bet · GY01FiU20 · 2011-06-15 00:00:00 — Jag tänker försöka konkretisera det för att se om jag uppfattat dig rätt och göra fyra påståenden. Ni lyfter bland annat upp att ni tycker att det är en bra struktur i garantierna. Vi har en bra struktur i jobbgarantin för unga och jobb- och utvecklingsgarantin genom att man i början har intensifierat arbetsstöd i form av coachning och därefter fyller på med utbildningsinsatser. lyfter ni upp att ni tycker att det finns vissa som behöver komma in snabbare i garantierna. Ska jag tolka det som att ni egentligen menar att det är viktigare att många arbetstagare kommer in snabbare i garantierna än att vi ska gå in med andra insatser tidigt? Är det rätt tolkat? En annan fundering är att det känns som om ni slår ett slag för sysselsättningssubventioner. Jag tror att alla vi som är i politiken är väldigt angelägna om att vi inte får undanträngningseffekter på arbetsmarknaden. Uppfattade jag dig rätt att säger att vi egentligen ska konstatera att det är bra med ett antal undanträngningseffekter eftersom de är väl motiverade för enskilda individer? Mitt tredje påstående gäller detta med a-kassan. Ni pekar ganska tydligt ut att det vore viktigt med en obligatorisk a-kassa, givetvis kopplat till att arbetsvillkor förändras. Menar ni att en obligatorisk a-kassa som ger fler människor ett ersättningsskydd är ett viktigare vägval att göra än att exempelvis höja ersättningar inom a-kassan? Avslutningsvis handlar det sista om kommunerna. Jag uppfattar er som att ni ganska tydligt menar att kommunerna ska stå lite mer tillbaka i arbetsmarknadspolitiken och integrationspolitiken. Bland annat pekas ganska tydligt ut att den kommunala arbetsmarknadspolitik som finns verkar ni vilja mycket tydligare flytta in i den statliga arbetsmarknadspolitiken. På integrationsområdet pekar ni specifikt ut detta med upphandlingar av sfi. : Tack för frågorna. Jag hoppas att jag hann med att anteckna alltihop. ger en korrekt bild av tveksamhet vad gäller jobbskatteavdraget. Vi ser att jobbskatteavdraget på ett mycket tydligt sätt har minskat tröskeleffekterna så att det lönar sig mycket mer att arbeta, vilket naturligtvis är bra. Däremot gör det detta på ett sätt som är mycket otydligt. Vi är därför tveksamma till om de simuleringsresultat som finns beskriver verkligheten. Det är inte säkert att man reagerar på samma sätt på incitament som är väldigt otydliga och svåra att se för de arbetssökande. I de simuleringsanalyser som finns än så länge gör man så gott man kan på det sätt som man bör analysera sådant. Men problemet är att man där använder sig av antaganden som egentligen hänger mer samman med situationer där incitamenten är mer tydliga. Det är i varje fall vår tolkning. Därför ställer vi oss lite tveksamma. Det är också helt rätt att vi är tveksamma till den generella nedsättningen för ungdomar som vi inte anser är en väl riktad sysselsättningssubvention. Du efterfrågar en avvägning i kronor. Det är en bra fråga. Det är den typ av avvägning som ni måste göra och som man möjligen kan tycka att vi skulle ha gjort, men som vi inte har gjort. Därför kan jag inte riktigt svara på den heller. Man kan säga att ett generellt problem när det gäller hur man ska använda pengarna är att det är otroligt svårt att ta reda på vad saker kostar som Arbetsförmedlingen ägnar sig åt. Vi skulle gärna ha velat göra en jämförelse mellan varandra av kostnadseffektiviteten i olika insatser som Arbetsförmedlingen gör. Men det går inte att göra därför att vi inte vet vad saker och ting kostar som Arbetsförmedlingen ägnar sig åt. Det är naturligtvis ett problem. När det gäller de fyra påståendena [från Tobé] är det i huvudsak sant. Vi anser att garantierna har en bra struktur. Det finns vad som kallas för en inlåsningsproblematik i utbildningsinsatser. Vi vet att de som deltar i utbildningsinsatser söker jobb mindre. Om de ges till personer som har ganska goda förutsättningar att få jobb vet vi att det tar för dem att ta jobb än utan