bet · GY01JuU11 · 2011-04-06 00:00:00 — uppföljningsgrupp noterade i sin rapport av kvinnor intagna i anstalt (2008/09:RFR9) att det framkommit att kvinnornas situation inom kriminalvården har fått större uppmärksamhet . Flera betydelsefulla steg har tagits för att åstadkomma en bättre anpassning av kriminalvården till de intagna kvinnornas behov. Enligt uppföljningsgruppens uppfattning är dessa insatser emellertid inte tillräckliga. Dessutom krävs enligt gruppens mening ett helhetsgrepp för att kriminalvården i alla delar ska kunna svara mot kvinnors behov. En kriminalvård som är bättre anpassad till kvinnor kräver att frågan om kvinnornas situation ges ännu högre prioritet än vad som skett. Vidare framgår av rapporten att många av de intagna kvinnorna har utsatts för fysiska, psykiska eller sexuella övergrepp och att den fysiska och psykiska hälsan hos många är dålig (bet. 2009/10:JuU21 s. 20). Av Kriminalvårdens regleringsbrev framgår att Kriminalvården ska redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att tillgodose intagna kvinnors behov. Uppdraget återrapporteras i Kriminalvårdens årsredovisning 2010. Av redovisningen framgår bl.a. att insatser gjorts för att bryta häktade kvinnors isolering men att det ringa antalet häktade kvinnor gör det svårt att utveckla en bra gemensamhet. Beträffande förbättringar av kvinnors förutsättningar på arbetsmarknaden framgår att alla kvinnoanstalter förutom Färingsö har arbetsmarknadsutbildning finansierad av Arbetsförmedlingen. Vidare anges att de kvinnor som deltar i kvinnoprogrammet VINN erbjuds ett avsnitt om utsatthet och prostitution. Regeringen beslutade att ge Kriminalvården i uppdrag att genomföra en försöksverksamhet riktad till kvinnor som varit utsatta för människohandel eller befunnit sig i prostitution. Försöksverksamheten skulle pågå . Av den handlingsplan som Kriminalvården utarbetat (dnr 11 2009-001340) med anledning av uppdraget framgår att målgruppen för försöksverksamheten är kvinnor som befunnit sig i prostitution och människohandel eller som av andra orsaker kan betraktas som brottsoffer eller genom sin utsatthet upplevt traumatiska händelser. Försöksverksamheten ska innefatta bl.a. terapeutisk bearbetning av traumatiska upplevelser, utveckling av påverkansprogram riktade till kvinnor och förbättrade utslussningsmöjligheter. Särskild uppmärksamhet ska riktas mot kvinnors hälsa och utveckling av nätverksarbete. Uppdraget delredovisades till regeringen . Enligt delredovisningen har projektledningen bl.a. besökt samtliga kvinnoanstalter och intervjuat chefer och personal som har olika uppdrag enligt handlingsplanen. Vidare framgår att de flesta intagna känner till försöksverksamheten redan innan de kommer till anstalterna och att många frågar efter vilka stödjande åtgärder de kan få möjlighet att delta i. För uppföljning av projektet kommer en enkät att genomföras. En slutredovisning av försöksverksamheten ska lämnas till (bet. 2009/10:JuU21 s. 21). Utskottet har i betänkande 2009/10:JuU21 (s. 21) bl.a. behandlat yrkanden om att kvinnor som vårdas i kriminalvården ska ges tillgång till stödsamtal med frivilliga och anställda på kvinnojourer. Utskottet avslog yrkandena med motiveringen att Kriminalvården arbetar aktivt med frågorna om kvinnors särskilda behov och att det därför saknas anledning för att ta något initiativ. Som utskottet tidigare gett uttryck för i sitt uppföljningsarbete är kvinnor i anstalt en grupp av intagna som på flera sätt har särskilda behov (2008/09:RFR9). Det är Kriminalvårdens uppgift att utforma verkställigheten så att kvinnors särskilda behov så långt som det är möjligt kan tillgodoses under verkställigheten i anstalt (prop. 2009/10:135 s. 67). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om kvinnors situation inom kriminalvården (bet. 2010/11:JuU10) och som utskottet konstaterat i nämnda betänkande arbetar Kriminalvården aktivt med frågor om kvinnors särskilda behov. Utskottet vidhåller detta och avstyrker motion Ju319 yrkande 5. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utveckling av ett starkare samarbete mellan myndigheter vad gäller frågor om mäns våld mot kvinnor och barn, hedersrelaterat våld samt våld i samkönade relationer och en översyn av sekretesslagstiftningen vad gäller utbyte av information mellan myndigheter som deltar i stödet till barn som utsatts för brott. Jämför reservationerna 24 (S, MP, V) och 25 (S). I motion Ju319 yrkande 2 (MP) anförs det att myndighetssamverkan måste stimuleras i frågor om mäns våld mot kvinnor och barn, hedersrelaterat våld samt våld i samkönade relationer. Motionärerna anser att ett bra exempel på myndighetssamverkan är den som bedriver inom sitt kvinnofridsprogram, där verksamhet för polis, åklagare, sjukvård och kriscentrum finns tillgänglig i samma hus. I motion Ju386 yrkande 6 (S) begärs det att ett starkare samarbete etableras mellan polis, åklagare, socialtjänst, kommuner och landsting i kampen mot mäns våld mot kvinnor. I motion Ju322 yrkande 2 (S) begärs en översyn av den del av sekretesslagstiftningen som gäller för utbyte av information mellan myndigheter som deltar i stödet till barn som utsatts för brott. Regeringen anger i budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 4 s. 32) att minst lika viktigt som att myndigheterna samverkar sinsemellan är att samverkan sker mellan myndigheterna och de ideella krafterna i frågor som rör brottsoffer. Brottsoffersamverkan ska bedrivas på lokal, regional och central nivå. Det finns flera exempel på väl fungerande samverkan mellan olika myndigheter. Ett exempel på konkret brottsoffersamverkan är Stödcentrum för unga brottsoffer där polis och socialtjänst samarbetar för att stötta unga människor som drabbats av brott. Det är en verksamhet som har spridits till ett flertal orter i landet. Ett annat exempel på brottsoffersamverkan är de verksamheter med barnahus som finns på flera orter runt om i landet. I barnahusen samverkar , polisen, åklagarna, rättsläkarna samt hälso- och sjukvården. Ytterligare ett exempel på samverkan är den verksamhet som finns vid landets domstolar med vittnesstödjare för brottsoffer och vittnen i samband med förhandlingar. I denna verksamhet samverkar , och många organisationer inom den ideella sektorn. Runt om i landet bedrivs även andra lokala brottsofferstödjande verksamheter. Regeringen anser att det är viktigt att synliggöra och stödja ideella insatser som utgör ett värdefullt tillskott och komplement till myndigheternas arbete. Av regeringens regleringsbrev till länsstyrelserna framgår att länsstyrelserna inom sitt ansvarsområde ska stödja samordningen i länet av insatser som syftar till att motverka mäns våld mot kvinnor, att barn bevittnar våld, hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Uppdraget ska genomföras . Uppdragets genomförande och kostnader ska redovisas i en delrapport till regeringen () . Regeringen anför i Redovisning av den särskilda jämställdhetssatsningen (skr. 2009/10:234 s. 49) att för att nå en varaktig effekt av arbetet med att bekämpa mäns våld mot kvinnor krävs samordning och samverkan mellan många aktörer. Regeringen har anslagit medel för att stärka lokal samverkan mellan kommuner och andra berörda aktörer i arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Uppdraget ska slutredovisas . Regeringen har uppdragit åt att vidta åtgärder för att utveckla och bygga upp en fysisk miljö särskilt anpassad för att utreda våld mot kvinnor. Arbetet genomfördes tillsammans med i och hade som verksamhetsmässig grund det samarbete som polismyndigheten och bedriver inom det s.k. kvinnofridsprogrammet. Regeringen anger i skrivelse 2009/10:234 (s. 47 f.) att målsättningen med projektet har varit att utveckla en samlokaliserad och målgruppsanpassad miljö för att ge brottsutsatta kvinnor ett bättre bemötande. Projektet kan användas som nationell modell med gemensam lokal, fast placerad personal från polis och socialtjänst, gemensamma arbetsmetoder och särskilt anpassad miljö och teknik. Inom ramen för projektet kommer misstänkta gärningsmän att erbjudas motivationssamtal parallellt med brottsutredningen. Utskottet behandlade motioner med delvis samma innehåll vid beredningen av allmänna motioner (bet. 2008/09:JuU21 s. 15). I ställningstagandet angav utskottet att utskottet delade motionärernas inställning till vikten av ökad samverkan och konstaterade att frågor om utökad samverkan är ett särskilt insatsområde i regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39). Utskottet konstaterade därför med tillfredsställelse att regeringen beslutat att bevilja länsstyrelserna medel för att stödja utvecklingen av lokal samverkan för kvinnofrid i kommuner. Utskottet såg emellertid inte någon anledning för att ta något initiativ med anledning av motionerna. Utskottet vidhöll denna sin inställning vid behandlingen av yrkanden med liknande innehåll allmänna