bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — Vad har då gjorts? Jag ska inleda med att prata om det kortsiktiga. Först och främst är det så att räntehöjningar av penningpolitiska skäl innebär att det blir dyrare att låna i och med att en stor del av hushållens upplåning sker till rörlig ränta. Det bör bidra till att upplåningstakten går ned. Vi har också tydligt aviserat med vår räntebana att vi står inför en period, givet vår bedömning av konjunkturutvecklingen, med kommande räntehöjningar. har infört sitt lånetak. Vi noterar att har gett ut rekommendationer på amortering, det vill säga att det ska krävas amortering när man lånar i bank. Alla dessa åtgärder innebär sammantaget att det på ett eller annat sätt blir dyrare att låna. Det borde göra att det går långsammare framöver. Dessutom finns det större uppmärksamhet och en betydligt livligare diskussion än tidigare om dessa frågor. Vad vi då ställs inför är frågeställningen: det? I viss mening kan vi säga att det ser bättre ut . Som visade är upplåningsökningen på väg ned. , som jag konstaterar i mitt skrivna anförande, kan man med denna typ av beslut som man fattar aldrig veta i förväg när det är . Man kan inte räkna sig fram till när det är dags att vidta än den ena, än den andra åtgärden. Detta är normalt sett beslut under osäkerhet, vilket kräver fortsatt vaksamhet och fortsatta förberedelser för att vidta ytterligare åtgärder om det skulle behövas. Det finns en del välkända problem och brister i detta som man kan åtgärda . En sak är bättre statistik. Vi behöver ha en bättre överblick över spridningen bland hushållen när det gäller olika typer av upplåning. En annan faktor är att titta på riskvikterna för bostadslån. Jag återkommer alldeles strax till hur vi ska se på risker när det gäller bostadslån. En tredje åtgärd är att arbeta med de verktyg som vi har så att vi snabbt och effektivt kan implementera dem om vi längre fram skulle komma till slutsatsen att det behövs. Ett exempel från vår sida, som har nämnts , är att införa ett kassakrav på ett eller annat sätt relaterat till bostadsutlåningen. En annan åtgärd som är på gång är att titta igenom ansvar och verktygslåda. Det kommer att ske i . Det är bra eftersom det finns mycket att göra och mycket att fundera på där. Ytterligare gäller det att fundera igenom vad vi kan göra för att öka banksektorns motståndskraft i vid mening. Då menar jag motståndskraft oberoende av varifrån bekymren kan tänkas komma. Jag pratar alltså inte enbart om bostadssektorn. Där har vi att ta ställning till i vad mån vi ska ha snabbare implementering av III. Detta är en internationell kompromiss och ett ganska långsamt körschema. Eftersom det är en fråga om internationella minimikrav har vi också att ta ställning till om det är motiverat att i vissa fall gå fram kraftigare än vad man har valt att göra i denna kompromiss. Det är lite grann detta som också var inne på när han gick igenom sin syn på kapitalkrav för svenska banker. Om man tittar på riskvikter för bostadslån i olika länder kan vi konstatera att i det urval länder som visas här, där tyvärr inte alla länder i EU är med, ligger lågt. Vi har i detta urval lägst riskvikt även om uppräkningen inte är komplett. Enligt vårt sätt att se rimmar detta illa med en stadig ökning av hushållens skuldsättning. Ett annat sätt att uttrycka detta med det här regelverket är att säga: Låt oss anta att ett normalhushåll lånar 2 miljoner. Det lagstadgade kapitalkravet är . Det innebär att man kan ha i riskbärande kapital för att göra detta. Varav det, med nuvarande regelverk räcker med i riskbärande aktiekapital för att låna ut 2 miljoner. Det känns lågt. Detta behöver man fundera på. Jag ska inte prata penningpolitik, men jag har ändå valt att ta med den figur ni ser här enbart för att illustrera hur det kan bli. Tratten med de olika blå intervallen visar vad vi trodde om framtida räntesättning . Den röda linjen visar hur det kom att bli. Vi hamnade alltså ganska långt utanför vad vi