insatserna. Det är naturligtvis inte vad man vill. Därför är det bra att i första hand se till om man kan få ut dem i jobb på annat sätt genom billigare insatser som vi tror, givet problemen med kostnaderna som coachning och jobbsökarinsatser, och därefter utbildningsinsatser. Garantierna är också kopplade till sysselsättningssubventioner. Vi tycker att sysselsättningssubventioner är bra. Undanträngning ska man inte se som ett problem om subventionerna är riktade till grupper som annars har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Det är det absolut viktigaste. Nedsättning av arbetsgivaravgifter och sysselsättningssubventioner ska man se som ett verktyg för att styra efterfrågan till de grupper som annars har svårt att få ett jobb. Vi tycker därför att sysselsättningssubventioner är bra. Undanträngning är inte ett problem så länge den är till förmån för dem som har det svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Just därför tycker vi inte att den generella ungdomsnedsättningen är bra. Garantierna har en bra struktur och ger också rätt till sysselsättningssubventioner via nystartsjobben. Snarare än att ha ökade möjligheter för personer att komma in i andra insatser tror vi att ett bra verktyg skulle vara att ge arbetsförmedlarna möjlighet att anvisa dem som man redan när de skrivs in ser har stora problem till garantierna. När man ser att det inte kommer att gå bra kan man skriva in dem i garantierna redan från början. Då skulle de få hjälp av hela den struktur som finns i garantierna och som i princip är bra, även om vi har synpunkter på hur det implementeras via den väldigt låga aktivitetsgraden som de facto råder. Är det viktigare att få en större täckningsgrad än en högre ersättningsnivå i a-kassan? Jag skulle nog säga det ändå även om det är en svår avvägning att göra. Generellt sett har vi inte velat ha några synpunkter på ersättningsnivån. Men jag tror att man ska se det som ett problem att vi har så stor del av de arbetslösa som befinner sig i dåliga ersättningssystem eller som inte har någon ersättning alls. Vi anser i princip att kommunerna ska stå tillbaka i arbetsmarknadspolitiken med ett tillägg. Vi ser gärna att Arbetsförmedlingen använder sig av kommunerna för de grupper av arbetssökande som man tycker att kommunerna har rätt kompetens att hantera. Det kan vara speciellt grupper med sociala problem. Där har kommunerna en större kompetens. Generellt sett är Arbetsförmedlingen experter på arbetsmarknad och kommunernas socialtjänst expert på sociala problem. Naturligtvis finns det ett överlapp däremellan. Det är rimligt att Arbetsförmedlingen använder sig av kommunerna som utförare av arbetsmarknadspolitiska åtgärder för grupper med sociala problem. Här måste man komma ihåg att bara för att människor har försörjningsstöd har de inte sociala problem och för att människor har sociala problem har de inte försörjningsstöd. Det är bättre att försöka sträva efter ett system där människor hamnar i en åtgärd som mer beror på deras problembild än på deras försörjningsform. En ytterligare fördel med att Arbetsförmedlingen har huvudmannaskapet är att man får ett bättre nationellt system för dokumentation som ger möjligheter till utvärdering och uppföljning. (MP): Fru ordförande! Tack för en bra genomgång. I er genomgång av sjukförsäkringens betydelse för arbetsmarknaden framför ni att det nuvarande systemet lägger för liten vikt vid finansiella incitament för arbetsgivaren att vara aktiv i rehabiliteringskedjan. Ni föreslår att arbetsgivaren ska ges ett betalningsansvar även efter de nuvarande två veckornas sjukskrivning. Vi har i haft en sådan modell tidigare. Det systemet blev ganska hårt kritiserat framför allt av småföretagen som upplevde sig drabbade av ett sådant längre ansvar. Den modellen avskaffades 2007. stödde avskaffandet av den modellen. Men vi är förstås angelägna om att ha drivkrafter för arbetsgivarna att engagera sig i personalens arbetsmiljö, hälsa och rehabilitering. Ni har