motioner (bet. 2009/10:JuU14 s. 27). Utskottet avstyrkte yrkandena. Utskottet delar motionärernas inställning om vikten av ökad samverkan och konstaterar att frågor om ökad samverkan har utgjort ett särskilt insatsområde i regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39). Utskottet kan med tillfredsställelse konstatera att regeringen gett länsstyrelserna i uppdrag att stödja samordningen i länen av insatser som syftar till att motverka mäns våld mot kvinnor, att barn bevittnar våld, hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionerna Ju319 yrkande 2 och Ju386 yrkande 6. Utskottet avstyrker även motion Ju322 yrkande 2 angående översyn av en del av sekretesslagstiftningen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utveckla ett kodningssystem för brott som innebär att kvinnor misshandlats. Jämför reservation 26 (V). I motion Ju403 yrkande 19 (V) begärs det att regeringen ger i uppdrag att utveckla ett kodningssystem för brott där kvinnor misshandlats och där könet på gärningsmannen och relationen mellan gärningsman och offer framgår. Frågor om statistik om mäns våld mot kvinnor behandlades av det sammansatta justitie- och socialutskottet (bet. 2007/08:JuSoU1 s. 23). Utskottet anförde att det generellt gäller för de flesta typer av brott att mörkertalen är stora, särskilt när det gäller sådant våld som utövats av en person som offret har eller har haft en nära relation till. Det sammansatta utskottet hänvisade till att justitieutskottet vid sin behandling av propositionen Kvinnofrid bl.a. framhöll att det var mycket angeläget att förbättra kriminalstatistiken och ta fram ett nytt brottskodningssystem samt att skapa möjligheter att följa flödet av ärenden inom rättsväsendet (prop. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13). Vidare hänvisade det sammansatta utskottet till att det enligt pågår ett kontinuerligt arbete med att förbättra denna statistik. Arbetet med att ersätta det informationsutbytet mellan myndigheterna med ett elektroniskt informationsflöde leds av och samordnas på myndighetsnivå av Rådet för rättsväsendets informationsförsörjning (RIF). Som ett första steg i arbetet har regeringen gett polisen, , och Kriminalvården i uppdrag att, i samverkan med , ha genomfört en första etapp av arbetet . Etappen innebär att det införs ett elektroniskt huvudflöde mellan de myndigheter i brottmålsprocessen som hanterar de största ärendemängderna (bet. 2010/11:JuU1 s. 43). Från har utskottet fått informationen att ett område som eventuellt kan bli aktuellt för nästa etapp av arbetet är att skapa en förbättrad struktur för brottsinformation, så att de nuvarande brottskoderna kan ersättas. kodas brott genom dels en brottskod (sifferbeteckning enligt en kodlista utgiven av ), dels brottsantal för de brottsliga gärningar som vid anmälansupptagningen ska registreras i polisens, åklagarväsendets, och tullens datasystem för registrering av anmälningar och misstankar. Kodningen ligger till grund för officiella statistik och för polisens operativa verksamhet, resultatredovisning och resursfördelning (Källa: Kodning av brott Anvisningar och regler, ). Utskottet har senast vid beredningen av allmänna motioner avstyrkt ett likalydande motionsyrkande (bet. 2009/10:JuU14 s. 28). Vid beredningen vidhöll utskottet sin tidigare redovisade uppfattning (senast bet. 2008/09:JuU21 s. 13 f.) att det är mycket angeläget att förbättra kriminalstatistiken och ta fram ett nytt brottskodningssystem samt att skapa möjligheter att följa flödet av ärenden inom rättsväsendet. Utskottet konstaterade att det inom ramen för Rättsväsendets informationsförsörjning (RIF) pågår ett utvecklingsarbete med att ta fram ett nytt sätt att klassificera brott. Enligt utskottets uppfattning bör arbetet inte föregripas genom ett riksdagsinitiativ. Utskottet avstyrkte därför motionen. Utskottet vidhåller sin ovan redovisade inställning och konstaterar att utvecklingen av brottskodningssystemet alltjämt pågår. Utskottet avstyrker motion Ju403 yrkande 19. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Brottsoffer övergripande frågor, punkt 1 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju407 yrkandena 1 och 2 samt avslår motionerna 2010/11:Ju209 yrkande 1, 2010/11:Ju346 och 2010/11:Ju378 yrkande 1. har det vuxit fram ett hundratal lokala brottsofferjourer. En brottsofferjour består av ett antal ideellt arbetande stödpersoner samt i vissa fall av en anställd assistent eller samordnare. En annan viktig frivilligorganisation är kvinnojourerna. Över ett hundratal kvinnojourer arbetar mot våld och förtryck av kvinnor samt för kvinnors frigörelse och jämställdhet på alla plan i samhället. Det primära ansvaret för brottsdrabbade har dock socialnämnderna i enlighet med 5 kap. 11 § socialtjänstlagen. Hur lever upp till detta ansvar ser av olika anledningar olika ut runt om i landet. Det finns tyvärr exempel på att inte alls lever upp till intentionerna i lagstiftningen. Det kan gälla stödinsatser som jourboende, samtal, kontakter med myndigheter och mycket annat. Tillkortakommanden i åtaganden gör att den lokala brottsoffer- eller kvinnojouren kan bli ett ovärderligt stöd. kan de i praktiken bära hela ansvaret. Frågan om kommunernas ansvar för brottsdrabbade måste uppmärksammas mer. I görligaste mån ska vi givetvis ta vara på de ideella krafter som finns, men det rör sig om ett samhälleligt ansvar och samhället får inte göra sig beroende av enskildas insatser. bör ges i uppdrag att ur ett helhetsperspektiv se över hur kommunerna lever upp till sitt ansvar när det gäller brottsdrabbade och att ge förslag på åtgärder. Ett tungt ansvar för de brottsdrabbade bör självklart läggas på polisen, som är den samhällsinstans som naturligt och tydligt kommer i kontakt med flest brottsdrabbade. har en strategi för att utveckla arbetet, men tyvärr går det i alltför långsam takt. En rad brister finns i polismyndigheternas handläggning av brottsofferfrågor. Nationell för våldtäktsärenden, punkt 2 (S, MP, V) av (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2010/11:Ju330 yrkande 2, 2010/11:Ju333 och 2010/11:Ju409 yrkande 1 och bifaller delvis motionerna 2010/11:Ju208 och 2010/11:Ju288. En nationell oberoende bör tillsättas för att se över hur anmälda våldtäkter hanteras av rättsväsendet. En granskning måste ske för att upptäcka vilka brister som finns inom rättsväsendet och vilka nödvändiga åtgärder som behöver vidtas för att öka antalet fällande domar. Enligt en rapport från Amnesty, Fallet nedlagt Våldtäkt och mänskliga rättigheter i de nordiska länderna (2008), särbehandlas våldtäktsutredningar i förhållande till andra utredningar. Amnesty föreslår att en tillsätts för att hitta brister i förundersökningar och föreslå åtgärder för att komma till rätta med dessa. Kommissionen bör enligt Amnesty vara oberoende från polis- och åklagarväsendet även om samarbete självklart är nödvändigt. En oberoende bör således utreda varför en så liten andel av de anmälda våldtäktsbrotten leder till att en gärningsman åtalas. Trots att gärningsmannen är identifierad eller till och med har erkänt leder anmälan inte till åtal. som anmälningarna ökar minskar åtalen. Ett fåtal av brottsoffren orkar driva processen vidare och överklaga eftersom de inte ser att det leder någonvart. Alltför många gärningsmän klarar sig från att åtalas för sina brottsliga handlingar. Det är inte värdigt ett rättssamhälle. Samordningsgrupper mot överfallsvåldtäkter, punkt 3 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju409 yrkande 2. Även om överfallsvåldtäkterna endast utgör av det totala antalet våldtäkter innebär rädslan att bli överfallen och våldtagen en stor begränsning av kvinnors frihet. Därför är det viktigt att man efter rapporterade överfallsvåldtäkter snabbt kan vidta åtgärder för att gripa misstänkta gärningsmän. Ett grundläggande problem är den bristande samordningen när det gäller spaningen. Utredarna ser inte alltid att det finns andra våldtäkter där samma tillvägagångssätt använts eller våldtäktsmän med samma signalement i ett annat polisdistrikt. En systematisk samverkan sker alltför sällan, och trots dataregister och dna-teknik har förmågan hos polisen att finna förövare av överfallsvåldtäkter snarare minskat än ökat (Diesen och Diesen, Övergrepp mot kvinnor och barn, 2009). I storstäderna har gärningsmän troligen större möjlighet och benägenhet att utföra sina brott på mer vitt skilda platser, t.ex. utefter en särskild tunnelbane- eller busslinje. Detta försvårar för polisen att se mönster i våldtäkterna om områdena är indelade i olika polismästardistrikt. Därför finns det skäl att inrätta samordningsgrupper mot överfallsvåldtäkter, i synnerhet i storstäderna. Förordnande av målsägandebiträde under förundersökning, punkt 4 (S, MP, V) av (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju293 yrkande 17. Målsägandebiträden för brottsoffer i sexualbrottsmål