bet · GY01MJU17 · 2011-04-12 00:00:00 — Vidare noterar utskottet att har publicerat en lista över avfall som klassas som farliga. I denna ingår även förpackningar som är förorenade. Hanteringen av elavfall i regleras främst genom regler i avfallsförordningen (2001:1063). Dessa regler ger konsumenten en skyldighet att sortera ut elavfall och hantera det skilt från annat avfall. Reglerna ställer också krav på att allt elavfall förbehandlas av certifierade förbehandlare innan det går vidare till återvinning, fragmentering, förbränning, deponering eller annat bortskaffande. Bestämmelser om skyldighet för producenter att ta hand om avfall som utgörs av elprodukter finns i förordningen (2005:209) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter. Producenternas ansvar innebär bl.a. att den som tillverkar och importerar elektronik ska märka produkterna, samla in elavfallet och sedan se till att återanvända eller återvinna elavfallet eller ta hand om det på något annat miljövänligt sätt. är ansvarig tillsynsmyndighet. Förordningen ålägger också kommunerna vissa skyldigheter. Kommunerna ansvarar inom ramen för den kommunala renhållningsskyldigheten för att hantera det elavfall från hushållen som inte lämnats till producenternas insamlingssystem. I omfattar producentansvaret även vanliga glödlampor och armaturer för hushållsbruk. Utskottet anser att det är viktigt att bibehålla goda och fungerande system för hanteringen av miljöfarligt avfall inklusive smått elavfall och glödlampor. Enligt vad utskottet har erfarit har i ett internationellt perspektiv ett väl fungerande system för exempelvis hanteringen av elavfall. Detta är enligt utskottets mening positivt, men det är även i fortsättning angeläget att motverka att elavfall och miljöfarligt avfall hamnar i soptunnan eller på annan inte avsedd plats. Utskottet utgår från att såväl regeringen som ansvariga myndigheter följer kunskapsutvecklingen om farliga ämnen i kemikalier som används i hushållen och den information som lämnas om detta. Det gäller också att även i fortsättningen säkerställa goda system för insamling och återvinning av miljöfarligt avfall inklusive elavfall. Med det anförda föreslår utskottet att motion MJ377 (FP) yrkandena 2 och 3 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag (M, MP, FP) om ansvar för information till konsumenterna om avfallshantering, översyn av dels förpackningsansvaret, dels ansvaret för historiska miljöskador samt tydliggörande av avfallshierarkin. Jämför reservationerna 3 (S, MP, V) och 4 (S, MP, V). I motion MJ377 (FP) yrkande 1 uppges att ansvaret för informationen till konsumenterna om avfallshantering är otydligt. Det finns vidare betydande skillnader mellan kommunerna. Vissa kommuner har genomfört informationsinsatser och där har avfallshanteringen förbättrats enligt motionären. Halten av skadliga ämnen i hushållsavfallet har minskat som sorteringen och återvinningen av användbart material har ökat betydligt, eftersom invånarna har fått en större medvetenhet om sopsortering. Enligt motion MJ445 (MP) yrkande 2 behöver förpackningsansvaret ses över. Syftet är att underlätta en samverkan mellan kommunerna och förpackningsindustrierna för insamling av avfall för materialåtervinning. Det är väsentligt att ta vara på resurserna i avfallet, inte bara som energi utan också ett steg högre upp i avfallshierarkin på materialnivå. Motionären framhåller vidare att avfallshierarkin i avfallsreglernas alla led, även de kommunala renhållningsordningarna, behöver tydliggöras. Motivet är att åstadkomma en tydligare planering i hela landet för att avfallet ska minska medan återanvändning och materialåtervinning bör öka (yrkande 1). I motion MJ258 (M) begärs att regler om ansvar för historiska miljöskador ses över. Inriktningen bör vara att skapa en möjlighet att, efter en skälighetsbedömning, undanta företag vars miljöskulder