bet · GY01KU22 · 2011-04-15 00:00:00 — Utredningen ansåg (s. 345 f.) således att det inte borde införas någon lagstiftning om konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-nät. Utredningens bedömning (s. 347 f.) var att förutsättningarna för konkurrens hade förbättrats genom att hushållen hade fått ökade möjligheter att välja mellan olika distributionssätt för tv-sändningar och mellan olika leverantörer av programtjänster. Mot den bakgrunden ansåg utredningen att det inte borde införas någon lagstiftning om hur de program som distribueras i kabel-tv-nät ska väljas ut eller paketeras. För den händelse utvecklingen mot förmodan skulle gå i en annan riktning, kunde det enligt utredningen finnas anledning att överväga frågan på nytt. Regeringen behandlade frågorna i proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag (s. 200 f.). Regeringen delade bedömningen när det gäller de rättsliga förutsättningarna för ökad konkurrens i kabel-tv-nät, dvs. att det inte finns någon möjlighet att införa lagstiftning på området, utöver de regler som redan finns i lagen om elektronisk kommunikation, som anvisar tillvägagångssätt för en eventuell förhandsreglering av . Regeringen ansåg att det finns anledning att fortsatt följa hur den snabba utvecklingen inom olika tv-plattformar (kabel-tv, IP-tv, marksänd tv eller satellitsänd tv) påverkar de enskilda hushållens valfrihet. Regeringen anförde att den därför avsåg att ge Myndigheten för radio och tv i uppdrag att, i samråd med andra berörda myndigheter, följa den fortsatta utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. Enligt uppgift från har något sådant uppdrag ännu inte lämnats. Utskottet har i samband med behandlingen av regeringens proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag behandlat motioner av likalydande innebörd som den aktuella motionen (bet. 2009/10:KU25). Utskottet delade regeringens bedömning (se ovan) i fråga om de rättsliga förutsättningarna för att öka konkurrensen i kabel-tv-näten. Utskottet ansåg dock mot bakgrund av den snabba utvecklingen när det gäller olika plattformar för tv kabel-tv, IP-tv, marksänd tv och satellit-tv och hur den påverkar konkurrensen och de enskilda hushållens valfrihet sammantaget att det kan finnas anledning att bevaka frågan. Utskottet välkomnade därför regeringens avsikt att ge den nya Myndigheten för radio och tv i uppdrag att följa utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. Med det anförda avstyrkte utskottet motionerna. Regeringens förslag i proposition 2010/11:115 Bättre elektroniska kommunikationer I proposition 2010/11:115 Bättre elektroniska kommunikationer lämnar regeringen förslag till genomförande av två EU-direktiv på området för elektronisk kommunikation. Genomförandet kräver enligt regeringen ändringar i bl.a. lagen (2003:389) om elektroniska kommunikationer, förkortad LEK. I propositionen föreslår regeringen att en ny bestämmelse införs i lagen om elektroniska kommunikationer (4 kap. 13 a §). Enligt denna bestämmelse får en operatör, eller någon som äger ledningar i ett allmänt kommunikationsnät, efter ansökan av en annan förpliktas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla gemensamt utnyttjande av ledningarna i en byggnad eller fram till första utlopps- eller förgreningsstället. En sådan skyldighet får åläggas endast om anläggning av ytterligare infrastruktur bedöms olönsam eller fysiskt ogenomförbar. Bestämmelsen innebär att regleringsmyndigheten får förplikta en operatör att under vissa angivna förutsättningar dela ledningar med sökanden. Frågan om huruvida en operatörs ansökan om gemensamt utnyttjande bör bifallas får avgöras med hänsyn till konkurrenssituationen i varje enskilt fall med beaktande av att en förpliktelse enligt 1 kap. 2 § LEK inte får vara mer ingripande än vad som framstår som rimligt och ska vara proportionerligt i förhållande till lagens syften. Bedömningen bör innefatta hänsyn till parternas möjlighet att ingå frivilliga uppgörelser. För det gemensamma utnyttjandet ska marknadsmässig ersättning utgå. Ett beslut om skyldighet om fastighetsnätsdelning förutsätter att regleringsmyndigheten bedömer det olönsamt eller fysiskt ogenomförbart att bygga ytterligare fastighetsnät med eventuella andra anläggningar för att ledningarna ska kunna användas på avsett sätt. En skyldighet som gäller gemensamt utnyttjande av ledningar föregås av en skälig tid av offentligt samråd då samtliga berörda parter ges tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen ska därför inordnas i LEK på så sätt att den omfattas av reglerna om förfaranden för samråd enligt 8 kap. Regeringen anför att en skyldighet enligt den föreslagna paragrafen kan komma att påverka rätten att sända genom tråd enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen hänvisar till att den grundlagsfästa rätten att sända i tråd får begränsas genom föreskrifter i lag om det är fråga om en skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar när det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar (3 kap. 1 § andra stycket 2 YGL). Vidare får begränsningar av yttrandefriheten enligt 2 kap. 21 § regeringsformen göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Av samma lagrum följer att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Den nu föreslagna paragrafen har ett konkurrensfrämjande syfte, vilket enligt regeringen är ett godtagbart ändamål i ett demokratiskt samhälle. Den kan inte sägas vara mer långtgående än vad som krävs för att uppnå syftet. En tillämpning av bestämmelsen skulle inte hota den fria åsiktsbildningen. Något hinder mot att införa bestämmelsen finns därmed inte, anför regeringen. Lagändringen föreslås träda i kraft . Propositionen har hänvisats till trafikutskottet. Beslut av är att vänta . Utskottet vidhåller sitt ställningstagande i fråga om de rättsliga förutsättningarna att öka konkurrensen mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-näten, dvs. att det inte finns någon möjlighet att införa lagstiftning på området utöver de regler som redan finns i lagen om elektronisk kommunikation, som anvisar tillvägagångssätt för en eventuell förhandsreglering av . Utskottet noterar i sammanhanget att regeringen i propositionen Bättre elektroniska kommunikationer föreslår att det ska bli möjligt att besluta om att en operatör ska kunna förpliktas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla en annan operatör gemensamt utnyttjande av ledningar i ett allmänt kommunikationsnät. Även om det är svårt att överblicka effekterna för konsumenterna av det framlagda förslaget skulle det kunna komma att innebära en ökad konkurrens mellan operatörer och även en ökad valfrihet för konsumenterna. väntas ta ställning till propositionen senare i vår. Utskottet vidhåller sin uppfattning att det finns anledning att bevaka hur den snabba utvecklingen när det gäller olika plattformar för tv påverkar konkurrensen och de enskilda hushållens valfrihet. Utskottet utgår från att regeringen delar utskottets uppfattning i denna del och finner därför inte anledning att göra något tillkännagivande med anledning av detta. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2010/11:K374 (KD). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om förbud mot alkoholreklam i tv. I motion 2010/11:K387 begär (S) ett tillkännagivande om förbud mot alkoholreklam i tv. Motionären anför att trots att alkoholreklamen är förbjuden i svenska markbundna kanaler nås vi av reklam för alkoholdrycker genom satellitsändningar. Regeringen bör, enligt motionären, i de internationella forum där reklamfrågorna hanteras verka för att alkoholreklam i tv avvecklas och att de avtal som förhandlas fram vid övergång till digitala sändningar klargör att alkoholreklam inte får förekomma. Regeringen bör inom EU också driva frågan att varje medlemsland ska få avgöra om det vill förbjuda alkoholreklam med hänsyn till folkhälsan. Genom och rådets direktiv /65/EG av reviderades det s.k. tv-direktivet. Direktivets namn ändrades så att beteckningen numera är direktivet om audiovisuella medietjänster (AV-direktivet). Syftet med AV-direktivet är att förenkla och modernisera tv-direktivets regler för att uppnå förbättrade villkor för den europeiska audiovisuella sektorn. För att skapa mer konkurrensneutrala förutsättningar för alla tjänsteleverantörer utökades direktivets tillämpningsområde så att det inkluderar sådana audiovisuella medietjänster som tillhandahålls på den enskildes begäran, s.k. beställtjänster. Ett antal basregler infördes för alla audiovisuella medietjänster. Det nya AV-direktivet innehöll därutöver mer detaljerade innehållsregler för traditionella tv-tjänster. Även reglerna i det nya direktivet är minimiregler, vilket innebär att varje medlemsland, utöver direktivet, kan ha strängare regler eller mer detaljerad lagstiftning. har därigenom kunnat behålla förbudet mot alkoholreklam i tv-program som sänds från . kan även hävda förbudet mot programföretag etablerade i andra EU-länder