bet · GY01FiU23 · 2011-04-05 00:00:00 — Det kräver att man klarar balansen mot utlandet, att man klarar det inflationsmål som vi har och att man klarar statsfinanserna. Gör man inte det blir riskerna med detsamma väldigt mycket större. Det räcker att titta på länder i södra för att förstå vad som kan hända då. Då har man inte så lätt att hantera de frågorna. Vi vet också hur bekymmersamt det blir om man själv försätter sig i en sådan situation. Kort och gott innebär det att om man är väldigt beroende av omvärlden måste man sköta sig. Gör man inte det kommer omvärlden att ha synpunkter, och då får man problem förr eller . När det gäller riskerna med hushållens upplåning är det en avvägning mellan kort sikt och lång sikt, som väldigt ofta inom penningpolitik, och annan politik för den delen. Vad innebär det på lång sikt om hushållssektorn på ett eller annat sätt skuldsätter sig mer och mer? Ytterst handlar det om ett värdeomdöme vad man tycker är lagom och när man tycker att det har blivit för mycket. Ett sätt att betrakta detta är om man mäter det i termer av hushållens skulder, låt oss säga i förhållande till disponibel inkomst. Vi närmar oss snart kvoten . Eftersom väldigt många hushåll inte har någon upplåning alls betyder det att det finns ett ganska stort antal enskilda hushåll som ligger på , eller till och med högre än så. Om man kombinerar det med den kreditgivning som detta ska vi ta reda på mer i detalj synes vara sådan att det är väldigt många som inte amorterar, då stiger riskerna i systemet. Det behöver inte innebära något större bekymmer eller året, men riskerar vi då att försätta oss i ett läge som blir svårhanterligt. Det kan vara svårhanterligt i en rad olika avseenden, dels för det enskilda hushållet, och det är naturligtvis en stor tragik i sig, dels därför att hushållen får bekymmer och då drar ned på sin konsumtion. pratar jag om händelser långt bortom vår normala prognoshorisont. Detta påverkar då samhällsutvecklingen i största allmänhet. Med det som bakgrund är det naturligtvis angeläget att detta inte fortsätter hur länge som helst. När det gäller hur växelkursen utvecklas : Vi har en rörlig växelkurs och har haft det . Då kan man inte förvänta sig att den alltid ska gå åt ena hållet om vi sköter samhällsekonomin i stort, utan då kommer vi att ha perioder när växelkursen apprecierar, vilket den nu har gjort. Det är någonting som vi på har talat om . Den här gången har det faktiskt inträffat också. Vi har att leva med det och anpassa förhållandena i den svenska ekonomin till det. Det är inte särskilt konstigt eller märkligt. Som jag konstaterat i mitt tidigare svar är det någonting som i allra högsta grad är hanterligt , såvitt vi kan bedöma, och inte är något större bekymmer. Det är också så att vi har ett val att göra. Det går inte att styra växelkursen och inflationstakten och sätta räntan . Man kan hantera två, så får man den tredje på köpet. Försöker man någonting annat vet vi både i och i en rad andra länder att det leder till väldigt stora bekymmer längre fram på ett eller annat sätt. Jag går över till frågan om avvägningen mellan penningpolitik på kort sikt och hushållens skulder. Återigen: Det är avvägningar som ska till när man gör detta. Skulle vi råka ut för att det av ett eller annat skäl, bortom vår normala prognoshorisont, blir stora bekymmer i hushållssektorn eller i den finansiella sektorn, då vet vi av erfarenhet i och andra länder att det är oerhört svårt att rätta till det längre fram. Man har då att överväga: Vad gör vi på kort sikt? Hur ska vi väga det emot vad som sker på ? Då har i alla fall majoriteten haft synpunkten i det här sammanhanget att även hushållens upplåning och ökade upplåning är en faktor som vi måste hålla ett öga på, låt vara att det rent tekniskt är svårt att fånga in det i det modellbyggande som vi gör. Vi har att leva med det och fatta våra beslut i alla fall, på det sätt som vi också har gjort. är efterfrågeläget i svensk ekonomi sådant att de här faktorerna