studerat en del andra modeller internationellt. Min fråga är hur de modellerna har påverkat företagens förutsättningar att verka och om ni har några idéer om hur ett svenskt system skulle kunna utformas som ökar incitamentet till företagen att engagera sig i just rehabilitering utan att det drabbar de riktigt små företagen. (FP): Jag skulle vilja ta upp frågan om inträde, som inledaren benämnde det. Man kan se en långsiktig trend i världsekonomin. Här har vi en grupp av människor som har en produktivitet som är här nere men där löneläget är här uppe. Då blir de inte anställda eftersom de inte kan bära upp den lön som ska betalas. Man kan då vidta två åtgärder. Det ena är att man kan utbilda dem mer. Produktiviteten åker då upp, och de kan bära den lönen. Det andra är att man sänker lönekostnaden genom till exempel rabatterade arbetsgivaravgifter eller andra åtgärder. Det finns också en tredje väg, och den tog du inte alls upp. Det gäller egenföretagande. Din bild är ett där vi har relativt stora företag, och sedan har vi olika åtgärder och spakar som staten drar i. Men individen själv kan också göra något genom att bli egenföretagare. Man ser det inte minst bland invandrare. Då sänker man sin egen lön. Individen själv avgör avvägningen mellan lön och jobb. Frågan är om man kan skapa fler människor i sysselsättning genom att ha fler egenföretagare och småföretagare. Över huvud taget tar du inte upp frågan om stora företag och små företag. Enligt vad de flesta menar är det i små företag som expansionen långsiktigt av jobb och sysselsättning finns. Hela anpassningsmekanismen genom småföretagande och egenföretagande där man har en större individuell flexibilitet försvinner i makroanalysen du har. Jag skulle vara tacksam om du lite kunde utveckla hur ni ser på detta. (C): Fru ordförande! Tack för både en intressant föredragning och en mycket väl genomförd utredning. En del som ni lyfter fram är att utbildningssystemet är centralt. Det tror jag att vi alla håller med om. Jag uppfattar att ni ger regeringens reformer och gymnasiets inriktning mot yrkesutbildning och lärlingsutbildning rätt. En annan del gäller den högre utbildningen. Ni pekar på att har de allra högsta inträdes- och examensåldrarna inom och att en tanke är att reformera studiemedelssystemet. Som gammal ordförande för den studiesociala utredningen tycker jag att det avsnittet var extra intressant att läsa. Ni vill ge ett incitament genom att belöna studenter som klarar sin examen i tidig ålder med avskrivna lån. Jag tycker att det är intressant. är det ett problem att titta på ålder. Du kan sitta på samma studiebänk och skolbänk och göra samma prestation, men beroende på vilken ålder du har får du helt olika ekonomiska villkor. Kunde man inte uppnå samma resultat genom att titta på studietid och inte ålder? Den som klarar sin examen i stället för vid tidig ålder får samma förmån genom en avskrivning av lån som ni pekar på. : Det är svårt att hänga med i alla frågor som kommer i hög hastighet. Jag ska försöka att svara något så när på dem. Vi anser att systemet med incitament på arbetsgivarsidan är lite otillfredsställande. Framför allt gäller det inom det ramverk som vi har inom sjukskrivningsprocessen. Där ska människor i första hand prövas mot en återgång till den gamla arbetsgivaren. Men efter en tillräckligt lång sjukskrivningstid kan man inte längre motivera sin sjukskrivning med rent arbetsplatsspecifika faktorer. Jag tror att det är absolut centralt att man uttömmer vad som är arbetsplatsspecifika faktorer. För att kunna göra det behöver man se i vilken utsträckning det är möjligt att gå tillbaka till den tidigare arbetsplatsen. Där tror vi att incitament på arbetsgivarsidan är nödvändigt. Det kan man utforma på lite olika sätt. Inom parentes sagt var vice vd för där och kommenterade när vi presenterade . Han uttryckte sig positivt om den idén, vilket jag tyckte var trevligt. Vi diskuterade en del det holländska systemet som är intressant men som känns