bet · GY01NU19 · 2011-05-12 00:00:00 — 2010/11:NU19 Utländsk näringsverksamhet i I betänkandet behandlas proposition 2010/11:87 om utländsk näringsverksamhet i samt fyra motioner, varav en har väckts med anledning av propositionen. I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i i syfte att klargöra att bestämmelserna i nämnda lagar står i överensstämmelse med . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet tillstyrker propositionen, dock med vissa redaktionella ändringar när det gäller den förstnämnda lagen. Vidare anser ett enhälligt utskott att , mot bakgrund av motionerna, bör uppmana regeringen att återkomma med förslag på åtgärder för att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen genom krav på behörig representant för företag etablerade i utlandet eller näringsidkare bosatta utomlands med personal utstationerad till . Utskottet tillstyrker således motionerna i denna del och betonar i sammanhanget betydelsen av en representant i landet som är behörig att företräda i kontakter med myndigheter och vid förhandlingar med arbetstagarorganisationer. Däremot avstyrker utskottet motionerna i övriga delar, vilka bl.a. behandlar frågan om att utländska företag och näringsidkare ska registrera sin närvaro i i samband med utstationeringar. Utskottet förutsätter att frågan hanteras inom ramen för det utredningsarbete som har ingångsatts. En avvikande uppfattning i denna fråga redovisas i en reservation (S, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ändringar i filiallagen m.m. antar regeringens förslag till a) lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., dock med ändringen att 5 och 9 §§ ska ha lydelse enligt utskottets förslag i bilaga 3, b) lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Därmed bifaller proposition 2010/11:87 punkt 2 och bifaller delvis proposition 2010/11:87 punkt 1. Representant vid utstationering av arbetstagare tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om behovet av en representant vid utstationering av arbetstagare till . Därmed bifaller motion 2010/11:N4 och bifaller delvis motionerna 2010/11:N366 i denna del, 2010/11:A385 yrkande 4 i denna del och 2010/11:A403 yrkande 2 i denna del. avslår motionerna 2010/11:N366 i denna del, 2010/11:A385 yrkande 4 i denna del och 2010/11:A403 yrkande 2 i denna del. Reservation (S, V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (S), (SD), (V), Boriana (M), (M), (S) och (C). Ärendet och dess beredning I detta betänkande behandlas proposition 2010/11:87 om utländsk näringsverksamhet i en motion som har väckts med anledning av propositionen tre motioner från den allmänna motionstiden . Statssekreterare , , med medarbetare från Närings- och Arbetsmarknadsdepartementen har vid besök i utskottet lämnat information i ärendet. tillkallade regeringen en särskild utredare (dir. 2009:120) med uppgift att se över och lämna förslag till sådana ändringar i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. som kunde behöva vidtas till följd av Europeiska kommissionens formella underrättelse av angående den svenska filiallagstiftningen. Därtill har utredaren haft i uppdrag att överväga om det är förenligt med att i filiallagstiftningen införa bestämmelser om ett krav på en representant med adress i med behörighet att företräda företaget eller näringsidkaren och utföra de rättshandlingar som verksamheten i kräver. Utredningen (särskild utredare: juris doktor ), som antog namnet , lämnade betänkandet Utländsk näringsverksamhet i En översyn av lagstiftningen om utländska filialer i ett EU-perspektiv (SOU 2010:46). Betänkandet har därefter remissbehandlats. Regeringen har i det aktuella lagstiftningsärendet begärt Lagrådets synpunkter och har i huvudsak följt Lagrådets förslag. I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. i syfte att klargöra att bestämmelserna står i överensstämmelse med . Enligt förslaget ska det tydligt anges att näringsverksamhet som omfattas av bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) eller motsvarande bestämmelser i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) inte omfattas av krav på etablering genom filial. Kravet på att det utländska företagets namn och nationalitet ska ingå i filialens firma tas bort. Vidare ändras kravet på att ha en s.k. särskild delgivningsmottagare utsedd och anmäld till att gälla endast när filialens verkställande direktör är bosatt utanför EES. Ett förtydligande görs för att visa att kravet på skild bokföring gäller även när en verksamhet drivs utan föreståndare här i landet. Vissa justeringar görs för att lagen ska stå i bättre överensstämmelse med annan associationsrättslig