egentligen inte kommer i konflikt med varandra över huvud taget. Vår syn är att vi under alla omständigheter behöver höja räntan för att vi ska klara vårt inflationsmål. En konsekvens av det blir sannolikt också att hushållen lånar lite mindre. Det är bra på lång sikt om det inträffar. Men återigen är det en fråga om vilka risker man vill ta och hur man väger ihop kort sikt och lång sikt i dessa sammanhang. Sedan var det fråga om vår syn när det gäller en större räntemarginal. Om man tittar på boräntorna kan man se att räntemarginalen till reporäntan är . Den har under en ganska tidigare varit . Det är nog ungefär det man får räkna med om hushållen fortsätter att låna och om har en stor utlandsupplåning. Enligt min syn vore det inte lämpligt att kompensera för det genom att på något sätt höja räntan lite långsammare. Någonstans måste det ändå komma till uttryck att risken stiger i systemet och att det kostar någonting. Vi kan inte styra, och det är inte heller vårt jobb. Framför allt är det inte vårt jobb att finjustera och finkalibrera penningpolitiken i förhållande till enskilda räntemarginaler. Den sista frågan om hur rätt vi har ska vi återkomma till . Vi är precis i färd med att färdigställa vår rapport om penningpolitiken och den uppföljning som kommer. Det blir också en utfrågning i utskottet lite längre fram, och ska vi gå igenom det i detalj. Man kan titta på det diagram som jag visade här i förrgår och jämföra med vår syn på penningpolitiken 2007 och 2008. Hur kom det sedan att bli? Det är klart att världen blev väldigt annorlunda jämfört med vad vi trodde. Men å andra sidan är det inte så att vi särskiljer oss dramatiskt när det gäller detta, utan i en liten öppen ekonomi som den svenska får man räkna med att världen ibland utvecklar sig på ett helt annorlunda sätt än vad man har trott. Det har vi att leva med. Men hur man mäter detta återkommer jag till . (S): Jag uppfattar att det börjar bli en allt större samsyn kring att de matchningsproblem som finns på arbetsmarknaden , med arbetskraftsbrist som vi har en ganska hög arbetslöshet, riskerar att driva räntan. Det känns, dels utifrån de protokoll som finns från direktionen, dels utifrån frågeställningarna i första rundan, som att detta är något man ser alltmer av. Jag uppfattade också dina svar på de här frågorna så här långt som att i någon mening inte kan göra mer än att förhålla sig till de obalanser som finns. Vilken är din bedömning: Skulle en mer aktiv arbetsmarknadspolitik, exempelvis med fokus på bristyrkesutbildningar, påverka era bedömningar av hurdan ränteutvecklingen blir framöver? (M): Fru ordförande! Jag tackar riksbankschefen. Jag vill uppehålla mig lite kort vid den underliggande inflationen, som jag skulle önska att riksbankschefen sade något mer om. Den är betydligt lägre nu än den var senast. Jag tror att den till och med var lägre än . Frågan är vad det beror på. Är det tillfälligt eller inte? Hur kan det påverka framtida beslut? Jag skulle gärna vilja höra några reflektioner och funderingar kring den underliggande inflationen. (MP): Mycket av de resonemang som vi för här handlar om resursutnyttjande. Jag tycker att det skulle vara intressant om kunde kommentera vilka de huvudsakliga indikatorerna är i bedömningar. Vad är det man mäter? Hur gör man bedömningen av vad som anses vara normalnivån? Riksbankschef : Vi har att göra en bedömning av vad som sker på arbetsmarknaden och vad som sker i ekonomin i stort och samla ihop det till en övergripande bedömning av vad som sker i ekonomin och hur det påverkar inflationstakten. Det är väldigt svårt att plocka ut en variabel, till exempel en åtgärd när det gäller arbetsmarknadens funktionssätt, och hävda att om man bara vrider på den ratten några varv kommer det att påverka räntan på det ena eller andra sättet. Jag kan inte se någon direkt koppling på det viset, ty det styrs också i övrigt av vad som sker i ekonomin i dess helhet och vad som sker i vår omvärld. Det är naturligtvis aldrig en