lite extremt i det svenska perspektivet. Där har arbetsgivarna det fulla betalningsansvaret för sjukskrivna. Det låter lite absurt. Men sättet det fungerar på är att de återförsäkrar sig på en privat marknad. Det har egentligen två fördelar. Det ena är att de ändå får betala en del av det via sina . Det andra är att de privata företagen har en extremt aktiv skadereglering jämfört med offentliga försäkringsgivare. En annan del som man har i är något som vi också nämner i utredningen. Efter de två åren kan människor övergå till att bli förtidspensionerade. Men då gör man en prövning där man ser: Har arbetsgivaren verkligen gjort det den skulle för att se till att personen kan gå tillbaka till arbetet? Om den inte har gjort det får den ett förlängt betalningsansvar. Jag tror att det skulle finnas effektivitetsvinster i det svenska systemet där vi ändå har tidsgränserna. Det är fel att man har en så ensidig fokusering på just de korta sjukskrivningarna med betalningsansvar för arbetsgivarna. Man skulle mycket väl kunna mildra betalningsansvaret på de korta sjukskrivningarna och i stället lägga mer på de långa. Då skulle man möjligen inte på samma sätt göra det betungande för de små företagen. Problemet är att för en arbetsgivare som har en person med sjukskrivningshistorik är de ekonomiska incitamenten att inte få tillbaka honom eller henne, eftersom man då riskerar ytterligare korta sjukskrivningar framöver. Incitamenten går åt fel håll där. När det gäller de små företagen kan man tänka sig att de försäkras mer, att man har en lägre självrisk i små företag och att de i stället får betala en högre fast arbetsgivaravgift som skulle vara som en försäkringspremie för detta. Man kan absolut tänka sig sådana lösningar. talar här om egenföretagande. Det talas om egenföretagande som ett sätt att hantera den låga produktiviteten. Det är på något sätt ett misslyckande i någon bemärkelse om man måste sänka sin lön genom att vara egenanställd. I praktiken fungerar det naturligtvis så för inte minst många invandrare. De blir egenföretagare för att kunna finna sin försörjning när de har svårt att hitta en anställning. Det är rätt att vi inte diskuterar den frågan så mycket. Det gör också att det är lite svårt för mig att veta vad jag ska svara på den. Generellt sett är det ingenting som tyder på att har speciellt stora hinder för egenföretagare i ett internationellt perspektiv. Sådant är alltid lite godtyckligt. Men om man ska tro de regelindex som har så har vi de minsta hindren för entreprenörskap i världen, i stort sett. Var kommer jobben? Vi argumenterar i utredningen för att man från politiskt håll inte ska några större synpunkter på var jobben kommer, vilken typ av företag och vilka branscher. Det får man ändå låta marknaden, de komparativa fördelarna och marknadsstrukturerna bestämma. Man bör eftersträva en neutralitet mellan olika företagsstorlekar och branscher. Men vad det exakt betyder kan man diskutera. Det var väldigt allmänt hållet. Det beror på att vi inte har diskuterat just de frågorna. När det gäller utbildningssystemet och den högre utbildningen är det viktigt att fokusera på ålder snarare än studietid. Problemet i är egentligen inte så mycket de långa studietiderna utan de långa uppehållen. Därför bör man sträva efter system som gör att människor börjar snabbare. Om man bara fokuserade som sådan skulle man tappa den dimensionen. Det är just därför som vi fokuserar just på åldersdimensionen. (SD): Jag tänkte ställa en fråga om lönebildningen och priset för arbete. Vi hade en föredragning i arbetsmarknadsutskottet om en del av . Jag har fått intrycket av utredningen att man säger att utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden och priset på arbete inte fungerar. Man har en hög arbetslöshet bland dem som är lägre utbildade. Det gäller framför allt dem som inte har gymnasial utbildning. Men de har samma lönenivå som för dem som har utbildning i yrkesinriktade gymnasier. Man förespråkar att det ska vara