bet · GY01KU26 · 2011-03-09 00:00:00 — genomförde även en subsidiaritetsprövning av förslaget inom ramen för försök med subsidiaritetskontroll organiserade av Cosac. Utskottet ansåg (jfr. 2008/09:URF2 s. 39) vid sin s.k. försöksprövning bl.a. att kommissionens motivering av direktivförslagets förenlighet med subsidiaritetsprincipen inte var tillräckligt ingående. Information har även lämnats (och ) till vad gäller bl.a. frågan om direktivförslagets eventuella påverkan på svensk tryckfrihetsrättslig grundlagsreglering mot bakgrund av förhållanden som Tidningsutgivarna () uppmärksammat och bl.a. delgivit Integrations- och jämställdhetsdepartementet i en skrivelse. TU har pekat på behovet av att medie- och reklaminnehåll uttryckligen undantas från direktivet mot bakgrund av den absoluta rätten som den ansvariga utgivaren åtnjuter enligt svensk grundlag att besluta om vilket material som ska publiceras. Vid sammanträde lämnade integrationsministern och tjänstemän från information om direktivförslaget. Av informationen framgick bl.a. att regeringen bedömer att ett sådant undantag som TU förordat inte behövs mot bakgrund av att direktivförslaget inte inverkar på svensk tryck- och yttrandefrihet. Av regeringens redogörelse för verksamheten i Europeiska unionen (skr. 2008/09:85) framgår även att förslaget har behandlats av och (s. 133). Regeringen färdigställde en faktapromemoria om ett ramdirektiv om markskydd (2006/07:FPM45) som överlämnades till miljö- och jordbruksutskottet. Av faktapromemorian framgår att regeringen stödde strategin för markskydd, men ställde sig tveksam till att en så stor del av frågan skulle hanteras genom ett ramdirektiv. I faktapromemorian anges dels att möjligheten att stärka nationell lagstiftning i kombination med att stärka markskyddsaspekterna i annan gemenskapslagstiftning borde ha kunnat användas bättre, dels att eventuella nya regleringars inverkan på svensk administration bör minimeras, eftersom svensk lagstiftning om markskydd, främst genom , i huvudsak är ändamålsenlig. Med hänvisning till att varje krav ska bedömas utifrån europeiskt mervärde samt subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna motsätter sig regeringen gemenskapsfinansiering av åtgärder där det inte finns ett tydligt mervärde av sådan. Kostnader bör enligt regeringen rymmas inom befintliga budgetramar. Av faktapromemorian framgår vidare att en mer utvecklad svensk ståndpunkt skulle tas fram när remissvaren sammanställts och en analys av förslagets konsekvenser och effekter gjorts. överlade regeringen med miljö- och jordbruksutskottet i frågan. Underlaget bestod av bl.a. översända promemorior från (dnr 170-2278-06/07). Vid överläggningen fanns det stöd för regeringens position inför de fortsatta förhandlingarna. Av regeringens redogörelse för verksamheten i Europeiska unionen (skr. 2007/08:85) framgår att regeringen samrådde med och informerade och miljö- och jordbruksutskottet inför rådsmötet (s. 215216). Regeringen färdigställde en faktapromemoria om patientrörlighetsdirektivet (2007/08:FPM134) som överlämnades till socialutskottet. I faktapromemorian konstaterar regeringen att kommissionens konsekvensanalys bygger på tämligen grova uppskattningar och att kostnadsberäkningarna för de olika alternativen därför säkert kan ifrågasättas, men att det alternativ som kommissionen valde förefaller som det rimligaste av andra skäl. Att endast anta rekommendationer och tolkningsmeddelanden kan enligt regeringen knappast skapa den rättsliga tydlighet som är ett viktigt syfte med initiativet, medan en detaljerad lagstiftning är svår att motivera utifrån subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och medlemsstaternas ansvar att själva organisera sin hälso- och sjukvård. Det allmänna målet med förslaget är enligt regeringens faktapromemoria att fastställa tydliga bestämmelser för gränsöverskridande vård i EU så att det skapas tillräcklig klarhet om rätten till ersättning och hur dessa rättigheter ska tillämpas i praktiken och att ett sådant tydligt ramverk inte kan skapas av medlemsstaterna själva. Av promemorian framgår att kommissionen bedömer att förslaget dessutom helt och hållet respekterar medlemsstaternas ansvar att organisera, finansiera och ge hälso- och