trodde. Vad diskussionen handlar om i ett lite längre tidsperspektiv är den frågeställning vi har att göra när det gäller den finansiella sektorn och hushållssektorn. Det har att göra med vad vi ska klara av när allting blir väldigt annorlunda. Vad betyder det när det gäller vår syn på vad hushållen bör klara av och vår syn på vad bankerna bör klara av? Det gäller framtida frågeställningar som rör till exempel amorteringskrav, bankernas kapital och regler för bankernas likviditet. Om jag återvänder till bostäder är det så att även utbudssidan spelar roll. Kreditmarknaden, kreditmarknadens funktion och hushållens upplåning handlar i allt väsentligt om efterfrågan. Vi kan konstatera att vi haft ett lågt byggande . Det har att göra med att vi hade ett mycket högt byggande under en ganska lång tidsperiod . Vi har haft en förhållandevis svag utbudsrespons på prisökningar. Trots att priserna stigit kraftigt har utbudet på bostadsmarknaden inte ökat särskilt mycket. Det förefaller också vara en del restriktioner på utbudssidan, särskilt i storstäderna, som växer mycket kraftigt. Detta har lett till ett läge där de svenska bostadsinvesteringarna legat på en förhållandevis låg nivå . Ett idealläge, en önskan, är att även inom detta område se den röda kurvan, som ni ser på bilden jag visar upp, stabilisera sig på en lite högre nivå än vad vi har haft men att det sker på ett sådant sätt att vi undviker den oerhört abrupta förändring som vi hade . Därmed är jag klar med mina inledande synpunkter i detta ämne. : Låt mig börja med att konstatera att vi i har en situation som skiljer sig från många andra länder. Vi kan redan nu konstatera att vi mellan våra myndigheter och de som är ansvariga på området har en betydande samsyn. I en hel del länder pågår fortsatta diskussioner i dessa frågor. Senast ser vi tidningsuppgifter om att man i diskuterar att gå i motsatt riktning och se vad man kan göra för att lätta på kraven på bankernas kapital. Vi har alltså en bakgrundsbild som blir allt klarare. Detta är ett komplext problem. Det handlar om hushållens skuldsättning. Det handlar om att vi har en stor banksektor som är starkt utlandsberoende i sin finansiering men också i exponeringen till framför allt de baltiska länderna. Det vi kan tillföra från regeringens sida är att vi nu ser ett huvudspår i detta arbete som innebär att vi måste vidta åtgärder för att skärpa kraven på bankernas eget kapital. Styrelser och ägare till banker måste vara medvetna om att vi under de år vi har framför oss med stor sannolikhet kommer att få se höjda krav på kapitaltäckning. De bör även vara medvetna om att huvudspåret i det arbetet är att skärpa kravet på innehållet av stamkapital. Det är alltså inte fråga om olika typer av lån eller hybridkapital eller några mjukare sorter, utan det måste i sådana fall i första hand handla om att skärpa kraven på stamkapital. Mycket arbete återstår. Vi behöver i fortsätta att jobba med detta. Vi behöver ta hjälp av både och . Vi behöver räkna igenom hur olika banker påverkas. Det finns en lång rad alternativ på hur man kan göra en sådan skärpning av kapitaltäckning. Det är rimligt att från bankernas sida förvänta sig att vi kommer att skärpa kraven på kapitaltäckning med någon procentenhet . Följaktligen är det det som styrelser och ägare måste ha som utgångspunkt när de diskuterar hur de ska förhålla sig exempelvis till utdelningar. Sedan får man diskutera exakt vilken modell som är lämplig och hur detta kan göras, om det handlar om den typen av kontracykliska buffertar som nämnde eller om det mer handlar om att titta på särskilda vikter för systemviktiga banker, som man gjort i och som också ligger i det internationella ramverket. Det är ett utredningsarbete som i stor utsträckning återstår att göra. Detta kommer alltså att ta , men inriktningen är alldeles klar. Det är alldeles uppenbart att ligger i framkant i detta arbete. I praktiken pågår fortsatta diskussioner i andra länder om att röra sig i motsatt riktning. och är väl