nackdel om arbetsmarknaden fungerar väl jämfört med om den fungerar mindre väl, men det ligger ändå i stor utsträckning utanför penningpolitiken. Det är också sådana processer som rör sig ganska långsamt, så det är svårt att se att det skulle påverka penningpolitiken i någon större utsträckning. Vad som spelar stor roll på kort sikt är inte minst lönebildningen och vad som sker där, men där har vi, som jag konstaterar, en vanlig traditionell analys av lönebildningen med utgångspunkten att de måttliga löneökningar som vi vid det här laget har sett i har producerat en mycket god reallöneutveckling. Därför har vi egentligen inte skäl att tro att man skulle komma på något annat. Vi kommer fortsättningsvis att ta det ungefär som vi har gjort. Vad gäller den underliggande inflationen är det några faktorer som spelar roll. sker det en del tekniska förändringar i hur man räknar KPI. Det leder till att det sker diverse olika skiften i hur man mäter inflationstakten, så även detta år. Sedan har också en del faktorer påverkat på så sätt att den underliggande inflationen har kommit in lite lägre än vi trodde. I den meningen ligger de senaste siffrorna lite under vår prognos. Men inte desto mindre är vår uppfattning att detta är ganska tillfälliga faktorer; efterfrågeläget i världen och i svensk ekonomi är ändå sådant att vi tycker att det finns skäl att tro att inflationstakten även mätt i form av KPIF kommer att gå upp emot över tiden. Det var en fråga om resursutnyttjandet. Det är en evig fråga hur man ska räkna fram någonting som man inte kan ta på och observera. Det har vi kämpat med länge, och många andra med oss. Ett sätt är att titta på BNP-utvecklingen och tillväxten i svensk ekonomi och sedan försöka se hur tillväxten varierar kring någon typ av trend som man kan räkna fram på en rad olika sätt. Ett annat sätt är att helt enkelt stoppa in olika typer av produktionsfaktorer, som arbetskraft och kapital, i en matematisk formel som man hoppas ska beskriva BNP-utvecklingen hyggligt väl. Man kan då beskriva någon form av normalutveckling enligt den matematiska formeln och titta på avvikelserna. Det går också att mäta detta i termer av ett normalt antal timmar som man arbetar och titta på avvikelserna om man arbetar fler timmar eller färre timmar. Eller så försöker man på ett eller annat sätt väga ihop alla dessa variabler och lägga till mjukare data, som man kan observera i närtid, till exempel konjunkturindikatorer och liknande. Den gula linjen är den som visar vad man får när man använder det som kallas för RU-indikatorn med vårt språkbruk. Som ni ser skiljer de här sig åt lite grann. Då får man göra en bedömning av vart ekonomin är på väg. Man kan titta på RU-indikatorn och se hur den har betett sig bakåt i tiden. Den hänger rätt väl ihop med hur det har blivit i svensk ekonomi, vilken inflationstakten har blivit. Den hänger också rätt väl ihop med hur räntan har rört sig över tiden. Men det är inte så att vi har hittat något entydigt mått som vore den enda temperaturmätaren, utan i en komplex värld får man titta på många olika faktorer och göra en samlad bedömning. (FP): Fru ordförande! Först vill jag apropå växelkursen gratulera till att verkligheten äntligen har anpassat sig till prognoserna. Det är verkligen bra för oss andra att vi slipper invänta verkligheten och helt och hållet kan förlita oss på prognoserna. Det är väldigt glädjande och underlättar mycket för oss. Baksidan av detta är att de importerade varorna och tjänsterna blir billigare i . Vi koncentrerar oss ofta mycket på bytesbalansöverskottet dess bättre har vi stora överskott och exporten. Men hur ser riksbankschefen på att importen relativt sett blir mycket billigare och hur detta slår mot den svenska konsumtionen? (C): Riksbankschefen visade under sin föredragning en bild på utvecklingen av råvarupriser och livsmedelspriser och påverkan på det svenska inflationstrycket. Jag skulle vilja fråga riksbankschefen hur han ser på detta framöver. Handlar det om tillfälliga