som huvudsakligen riktar sina sändningar mot . AV-direktivet anger ett förfarande enligt vilka de berörda medlemsstaterna ska samarbeta och försöka få programföretaget att på frivillig väg följa mottagarstatens regler. Om detta inte ger resultat, kan mottagarstaten få vidta vissa åtgärder. Dessa åtgärder får dock endast vidtas om programföretaget i fråga har etablerat sig i det andra landet i syfte att kringgå de strängare bestämmelser som skulle ha gällt om det hade varit etablerat i . Åtgärderna får endast vidtas under förutsättning att kommissionen har godkänt de planerade åtgärderna och fastställt att de är förenliga med unionsrätten. AV-direktivet har genomförts i svensk rätt genom att en ny radio- och tv-lag (2010:696) trädde i kraft (prop. 2009/10:115, bet. 2009/10:KU25, rskr. 2009/10:331). Svenska bestämmelser om reklam Enligt 1 kap. 12 § YGL kan föreskrifter med bl.a. förbud mot kommersiell reklam i radioprogram meddelas. I första stycket anges att vad som sägs i tryckfrihetsförordningen om att föreskrifter får meddelas i lag om vissa kommersiella annonser också gäller i fråga om ljudradio- och tv-program och tekniska upptagningar. Det handlar om marknadsföring av alkoholdrycker och tobaksvaror, om s.k. indirekt tobaksreklam och om förbud mot kommersiella annonser som har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelser som följer av unionsrätten (1 kap. 9 § 14 TF). Bestämmelser om reklam i marksänd tv inom finns i radio- och tv-lagen (2010:696). I fråga om reklam för alkoholdrycker finns förbud i radio- och tv-lagen mot att låta program sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av sådana drycker (7 kap. 2 §). I övrigt hänvisar radio- och tv-lagen i fråga om alkoholreklam till 7 kap. 3 § alkohollagen (2010:1622). Enligt denna bestämmelse får kommersiella annonser i ljudradioprogram, tv-program eller beställ-tv inte användas vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter. Detta gäller även för sådana tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen. Rätten att sända tv- och ljudradioprogram på annat sätt än genom tråd får enligt 3 kap. 2 § YGL regleras genom en lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. I 4 kap. radio- och tv-lagen finns föreskrifter om sändningstillstånd för tv-sändningar. Ett sändningstillstånd för tv får förenas med vissa villkor, bl.a. förbud mot att sända reklam eller andra annonser (4 kap. 10 §). Utskottet har senast i samband med behandlingen av regeringens proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag behandlat motioner av likalydande innebörd som den aktuella motionen (bet. 2009/10:KU25). I sitt ställningstagande anförde utskottet att har varit pådrivande inom EU i fråga om att de svenska förbuden mot bl.a. reklam för alkohol skulle kunna tillämpas inom EU. Utskottet utgick från att regeringen även i fortsättningen i olika internationella sammanhang kommer att verka för de principer som bär upp de svenska reglerna om alkoholreklam och fann inte anledning att göra något tillkännagivande med anledning av motionerna. behandlade utskottet en motion av likalydande innebörd (bet. 2008/09:KU18). Utskottet anförde även då att det utgick från att regeringen även i fortsättningen kommer att verka för dessa principer och fann inte anledning att göra något tillkännagivande med anledning av motionen. Mot bakgrund av att varit pådrivande inom EU i fråga om de svenska förbuden mot alkoholreklam utgår utskottet från att regeringen i alla sammanhang där det är möjligt verkar för de principer som ligger bakom de svenska reglerna om alkoholreklam. Utskottet finner därför inte anledning att göra något tillkännagivande med anledningen av motion 2010/11:K387 (S). Exponering av barn i medier Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om att ge barn ett ökat skydd mot exponering i medier. I motion 2010/11:K383 begär m.fl. (S) ett tillkännagivande om att ge minderåriga ökat skydd mot medial exponering. Motionärerna anför att barn och ungdomar exponeras alltmer i olika medier, t.ex. i s.k. realityserier. Motionärerna hänvisar till och anför bl.a. att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv. Utgivarnas ansvar brister, anför motionärerna, när man låter barn och ungdomar exponeras så att den personliga integriteten kränks. Minderåriga är särskilt värnlösa i dessa sammanhang eftersom de sällan själva har förmåga att bedöma konsekvenserna av sin medverkan. I mediernas etiska regler nämns inte att minderåriga ska ha