de länder som i går framåt först. Det sammanhänger med att vi har delvis likartade problem i detta med en stor finansiell sektor, och då är vi naturligtvis också på väg ut ur krisen i en helt annan takt än övriga . Det är viktigt att påpeka att det här förmodligen inte är det sista mötet vi har i om dessa frågor. Det är inte heller så att regeringen förhållit sig till att ha prövat alla olika åtgärder och landat på att det bara är en som behövs, utan det här är ett komplext problem. Vi måste följa utvecklingen noga, och vi måste ha beredskap att pröva alla de olika instrument som finns i verktygslådan. Vi kan inte sätta oss ned och värdera alla instrumenten och vänta på att Baselregelverken ska vara klara eller se hur regelverken i andra länder utformas eller hur vi ska väga av alla alternativen mot varandra. I så fall kommer vi inte att ha gjort något under dessa återhämtningsår som vi nu befinner oss i. Det är centralt att börja, och det mest naturliga i det arbetet är kapitaltäckningskrav. Därefter får man säkert diskutera vidare en lång rad andra åtgärder. Låt mig säga något om bakgrunden. Sedan kommer , finansmarknadsministern, att säga något om utvecklingen och hur vi värderar olika instrument som man kan använda för att förstärka den finansiella stabiliteten. Det första vi ska konstatera är att svensk ekonomi befinner sig i en remarkabelt stark återhämtningsfas. Det blir kanske allra tydligast när vi har fått en nationalräkenskapsstatistik som förmodligen är den enskilt starkaste kvartalssiffran vi har fått i . Den visar att svensk ekonomi nu växer . Motsvarande siffror för EU-området ligger på och för och på någonstans runt 2 ½ procent. Vi hade i budgeten en bedömning att vi skulle landa på en tillväxt på . ser det ut med reservation för kommande revideringar om att vi landar på 5 ½ procent . Det kommer säkert att påverka våra prognoser framåt, men det ska jag återkomma till i annat sammanhang. Poängen med detta är: Kan långsiktigt växa så snabbt utan att det uppkommer obalanser? Det finns naturligtvis en betydande risk för att det uppkommer flaskhalsar på arbetsmarknaden och för att det uppkommer finansiella instabiliteter och finansiella obalanser. Då är det givetvis med stark tillväxt som man bör ta tag i dessa frågor. Det är viktigt att understryka att vår bedömning, väl i linje med och , är att vi har ett samlat problem, där vi gör en samlad bedömning att helheten är sådan att, om vi blickar framåt, detta utgör en av de mer allvarliga riskerna för svensk ekonomi. Det är inte explicit hushållen, inte explicit bostäderna och inte heller det faktum att bankerna i sig är stora utan kombinationen av flera faktorer som gör att det skapas en besvärlig bild kring svensk ekonomi. Jag har även lagt till den internationella statsskuldskrisen här, för det är mycket troligt att nästa lågkonjunktur åter kommer att sätta fokus på de mycket allvarliga problem som vi ser de första tecknen på i länder som och . Det finns ingenting som ger oss anledning att tro att vi är på väg mot lugnare vatten eller att det i nästa kris kommer att vara mindre oro. Finansiell stabilitet om något har blivit mer viktigt därför att vi lever i en mer orolig omvärld. Det är naturligtvis bra att vi har banker i , och det är också bra att de har en stark ställning. Det är dock viktigt att säga att en av slutsatserna som vi kan dra av krisen är att det inte enbart är viktigt att banker växer. Det är inte en primär målsättning för regering och riksdag att vi i ska ha en banksektor som växer snabbare än i andra länder eller som expanderar på ett sätt som gör att vi får en dominerande ställning utanför . Snarare är det tvärtom. finns en tilltagande medvetenhet om de mycket allvarliga risker som en stor banksektor medför. För vår historieskrivning tror jag att det är viktigt att vi inte fastnar i bilden att svenska banker skötte sig mycket väl och att svenska myndigheter hanterade detta så väl att klarade sig förbi krisen utan bekymmer. Min bestämda bild