lagstiftning. Därtill föreslås att kravet på bosättning i för verkställande direktör tas bort i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om ändringar i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i och i filiallagen, dock med vissa redaktionella ändringar i den sistnämnda lagen. Därutöver gör med anledning av fyra motionsyrkanden ett tillkännagivande om behovet av en representant för utländska företag och näringsidkare vid utstationering av arbetstagare till . I övriga delar avslås motionerna av . Jämför reservation 1 (S, V). I propositionen föreslås ändringar dels i lagen om utländska filialer m.m. (filiallagen), dels i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Syftet med de föreslagna ändringarna är att klargöra att bestämmelserna står i överensstämmelse med . Enligt förslaget ska det i filiallagen tydliggöras att näringsverksamhet som omfattas av bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster enligt fördraget om EU:s funktionssätt (EUF-fördraget) eller motsvarande bestämmelser i inte omfattas av krav på filial. Att tillfälligt tillhandahållande av tjänster inte omfattas av lagens krav kan enligt regeringen ses som ett klarläggande av det rättsläge som redan får anses råda. Därtill ska av lagen framgå att registrering av filial endast är en av flera möjliga etableringsformer och det föreslås att det införs en hänvisning till andra möjliga etableringsmöjligheter i form av dotterföretag och agentur. Vidare föreslås att kravet i filiallagen på att utse en s.k. särskild delgivningsmottagare, dvs. en person som är bosatt i som på det utländska företagets vägnar tar emot delgivning, inskränks till att gälla endast för det fall då den verkställande direktören inte är bosatt inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Regeringen föreslår även att kravet på att det utländska företagets namn ska ingå i filialens firma tas bort. Däremot anser regeringen att det är rimligt att det även fortsättningsvis framgår i vilken form verksamheten bedrivs. Därför ska firman innehålla ordet filial och, i det fall det är frågan om ett utländskt bankföretag, ordet bank. Förslaget innebär även att alla beslut enligt filiallagen som fattas av eller ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I propositionen konstateras att omfattningen av antalet överklaganden till regeringen har varit litet sedan lagen infördes. Därtill föreslås att det i filiallagen tydliggörs att fler än en vice verkställande direktör får utses och att de krav som gäller för verkställande direktör även ska omfatta personer som är firmatecknare för ett utländskt bankföretag. Det föreslås även ändringar som syftar till att göra det lättare att ändra uppgifter i filialregistret när det gäller revisorer och särskilda delgivningsmottagare. Det införs också bestämmelser om avregistrering av obehöriga företrädare. I syfte att få en bättre överensstämmelse med vad som gäller för andra associationsformer, främst aktiebolag, föreslås att vissa identifikationsuppgifter om det utländska företaget och filialen ska anges även på webbplatser. Dessutom föreslås att bokföringsskyldigheten för fysiska personer förtydligas. Genom ändringen tydliggörs att bestämmelsen omfattar utomlands bosatta svenska eller utländska medborgare, oavsett om de bedriver verksamhet genom föreståndare eller inte. Regeringen gör även bedömningen att det krav som finns i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i på att en verkställande direktör för filial ska vara bosatt i utgör en inskränkning i etableringsfriheten och därmed kan strida mot artikel 49 i EUF-fördraget. Av detta skäl föreslås en ändring i nyssnämnda lag. Enligt förslaget ska lagändringarna träda i kraft . För att undvika uppkomsten av onödiga kostnader för redan verksamma filialer införs en frist när det gäller krav på angivande av filials firma på brevpapper och liknande officiella dokument. Vidare anser regeringen att det behövs en övergångsbestämmelse som anger när bestämmelsen om fysiska personers bokföringsskyldighet i dess nya lydelse ska börja tillämpas. Krav på anmälningsskyldighet, kontaktperson och företrädare I propositionen redogörs för att har föreslagit att det i filiallagen ska införas en anmälningsskyldighet liksom en skyldighet att i vissa fall anmäla en kontaktperson till . Regeringen anser dock inte att regler om anmälningsskyldighet eller om anmälan av kontaktperson i bör införas i filiallagen. Om en anmälningsskyldighet införs i filiallagen blir den till sin natur generell och kommer att träffa samtliga aktörer. Av kommissionens uttalande och agerande framgår att kommissionen är skeptisk till sådana generella bestämmelser. Däremot