rätt till ett starkare skydd än vuxna. Motionärerna anför att det är av stor vikt att medierna har stor frihet inom ramen för tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, men med denna frihet följer ett stort ansvar att skydda enskilda barn och unga mot oförskyllt lidande genom publicitet. Enligt motionärerna behövs det ett regelverk som ger ett tydligare skydd för barn och unga mot medial exponering. Barnets rätt till yttrandefrihet regleras i artikel 13 i om barnets rättigheter . Denna rätt innefattar frihet att oberoende av territoriella gränser söka, motta och sprida information och tankar av alla slag, i tal, skrift eller tryck, i konstnärlig form eller genom annat uttrycksmedel som barnet väljer. Utövandet av denna rätt får underkastas vissa inskränkningar, men endast sådana som är föreskrivna i lag. Enligt artikel 16 får inget barn utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens och inte heller för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende. Barnet har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden eller angrepp. Artikel 17 tar upp massmediernas roll och innebär att konventionsstaterna ska säkerställa att barnet har tillgång till information och material från olika nationella och internationella källor, särskilt sådant som syftar till att främja dess sociala, andliga och moraliska välfärd och fysiska och psykiska hälsa. Konventionsstaterna ska för detta ändamål uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att skydda barnet mot information och material som är till skada för barnets välfärd med beaktande av barnets rätt till yttrandefrihet (jfr artikel 13) och föräldrarnas ansvar (jfr artikel 18). Enligt artikel 18 har vårdnadshavarna huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Konventionsstaterna ska ge lämpligt bistånd till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. behandlade utskottet en motion om exponering av barn i medier (bet. 2008/09:KU18). Utskottet sympatiserade med motionären om att barn ska skyddas mot skadlig exponering i medier men var inte berett att göra några ytterligare inskränkningar av yttrandefriheten och avstyrkte motionen. Utskottet behandlade även en motion om att skydda barn från otillbörlig exponering i medier i förenklad ordning (bet. 2009/10:KU14). Utskottet vidhöll sin bedömning och fann inte skäl att ta upp motionsyrkandet till närmare behandling. Utskottet sympatiserar med motionärerna om att barn bör skyddas mot skadlig exponering i medierna. Utskottet anser dock att en lösning på problemet snarare bör sökas på annat håll, t.ex. genom etiska riktlinjer, än genom ytterligare inskränkningar av yttrandefriheten. Motion 2010/11:K383 (S) avstyrks. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om att hot mot yttrandefriheten genom bokbål måste bemötas. I motion 2010/11:K239 begär (S) ett tillkännagivande om hot mot yttrandefriheten genom bokbål. Motionären anför att hot om bokbål återkommer med jämna mellanrum i olika sammanhang. I har predikanten uppmanat invånare att bränna böcker. Motionären anför att hot mot grundläggande värden måste bemötas var de än uppträder och framför allt av ansvariga politiker. Enligt 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen är det inte tillåtet för en myndighet eller ett annat allmänt organ att på grund av en skrifts innehåll, genom åtgärd som icke äger stöd i denna förordning, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten. Det är inte tillåtet för myndigheter eller andra allmänna organ att på grund av en skrifts innehåll förhindra en skrifts spridning bland allmänheten. Vad enskilda väljer att göra med böcker de har i sin ägo är inte en fråga för lagstiftaren att ta ställning till. Motion 2010/11:K239 (S) avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Information om meddelarskydd, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:K251 yrkande 2 och 2010/11:K277 yrkande 2. Trots att meddelarfriheten gäller fullt ut i offentliga verksamheter förekommer försök att sätta munkavle på arbetstagare. Det finns exempel på arbetsgivare inom den offentliga sektorn som förbjudit sina arbetstagare att tala med medier och som har som rutin att arbetstagare ska rapportera mediekontakter till sin chef. Det har också uppdagats att det finns arbetsgivare inom den offentliga sektorn som inte är medvetna om förbudet mot att eftersöka källor. För att undvika att anställda låter sig tystas i strid mot lagen bör kraven på offentliga arbetsgivare att informera