är att svensk ekonomi befann sig i ett mycket allvarligt läge under den internationella krisen. Hade det inte varit för den exceptionella omständigheten att valde att gå vidare med programmen för utan att vi hade klartecken från IMF vilket jag tror är ytterst ovanligt, om det över huvud taget har inträffat vid tidigare tillfällen hade det med stor sannolikhet tagit en ände med förskräckelse. Det är viktigt att vi inte har en historiebild att allting har fungerat väl, att allting är i ordning och att svenska banker lärde sig läxan av 90-talet. Tvärtom tycks de närmast ha haft en stark lust att upprepa ungefär samma misstag som de tidigare begått. påpekade att bankerna är alltmer beroende av utlandsfinansiering. Det är en mycket central faktor. Det vi vet från marknadens funktionssätt under krisen är att tillgången på likviditet blir oerhört begränsad när krisförloppen blir dramatiska. Då är det avgörande att vi ser en kombination av en förstärkning av marginalerna i bankernas finansiering och likviditetshantering. Det måste man återkomma till. Det är naturligt att man för diskussioner om kapitaltäckningskrav och om huruvida , och för den delen , borde överväga om det finns skäl att skärpa likviditetskraven på bankerna. Låt mig beträffande bostadspriserna konstatera, precis som sagts här tidigare, att det är en stark och besvärlig utvecklingstendens vi ser. Man ska komma ihåg att inte har en stor byggsektor. Den är i linje med övriga nordiska länders och väsentligt mindre än den var i till exempel eller . Med den ökningstakt vi nu ser finns det dock ingenting som garanterar att det förblir på det sättet. Därför är det centralt att vi inser att en stark byggsektorsexpansion utgör en riskfaktor. Det måste handla om att vi förmår hantera vår bostadsmarknad på ett sätt som gör att vi effektiviserar användningen av bostäder och för den delen också får marknaden att fungera bättre. För att ge en nyanserad bild är det viktigt att också påpeka att här finns stora skillnader mellan och de länder som gått in i mycket mer allvarliga krisförlopp än vad vi ens riktigt har på kartan i . En är att vi har starkare offentliga finanser. Det är naturligtvis en historisk faktor, men det är ännu mer viktigt framåtblickande. Vår förmåga att dämpa genomslaget för nästa internationella kris, vår förmåga att ha en effektiv ekonomisk politik, är helt beroende av att vi har överskott i samband med nästa högkonjunktur och att vi går in i krisen med ett läge där vi återigen kan stabilisera utvecklingen och föra en expansiv efterfrågepolitik. Det kravet tror jag närmast har skärpts av det faktum att vi i de övriga europeiska länderna har en betydande risk för att man faktiskt har svårt att använda ekonomisk politik när det gäller finanspolitik eftersom man har så stora skulder och underskott. Vi har en mycket avgörande skillnad mot länder med mer påtagliga bekymmer, och det är att vi har bytesbalansöverskott. Vi har alltså ackumulerat överskott på av bnp . Det motsvarar ungefär det som hänt i till exempel , men då med omvända förtecken. Man har helt enkelt byggt upp sin skuldsättning av bnp . Vi har i hushåll och företag som har en starkare balansräkning. Det är viktigt att säga. Innan jag lämnar ordet till finansmarknadsministern för att gå igenom ett par av de överväganden vi har att göra vill jag, avslutningsvis, säga att det naturligtvis finns allvarliga risker med att låta obalanser växa fram. En ansvarsfull ekonomisk politik måste därför innebära att vi tidigt vidtar åtgärder för att hindra en sådan utveckling. Det är det som kan möjliggöra att vi klarar en stark ekonomisk tillväxt utan att bygga upp obalanser i svensk ekonomi. Det är det som kan göra att vi kan förhindra, eller åtminstone motverka, att nästa kris blir allvarlig. Det kommer därför att stå mycket högt på regeringens agenda . : Feds legendariske ordförande lär ha sagt att det är en centralbankschefs otacksamma roll att när festen är som allra roligast ta bort punschbålen. Det gäller