållas uppe av ett i utgångsläget högt sparande och en god utveckling i de disponibla inkomsterna. Det faktum att det i , till skillnad från i flera andra länder, inte fanns något behov av en finanspolitisk konsolidering talade också för en fortsatt hög privat konsumtion. Inflationen steg oväntat snabbt till följd av bl.a. stigande elpriser och att kronan var svagare än vad tidigare räknat med. Den underliggande inflationen, KPIF, låg på , men räknade med att KPIF-inflationen skulle sjunka på grund av lägre löneökningar, stigande produktivitet i näringslivet och en efter hand starkare krona. Diagram 11 Den underliggande inflationens utveckling vid olika reporäntor vid februarimötet Direktionen beslutade vid februarimötet att hålla reporäntan oförändrad på ytterligare . Tillsammans med fasträntelån till bankerna skulle den oförändrade räntan fortsätta att understödja återhämtningen i ekonomin och se till att inflationsmålet klarades. annonserade direktionen att det snart var dags att i små steg börja anpassa penningpolitiken till mer normala ekonomiska förhållanden. Det skulle ske dels genom en höjning av reporäntan eller , dels genom att de tre fasträntelånen till bankerna förföll till betalning , . Tidpunkten för räntehöjningen innebar att direktionen tidigarelade höjningen något jämfört med den bedömning direktionen gjort då den förutsåg att reporäntan skulle ligga kvar på nivån . Direktionen justerade dock ned sin ränteprognos på lite med motiveringen att räntehöjningarna nu kommer tidigare och att de kan ske mer gradvis. Direktionens beslut var inte enhälligt. Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och förordade i stället en sänkning av reporäntan till och att reporäntan skulle ligga under majoritetens räntebana t.o.m. fjärde kvartalet 2010 för att sedan successivt närma sig majoritetens räntebana. Diagram 12 Resursutnyttjandets utveckling (det s.k. tidsgapet) vid. olika reporäntor vid februarimötet Procentuell avvikelse från trend Anm.: I diagrammet används det s.k. timgapet som ett mått på resursutnyttjandet i ekonomin. Timgapet visar antalet arbetade timmar i förhållande till en skattad långsiktig trend. Som framgår av diagrammen 10, 11 och 12 diskuterades tre olika reporäntealternativ vid mötet : den penningpolitiska rapportens huvudscenario, ett alternativ med högre reporänta och ett alternativ med lägre reporänta. Den lägre reporäntan och räntebanan, som motsvarar det alternativ som förespråkade, skulle enligt modellberäkningar ge en KPIF-inflation närmare inflationsmålet och ett högre resursutnyttjande. I rapporten anger att beräkningarna av de olika alternativen är osäkra och att det inte går att avgöra vilken räntebana som man bör välja enbart på basis av de olika scenarierna. Den ekonomiska information som kom in efter direktionens möte visade att den globala konjunkturen fortsatte att förbättras, även om det fortfarande fanns stora skillnader mellan olika regioner. Återhämtningen understöddes alltjämt av regeringarnas och centralbankernas omfattande stimulansåtgärder, vilket fört med sig att statsfinanserna försämrats i flera länder. förväntade sig att de statsfinansiella problemen i framöver skulle påverka återhämtningen i euroområdet. Enligt ny statistik hade BNP utvecklats svagt , och justerade därför ned sin BNP-prognos till en BNP-tillväxt på . hade den svenska kronan förstärkts relativt kraftigt sedan direktionens februarimöte, vilket i kombination med en snabbare produktivitetsökning bl.a. väntades bidra till ett lågt inflationstryck . Inflationen mätt enligt KPI förväntades dock stiga relativt snabbt framöver till följd av direktionens planerade räntehöjningar. Direktionen beslutade vid aprilmötet att lämna både reporäntan och räntebanan oförändrade. Direktion beslutade också, liksom vid februarimötet, att den skulle börja höja reporäntan eller . Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och förordade i stället en räntebana där reporäntan låg kvar på fram t.o.m. fjärde kvartalet 2010 och att räntebanan därefter successivt skulle anpassas till huvudscenariots räntebana. Världsekonomin fortsatte att återhämta sig . Tillväxten steg både i de och i . I euroområdet var tillväxten däremot betydligt mer dämpad, bl.a. till följd av den tilltagande statsfinansiella oron. tvingades begära hjälp från EU och (), och flera länder i euroområdet skulle behöva genomföra omfattande budgetåtstramningar för att undvika kraftiga ökningar av statsskulden. Detta skulle ytterligare dämpa BNP-tillväxten i euroområdet och i förlängningen även påverka den svenska ekonomin. Diagram 13 Reporäntealternativ vid julimötet Ny statistik visade dock att BNP-tillväxt var betydligt högre än räknat med vid sitt aprilmöte. Ekonomin återhämtade sig på bred front, och hushållen och företagen blev alltmer optimistiska över den ekonomiska utvecklingen. Det började nu också bli tydligt att den svenska exporten gynnades av uppgången i världshandeln, vilket innebar att den svenska tillväxten framöver skulle bli mer jämn, dvs. drivas av både en god inhemsk efterfrågan och en ökad efterfrågan på svenska exportprodukter. Den positiva utvecklingen innebar att kraftigt justerade upp sin BNP-prognos , från till . Trots den starka tillväxten reviderade inte upp sin inflationsprognos mer än marginellt, utan inflationen förväntades ligga nära inflationsmålet . Ett stigande inflationstryck skulle hållas tillbaka av det låga kapacitetsutnyttjandet, ökad produktivitet och en starkare krona. Direktionen bedömde vid julimötet att det nu var lämpligt att påbörja en normalisering av penningpolitiken och beslutade därför att höja reporäntan till . Räntebanan justerades ned något mot slutet av prognosperioden till följd av sämre ekonomiska utsikter i omvärlden. Diagram 14 Den underliggande inflationens utveckling vid olika reporäntor vid julimötet Vice riksbankschef och vice riksbankschef reserverade sig majoritetens beslut. förordade i stället en oförändrad reporänta och därefter successiva räntehöjningar i linje med majoritetens räntebana. Hon motiverade sitt ställningstagande med den ökade osäkerheten till följd av de statsfinansiella problemen i euroområdet. förordade, precis som , en oförändrad reporänta t.o.m. fjärde kvartalet 2010 som därefter gradvis skulle återgå till huvudscenariots räntebana. I likhet med vid februarimötet diskuterades under julimötet tre olika reporäntealternativ, se diagrammen 13, 14 och 15. Alternativet med en lägre reporänta i diagrammen motsvarar alternativet i reservation. Diagram 15 Resursutnyttjandets utveckling (det s.k. tidsgapet) vid olika reporäntor vid julimötet Procentuell avvikelse från trend Anm.: I diagrammet används det s.k. timgapet som ett mått på resursutnyttjandet i ekonomin. Timgapet visar antalet arbetade timmar i förhållande till en skattad långsiktig trend. fortsatte uppgången i världsekonomin, men styrkan i återhämtningen bedömdes som osäker. En del statistik och indikatorer tydde på att den ekonomiska aktiviteten i hade dämpats under vår- och sommarmånaderna. Bland annat utvecklades arbets- och bostadsmarknaderna svagare än förväntat, och nationalräkenskaperna visade på en oväntat svag amerikansk inhemsk efterfrågan. Dessutom fortsatte den statsfinansiella oron i , vilket försvagade den ekonomiska återhämtningen i euroområdet. Den svenska ekonomin fortsatte emellertid att utvecklas starkt. Hushållskonsumtionen var fortsatt god och arbetsmarknaden återhämtade sig oväntat snabbt. Den stigande världshandeln gynnade svenska exportprodukter och industriinvesteringarna. justerade upp sin BNP-prognos ytterligare, till en tillväxt på 2010 och respektive 2011 och 2012. Trots den höga BNP-tillväxten och det stigande resursutnyttjandet räknade med att inflationstrycket skulle vara relativt svagt på kort sikt på grund av bl.a. den allt starkare kronan och en ökad produktivitet. I takt med att arbetsmarknaden förbättrades ytterligare förväntades dock inflationen stiga. Inflationsprognoserna justerades dock endast marginellt. Direktionen beslutade vid sammanträdet att den normalisering av penningpolitiken som påbörjades vid julimötet skulle fortsätta. Reporäntan höjdes till , medan räntebanan lämnades oförändrad. Direktionens beslut var inte enigt. I likhet med vid julimötet reserverade sig vice riksbankscheferna . reserverade sig mot räntebanan och förordade i stället att reporäntan mot slutet av prognosperioden skulle vara någon procentenhet lägre än i majoritetens beslutade bana. förordade en oförändrad reporänta och en låg räntebana som mot prognosperiodens slut skulle stiga mot . Efter direktionens möte fortsatte den svenska ekonomin