samtliga anställda om meddelarfriheten skärpas. Skyldigheten bör även utvidgas till att gälla för privata utförare av skattefinansierad verksamhet så snart en lagstiftning om meddelarfrihet i dessa verksamheter införts. Regeringen bör, enligt min mening, återkomma med förslag på föreskrifter om obligatorisk information om meddelarfriheten och efterforskningsförbudet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet, punkt 2 (S, MP, V) av (MP), (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:K211, 2010/11:K247, 2010/11:K251 yrkande 1, 2010/11:K277 yrkande 1, 2010/11:K304, 2010/11:K337 yrkande 1, 2010/11:K384, 2010/11:K388 i denna del och 2010/11:So237 yrkande 4. Det har blivit allt vanligare att tidigare offentlig verksamhet övergår i privat regi. När detta sker försämras den formella yttrandefriheten kraftigt. För anställda inom offentlig verksamhet som läggs över i privata entreprenader finns inget meddelarskydd trots att det rör sig om offentligt finansierad verksamhet. Frågan har utretts tidigare, och den har visat sig svår att lösa. Trots detta är det enligt vår mening inte acceptabelt att skyddet på detta sätt uteblir beroende på i vilken form det allmänna väljer att bedriva verksamheter. En lag om skydd för meddelarfrihet i offentligfinansierad verksamhet i privat regi ska bygga på principen att denna så långt som möjligt ska vara densamma som för offentliganställda. Frågan har aktualiserats i arbete, men på grund av tidsförhållandena är det inte längre troligt att kommittén kommer att hinna utreda den. Vi anser därför att bör ge regeringen till känna att regeringen i lämpligt sammanhang bör utreda frågan att utöka skyddet till att omfatta även anställda i offentligfinansierad privat verksamhet. Hets mot folkgrupp, punkt 7 (S, MP, V) av (MP), (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju401 yrkande 2. Grundlagsbestämmelsen om hets mot folkgrupp omfattar inte hets mot personer med könsöverskridande identitet, s.k. transpersoner. Det är enligt vår mening inte acceptabelt att inte transpersoner omfattas av samhällets skydd i lag på samma sätt som homosexuella skyddas . Frågan har tidigare ansetts kunna komma att aktualiseras i pågående arbete. Enligt vår mening är det dock inte längre troligt att frågan verkligen kommer att följas upp i kommitténs arbete. Vi anser att även transpersoner bör inkluderas i hetslagstiftningen genom att 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen respektive 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen utvidgas till att även omfatta hets med anspelning på könsöverskridande identitet eller uttryck. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rätt att välja tv-utbud, punkt 8 (S, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:K374. Den enskilda konsumenten har i praktiken väldigt lite inflytande över kabel-tv-utbudet eftersom utbudet är beroende av hur man bor. Särskilt i flerfamiljshus är hyresgäster och bostadsrättsinnehavare bundna till kollektiva lösningar. Enligt vår mening är det önskvärt med större valfrihet för den enskilda abonnenten. Regeringens förslag i propositionen Bättre elektroniska kommunikationer om gemensamt utnyttjande av ledningar kan möjligen innebära en utökad valfrihet för konsumenterna. Förslaget innebär dock att många förutsättningar måste vara uppfyllda innan en operatör kan bli skyldig att dela en ledning med en annan operatör. Vi anser att det är mycket svårt att förutse effekterna för konsumenterna av den föreslagna bestämmelsen. Vi delar inte heller majoritetens bedömning att det inte finns några rättsliga förutsättningar för ökad konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-nät. Vi anser att det borde utredas vidare om inte dessa t.ex. skulle kunna öppnas för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer genom någon form av skyldighet till samtrafik så att abonnenterna får ökade möjligheter att själva välja sitt tv-utbud. Detta anser vi att bör ge regeringen till känna. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden 2010/11:K211 av (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om utökat meddelarskydd för privatanställda. 2010/11:K239 av (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hot mot yttrandefriheten genom bokbål. 2010/11:K247 av (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett efterforskningsförbud i yttrandefrihetsgrundlagen för att skydda anställda i verksamheter som finansieras med offentliga medel. 2010/11:K251 av m.fl. (MP):