nog även en generaldirektör vid och finansmarknadsministern och finansministern. Det som gör den här frågan komplicerad är att vi talar om ett antal problem : för det första de stora bankerna i i förhållande till bnp, för det andra hushållens skuldsättning och för det tredje eventuella bubblor på bostadsmarknaden. Dessa frågor går lite grann i varandra, men det är ändå viktigt att hålla fast vid att vi talar om åtminstone tre frågor. I en normal ekonomisk analys behövs tre olika typer av åtgärder. Det som gör det hela besvärligt är, som var inne på, att det inte går att räkna ut exakt tidpunkt och åtgärd, utan man får hålla i huvudet både inriktning, tidpunkt, sammansättning och fördelning. var inne på de åtgärder som redan har vidtagits. Jag vill hävda att alla tre åtgärderna som vidtagits i sig har haft stora effekter. När höjt räntan har de, åtminstone fram till , höjt . Det kan uppfattas som väldigt lite, men om man tittar på det procentuellt sett är det stora höjningar i och med att den absoluta räntenivån är väldigt låg. I och med att de allra flesta hushåll har rörliga lån blir dessa höjningar kraftfulla. Och i och med att indikerar att det kommer att fortsätta framöver är det ett mycket kraftigt inslag. har påpekat och visat att även bolånetaket har haft stor effekt, och förhoppningsvis kommer också bankerna att leva upp till sin överenskommelse att amortering ska vara en rekommendation. Alla tre åtgärderna i sig är kraftfulla. De måste dock utvärderas. Det är svårt att på förhand säga vad det kommer att leda till, men det verkar åtminstone som att skuldsättningen har mattats av något. Vi har haft en ganska vildvuxen diskussion avseende åtgärder, vilket jag tycker har varit bra. Den har lett till att man har fokuserat på det här problemet. Man har diskuterat frågan i många olika forum. Exempel på sådant som har diskuterats och som finns i verktygslådan är minskade möjligheter till avdrag för ränteutgifter, som har diskuterat, och stämpelskatt, som har diskuterat. Vi har också uppskuldsbegränsningar och amorteringskrav samt eventuella sänkningar i bolånetaket, och om vi tittar på åtgärder mot bankerna har vi kapitaltäckningsregler, som vice ordförande tidigare varit inne på. Tittar vi på åtgärder riktade mot hushållen kan det vara så att vi kan motverka uppbyggnad av obalanser i svensk ekonomi, dämpande effekter i bostadsprisers skuldsättning, men de har tämligen begränsade effekter på finansiell stabilitet. Tittar vi på åtgärder mot bankerna, ändrade kapitaltäckningsregler, kan man förstås stärka den finansiella stabiliteten och i bästa fall motverka uppbyggnader av realekonomiska obalanser. Som finansministern sade ser vi framför oss att förändrade kapitaltäckningsregler framstår som en lämplig åtgärd. Det skulle öka såväl finansiell som realekonomisk stabilitet. Det första steget som tas är en förlängning av övergångsreglerna som leder till att svenska bankers kapitaltäckning inte försämras. Om vi inte gjorde det skulle ett glapp mellan två regelverk från innebära att bankerna kunde sänka sin kapitaltäckning ganska kraftigt innan de nya regelverken träder i kraft. Detta vill vi förhindra, och därför är en lagrådsremiss inlämnad till Lagrådet . Vi avser att komma till med en proposition . Man kan tänka sig olika typer av kapital till bankerna. Man kan tänka sig kärnkapital, högre likviditetskrav och så vidare. Detta måste utredas ordentligt, men det ligger närmast till hands att när man diskuterar kapital i bankerna i första hand öka på kärnkapitalet och inte gå hybridvägen. har gjort detta för sedan, och det är ett mycket intressant studieexempel. har ju två mycket stora banker, UBS och . Om vi i har fyra stora banker är dessa två banker betydligt större och betydligt viktigare jämfört med svenska banker, om man till exempel tittar på relationen till bnp. I har man nu ökat kapitalkraven på bankerna, och hur det ser ut framgår av bilden jag visar upp. Stapeln längst till vänster visar , stapeln i mitten visar III och