sjukvård, och deras rätt att själva avgöra vilka sjukförmåner deras medborgare ska få och att förslaget därmed är förenligt med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. informerade regeringen socialutskottet om direktivförslaget dels , dels . Regeringen samrådde med . Av regeringens redogörelse för verksamheten i Europeiska unionen (skr. 2009/10:150) framgår att regeringen dels överlade med socialutskottet och , dels informerade socialutskottet , dels samrådde med och . Vid överläggningen fanns en majoritet för regeringens då redovisade ståndpunkt. En gemensam avvikande mening (S, V, MP) anmäldes i vilken reservanterna betonade vikten av att direktivet utformas med respekt för att sjukvården är en nationell angelägenhet och inte omfattas av EU:s gemensamma politik. Vid överläggningen fanns en majoritet för regeringens då redovisade ståndpunkt, och en avvikande mening (V) anmäldes i vilken ledamoten ansåg att den position i stället bör vara att verka för nationell beslutskompetens inom området. Regeringen färdigställde en faktapromemoria om grönboken ny kultur om rörlighet i städer (2007/08:FPM21) som överlämnades till trafikutskottet. I faktapromemorian konstaterade regeringen att någon slutlig svensk ståndpunkt ännu inte hade formulerats. Den preliminära ståndpunkten som redovisades i promemorian var att grönboken behandlar viktiga framtidsfrågor och att därför välkomnar kommissionens initiativ. Vidare framgår av faktapromemorian att de problem och utmaningar som grönboken diskuterar dock i huvudsak ligger på medlemsstaternas ansvar att lösa och att som en konsekvens av subsidiaritetsprincipens tillämpning gemenskapens roll i huvudsak därför bör inskränkas till att driva på och stödja kunskapsuppbyggnad och erfarenhetsutbyte, utveckla underlag för visioner, policyer och strategier, stödja och samverka med existerande nätverk av organisationer som arbetar med att åstadkomma en hållbar utveckling av städerna i . granskades i ett utlåtande (utl. 2007/08:TU5) i vilket trafikutskottet konstaterade att en rad strategiska insatser som förutsätter en bred samsyn krävs för omställningen av stadstrafiken till ett klimatmässigt hållbart transportsystem. Utskottet såg det dock inte som ändamålsenligt att EU som en konsekvens av subsidiaritetsprincipen och svensk transportpolitik engagerar sig i olika genomförandefrågor för hur stadstrafiken bör utformas i städer. Sådana åtgärder hanteras enligt trafikutskottet mer lämpligt inom medlemsstaterna med hänsyn till gällande ansvarsförhållanden och vikten av att trafikbeslut fattas i så decentraliserade former som möjligt (s. 15). Utskottet ansåg dessutom att unionen i stället borde främja transportfrågor som har en tydligare gemenskapsdimension, t.ex. utveckling av mål och mötesplatser för kunskapsutbyte och spridning av kunskap och metodutveckling när det gäller samhällsplaneringens betydelse för ett effektivt trafiksystem där kollektivtrafik ingår som en integrerad del. Utskottet, som ansåg att unionens insatser därmed i stället för styrande kunde bli stödjande och främja en ändamålsenlig uppgiftsfördelning mellan unionen och dess medlemsstater, var för sin del berett att på parlamentarisk nivå aktivt främja ett sådant kunskapsutbyte. återkom till frågan i sitt utlåtande (utl. 2009/10:TU4) om hållbara framtida transporter och upprepade där sitt tidigare ställningstagande. Regeringen färdigställde en faktapromemoria om organdonations- och transplantationsdirektivet (2008/09:FPM60) som överlämnades till socialutskottet. I faktapromemorian anges att kommissionen bl.a. anför att förslagets mål (att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för mänskliga organ avsedda för transplantation) inte i tillräckligt stor utsträckning uppnås av medlemsstaterna själva, utan i stället bör genomföras på gemenskapsnivå på grund av åtgärdens omfattning. genomförde under december 2008januari 2009 en subsidiaritetsprövning av förslaget inom ramen för försök med subsidiaritetskontroll organiserade av Cosac. Utskottet ansåg i sin s.k. försöksprövning att direktivförslaget var förenligt med subsidiaritetsprincipen och att kommissionens motivering var tillräcklig. Regeringen färdigställde en faktapromemoria om direktivet om