eller permanenta effekter på inflationstrycket? Hur mycket och hur länge kommer det i så fall att påverka? (SD): Vi har infört ett bolånetak och har också fått indikationer på att vi ska höja kapitaltäckningskraven. Om vi skulle leka med tanken att vi hade ytterligare ett instrument tillgängligt , till exempel lagstadgade amorteringskrav, hur hade det påverkat räntebanan? (V): Fru ordförande! Jag tänkte först och främst följa upp min tidigare frågeställning. Riksbankschefen sade att det är svårt att längre fram rätta till hushållens ökade skuldsättning och även finanssektorns beteende, vilket kan leda till stora problem. Men om vi tittar på arbetslösheten kan vi säga att den också är väldigt svår att rätta till längre fram. Vi har en genomsnittlig arbetslöshet på . Det visar väl verkligheten om något. Det är verkligen svårt att rätta till längre fram. skulle kunna kräva att både regeringen och tar till ytterligare åtgärder för att strypa hushållens skuldsättning och därmed möjliggöra för räntepolitiken att påverka arbetslöshetsnivån i större utsträckning än man gjort tidigare. Det skulle jag vilja ha en kommentar till. Jag skulle vilja ställa en annan fråga som egentligen handlar om stabilitetspolitiken. Det gäller de implicita statliga garantierna. Flera riksbanker har räknat på vad de innebär i kronor och ören för banksektorn. Vi vet att de garantierna ökar riskbenägenheten och snedvrider konkurrensen. Vill man att bankerna ska betala för det stöd de får och det verkar de allra flesta vilja måste man också veta vad den statliga garantin innebär för banksektorn i kronor och ören. Därför skulle jag vilja veta om planerar att ta reda på vad den implicita statliga garantin innebär för banksektorn. Riksbankschef : Vad betyder billigare import? Det är ingen nackdel. Alla tycker ju att det är bra att varorna blir billigare, och det innebär i viss mening att vi som nation har blivit rikare. Vi får ett större konsumtionsutrymme än annars. Det är en fördel när växelkursen har stärkts. I det här fallet får vi då inte in alla de här prisökningarna i vårt system till , eftersom dessa till en del kompenseras av den starkare kronan. Som en konsekvens av det tar man också bort lite inflationstryck i den svenska ekonomin som vi annars skulle ha haft. Det gör det då lite enklare när det gäller penningpolitiken. Vi har att överväga det här. Hur ska man se på räntesättningen? Vad sker på växelkurssidan? Hur väger vi ihop det till en samlad bedömning av inflationstakten? Vad gäller frågorna om råvarupriser är den syn vi har att vi nu ser framför oss en period där efterfrågan i den globala ekonomin är sådan att råvarupriserna varaktigt kommer att vara höga eller stigande. Utvecklingen på annat håll i världen är nu så pass god att ett väldigt stort antal människor höjer sin levnadsstandard, och då kommer de att konsumera mycket mer råvaror . Det är någonting annorlunda jämfört med att man har torka i någon del av världen eller något annat bekymmer när det gäller till exempel livsmedelsproduktion eller att oljeproduktionen uteblir på grund av politiska bekymmer på olika håll i världen. Sådana lägen kommer det sannolikt alltid att finnas i fortsättningen också. Men som en trend i detta talar det mesta som vi ser det för att efterfrågan globalt sett kommer att vara sådan att vi har att leva med stigande råvarupriser. Det ställdes en fråga om bolånetak och ökad kapitaltäckning och om det på något sätt påverkar penningpolitiken. Det är ändå så att alla de här andra reglerna gör det dyrare att låna. Det enklaste sättet att göra det dyrare att låna är att höja räntan. Det är inte så att man kommer undan genom att göra på det ena eller andra sättet någon annanstans, utan den här frågeställningen finns . har vi någorlunda hygglig balans i detta. Inför man för mycket regleringar på den kanten blir det också bekymmer av än det ena, än det andra slaget. har vi bolånetaket, som vi har noterat, och en diskussion om ökad kapitaltäckning, vilket jag