att utvecklas starkt jämfört med t.ex. övriga . BNP steg respektive under andra och tredje kvartalet 2010 jämfört med samma kvartal året innan, enligt nationalräkenskaperna. Mätningar visade också på ett högt förtroende för den ekonomiska utvecklingen hos både hushåll och företag. Sysselsättningen växte snabbt och den svenska kronan fortsatte att stärkas. Diagram 16 Reporäntealternativ vid oktobermötet Osäkerheten om utvecklingen i omvärlden var dock fortfarande stor, även om tillväxtutsikterna för förbättrades något . bedömde att uppgången i skulle förbli mycket dämpad till följd av de omfattande finanspolitiska åtstramningarna som krävdes för att förbättra statsfinanserna i flertalet europeiska länder. justerade upp BNP-prognoserna vid både oktober- och decembermötet. Vid decembermötet förväntades BNP stiga 2010 och 2011. Inflationstrycket i ekonomin var fortfarande lågt men förväntades stiga i takt med att resursutnyttjandet ökade och konjunkturen förbättrades. Prognoserna över inflationsutvecklingen justerades dock endast marginellt vid oktober- och decembermötena. Diagram 17 Den underliggande inflationens utveckling vid olika reporäntor vid oktobermötet Direktionen beslutade att höja reporäntan vid både oktobermötet och decembermötet till en nivå på . Vid mötet beslutade direktionen också att justera ned räntebanan mot slutet av prognosperioden. Vid mötet beslutade direktionen att hålla räntebanan från oktobermötet oförändrad. Besluten var inte eniga. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot såväl räntehöjningarna som räntebanan vid både oktobermötet och decembermötet. Båda förordade vid både mötena en oförändrad reporänta och en räntebana som gradvis skulle stiga till . Precis som vid mötena diskuterades vid oktobermötet tre olika alternativ för reporäntans utveckling huvudscenariot, ett alternativ med högre reporänta och ett alternativ med lägre reporänta, se diagrammen 16, 17 och 18. Alternativet med lägre reporänta motsvarar det beslut som vice riksbankscheferna förordade vid oktobermötet. Diagram 18 Resursutnyttjandets utveckling (det s.k. tidsgapet) vid olika reporäntor vid oktobermötet Procentuell avvikelse från trend Anm.: I diagrammet används det s.k. timgapet som mått på resursutnyttjandet i ekonomin. Timgapet visar antalet arbetade timmar i förhållande till en skattad långsiktig trend. Som framgår av tabell 3 uppgick inflationen mätt enligt KPI till i genomsnitt , vilket är under inflationsmålet på . Mätt enligt KPIF, dvs. KPI exklusive effekter på bostadsräntorna av ränteförändringar, steg priserna , vilket ungefär är i nivå med inflationsmålet. över hela utvärderingsperioden, dvs. 2008 till 2010, steg KPI-inflationen med i genomsnitt , vilket även det är under inflationsmålet. Mätt enligt KPIF steg priserna med i genomsnitt , dvs. ett par tiondelar över inflationsmålet. Tabell 3 Inflationen i enligt olika mått Källa: och . Att KPI-inflationen hamnade under inflationsmålet berodde, enligt , på de omfattande räntesänkningar som genomförde . Räntorna sänktes för att dämpa nedgången i produktionen och sysselsättningen i spåret av finanskrisen och lägga grunden för en återhämtning. Avvikelsen från inflationsmålet (och även avvikelsen från målet ) var delvis resultatet av en avsiktlig politik, enligt . var i sina prognoser över KPI-inflationens utveckling väl medveten om att KPI-inflationen skulle hamna under inflationsmålet. BNP ökade , vilket innebar att den svenska ekonomin tog tillbaka en hel del av BNP-fallen . Uppgången berodde på en kraftigt ökad svensk export till följd av återhämtningen i den internationella efterfrågan och på en stark inhemsk efterfrågan. Arbetsmarknaden förbättrades påtagligt och arbetslösheten började sjunka . konstaterar dock att ingen, vare sig eller någon annan bedömare, förutsåg den snabba tillväxten eller den snabba förbättringen av arbetsmarknaden. Samtliga prognosmakare förväntade sig att arbetsmarknaden, enligt traditionellt mönster, skulle släpa efter återhämtningen och att arbetslösheten i stället skulle stiga kraftigt . När man tittar på utfallet av penningpolitiken är det också viktigt att titta på hur inflationsförväntningar utvecklats. Om allmänheten har förtroende för att ska uppnå inflationsmålet, ligger dess inflationsförväntningar kring inflationsmålet . De