konsumenträttigheter (2008/09:FPM35) som överlämnades till civilutskottet. Av faktapromemorian framgår när det gäller subsidiaritetsprincipen bl.a. att det enligt kommissionen fanns ett problem med de dåvarande konsumentskyddsreglerna nämligen den fragmentering som uppstått genom att minimiharmoniseringen gett möjligheter till vitt skilda nationella regelverk. Kommissionen anser att endast en samordnad gemenskapsåtgärd kan bidra till att lösa detta problem. Direktivförslaget är ett led i arbetet med att se över , och kommissionen har tidigare presenterat en grönbok om översynen av konsumentregelverket som granskades i ett utlåtande (utl. 2006/07:CU30). Regeringen har haft återkommande överläggningar med civilutskottet (, och ) i ärendet. Underlaget vid den senaste överläggningen utgjordes av bl.a. en promemoria från Justitie- och Integrations- och jämställdhetsdepartementen (dnr 090-1010-2010/11) i vilken regeringens ståndpunkt inför det fortsatta arbetet angavs. Vid denna överläggning delade en majoritet av utskottet regeringens ståndpunkt, och en avvikande mening (V) anmäldes i vilken ledamoten förordade att det borde framgå av den svenska ståndpunkten att möjligheten för varje medlemsland att ha strängare konsumentskyddsregler i sin nationella lagstiftning behålls. första årliga uppföljning av subsidiaritetsprincipens tillämpning (bet. 2010/11:KU18) genomfördes och anmäldes till . Uppföljningen avsåg perioden och de 20 kommissionsförslag respektive 2 initiativ från medlemsstater som föreslagits . I uppföljningen gjorde utskottet vissa iakttagelser som rör motiveringarna vad gäller subsidiaritetsprincipen (subsidiaritetsmotiveringar) i de 22 förslag och initiativ som nämndes (s. 25 f.). Vad gäller initiativen från medlemsstaterna kunde utskottet konstatera att förslagsställaren i båda fallen motiverat förslagen med hänvisning till subsidiaritetsprincipen. När det gäller kommissionsförslagens subsidiaritetsmotiveringar kunde utskottet inledningsvis konstatera att dessa i sju (dvs. drygt en tredjedel) av de granskade fallen saknades helt och i två fall uppvisade brister (se nästa avsnitt). Utskottet framhöll att detta är problematiskt eftersom subsidiaritetsprincipen innebär att förslagen till åtgärder ska prövas i förhållande till de mål som ska uppnås. Utan motiveringar eller med bristfälliga motiveringar blir det enligt svårare för utskotten att fullgöra sin skyldighet enligt fördragen och riksdagsordningen att se till att subsidiaritetsprincipen följs i enlighet med förfarandet i subsidiaritetsprotokollet och att bedöma huruvida en åtgärd bör vidtas på unionsnivå eller inte (s. 3031). I sammanhanget påpekade att det inte såg några konstitutionella hinder mot att utskotten tar direktkontakt med kommissionen om den senare inte uppfyllt subsidiaritetsprotokollets krav på att motivera ett förslag avseende subsidiaritets- eller proportionalitetsprinciperna. ansåg dock att möjligheten till sådana kontakter aktualiserade ett antal frågor och att inhämtande av upplysningar från kommissionen kunde inverka menligt på tidsfristen , vilket möjligen talar för att en sådan möjlighet endast bör användas i undantagsfall (s. 31). Vidare ansåg utskottet dels att det finns anledning att fortsatt bevaka frågan om utskottens direktkontakter med kommissionen och återkomma till den i kommande uppföljningar, dels att det finns än större anledning att återkomma till frågan om det visar sig att bristfälliga motiveringar från kommissionen inte är ett övergående problem. Utskottet påpekade att en möjlighet att behandla kommissionens motiveringar även kommer att finnas i samband med utskottets behandling av kommissionens meddelande om bättre lagstiftning (s. 32). Iakttagelser i ett särskilt fall Ett av de två fall där utskottet konstaterade att kommissionens subsidiaritetsmotivering uppvisade brister berörs här närmare, nämligen förslaget5[ KOM(2010) 256.] till ändring i viseringsförordningen. I förslaget, som innebär ett beslut om att ändra i en förteckning i viseringsförordningen (s.k. viseringslista), anges dels att den rättsliga grunden är artikel 77.2 a i EUF-fördraget, dels att beslutet omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet. Av iakttagelser (bet. 2010/11:KU18 s. 28 f.) och