kan en proportionerligt utformad anmälningsskyldighet vara motiverad för att säkerställa att särskilda krav i särskilda situationer är uppfyllda, exempelvis att utstationerade arbetstagare omfattas av de rättigheter som följer av utstationeringsdirektivet. Vidare påpekas att regeringen har förståelse för de fackliga organisationernas behov av att få kontakt med utländska näringsidkare som bedriver verksamhet i . Det konstateras att arbetstagarorganisationerna förordar betydligt mer långtgående funktioner för en kontaktperson än vad föreslagit. Regeringen pekar på att i har skyldigheten att utse företrädare vid utstationering lösts inom den finska utstationeringslagen. I finns ett register över utländsk verksamhet och utländska arbetstagare . Enligt regeringens bedömning är det mer lämpligt att överväga att införa någon form av anmälningsskyldighet i den arbetsrättsliga lagstiftningen. Regeringen kommer , anförs det, att utreda om det är möjligt och lämpligt att införa regler om anmälningsskyldighet i den arbetsrättsliga lagstiftningen. Regeringen avser även att i särskild ordning undersöka om frågan om kontaktperson eller representant lämpligen kan lösas inom ramen för den arbetsrättsliga lagstiftningen. Därtill erinras om att har gjort bedömningen att det i filiallagen inte bör ställas krav på en i bosatt företrädare eller liknande ombud. Regeringen gör motsvarande bedömning. Enligt tjänstedirektivet får inte krav ställas på att tjänsteleverantörer, deras personal, aktie- eller andelsägare eller medlemmar i ledning och styrelse ska vara bosatta på landets territorium. Dessa krav är absoluta, dvs. det finns inga undantag från dem. Regeringen anser att om krav på representant kan införas så är det lämpligare att så sker i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen). Denna möjlighet kommer också att utredas i särskild ordning. I det följande redogörs för en motion som väckts med anledning av propositionen samt för tre motioner från den allmänna motionstiden . I flerpartimotion 2010/11:N4 (S, MP, V), som väckts med anledning av propositionen, förordas ett riksdagsuttalande med innebörden att regeringen ska återkomma till med förslag på åtgärder för att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen genom krav på behörig representant för utländska företag och näringsidkare med verksamhet i . Enligt motionärerna bör det ställas krav på företag etablerade i utlandet, näringsidkare bosatta utomlands samt svenska företag vars företrädare är bosatta utomlands, att de de bedriver verksamhet i ska ha en svensk representant med behörighet att företräda dem i kontakter med myndigheter och vid förhandlingar med de fackliga organisationerna, t.ex. i enlighet med lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller för att ingå kollektivavtal. Ett krav om behörig representant är lämpligare i den arbetsrättsliga lagstiftningen än i den associationsrättsliga, anförs det, dvs. det bör införas snarare i utstationeringslagen än i filiallagen. I kommittémotion 2010/11:A403 (S) förespråkas ett riksdagsuttalande om att utländska företag som har sin verksamhet i ska registrera sin närvaro. Motionärerna framhåller att de vill säkerställa att utländska företag som har verksamhet i registrerar sin närvaro och att dessa företag har en behörig representant på plats som möjliggör för de fackliga organisationerna att teckna kollektivavtal. Att det införs en lag om registrering av utländska tjänstetillhandahållare förordas i motion 2010/11:N366 (S). Motionärerna anser att utländska företag som är verksamma på svenska arbetsplatser ska registrera sin närvaro i landet. Företagen ska även anmäla en rättslig företrädare med vilken arbetsmarknadens parter, myndigheter och näringslivsaktörer kan ingå avtal. Vidare måste det finnas effektiva sanktionsmedel, som t.ex. viten, mot utländska företag som inte anmäler sin närvaro i landet. Enligt vad som anförs i kommittémotion 2010/11:A385 (V) är det nödvändigt att kräva att utstationerande företag ska registrera sin närvaro och ha en behörig representant i . Motionärerna hävdar att den ändring som gjordes i filiallagen i samband med genomförandet av tjänstedirektivet i svensk lagstiftning underminerar möjligheten för fackliga organisationer att teckna kollektivavtal och att utöva kontroll över löner och arbetsvillkor. Det står även i strid med skyldigheter enligt 98 och 154 att främja kollektiva förhandlingar. I samband med att tjänstedirektivet genomfördes i svensk lagstiftning (prop. 2008/09:187, bet. 2009/10:NU6) föreslog regeringen att den bestämmelse i filiallagen som innebar att det skulle finnas en i bosatt föreståndare för fysisk