mätningar av inflationsförväntningarna som gjorts av () och TSN Prospera visar att inflationsförväntningarna hos samtliga olika aktörer i ekonomin låg på i genomsnitt på två och . var inflationsförväntningarna lägre, vilket är relativt naturligt eftersom förväntningarna över inflationen det närmaste året till stor del baseras på den aktuella inflationen. pendlade KPI-inflationen mellan och med ett genomsnitt på . Av diagram 19 framgår det att den svenska ekonomin försvagades kraftigt och början av 2009 och att en mycket stark återhämtning påbörjades som med tilltagande styrka fortsatte . Av diagrammet framgår det också att inte förutsåg vare sig det kraftiga tillväxtfallet eller den starka uppgången. räknade visserligen vid t.ex. mitten av 2009 med att ekonomin skulle återhämta sig . Den verkliga BNP-tillväxten blev dock högre än vad räknade med . Enligt berodde missbedömningarna framför allt på att man underskattade exporten, styrkan i den inhemska efterfrågan och produktivitetsutvecklingen. Anm.: De prickade linjerna anger prognoser vid olika tillfällen. I diagrammet är det svårt att urskilja enskilda prognoser. Tanken är i stället att diagrammet ska visualisera hur prognoserna följer den faktiska utvecklingen. BNP-prognoserna per kvartal jämförs med utfallet per kvartal. Jämförelsen mellan och andra prognosmakare i diagram 20 visar att samtliga prognosmakare missbedömde styrkan i konjunkturuppgången . Inledningsvis, och början av 2009, räknade prognosmakarna med att tillväxten skulle ligga någonstans mellan och . Det fanns dock bedömare som så sent som förutsåg ett BNP-fall även . I takt med att den internationella ekonomin återhämtade sig och de statistiska utfallen blev allt bättre justerades prognoserna upp. Det var dock först som prognoserna låg i rimlig närhet av BNP-utfallet på . Diagram 20 Jämförelse mellan BNP-prognoserna Anm.: I gruppen andra prognosmakare ingår följande nio myndigheter, banker och organisationer: , , , , Nordea, , , , . BNP-prognoser var dock relativt träffsäkra jämfört med andra bedömare. Som framgår av diagram 21 hade Nordea störst träffsäkerhet följt av . Diagram 21 Träffsäkerheten i BNP-prognoserna Anm.: Diagrammet anger det justerade medelfel prognosmakarna hade . Med justerat absolutmedelfel avses bl.a. att medelfelet är justerat för skillnader i prognoshorisont mellan prognosmakarna. Som framgår av diagram 22 började KPI-inflationen att sjunka kraftigt i takt med att finanskrisen försvagade konjunkturen och pressade ned den internationella inflationen. KPI-inflationen fortsatte att falla till följd av bl.a. kraftigt lägre räntor och började sedan återigen stiga till följd av den allt starkare konjunkturen och räntehöjningar. Diagrammet visar att ganska väl fångade riktningen på inflationen, men att man till en början underskattade styrkan i nedgången . Anm.: De prickade linjerna anger prognoser vid olika tillfällen. I diagrammet är det svårt att urskilja enskilda prognoser. Tanken är i stället att diagrammet ska visualisera hur prognoserna följer den faktiska utvecklingen. KPI-prognoserna per kvartal jämförs med utfallet per kvartal. Jämförelsen mellan och andra prognosmakares KPI-prognoser i diagram 23 visar att spridningen i prognoserna var ganska stor under i stort sett hela 2009. Spridningen är delvis en spegelbild av prognosmakarnas BNP-prognoser. var osäkerheten om konjunkturutvecklingen mycket stor (se diagram 20). Många bedömare räknade med en fortsatt relativt svag tillväxt och därmed även en lägre ränta och en lägre KPI-inflation än utfallet på i genomsnitt . minskade successivt osäkerheten om konjunkturutvecklingen, och spridningen mellan prognoserna blev därmed också mindre. Diagram 23 Jämförelse mellan KPI-prognoserna Anm.: I gruppen andra prognosmakare ingår följande nio myndigheter, banker och organisationer: , , , , Nordea, , , , . Relativt andra bedömare var även KPI-prognoser ganska träffsäkra. Som framgår av diagram 24 tillhörde den övre halvan av prognosmakare som hade de mest träffsäkra KPI-prognoserna . Diagram 24 Träffsäkerheten i KPI-prognoserna Anm.: Diagrammet anger det justerade medelfel prognosmakarna hade . Med justerat absolutmedelfel avses bl.a. att medelfelet är justerat för skillnader i prognoshorisont mellan prognosmakarna. Externa bedömningar av den svenska penningpolitiken