behöver komma in redan i inledningen av förundersökningen. Det stöd och den hjälp ett målsägandebiträde kan ge betyder mycket för den som utsatts för våld eller sexualiserat våld och ofta befinner sig i en traumatiserad situation. , punkt 5 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju407 yrkande 3. Lagstiftningen om målsägandebiträde har utvärderats, och det har konstaterats att den inte fungerat helt och hållet så som det var önskat. Vid exempelvis grova sexualbrott har målsägandebiträden inte förordnats i den utsträckning som var avsett. Det har också förekommit att biträden förordnats sent. I betänkandet Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) finns många bra förslag. Utredningen föreslår förstärkningar för de brottsdrabbade när det gäller vem som har rätt till målsägandebiträde. I betänkandet föreslås att målsägandebiträde förordnas när det gäller alla sexualbrott förutom sexuellt ofredande, om det inte är uppenbart att ett behov saknas. Vidare ska enligt förslaget målsägandebiträde utses när ett barn utsatts för grövre brott. Utredningen har även förslag om en förstärkt informationsskyldighet om målsägandebiträde till brottsdrabbade från polis och åklagares sida. Regeringen bör nu lägga fram förslag till följd av utredningen aktivt stöd i rättsprocessen. Det är inte försvarbart att vänta. Skadestånd till brottsoffer, punkt 6 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju420 yrkandena 1 och 2 samt avslår motionerna 2010/11:Ju209 yrkande 2, 2010/11:Ju245 yrkande 1, 2010/11:Ju274 och 2010/11:Ju378 yrkande 2. Det svenska systemet för utbetalning av skadestånd till brottsoffer måste förbättras omgående. kan en person som döms för ett brott också dömas att betala skadestånd till brottsoffret. Problemet är att brottsoffret självt, med hjälp, måste kräva gärningsmannen på det utdömda beloppet. Om gärningsmannen inte betalar ska offret vända sig till sitt försäkringsbolag i ett försök att få ersättning. Fungerar inte detta ska brottsoffret självt ta kontakt med . Här ska offret skriftligen ansöka om att få brottsskadeersättning, vilket kan skilja sig från det skadestånd personen i fråga blivit tilldömd. Denna procedur, där offret återigen måste förklara sig och vädja till den person som åsamkat skadan i första läget att betala det utdömda skadeståndet, är en ytterligare en belastning för och ett ifrågasättande av offret. Dessutom är denna process inte ens en garanti för att offret får den ersättning som en domstol en gång beslutat. Jag anser att ett system bör införas där staten betalar ut det utdömda skadeståndet till brottsoffret och därefter kräver in pengarna från gärningsmannen. Ett sådant system skulle innebära att offret, efter det att domen vunnit laga kraft, får sitt skadestånd som staten tar hand om vidare behandling och kontakt med gärningsmannen. Dessa förändringar skulle minska frustrationen och det onödiga lidande som åsamkas ett offer på grund av dagens system för skadeståndsutbetalningar. I betänkandet Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd (SOU 2010:1) konstateras att det saknas statistik över hur vanligt det är med brottsskadestånd och hur ofta den skadeståndsskyldige vill betala. Det bör tillsättas en utredning med uppgift att bl.a. se över i vilken utsträckning skadestånden verkligen betalas ut. Utgångspunkt för arbetet mot mäns våld mot kvinnor, punkt 9 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju319 yrkande 1. Mäns våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem. Arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn måste utgå från en könsmaktsförståelse. Denna förståelse, som presenterades i utredningen i luften (SOU 2004:121), ställer frågor om våldets avsikter och ser sambandet mellan fysisk och sexuell våldsutövning och andra former av kontrollerande beteenden som våldsutövning och könsrelaterade kränkningar. Årlig redovisning av samhällets åtgärder mot mäns våld mot kvinnor, punkt 10 (S, MP, V) av (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2010/11:Ju349. Mäns våld och sexuella övergrepp mot kvinnor är till stor del en form av dold maktutövning mellan personer som står varandra nära i av fallen misshandlas kvinnan av en närstående man. Omkring hälften av de kvinnor som uppger att de utsatts för våld uppger att de tidigare varit utsatta för misshandel. avlider i genomsnitt 30 kvinnor på grund av dödligt våld. Mäns våld mot kvinnor är ett uttryck för en obalans.