näringsidkare som inte var bosatt i (dåvarande 2 § andra stycket) skulle ändras för att bli förenlig med tjänstedirektivet. Den tidigare bestämmelsen ersattes med ett krav på att det ska finnas en i bosatt föreståndare för näringsverksamhet som bedrivs här av svenska eller utländska medborgare som är bosatta utanför EES-området. Skälet till detta var att kravet på en i bosatt föreståndare bedömdes stå i strid med tjänstedirektivet, där krav att personal ska vara bosatt i inte är tillåtet (artikel 14.1 b). Enligt vad regeringen då anförde fanns det dock anledning att närmare undersöka konsekvenserna av förslaget i denna del och möjligheterna att tillgodose arbetstagarorganisationernas intressen. Regeringen avsåg, anfördes det, att återkomma till denna fråga i ett annat sammanhang. I en flerpartimotion (S, V, MP) som väcktes med anledning av propositionen föreslogs bl.a. att bosättningskravet skulle ersättas med en bestämmelse som medför krav på att det på plats i ska finnas någon som är behörig att företräda utländska företag och näringsidkare i förhållande till arbetstagare, arbetstagarorganisationer, affärspartner, tjänstemottagare, domstolar och myndigheter och ett riksdagsuttalande förordades. Utskottet, som tillstyrkte propositionen i denna del och avstyrkte nyssnämnda motion, framhöll bl.a. betydelsen av att det svenska regelverket var i överensstämmelse med tjänstedirektivet. Vidare underströk utskottet att det fanns behov av att tydliggöra skillnaden mellan tillhandahållande av tillfälliga tjänster och etableringar i filiallagen. Därtill betonade utskottet att det var angeläget att klarlägga möjligheterna att i enlighet med tjänstedirektivet och EG-rätten kunna kräva en representant för utländska företag och näringsidkare när de är verksamma i . I en reservation (S, V, MP) förordades att skulle avslå propositionen i denna del och uppmana regeringen att återkomma med ett förslag som innebar att det på plats i skulle finnas någon som var behörig att företräda det utländska företaget eller den utomlands bosatta näringsidkaren. beslutade i enlighet med utskottets förslag. Om kommissionens överträdelseärende mot Som redogörs för i propositionen har kommissionen inlett ett överträdelseärende mot . Genom en skrivelse uppmärksammade kommissionen den på att vissa aspekter av den svenska lagstiftningen om filialer förefaller strida mot artiklarna 49 och 56 i EUF-fördraget (f.d. artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget). En första formell underrättelse lämnades till den (ärendenummer /4800). Regeringen meddelade sina synpunkter genom en skrivelse . En andra formell underrättelse riktades till den , vilken besvarades . Ett motiverat yttrande, daterat , har sedermera överlämnats till regeringen. Regeringen översände sitt svar på det motiverade yttrandet . Sammanfattningsvis gör regeringen i detta svar bedömningen att den svenska lagstiftningen om utländska filialer kommer att vara förenlig med när de lagändringar som föreslås i den nu aktuella propositionen är genomförda tillsammans med genomförda och planerade ändringar i filialförordningen. Regleringar i , och har även studerat de regleringar som finns vid utstationeringssituationer i , och . Vid utstationering i finns det skyldighet att utse en företrädare, om utstationeringen pågår . Detta krav gäller om företaget som utstationerar arbetskraft inte har något driftställe i . Företrädaren ska vara behörig att på företagets vägnar ta emot handlingar och göra upp rättegångshandlingar. Arbetsgivaren eller dennes företrädare är skyldig att ha uppgifter om den utstationerade arbetstagaren och dennes anställningsvillkor, och dessa uppgifter ska vara lättillgängliga för arbetarskyddsmyndigheterna. Skyldigheten att ha uppgifter börjar genast då arbetet inleds och uppgifterna ska bevaras efter att utstationeringen upphört. Arbetsgivaren eller dennes företrädare ska i inneha arbetstidsbokföring angående de utstationerade arbetstagarna samt uppgifter om de löner som betalats i . I finns ett register över utländsk verksamhet och utstationerade utländska arbetstagare (). Reglerna om finns i en lag om utstationering av arbetstagare. Registret förs av Erhvervs- og Selskabsstyrelsen. Det ställs krav på att en utländsk tjänsteutövare som utstationerar arbetstagare till ska anmäla en rad uppgifter till . Det rör uppgifter om verksamhetens namn och adress, datum för tjänsteutövandets påbörjande och avslutande, plats för tjänsteutövandet, kontaktperson för den anmälningspliktiga verksamheten i , verksamhetens branschkod, de utstationerade arbetstagarnas identitet och utstationeringens varaktighet. Den kontaktperson som ska anmälas för