uppkom för länge sedan från ett avhjälpningsansvar, om de har helt andra ägare än när miljöskadorna uppkom och om de nuvarande ägarna vid sitt förvärv av företaget varken insåg eller borde ha insett att ett ansvar för miljöskador skulle kunna föreligga. En undantagsbestämmelse måste utformas med stor noggrannhet så att oseriösa företagare inte kan smita från sitt miljöansvar. Som tidigare redovisats har såväl kommuner som producenter ett ansvar för avfallshanteringen. Bestämmelserna i 15 kap. rör avfallsinnehavarens och kommunens skyldigheter i fråga om avfallshantering och varuproducenternas ansvar på området. Enligt ska den som innehar avfall se till att det hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. Kommunen ansvarar för insamling och omhändertagande av hushållsavfall. Regeringen kan även bestämma att kommunerna ska transportera bort och ta hand om annat avfall än hushållsavfall. Regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om producentansvar. Producentansvar gäller för returpapper, däck, förpackningar, bilar, elektriska och elektroniska produkter, glödlampor och vissa belysningsarmaturer samt för batterier. I finns vidare bl.a. bestämmelser om den kommunala renhållningsordningen. För varje kommun ska det finnas en renhållningsordning och en avfallsplan. Renhållningsordningen ska innehålla de föreskrifter om hantering av avfall som gäller för kommunen. Avfallsplanen ska bl.a. innehålla kommunens åtgärder för att minska avfallets mängd och farlighet. Regeringen avlämnade en proposition om nedskräpning där man föreslår vissa förändringar när det gäller kommunernas skyldighet att informera om hanteringen av avfall. Lagen föreslås träda i kraft . Frågor om ansvarsfördelningen inom avfallsområdet har enligt vissa kopplingar till det pågående arbetet med att implementera ramdirektivet om avfall (och rådets direktiv /98/EG av om avfall och om upphävande av vissa direktiv). Som tidigare redovisats pågår ett sådant beredningsarbete inom departementet. Även i detta sammanhang bör återigen den överenskommelse om samarbetslösningar på avfallsområdet som har träffats mellan producenter och kommuner uppmärksammas. Av överenskommelsen framgår att parterna ser informationsfrågor som ett viktigt verktyg för att nå gemensamma övergripande mål. Rätt utformad information kan öka återvinningen, säkerställa rena fraktioner och därmed möjliggöra ett effektivt materialutnyttjande. Den viktigaste målgruppen är de enskilda medborgare som ska utnyttja systemet. För att nå medborgarna är kommunen den naturliga avsändaren för en sammanhållen information på lokal nivå. Som tidigare framgått har arbetet med utvärderingen av servicenivån och miljöeffektiviteten inom de områden som överenskommelsen behandlar påbörjats. Utskottet, som varken vill föregripa resultatet av regeringens beredningsarbete eller av kommunernas och producenternas arbete med utvärderingen av överenskommelsen inom avfallsområdet, föreslår att motionerna MJ377 (FP) yrkande 1 och MJ445 (MP) yrkande 2 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller en eventuell översyn av regler om ansvar för historiska miljöskador bör uppmärksammas att det redan finns möjlighet enligt balken att göra en bedömning av hur stort ansvar en verksamhetsutövare har för att avhjälpa historiska föroreningar (10 kap. 4 §). Det är i första hand verksamhetsutövaren som är skyldig att göra undersökningar och bekosta efterbehandlingsåtgärder. I andra hand kan ansvaret finnas hos fastighetsägaren. När det saknas någon som är ansvarig enligt lagen, finns det en möjlighet att staten kan gå in och betala för efterbehandlingen av det förorenade området. fördelar statliga bidrag för undersökning, efterbehandling och tillsyn av förorenade områden. Kommunerna ansöker om bidrag hos respektive länsstyrelse. Tillsynsmyndigheterna har ansvar för att driva krav på