bet · GY01CU18 · 2011-04-05 00:00:00 — När det handlar om familjefrågor i allmänhet och familjerättsliga frågor i synnerhet är det viktigt att alltid se till barnets bästa, och då också till utfallet och inte bara till de välmenande intentioner som vi alla kan ställa oss bakom. Det är hur utfallet blir för barnet som ska vara skäl till översyn och reformeringar av den familjerättsliga lagstiftningen.Frågan om vem som bör eller inte bör vara vårdnadshavare har under genomgått stora förändringar. infördes en möjlighet för skilda par att ha gemensam vårdnad, och då var båda parter tvungna att vara överens om det. Och det var först som det blev möjligt med gemensam vårdnad även om parterna inte var överens.Dilemman uppstår när föräldrar som separerar inte kan komma överens. Den senaste förändringen på området, 2006, syftade framför allt till att förstärka barnperspektivet. Betydelsen av barnets bästa samt att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge kom då till klarare uttryck i lagen.Regeringen gav i uppdrag att följa upp hur vårdnadsreform slagit igenom i arbete. Det här uppdraget ska redovisas . Det kommer att bli viktigt att följa upp denna redovisning, då vi kan se tecken på flera långdragna rättsprocesser där smutskastning mellan föräldrarna sker mitt framför barnen.En del undersökningar tyder på att lagändringen 2006 kan ha fått motsatt effekt mot vad som önskades. I stället för att minska, har antalet vårdnadstvister i domstolarna ökat . Detta är naturligtvis inte någon bra utveckling.Ett av problemen när familjer hamnar i rätten är att fokus ofta försvinner från barnens bästa och i stället hamnar på föräldrarna som försöker överbevisa varandra. En domstolstvist handlar om vem av parterna som har rätt, men i en vårdnadstvist finns det ofta ingen som har absolut rätt.I samband med lagändringarna 2006 blev det också enklare att söka ensam vårdnad. Bland annat kan föräldrar nu åberopa samarbetssvårigheter som ett skäl till att inte dela på vårdnaden. Vad som är samarbetsproblem är dock ganska vagt formulerat.Hur barn påverkas av en vårdnadstvist beror givetvis på hur föräldrarna hanterar det och om de lyckas skydda barnen från sin egen konflikt eller inte. Om vårdnadstvisten slutar i gemensam vårdnad gäller det att beslutanderätten fungerar. Den som har vårdnaden om ett barn har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Normalt krävs då gemensamma beslut av föräldrarna i frågor som rör vården av barnet. Det kan innebära problem om någon av föräldrarna av någon anledning vill försvåra.Rädda Barnen möter till exempel många barn som nekas psykiatrisk vård eller stöd eftersom en förälder motsätter sig detta. Dagens lagstiftning, som kräver att båda vårdnadshavarna är överens för att vård ska kunna ges, har till viss del skapat den här situationen. Man kan ju tycka att utgångspunkten rimligtvis måste vara att barnets rätt till vård och stöd ska väga tyngre än vårdnadshavarens rätt att besluta.Därför tycker jag att det är bra att regeringen tittar på de här frågorna och jobbar för att hitta lösningar.Fru talman! Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Den svenska familjerätten bygger på ett antal viktiga principer. Jag vill från början framhålla att den bärande i är att se till barnets bästa. Det har vi hört mycket om . Det är logiskt då lagstiftaren vill skydda den svagare parten.Lagstiftningen har också ändrats och anpassats till andra former av familjebildningar än den traditionella kärnfamiljen utan att släppa kravet på barnets bästa. Denna inställning kan ibland uppfattas som lite stelbent och kanske lite förnedrande, men i princip är man ganska överens om att det är en viktig och bärande princip.Samtidigt har lagstiftaren också ett intresse av att väga olika delar av den här ganska komplicerade materian mot varandra. Dessa frågor är komplicerade och ger upphov till moraliska och emotionella debatter som verkligen berör oss. Det är