verksamheten ska utpekas bland de personer som arbetar i med anledning av tjänsteutövandet. Krav på anmälan föreligger inte om utstationeringen inte varar . I finns enligt uppgift ingen direkt motsvarighet till den finska och danska utstationeringslagstiftningen. Däremot har särskilda regler om bemanningsföretag. Dessa föreskriver att utländskt bemanningsföretag som inte har fast driftställe eller hemvist i ska ha eller utse en representant i med fullmakt att motta krav och företa rättshandlingar å företagets vägnar. Representanten ska ha hemvist eller fast adress i . överlämnade LO, TCO och ett förslag till arbetsmarknadsminister om att det i utstationeringslagen ska införas krav på behörig representant för utländska tjänsteföretag som utstationerar arbetstagare till . Enligt arbetstagarorganisationernas förslag ska företag etablerade i utlandet eller näringsidkare bosatt utomlands som företaget eller näringsidkaren bedriver näringsverksamhet i till registreringsmyndigheten anmäla en representant med adress i som har behörighet att företräda företaget eller näringsidkaren och att utföra de rättshandlingar som verksamheten i kräver. Detsamma gäller företag etablerat i vars företrädare är bosatta utomlands. Representanten behöver inte vara bosatt i utan endast ha en känd adress där denne kan nås i . Vidare har utskottet tagit del av en skrivelse (daterad ) där företrädare för ovannämnda arbetstagarorganisationer redovisar sin uppfattning i frågan. Enligt uppgift från har arbetet påbörjats med att utreda frågan om att införa en anmälningsskyldighet och krav på en representant för utländska företag och näringsidkare i utstationeringslagen. Ambitionen är att en departementspromemoria ska vara färdig . Med anledning av att 98 och 154 åberopas i en av de här aktuella motionerna kan följande nämnas. Enligt artikel 4 i konvention nr 98 ska åtgärder vidtas för att uppmuntra och främja utvecklandet och utnyttjandet i största möjliga omfattning av anordningar för frivilliga förhandlingar mellan arbetsgivare eller arbetsgivarorganisationer å ena sidan, och arbetstagarorganisationer å andra sidan, i syfte att få till stånd en reglering av anställningsvillkoren genom kollektivavtal. Enligt artikel 5 i konvention nr 154 ska åtgärder vidtas för att främja kollektiva förhandlingar. Utstationeringsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. I lagen definieras inledningsvis bl.a. dess tillämpningsområde samt vad som avses med utstationering. Enligt 1 § gäller lagen när en arbetsgivare som är etablerad i ett annat land än utstationerar arbetstagare här i landet i samband med att arbetsgivaren tillhandahåller tjänster över gränserna. Med utstationering avses enligt 3 § när en arbetsgivare för egen räkning och under egen ledning sänder arbetstagare till enligt avtal som arbetsgivaren har ingått med den i verksamma mottagaren av tjänsterna, när en arbetsgivare sänder arbetstagare till till en arbetsplats eller till ett företag som tillhör koncernen eller när en arbetsgivare som hyr ut arbetskraft eller ställer arbetskraft till förfogande sänder arbetstagare till ett användarföretag som är etablerat i eller som bedriver verksamhet här. Med utstationerad arbetstagare avses enligt 4 § varje arbetstagare som vanligen arbetar i ett annat land men som utför arbete enligt 3 § i . Därefter föreskrivs i 5 § att arbetsgivare för utstationerade arbetstagare ska tillämpa vissa bestämmelser i följande lagar: semesterlagen (1977:480), föräldraledighetslagen (1995:584), lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltidsarbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning samt diskrimineringslagen (2008:567). Vid utstationering gäller även vissa arbetstidsbestämmelser. Utskottet behandlar först de i propositionen förslagna lagändringarna. Därefter tar utskottet ställning till frågan om representant vid utstationering av arbetstagare och, avslutningsvis, till övriga frågor. Ändringar i filiallagen m.m. I propositionen föreslås ändringar i dels lagen om utländska filialer m.m., dels lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i för att klargöra att de svenska bestämmelserna är i överensstämmelse med . Utskottet har i sak inget att invända mot de föreslagna lagändringarna. I samband med beredningen av ärendet har utskottet dock noterat att det finns anledning för att göra vissa redaktionella ändringar när det gäller de föreslagna ändringarna i filiallagen. Med hänvisning till det anförda tillstyrks regeringens förslag, dock med den ändringen att 5 och 9 §§ lagen om utländska filialer m.m. ska ha den lydelse som utskottet föreslår i bilaga 3. Representant vid utstationering av arbetstagare