stapeln till höger visar sätt att hantera sina banker. har sagt åt bankerna att finansiera sig på ett nytt sätt som kallas för Cocos, som står för Contingent Convertible Bonds with Contractual Triggers. Det är alltså tre co i definitionen. För att väldigt enkelt förklara vad detta är kan jag säga att det i praktiken är en obligation. Banken emitterar en obligation och får då in pengar, men om kapitaltäckningen sjunker under en viss nivå omvandlas obligationen till eget kapital. Alltså: Obligation som , en trigger, omvandlas till eget kapital. Om man adderar denna till kapitalet i banker kommer man upp i för UBS och . Då kan man fråga sig: Hur har detta påverkat de schweiziska bankerna? Det diagram ni ser visar ungefär den tidpunkt då det här programmet lanserades, och den naturliga reaktionen från banker som får högre pålagor blir att de inte tycker om det, att det inte är bra, och aktiekursen för dessa banker går ned. Här jämför jag UBS och , som är de två undre på bilden, med och Nordea, som är de två övre på bilden. Sedan märker banken att detta inte är så tokigt. När de går till sina kunder kan de hävda att de har en mycket stark kapitalbas jämfört med andra banker i , och det blir snarare ett marknadsföringsverktyg för bankerna. De kan nu säga: Vi är säkrare, vi är stabilare, vi kan ta hand om era pengar på ett bättre sätt. Och har aktiekursen repat sig och har , som är , ungefär samma utveckling som svenska banker. Det är alltså en intressant notering hur allmänheten och den finansiella sektorn tog emot den typen av beslut. Slutsatserna av detta är att bankernas storlek och expansion innebär en dominerande risk. Vi prövar åtgärder som kan trygga både finansiell och realekonomisk stabilitet, där är ett intressant exempel. Behov av ytterligare åtgärder för att dämpa skuldsättningen måste också prövas. Ordföranden: går vi in på utskottets frågerunda. Jag ger, som vanligt är i dessa sammanhang, ordet till partierna i storleksordning, med ett par stycken i taget. (S): Jag vill tacka för bra föredragningar. Vi socialdemokrater har begärt den här offentliga utfrågningen just för att vi känner oro för att det byggs upp obalanser i och med snabb utlåning till hushållen och fortsatt ökade bostadspriser. Dessutom menar vi att det finns en risk att blir för ensam i att hantera den här riskutvecklingen. De tvingas höja räntan snabbare än vad man hade behövt göra om vi hade haft andra verktyg på plats för att stävja utlåningen. Hamnar vi i att måste höja räntan generellt slår det ut jobb och minskar bnp-utvecklingen på lite . Därför välkomnar jag signalerna från regeringen om att man nu är beredd att titta över snabbare implementering av kapitaltäckningskrav och större kapitaltäckningskrav än det som III rekommenderar. Jag skulle vilja fråga och om den stora andelen utlandslån i våra bostadsobligationer. Ni pekar på den som en särskild risk. Kan ni beskriva det scenario som visar hur riskfyllt det är att en så stor andel av svenska bostadsobligationer är tagna utomlands? Vilka verktyg är effektiva när det gäller att dämpa den utvecklingen, för att se till att bankerna inte i så stor utsträckning omsätter sina bostadslån på utländska kapitalmarknader? Ordföranden: parti i storleksordning är , och då ställer jag själv en kort fråga. Den går egentligen i samma riktning, och även jag vänder mig till generaldirektör och riksbankschef . Det gäller kapitaltäckningskraven. Det finns banker som uttalar oro för hur det skulle fungera. visar till exempel stresstesterna inom EU att svenska banker är väl kapitaliserade och skulle alltså vara väl rustade också för högre krav. Jag vill be er båda kommentera vilka effekter ni bedömer att ett större täckningskrav skulle kunna få på de finansiella systemen, till exempel vad gäller risken för alltför stor åtstramning av krediter för hushållen men också för investeringar i företag, även småbolag som har få andra källor, detta jämfört med andra möjliga åtgärder. : Låt mig börja med utlandsupplåningen.