sanering och efterbehandling av förorenade områden i de fall då det finns en ansvarig verksamhetsutövare eller fastighetsägare. Därutöver vill utskottet nämna att frågan om förorenade området har berörts inom ramen för miljö- och jordbruksutskottets uppföljning av statens insatser för havsmiljön (2008/09:RFR3). I uppföljningen konstaterades det att förorenade områden är ett stort miljöproblem och att det fanns problem med organisationen och finansieringen av arbetet. Utskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp ansåg bl.a. att det är viktigt att i första hand genomföra åtgärder där miljö- och hälsoriskerna är störst och inte enbart där det finns tillgänglig finansiering. Gruppen betonade också vikten av att kunskapen om förorenade områden och deras effekter på miljön och vår hälsa förbättras. Mot bakgrund av redovisningen ovan finner utskottet att syftet med motion MJ258 (M) kan anses tillgodosett. Motionen kan därmed lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om avfallshierarkin vill utskottet nämna att avfallshierarkin ligger till grund för den svenska politiken på området, vilket delvis kommer till uttryck i bl.a. bestämmelserna i 2 kap. och 15 kap. . Det finns vidare förslag om att ytterligare tydliggöra detta förhållande. Frågan har utretts inom i samband med att underlag togs fram för att införliva det tidigare nämnda ramdirektivet om avfall. Förslaget innebär att en ny inledande bestämmelse i 15 kap. införs. I denna sägs det att syftet med bestämmelserna i kapitlet i första hand är att förebygga uppkomsten av avfall. Det avfall som ändå uppkommer ska återanvändas, materialåtervinnas eller energiåtervinnas, i nu nämnd prioriteringsordning. När man tillämpar hierarkin bör biologisk behandling i form av kompostering och rötning likställas med materialåtervinningen. Framställning av biogas genom rötning bör prioriteras framför sådan energiåtervinning som sker genom förbränning. Denna prioritering följer också av hur gemenskapslagstiftaren beskriver materialåtervinningen (ramdirektivets bilaga II, R 3). Först i sista hand ska avfallet bortskaffas. Som nu redovisats pågår arbetet med att dels införliva avfallsdirektivet inom , dels ta fram en ny nationell avfallsplan inom . Planen kommer bl.a. att innehålla generella riktlinjer för avfallshierarkin. Utskottet vill inte föregripa resultatet av de pågående utrednings- och beredningsarbetena och föreslår därför att motion MJ445 (MP) yrkande 1 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag (M, MP och FP) om rötslam, insamling av biologiskt avfall och hur man ska ta hand om torskrens m.m. Jämför reservation 5 (S, MP, V). I motion MJ311 (M) uppmärksammas att rötslam kan innehålla relativt höga halter av tungmetaller och läkemedelsrester. Att använda rötslam som jordförbättringsmedel kan vara acceptabelt om halten miljöfarliga rester inte är för hög, men det behövs en översyn av gränsvärdena. Även en alternativ användning, som förbränning, bör övervägas. De krav som ställs på slammet från reningsverken bör enligt motion MJ378 (KD) yrkande 4 skärpas i enlighet med förslag om återvinning av fosfor ur avlopp. Bland annat bör kraven på slammets kvalitet skärpas för att minimera metaller i slammet. Slammet bör också upphettas för att minska risken för smittspridning av exempelvis salmonella. Arbetet med att fasa ut industriutsläpp måste också fortsätta. Enligt motion MJ276 (KD) behöver kommunerna incitament att omhänderta hushållens biologiska avfall på det miljömässigt lämpligaste sättet. Biologiskt avfall kan användas till att framställa biogas. Det finns forskningsunderlag som visar att biogas från avfall kan ge lägre utsläpp av växthusgaser än bensin, vilket är en större besparing än man trott. I motion N398 (MP) yrkande 14 framhålls att tätorter med över 20 000 invånare bör samla in organiskt avfall som en separat fraktion