tycker är bra. Jag tycker att det är rimligt med högre kapitaltäckning för svenska banker. Om det sedan räcker för att leda fram till en stabil utveckling när det gäller upplåningen får vi se. Skulle det inte vara så får vi föra ett samtal mellan oss, och om ytterligare verktyg och hur man ska använda de verktygen. Men det är inte så att jag har någon särskild kombination, utan det är en fråga som vi får återkomma till. Angående frågan om arbetslösheten: Kan man komma undan när det gäller att införa ett bolånetak och därigenom inte höja räntan? Jag tror inte det. Den penningpolitik vi för för vi därför att vi ska klara vårt inflationsmål på över tiden, och det är inte så enkelt att vi genom att skruva någon annanstans i den finansiella sektorn kommer undan att höja räntan. Det här är den bedömning som vi gör när det gäller att hantera en allmänt sett god utveckling i svensk ekonomi så att vi klarar vår inflationstakt. Det om statliga garantier är en bra fråga, som jag inte har något svar på. Det är någonting som vi får ta oss en funderare på. Vi ska också ta oss en funderare på vad som är vår del i detta. Det är till exempel så att vi håller en valutareserv som är större . Det gör vi för att klara av bankernas likviditet om vi måste. lånar bankerna mer och mer utomlands. tar vi inte betalt för att hålla denna valutareserv. Vi på vår kant får fundera på hur man ska hantera de frågeställningarna. Vi behöver, menar jag, göra det mer explicit vad detta innebär. Ytterst är det samhället som håller uppe den finansiella sektorn om man får bekymmer på ett eller annat sätt. Det betyder att bankerna har att leva med till exempel högre kapitaltäckning och att vi har att fundera på hur stor valutareserv vi ska ha och hur vi på något sätt ska tydliggöra kostnaden för att hålla en valutareserv. Det är en mycket bra fråga som i allra högsta grad är relevant. Det är rimligt att vi på vår kant gör vad vi kan för att förtydliga detta på ett sådant sätt att jag kan lämna ett tydligare svar än . (KD): Jag var lite inne på vad den räntesättning med ökade kapitaltäckningskrav som finansministern annonserade för någon dag sedan innebär. Hur kommer man att ta hänsyn till det i era bedömningar framöver? Det var den ena delen. Den andra är att ni i jobbar mer utifrån mer stabila förhållanden i världen i normalläget. Det som händer i en finanskris är svårt att prognostisera för att ta hänsyn till i alla lägen. Dock måste man på något vis att ha ett . Man måste speja och spana för att kunna upptäcka sådant och dämpa den typen av effekter så mycket som möjligt när de kommer. De kommer troligtvis även . Frågan är hur vi ska hantera det och begränsa effekterna av det. Min fundering är: Hur har riggat för att kunna vara ute och speja och spana efter nya sätt att spekulera? Det är spekulationsekonomin som egentligen orsakar mycket av detta. En del har dragit fria dragningsrätter på vissa saker. Hur har ni riggat er organisation för att hantera den sidan av ekonomin som kan fara i väg ganska fort om det får sådana tendenser? (S): Jag läste igenom penningpolitiska rapport. Den var som vanligt intressant och även också riksbankschefens föredragning här. Ett avsnitt som jag fastnade särskilt för i rapporten var ert resonemang om hur man kan nyttja tillväxten i som är väldigt god och relativt hög. Ni har ett resonemang om att man kan använda tillväxten till produktivitet och kanske investeringar i infrastruktur och kunskap på arbetsmarknaden. Det andra scenariot är att man i stället använder tillväxten till att stimulera privat konsumtion. Det kan göras med tillfälliga åtgärder men också mer permanent med skattesänkningar. Om man väljer den vägen: Vad får det för risker och konsekvenser för penningpolitiken? Hur påverkar det vår valuta och våra exportföretag? Hur kommer omvärlden att uppfatta oss med tanke på att vi är exponerade väldigt högt i utländsk valuta om man väljer vägen att stimulera konsumtion i stället för produktion? (M): Många av de faktorer vi har