större lönedifferens på den svenska arbetsmarknaden. Finns det inte andra sätt att komma till rätta med det problemet, till exempel att utbilda den outbildade arbetskraften och i stället satsa resurser på att ge den möjlighet att komma in på arbetsmarknaden och på så sätt höja sysselsättningsgraden? Är det den enda framkomliga vägen verkligen att ha större löneskillnader? (V): Först har jag en fråga om er syn på ramverken och särskilt inflationsmålet. Ni beskriver i rapporten dagens regelverk men problematiserar inte dess påverkan på till exempel arbetslösheten. Internationella svenska forskare diskuterar bland annat om ett högre inflationsmål på till exempel vore att föredra bland annat för att få en större frihetsgrad från expansiv penningpolitik under en lågkonjunktur. Anser ni att ramverken är optimalt utformade, eller bör till exempel inflationsmålet ses över? För det andra har jag en synpunkt på ert förslag att avskaffa värnskatten med hänvisning till att det snarare skulle ge ökade skatteintäkter än sänkta skatteintäkter. Läser man bilaga 12, som ni hänvisar till, hamnar man i ganska vaga resonemang om elasticitet och marginalskattekilar. Anser ni verkligen att ni har belägg för att ett avskaffande av värnskatten leder till högre skatteintäkter? Vet man till exempel om höginkomsttagares förvärvsfrekvens är lägre än för personer med lägre inkomst? (KD): Fru ordförande! Det är väldigt spännande att läsa utredningen. Det ger många funderingar och tankar. Detta med jobbskatteavdragen har tagits upp. Min tolkning av era slutsatser är de har varit bra. De skapar incitament, men marginalnyttan för ytterligare jobbskatteavdrag kan man fundera kring. Det är min tolkning av detta, och att man gör dem tydligare och allmänt mer kända. Det gör vi i och med den här hearingen. Mina två frågor handlar om grundavdragen. Ni har talat om dem, incitamenten för dem och att man skulle ha dem på samma nivå. Min fundering är: Hur ser ni eller du på att man höjer grundavdragen? På samma nivå ökar man dem för att öka incitamenten att ta jobb. Det kan vara fördelningspolitiskt klokt att göra så. Det andra jag funderat på gäller det man har hört på stan. är jag lite ironisk. Finns det inga jobb spelar det ingen roll hur många incitament man skapar för dem som är arbetslösa att söka jobb. Finns det inga jobb spelar det ingen roll vilka incitament man skapar. När jag läser utredningen tycker jag att det är ett påstående som inte är sant. Kan du förtydliga något om detta? : När det gäller lönebildningen har naturligtvis helt rätt. Det är inte så att ökad lönespridning eller sänkta minimilöner är det enda sättet att få människor i arbete. Det tror jag är tydligt i huvudbetänkandet. När det gäller den bilaga som refererades till står författarna för sina egna bilagor. De får svara för sig själva. Just den bilagan handlar om lönebildningen. Därför talar man just om lönebildningsbiten. I huvudbetänkandet försöker vi att vara tydliga. Som jag också nämnde under presentationen skapar lönegolven problem. De har omfördelningsmässiga fördelar, men de skapar också problem för vissa grupper att ta sig in på arbetsmarknaden. Det sätter restriktioner på hur den övriga politiken kan bedrivas. Just därför försöker vi betona vikten av att utbildningssystemet till exempel gör alla ungdomar anställningsbara. Det gäller att man fokuserar på anställningsbarheten när man utformar gymnasieskolan. Det gäller inte minst när man utformar vägarna genom utbildningssystemet för de minst studiemotiverade ungdomarna som är de som har de stora problemen. Att man inte tappar bort arbetsmarknadskopplingen är otroligt viktigt. Det andra man kan göra är att använda sig av riktade sysselsättningssubventioner. Det bästa är alltid att försöka höja produktiviteten hos alla. Det ska man sträva efter via utbildningssystemet, integrationssystemet och andra delar. Det är det ena. Om inte det lyckas är sysselsättningssubventioner någonting som hjälper. Då sänker man lönekostnaderna utan