från hushållen. Skälet är att det biologiska avfallet bl.a. kan omvandlas till biogas och biogödsel. Om exempelvis av allt matavfall i samlades in och rötades, skulle det kunna ersätta nästan bensin årsförbrukningen för drygt 56 000 bilar. Det skulle minska utsläppen av koldioxid med . I motion MJ274 (KD) yrkande 8 uppmärksammas vikten av att man upphör att slänga tillbaka torskrens i havet. Närsaltsinnehållet i torskrens, t.ex. kväve och fosfor, är betydande. Detta innebär att övergödningen kan minska om man i stället tar hand om torskrenset på land. Kostnaden för att rena motsvarande mängd kväve och fosfor genom åtgärder på land beräknas vara för kvävet och knappt 90 miljoner för fosforn, räknat fångstnivå i hela . I motion MJ403 (M) uppmärksammas problemen med att hundägare inte plockar upp föroreningarna efter sin hund. Vissa kommuner och länsstyrelser har, enligt motionären, fattat beslut om att det är förenat med böter att inte plocka upp föroreningarna efter sin hund. Det ska dock inte krävas att varje kommun eller länsstyrelse konstruerar lokala föreskrifter, och därför behövs ett generellt förbud. Frågan om rötslam har utretts av (). I en rapport om återföring av fosfor ur avlopp redovisas förslag på hur fosfor kan återföras till kretsloppen (, Redovisning av regeringsuppdrag 21 Uppdatering av Aktionsplan för återföring av fosfor ur avlopp). Denna rapport är en revidering av förslag som också rörde återföring av fosfor (NV rapport 5214). Det är enligt rapporten viktigt att fosfor från avlopp återförs till eller annan produktiv mark. Det behövs för att undvika den övergödning som uppstår när näring från avlopp hamnar på olämplig plats samt de miljö- och resursproblem som är förknippade med gruvbrytning och gödselmedelstillverkning. På lång sikt är även den mängd brytbar fosfatmineral som finns i världen begränsad. När det gäller användningen på och annan mark anser att näringen från avloppet ska utnyttjas som växtnäring. Då näring från avlopp används på ett sådant sätt att mineralgödsel ersätts uppnås i allt väsentligt syftet med att sluta kretsloppet av näringsämnen. I rapporten framhålls vidare att en återföring berör hela samhället. Det behövs både successivt skärpta gränsvärden för avloppsfraktionerna och kraftfulla åtgärder inom flera områden av många aktörer för att återföringsmålen ska nås. Arbetet med att minska föroreningarna i avloppet är en viktig drivkraft för att avgifta samhället och bidrar till uppfyllandet av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö. Miljöarbetet inom EU och internationellt är också av avgörande betydelse för att minska dels mängden föroreningar i produkter som påverkar avloppsfraktionerna, dels nedfallet av föroreningar som förutom den direkta belastningen på åkermarken även påverkar dagvattnets kvalitet. uppger att har remissbehandlats och att ett stort antal svar har inkommit. Inom departementet pågår en beredning av underlaget. Utöver de ovannämnda utredningarna behandlas frågan om rötslam i den sektorsövergripande biogasstrategi som är resultatet av ett regeringsuppdrag till , och , Förslag till en sektorsövergripande biogasstrategi Slutrapport (ER 2010:23). Syftet med strategin är att på lång och kort sikt öka användningen av biogas. Av biogasstrategin framgår att rötning av lämpligt avfall ger en värdefull möjlighet att sluta kretsloppet av växtnäring, vilket innebär en stor samhällsekonomisk nytta vid sidan av den producerade biogasen. Nedan redovisas exempel på innehållet i strategin. I första hand bör de substrat som innebär att kretsloppet kan slutas, dvs. avfallsprodukter, prioriteras. Vidare behövs fortsatt forskning och utveckling för att kunna garantera rötslammets kvalitet som växtnäringsämne m.m. Man behöver också ställa krav på att kommunala avloppsplaner samordnas med avfalls- och energiplaneringen. I samband med prövning och tillsyn