diskuterat här påverkas i högre eller lägre grad av beslut som fattas av andra. Jag tänker kanske främst på de andra centralbankerna. Jag skulle vilja att du utvecklade lite vad ni har för samarbete eller spaning, för att använda ord, på de andra centralbankerna. När vi var inne i finanskrisen , om jag inte missminner mig, fattade man vid något eller några tillfällen samordnade beslut eller gjorde samordnade insatser. Jag förstår att det nu inte är samma kris i uppgången. Men resonerar ni någonting om eventuellt samordnade insatser eller tittar lite i varandras kort? Riksbankschef : Den första frågan var om ökad kapitaltäckning och vad det kan tänkas innebära på räntemarginaler. Vår uppfattning är att det är mycket måttliga effekter. Det har att göra med att i förhållande till många andra banksystem i världen har svenska banker redan nu en god kapitaltäckning. Det innebär att om man höjer kapitaltäckningskraven ytterligare bör inte svenska banker ha några problem med att anpassa sig till det. Det betyder att det inte blir några större effekter. Det är också så att om man höjer kapitalkraven går riskerna ned i banksystemet. Då är det också rimligt att avkastningskraven sjunker. Det är inte rimligt att kräva extremt hög avkastning om man har låg risk. Det betyder att en del av detta är det rimligt att utgå från att aktieägarna står för. De kommer att få lägre risk de också. När det gäller hur vi försöker följa vad som sker inom den finansiella sektorn deltar vi i ett mycket stort antal arbetsgrupper på olika håll i världen tillsammans med eurosystemet, ECB. Vi sitter med i i , och vi deltar i det globala samtalet om vad som sker på olika sätt. Vi arbetar mycket nära med och diskuterar löpande med dem vad som sker och hur de ser på utvecklingen i världen. Vi för löpande samtal med bankerna och gör också våra egna bedömningar av var farorna kan tänkas ligga. Måhända är det en förenklad beskrivning att det går ut på att vara vaksam på vad som sker så att man vet om någon håller på att låna för mycket. Tyvärr är det ofta så med facit i hand att allting såg bra ut och som att man inte lånade för mycket. Men efteråt visade det sig att med nya typer av finansiella instrument var risken mycket högre än vad man först insåg. En del av vårt jobb är att vara vaksamma oavbrutet när det gäller detta och fundera, prata, vrida och vända och diskutera. Vi försöker så fort det över huvud taget är möjligt att komma alla dessa skeenden in på livet på ett sådant sätt att vi inte tas med överraskning när det gäller vad som sker. Frågan om tillväxt har mycket att göra med frågeställningen som var tidigare här om kort sikt och lång sikt. Det handlar om att man använder en god tillväxt eller ett konsumtionsutrymme enbart till att konsumera och inte till att investera. Med investering avser jag investeringar i vid mening och till exempel också investering i kunskap och inte bara infrastruktur som man kan ta på. Konsekvenserna av det blir att den infrastruktur som man har, den kapitalstock man har i ekonomin, inte kommer att hålla jämna steg med det som sker i omvärlden. Det leder på lång sikt till att levnadsstandarden sänks. Det gäller hitta någonting lagom i detta, att å ena sidan klara konjunktursvängningarna på kort sikt och å andra sidan se till att man har en sådan långsiktighet i den allmänna ekonomiska politiken att man också bygger för framtiden. Annars får man problem. Men då ligger vi långt bortom den räntebana och den analys som vi talar om här. Vi träffar andra centralbanker oavbrutet och diskuterar och resonerar i vår omvärld om vad som sker och vart världen är på väg. Vi försöker att gemensamt förstå vad som sker i vår omvärld och utbyter tankar kring detta på en rad olika sätt i en rad olika forum. är det viktigt att komma ihåg att det inte är så att penningpolitiken i någon mening är globalt koordinerad på ett sådant sätt att i varje fall de större centralbankerna i världen sätter sig någonstans och kommer överens om: gör vi så här.