socialförsäkringsutskottets yttrande (s. 58 f.) framgår bl.a. att kommissionen inledde ett s.k. subsidiaritetsförfarande (dvs. översände ett utkast till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten för prövning av subsidiaritetsprincipens tillämpning) för att senare ange att ett sådant förfarande inte borde ha inletts i detta specifika fall. På förfrågan från kammarkansliet har kommissionen angett att beslutet att inleda ett subsidiaritetsförfarande när det gäller det aktuella förslaget var felaktigt samt att den rättsliga grunden vid tiden för förordningens tillkomst angav att det skulle fastställas en s.k. viseringslista. Enligt kommissionen är det uppenbart att artikeln angav att upprättandet av en lista måste ske på unionsnivå och att ett upprättande är logiskt bara om listan upprättas av unionen. anför i sitt yttrande att när det gäller ändringar i viseringsförordningen är utskottet helt införstått med att en viseringslista av logiska skäl måste beslutas på unionsnivå. Principiellt kan dock enligt socialförsäkringsutskottet frågan ställas om unionens exklusiva befogenhet på området ska gälla på grund av att befogenheten haft stöd i tidigare gällande fördrag (eller unionen tagit sin befogenhet i anspråk då förordningen beslutades). ställde sig även frågan om förslag till ändringar i en lagstiftningsakt, som antagits med stöd av unionens exklusiva befogenhet, inte ska vara föremål för subsidiaritetsprövning trots att den rättsliga grund som anges för ändringsförslaget uttryckligen omfattas av ett område med delad befogenhet enligt gällande fördrag. Enligt upplysningar från kammarkansliet har kammarkansliets centralkansli uppmärksammat ett antal gränsdragningsproblem som gäller prövning av subsidiaritetsprincipens tillämpning. Dessa svårigheter är främst kopplade till kommissionens motiveringar. För det första gäller att för vissa förslag (utkast till lagstiftningsakter) till kodifiering6[ Med officiell kodifiering avses ett förfarande enligt vilket de rättsakter som är föremål för kodifiering upphävs och ersätts med en enda rättsakt, utan att någon innehållsmässig ändring görs i nämnda rättsakter. Kommissionen, rådet och antog ett interinstitutionellt avtal om en påskyndad arbetsmetod för officiell kodifiering av texter till rättsakter, se EGT C 102, , s. 23. Av artikel 5 i avtalet följer att gemenskapens normala lagstiftningsförfaranden ska följas fullt ut.] och omarbetningar av rättsakter har kommissionen inlett ett s.k. subsidiaritetsförfarande. I vissa andra fall har den inte gjort det oaktat att kriterierna för en subsidiaritetsprövning i enlighet med subsidiaritetsprotokollet varit uppfyllda. Kammarkansliet, som inte kunnat fastställa något konsekvent mönster i kommissionens agerande i dessa fall, saknar klargörande från kommissionen i frågan. För det andra har kammarkansliet mot bakgrund av det särskilda fallet som gällde förslaget till ändring i viseringsförordningen (se ovan) gjort ytterligare liknande iakttagelser beträffande kommissionens agerande i ärenden inom andra områden. För det tredje pekas i promemorian på vissa konsekvenser av det ovannämnda, bl.a. har vissa utskott valt att pröva subsidiaritetsprincipens tillämpning på förslag där kommissionen ännu inte inlett ett sådant s.k. subsidiaritetsförfarande. Vissa utskott har även genomfört s.k. villkorade subsidiaritetsprövningar, dvs. att utskottet har beslutat att ett förslag inte strider mot subsidiaritetsprincipen under förutsättning att ett förfarande om subsidiaritetsprövning inleds och att det aktuella förslaget hänvisas till utskottet för subsidiaritetsprövning. Inledningsvis önskar peka på de iakttagelser och erfarenheter som gjordes inom ramen för utskottets uppföljning av prövning av subsidiaritetsprincipens tillämpning. Oaktat att uppföljningen gällde perioden och att rapporten som behandlas här berör 2009 anser utskottet att vissa principiella frågeställningar redan nu bör beröras till gagn för en bättre tillämpning av subsidiaritetsprincipen. För det första noterade utskottet i sin uppföljning att subsidiaritetsmotiveringar saknades i drygt en tredjedel av de granskade kommissionsförslagen. Utan sådana motiveringar blir det enligt utskottet svårare, för att inte säga ogörligt, för