att för den skull skapa inkomstskillnader. Återigen är det därför otroligt viktigt att lönesubventionerna är rätt riktade. frågade om inflationsmålet. Återigen svarar jag som till att detta är en fråga som vi inte diskuterar. Därför är det lite svårare att ha synpunkter på det. Det finns en diskussion om vad som är ett bra inflationsmål. Inflationsmålet, den oberoende och att inflationsmålet har varit så accepterat och har en så oerhörd trovärdighet på arbetsmarknaden är otroligt viktigt för den balanserade löneökningstakt vi har haft. Min personliga bedömning är att den penningpolitiska ram vi har är jättebra för att skapa förutsättningar för en stabil utveckling på arbetsmarknaden. Jag är inte beväpnad med de insikter som krävs för att kunna säga om är rätt mål för . Däremot tror jag att den generella inriktningen på penningpolitiken och den stabilitet som den har skapat är bra. När det gäller bilaga 12 är det sant att författarna är väldigt vaga i egna tolkningar av sina estimat. Men om man tittar på estimaten pekar de i den riktning vi säger. Det är också den slutsats som tidigare studier av detta har dragit. ställde en fråga om jobbskatteavdraget. Vi anför egentligen två argument mot en fortsatt expansion av jobbskatteavdraget. Det ena är att man kan tänka sig att de marginella vinsterna av ytterligare jobbskatteavdrag kan vara avtagande i någon bemärkelse. Det andra är detta med tydligheten. Vi anför båda argumenten här. Vi argumenterar för att ett enhetligt grundavdrag skulle kunna göra jobbskatteavdraget och skattesystemet generellt sett mer transparent. Vi tror att det finns ett värde i en transparens i skattesystemet. Jag måste passa lite grann när det gäller var grundavdraget ska ligga. Mina kolleger i utredningen är bättre bevandrade i skattefrågor än vad jag själv är. Jag skulle uppmana er att bjuda in , som har varit medförfattare till den här underlagsrapporten för skatter, till en diskussion om skattesystemet. Den här bilagan är mycket välskriven. Om det inte finns några jobb behöver man inte söka. Det är naturligtvis en uppfattning som många har. Det man måste förstå när det gäller arbetsmarknaden är att det absolut viktigaste för att det ska kunna skapas jobb är att det finns ett arbetsutbud. Det är väldigt tydligt. Det är väldigt kontraintuitivt när man har en arbetslöshet, men icke desto mindre ser vi att ju fler personer som finns i arbetskraften, desto fler arbeten skapas. Det skapas också arbeten under de absolut djupaste lågkonjunkturerna. Enligt SCB:s statistik var det fler personer som arbetade 2009 än 2005 trots att alla konjunkturindikatorer visar att vi har farit ned i den djupaste lågkonjunkturen. Varför är det så? Jo, därför att arbetsutbudet har ökat , i huvudsak på grund av demografiska förändringar. Det säger någonting om hur arbetsmarknaden fungerar. Finns det fler personer ute är det mer sannolikt att en arbetsgivare som funderar på att anställa hittar en person som är tillräckligt bra för att han ska anställa den. Då skapas det också fler jobb. Arbetsutbud är alltid viktigt. Arbetsutbud betyder både att folk ska vilja jobba och att de är aktiva i sitt arbetsutbud. (S): Fru ordförande! Tack för en bra utredning! Det är intressant att utredningen fokuserar så på inträdet på arbetsmarknaden och långtidsarbetslösheten. Det är ju där vi har stora problem på svensk arbetsmarknad. Vi ser att trots en stark tillväxt av nya jobb i kvarstår problemen med långtidsarbetslösheten och inträdet på arbetsmarknaden. Som en kommentar till kan jag glädja med att när det gäller effektivitetsuppföljning av Arbetsförmedlingens insatser beslutade , på socialdemokratiskt initiativ, att begära att regeringen ska göra sådana uppföljningar. Vi hoppas att vi ska få bättre koll på hur pengarna används . Ni tar upp problemen med att det ofta är låg aktivitet och låg kvalitet inom ramen för Arbetsförmedlingens insatser, men ni går inte in särskilt djupt på hur kvaliteten och insatserna skulle kunna förbättras.