därför som jag tycker att det behövs en ordentlig debatt om de här frågorna. Det är någonting som vi har med oss från vaggan till graven.Dock saknar man ofta själva orsaken till debatten, själva barnet. Det är sällan med. Vi vuxna ser gärna till våra egna själviska intressen, och inte sällan använder vi då barnet för att visa att vi har en bättre rätt.Lagstiftningen ska ha barnets bästa som en ledande princip. Den ska ta hänsyn till de sociala förändringarna i samhället och givetvis se människan som en biologisk varelse med halva genuppsättningen från en kvinna och halva från en man. Det är ett faktum som vi än så länge inte kan bortse ifrån.Vilka som är barnets föräldrar i betydelsen vårdnadshavare är egentligen en annan fråga som är väl så viktig. Där måste man också ha barnets bästa som rättesnöre. Föräldraskap kan uppnås på lite olika sätt, och där är adoptionsinstitutet, som påpekats, viktigt.Det är väldigt viktigt att få reda på vem som är ens far. Därför åligger det de sociala myndigheterna att göra ett betryggande och grundligt arbete för att finna ut vem som är den biologiska fadern och se till att det verkligen fastställs. Oppositionen påpekar gärna att faderskapspresumtion är ett ganska enkelt förfarande, men det är en annan procedur när det inte är inom ett äktenskap. Men det här är ändå till för barnets bästa. På samma sätt ger det möjlighet för en man att få en utredning om sitt genetiska faderskap.Eftersom min tid är ganska kort vill jag beröra en sak när det gäller barns skuldsättning. Barn är ett rättssubjekt som kan ha tillgångar och skulder. Det står under överförmyndarens eller en särskild förvaltares tillsyn. Jag tycker att det är lite märkligt att säga att man inte ska låta barn bli skuldsatta. Då tar man ju bort möjligheten för ett barn och ekonomin att fungera.Fru talman! Med dessa ord yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationerna. tog upp barnets bästa vid ett flertal tillfällen. Det gör vi alla, men vi menar nog lite olika när vi säger de orden. När vi pratar om barnets bästa när det gäller vårdnadshavare undrar jag om det inte vore tryggare och bättre för barnet att ha fler vårdnadshavare än två. Tack för en intressant fråga! Då kan man fråga sig: Hur många då? Hur många ska man kunna ha? Vi måste ändå se att det är fråga om ansvar för barnets bästa. Där har lagstiftningen krav på vårdnadshavaren. Om man har två vårdnadshavare och den ena inte fungerar kan den förlora sin vårdnad. Fungerar inte den andra kan den också förlora sin vårdnad. Då kan man tillsätta någon annan.Sedan finns det umgängesregler också. Man kan tillåta andra att ha umgänge med barnet.Egentligen vill jag nog säga att det är utifrån ansvaret för barnet. Vi vet ju hur det är när man lägger ut ansvaret på många. Det är ingen som tar det. Därför är det viktigt att specificera vilka som har ansvaret. Ansvaret ska naturligtvis ligga på alla vårdnadshavare, oavsett om de är två eller fyra.Låt oss ta det exempel som jag hade i mitt anförande. Om två lesbiska kvinnor skaffar barn med en homosexuell man, är det då inte en självklarhet att dessa tre eller fyra personer ska vara juridiska vårdnadshavare alla fyra? För mig är det i alla fall en självklarhet. Jag kan inte se något hinder eller något negativt med att vara två eller fyra, för jag tror att ansvarsbördan kommer att upprätthållas likartat ändå.Då anser alltså att man inte ska kunna arbeta vidare i denna riksdag med frågan om fler än två vårdnadshavare, att det inte kommer upp ? Det där är helt egen tolkning och också lite provocerande, om jag får säga det. Det finns väl anledning till det.Låt mig säga att detta är under utredning hos regeringen. Man tittar över situationen. Kan man hitta en form för det - à la bonne heure! Man får dock inte, som jag sade i mitt anförande, bortse från att det är barnets bästa som gäller. Det är, återigen, ansvarsfördelningen mellan de olika vårdnadshavarna som är viktig.