att fullgöra sin skyldighet enligt fördragen att se till att subsidiaritetsprincipen följs i enlighet med förfarandet i subsidiaritetsprotokollet och således bedöma huruvida en åtgärd bör vidtas på unionsnivå eller inte. Utskottet påminner om att kommissionens och andra förslagsställares skyldigheter att motivera förslag i förhållande till subsidiaritetsprincipen regleras i fördragsfästa protokoll. I sammanhanget noterar utskottet att konsekvensbedömningsnämnden i sin senaste rapport tydligt angett att den strävar efter att säkerställa att kommissionens generaldirektorat formulerar väl underbyggda argument för EU-åtgärder som är lämpliga för granskning av de nationella parlamenten. För det andra observerade utskottet i sin uppföljning vissa brister i subsidiaritetsmotiveringen i ett särskilt fall. Kammarkansliet har gjort ytterligare liknande iakttagelser beträffande kommissionens agerande i ärenden inom andra områden. Utskottet bedömer att det är av vikt att en tydlighet och förutsägbarhet skapas när det gäller vilka förslag till unionsåtgärder som uppfyller kriterierna för en subsidiaritetsprövning i enlighet med subsidiaritetsprotokollet. Utskottet förutsätter att kommissionen kommer att förbättra sina administrativa rutiner i syfte att lösa dessa oklarheter. För det tredje påpekade utskottet i sin uppföljning att det inte såg några konstitutionella hinder mot att utskott tar direktkontakt med kommissionen om den senare inte uppfyllt subsidiaritetsprotokollets krav på att motivera ett förslag i förhållande till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. anser fortfarande att inhämtande av upplysningar från kommissionen kan inverka menligt på tidsfristen . Detta talar enligt utskottet för att ett sådant inhämtande i realiteten kommer att vara praktiskt svårgenomförbart och därmed endast bör användas i undantagsfall. Att ett dylikt inhämtande endast torde förekomma i undantagsfall följer enligt utskottet inte minst av att behovet av ett inhämtande uppstår först när kommissionen försummat sin skyldighet att utforma fördragskonforma förslag till EU-åtgärder, dvs. med noggranna subsidiaritetsmotiveringar. Därutöver vill utskottet framhålla vikten av att subsidiaritetsprincipen följs i samtliga skeden av unionslagstiftningens beslutfattande process. Utskottet noterar att det interinstitutionella avtalet föreskriver att varje ändring av ett kommissionsförslag, antingen av eller rådet, om den innebär ett mera omfattande eller intensivt ingripande av gemenskapen, ska åtföljas av en motivering enligt subsidiaritetsprincipen. Mot bakgrund av detta betonar utskottet betydelsen av att regeringen i sitt agerande inom ministerrådet verkar för att rådet följer avtalet och motiverar ändringar i kommissionsförslag med hänsyn till subsidiaritetsprincipen. I sammanhanget önskar även framhålla den möjlighet som riksdagsutskotten och har att i överläggningar och samråd med regeringen uppmärksamma frågor om subsidiaritetsmotiveringar i rådets ändringar av kommissionsförslag. avser i fortsättningen att återkommande behandla kommissionens rapporter över bättre lagstiftning, inte minst i ljuset av de iakttagelser som utskottet gör inom ramen för den årliga uppföljningen av subsidiaritetsprincipens tillämpning som finns föreskriven i 10 kap. 6 § åttonde stycket riksdagsordningen. Utskottet vill i sammanhanget påminna om att det i sin årliga uppföljning granskar formella hantering av subsidiaritetsprövningar och utfallet av genomförda subsidiaritetsprövningar. Utskottets uppföljning syftar även bl.a. till att bevaka hur detta utfall påverkar kompetensfördelningen mellan EU och medlemsstaterna samt till att uppmärksamma om det finns flera förslag som visserligen inte var för sig innebär att subsidiaritetsprincipen träds förnär men som sammantagna kan peka på en tendens att subsidiaritetsprincipen är i fara. Den granskning av kommissionens rapporter om bättre lagstiftning som möjliggörs genom 10 kap. 5 § riksdagsordningen och som utskottet framledes avser att genomföra kommer att beröra kommissionens subsidiaritetsmotiveringar. Förteckning över behandlade dokument Rapport från kommissionen om subsidiaritet och proportionalitet (17:e rapporten om bättre lagstiftning, 2009), KOM(2010) 547.