Nedan sammanfattas Internationella valutafondens (IMF) och bedömningar av den svenska penningpolitiska utvecklingen , i den mån organisationerna kommenterat penningpolitiken i sina respektive rapporter. Normalt gör IMF en s.k. artikel IV-konsultation i varje medlemsland om den ekonomiska och finansiella utvecklingen. Det är sedan upp till varje enskilt land att publicera de uttalanden och den rapport som blir resultatet av konsultationerna. har offentliggjort IMF:s rapporter. konsultation (juli/) IMF anser i rapporten att är en av de centralbanker i världen som är mest öppna och har störst insyn. IMF konstaterar att hållit en låg reporänta och att banken var sen med att höja reporäntan under konjunkturuppgången . Enligt IMF:s synsätt ligger den naturliga svenska reporäntan kring . IMF konstaterar att reporäntan successivt höjdes till , vilket dock var sent i konjunkturcykeln. Eftersom inflationen stigit en bra bit över inflationsmålets övre gräns och inflationsförväntningarna ökat välkomnar IMF ytterligare räntehöjning (räntehöjningen , från 4,25 till ). Enligt IMF bör penningpolitiken fortsätta att vara stram för att bryta uppgången i inflationsförväntningarna och förhindra en andra våg av prisuppgångar. IMF anser också att kronan är undervärderad. IMF räknar med att kronan stärks framöver, vilket bl.a. kommer att bidra till att minska inflations- och kostnadstrycket i den svenska ekonomin. konsultation (juli/) IMF anser i rapporten att regeringen, och andra myndigheter vidtagit snabba och lämpliga åtgärder för att begränsa finanskrisens effekter på den svenska ekonomin. Den ekonomiska politiken bör även i fortsättningen inriktas mot att dämpa nedgången i den ekonomiska aktiviteten, främst genom att låta de automatiska stabilisatorerna i ekonomin få verka fullt ut. Däremot ifrågasätter IMF om det behövs nya diskretionära finanspolitiska åtgärder. De stimulansåtgärder som är genomförda och på väg att genomföras är redan bland de mest omfattande i EU-området. Dessutom innebär bl.a. de svenska bankernas stora exponering mot att det är osäkert om det behövs ytterligare offentliga åtgärder och hur det i så fall påverkar de svenska statsfinanserna. IMF konstaterar vidare att inflationstrycket i den svenska ekonomin sjunkit markant på grund av finanskrisen och den ekonomiska nedgången. Inflationen kommer att ligga något under inflationsmålet 2009. Risken för deflation är emellertid låg, enligt IMF. Det indikerar enligt IMF att det inte behövs någon ytterligare penningpolitisk stimulans utöver de kraftiga åtgärder redan vidtagit. Ytterligare åtgärder bör endast vidtas om det visar sig att inflationen sjunker ytterligare. Kronan är något undervärderad enligt IMF. Det senaste årets kronfall kommer att bidra till att begränsa den ekonomiska nedgången och uppgången i arbetslösheten. IMF uppmanar de svenska myndigheterna att vidta ytterligare åtgärder för att öka förtroendet för svenska banker och det svenska finansväsendet. Det kan också enligt IMF finnas anledning att ytterligare öka den svenska valutareserven, utöver den förstärkning som beslutades om . IMF konstaterar i rapporten att den svenska ekonomin drabbats hårt av den ekonomiska nedgången i finanskrisens spår med ett fall i BNP-tillväxten på 2009 och en uppgång i arbetslösheten till av arbetskraften. Myndigheternas aggressiva stabiliseringspolitik via en kraftigt stimulerande penning- och finanspolitik har dock mildrat nedgången, lagt grunden för den återhämtning som påbörjades i mitten av 2009 och minskat risken för en deflationistisk utveckling. Inflationen exklusive bostadsräntor har legat inom inflationsmålets toleransintervall. Det mycket kraftiga fallet i kronans värde har förstärkt utvecklingen, och i takt med att den finansiella krisen har avtagit såväl globalt som i har börjat avveckla de extraordinära åtgärder man vidtog under krisen för att stödja finansmarknaderna. Tillväxtutsikterna är dock fortfarande osäkra bl.a. till följd av de fortsatta oroligheterna i , som tillsammans med den senaste tidens kronförstärkning dämpar utsikterna för efterfrågan på svenska exportvaror. IMF anser därför att de svenska myndigheternas ambition att fortsätta att stimulera ekonomin är adekvat. IMF konstaterar att annonserat att reporäntan kommer att höjas framöver och att den höjdes .