enligt bör möjligheterna att öka energiutbytet vid biogasproduktion tas upp, liksom kvaliteten på rötresterna så att näringsämnena kan återföras utan risk för att oönskade ämnen sprids. För ökad lönsamhet i biogasanläggningarna och för att stimulera till ett ökat kretslopp av näringsämnen föreslås mer forskning om hur rötresterna kan förädlas till en mer attraktiv produkt för spridning på . Strategin är föremål för beredning inom . Frågan om att ta hand om avfallet för biologisk behandling har berörts i det tidigare nämnda utredningsförslaget om att tydliggöra den avfallshierarki som ingår i arbetet med att genomföra avfallsdirektivet (DS 2009:37). Denna fråga bereds inom . Utskottet konstaterar avslutningsvis att det pågår ett omfattande arbete med frågor som berör såväl rötslammets kvalitet som dess användning för bl.a. biobränsle. Enligt utskottets mening bör motionerna MJ276 (KD), MJ311 (M), MJ378 (KD) yrkande 4 och N398 (MP) yrkande 14 nu lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om att ta hand om torskrens på land vill utskottet hänvisa till regeringens skrivelse 2009/10:213 Åtgärder för levande hav. Av skrivelsen framgår att har gjort en undersökning av dioxin i torskrens från (Finfo 2009:3). I denna konstateras att fiskrens till viss del bidrar till en återföring av miljögifter till havsmiljön men framför allt har övergödande påverkan. Närsaltsinnehållet i torskrens är betydande och effekten för att minska övergödningen i kan därför vara av intresse. En minskning av belastningen av kväve- och fosforföreningar, motsvarande de mängder som omhändertagandet av torskrens innebär, skulle med alternativa åtgärder kosta 1720 miljoner för kväveföreningar (ca /kg kväve) och ca för fosforföreningar (ca /kg fosfor), enligt fångstnivå i hela . Utifrån denna beräkning bedömer att åtgärden är relativt kostnadseffektiv. Enligt regeringen är åtgärden intressant då den har effekt på både närsalter och dioxin. Åtgärden bör dock utredas vidare liksom möjligheten att inkludera omhändertagande av fiskrens från andra fiskarter. Hur fiskrenset ska omhändertas behöver också utredas vidare. Exempelvis skulle rötning av fiskrens kunna vara en möjlighet att öka synergieffekterna ytterligare. Regeringen avser därför att ge den blivande myndigheten för havs- och vattenmiljö i uppdrag att utreda frågan vidare. Utskottet ser positivt på det faktum att regeringen avser att utreda frågan vidare. Enligt utskottets mening är det önskvärt att alla åtgärder som kan innebära att övergödningen av minskar övervägs. Med det anförda föreslås att motion MJ274 (KD) yrkande 8 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller ansvaret för föroreningar efter hundar konstaterar utskottet att många kommuner har allmänna lokala föreskrifter som anger att föroreningar efter hundar ska plockas upp på gator, gång- och cykelbanor, promenadvägar, stigar, i motionsspår och på öppna grönytor. Dessa bestämmelser har meddelats med stöd av de grundläggande bestämmelserna om allmän ordning och säkerhet på offentlig plats i 3 kap. ordningslagen (1993:1617) och förordningen (1993:1632) med bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen (1993:1617). Mot bakgrund av det anförda finner utskottet ingen anledning att föreslå någon åtgärd med anledning av motion MJ403 (M). Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Pantsystem m.m., punkt 1 (S, MP, V) av (S), (S), i (S), (S), (S), (S), (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:MJ203 och avslår motionerna 2010/11:MJ378 yrkande 3 och 2010/11:MJ416. Vi anser att man måste utveckla pantsystem för att minska råvarubehovet, materialsvinnet, nedskräpningen, miljöförstöringen, energiförbrukningen och belastningen på ekosystemen. Ett exempel på ett nytt pantsystem är ett system för inbyggda batterier i presentartiklar, som tyvärr ofta hamnar i fel avfallsfraktion, liksom för hushållselektronik, som har blivit en snabbt växande del av våra sopor och som lätt hanteras fel. Många av de problem som en felaktig hantering av dessa produkter leder till kan undvikas med ett bra och tydligt pantsystem. Pant kan också minska svinnet och sluta kretsloppet för många produkter. Vi anser också att man bör undersöka konsumentförpackningar som har pant men där beloppen är för låga för att optimera resultatet. Att utveckla pantsystemen minskar nedskräpningen, vilket också minskar kommunernas kostnader för städning av allmänna ytor. Detta bör ges regeringen till känna. Europeiskt pantsystem, punkt 2 (S, V) av (S), (S), i (S), (S), (S), (S) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:MJ250 och 2010/11:MJ335 samt avslår motionerna 2010/11:MJ240 yrkande 9 och 2010/11:MJ378 yrkandena 5 och 6. Aluminiumburkar som transporteras över gränserna mellan länder skapar ett allt större miljöproblem. De tomma burkarna hamnar ofta i soporna eller, ännu värre, i vår natur. Burkarna utgör ett stort nedskräpnings- och miljöproblem eftersom aluminium inte bryts ned. Burkarna är också energikrävande att framställa och de bör därför återanvändas eller återvinnas för att vi ska kunna spara energi. Vi anser därför att det behövs ett gemensamt pantsystem för aluminiumburkar inom EU. Enligt vår uppfattning bör inte kostnaden vara den enda faktor som avgör om ett gemensamt pantsystem kommer till stånd, utan miljönyttan måste väga tungt. Därför bör regeringen på EU-nivå driva frågan om ett gemensamt pantsystem för aluminiumburkar i hela . Detta bör ges regeringen till känna. Ansvarsförhållande m.m., punkt 4 (S, MP, V) av (S), (S), i (S), (S), (S), (S), (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:MJ445 yrkande 2 och avslår motionerna 2010/11:MJ258 och 2010/11:MJ377 yrkande 1. Vi anser att det är dags att på allvar tar sig an uppgiften att ta vara på resurserna i avfallet, inte bara som energi utan också ett steg högre upp i avfallshierarkin på materialnivå. För detta kan det behövas både regeländringar och ekonomiska styrmedel så att man kan komma ifrån deponeringen av de stora mängderna hushållsavfall. Vårt gemensamma rödgröna budgetförslag anger att det bör finnas en skatt på avfallsförbränning. Förpackningsinsamlingen innebär att en uttjänt konservburk kan lämnas in men inte en uttjänt metallhink. I områden där fastighetsägarna eller kommunen ordnar med insamlingar per materialslag får oftast dessa själva stå för insamlingskostnaden trots att det också gynnar insamlingen av förpackningar, vilket förpackningsindustrin har ansvar för. En insamling per materialslag är en betydligt smidigare och mer lättförståelig lösning för hushållen. Därför behöver förpackningsansvaret ses över i syfte att underlätta en samverkan mellan kommunerna och förpackningsindustrierna för insamling av avfall för materialåtervinning. Detta bör ges regeringen till känna. Avfallshierarkin, punkt 5 (S, MP, V) av (S), (S), i (S), (S), (S), (S), (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:MJ445 yrkande 1. Kommunerna ansvarar för insamlingen och hanteringen av hushållens avfall och utarbetar en renhållningsordning enligt kraven i . Avfallshierarkin med prioriteringsordning för hela avfallskedjan har varit ett stöd i planeringen och arbetet med att fasa ut deponi ur systemet för hushållens avfall. Den har dock inte reglerats mer principiellt på ett sådant sätt att hela hierarkin får genomslag. För att få en tydligare planering i hela landet för en minskning av avfall, återanvändning och materialåtervinning behöver avfallshierarkin tydliggöras i avfallsreglernas alla led, även de kommunala renhållningsordningarna. Kommuner som inte underlättar en materialåtervinning, inklusive en återvinning av matavfall, måste motivera detta, och reella åtgärder för avfallsminskning och återanvändning måste diskuteras och spridas.