bet · GY01FöU5 · 2011-04-05 00:00:00 — Det är enligt motionärerna viktigt att det finns lågstrålande områden i varje kommun och att dessa också skyddas genom områdesbestämmelser. Det kan inte vara rätt att elöverkänsliga själva flyttar omkring, ofta boende i husvagn eller tält, för att hitta en plats där de klarar av att bo utan alltför stora problem. Utskottet har tidigare behandlat yrkanden (bet. 2008/09:FöU7 och bet. 2009/10:FöU4) om inrättande av områden eller zoner med låga strålningsnivåer och avstyrkt dessa. Utskottet konstaterade i betänkande 2008/09:FöU7 att det enligt SSM:s bedömning inte finns några strålskyddsmässiga skäl att inrätta s.k. lågstrålande zoner. Om enskilda kommuner av andra skäl vill göra detta har SSM inga invändningar. Utskottet har (bet. 2009/10:FöU4) fått veta att SSM:s bedömning kvarstår vad gäller lågstrålande områden. Det finns ingen forskning som har visat på något som skulle förändra myndighetens bedömning. Vad gäller inrättande av särskilda boendeformer för elöverkänsliga förutsätter även det att ett samband har bekräftats mellan strålning och rapporterad ohälsa, vilket inte är fallet. Magnetfält är en del av vår vardag och finns runt om oss. De uppstår kring elektriska apparater som kylskåp, kaffekokare, hårtorkar, tv-apparater och trådlösa telefoner. Ju starkare ström, desto starkare är magnetfälten. Så fort apparaterna används alstrar de magnetfält. Magnetfältet upphör så snart apparaten stängs av. Magnetfält som uppkommer kring elektriska apparater och kraftledningar kallas växlande magnetfält. Denna typ av magnetfält skapar elektriska strömmar i kroppen som, vid mycket starka fält, kan påverka kroppens nervsignaler. Det råder stor samstämmighet om hur starka magnetfält som krävs för att ge upphov till omedelbar påverkan, t.ex. nerv- och muskelretningar. Styrkan på dessa magnetfält ligger dock långt över vad som normalt finns i vår omgivning. Däremot finns osäkerhet kring barnleukemi och exponering för magnetfält från kraftledningar. Eftersom hälsoeffekter från magnetfält från kraftledningar på lång sikt inte helt kan uteslutas som en risk för ohälsa har svenska myndigheter valt att rekommendera en viss försiktighet både för allmänheten och i arbetslivet. Därför ger tillsammans med , , och följande rekommendationer vid samhällsplanering och byggande: Sträva efter att utforma eller placera nya kraftledningar och elektriska anläggningar så att exponering för magnetfält begränsas. Undvik att placera nya bostäder, skolor och förskolor nära elanläggningar som ger förhöjda magnetfält. Sträva efter att begränsa fält som starkt avviker från vad som kan anses normalt i hem, skolor, förskolor respektive aktuella arbetsmiljöer. Åtgärderna måste kunna genomföras till rimliga kostnader. Bestämmelserna i (PBL) och i 3 kap. ger stöd för att kommunen i vissa avseenden säkerställer särskilda kvaliteter och värden i avgränsade områden, inte minst genom ställningstaganden i översiktsplaneringen och regler i rättsverkande planer. Kommunerna har sålunda möjlighet att ta sådan hänsyn, t.ex. vid beviljande av bygglov, som motionärerna eftersträvar. Motionsyrkandena avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om klargörande av myndighetsansvar och myndighetsutövning när det gäller elkänsliga. Jämför reservation 2 (MP). I motion Fö206 av (MP) anförs att kommuner som vill ta ansvar för de medborgare som far illa av elrelaterad ohälsa inte har någon central myndighet att vända sig till. Varken eller () anser sig ha laglig skyldighet att utreda vad som är orsaken till att denna form av ohälsa uppstår. Flera försök har gjorts att larma myndigheterna om människor som tar uppenbar skada när de går in i vissa lokaler eller som akut skadas vid snabba miljöbyten, men ingen myndighet vill ta emot den typen av anmälningar. Mot bakgrund av det ovan anförda bör , trots tidigare avslag, ge regeringen till känna behovet av att det klargörs vilken myndighet som har ansvar för att utreda säkerhet och risker när det gäller elrelaterade effekter på hälsan (yrkande 1). EU:s försiktighetsprincip är inarbetad i , och dess användning styrs av detta. Vissa lagstiftningsområden, exempelvis strålskyddslagen, anses av många inte vara omfattade av försiktighetsprincipen. Regeringen bör mot bakgrund av detta återkomma till med lämpliga förslag som gör det otvetydigt att försiktighetsprincipen i gäller samt att det även innebär att myndigheter inte kan välja bort att redovisa den vetenskapliga osäkerheten i det material de grundar sina bedömningar på (yrkande 5). Det är av mycket stor vikt att offentliga organ är självkritiska och ifrågasättande samt att man alltid öppet redovisar de osäkerhetsfaktorer som finns i det underlag man grundar sina slutsatser på. Detta är bl.a. nödvändigt för att andra av samhällets organ självständigt ska kunna bedöma tyngden i de slutsatser som offentliga organ drar. Det är därför viktigt att klargör för regeringen att alla osäkerheter i det beslutsunderlag som används i offentlig maktutövning redovisas öppet och tydligt. bör mot bakgrund av detta ge regeringen till känna vad som anförs i motionen om vikten av att tydlighet måste vägleda svensk myndighetsutövning (yrkande 6). har inte tillsynsansvar enligt och kan därför inte fatta beslut specifikt enligt . Myndighetens arbete utgår från strålskyddslagen som omfattar en paragraf som handlar om försiktighet (6 §): Den som bedriver verksamhet med strålning skall med hänsyn till verksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs vidta de åtgärder och försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka skada på människor, djur och miljö. Försiktighetsprincipen är en av de allmänna hänsynsreglerna i och är formulerad så här i 2 kap. 3 §: Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I samma syfte skall vid yrkesmässig verksamhet användas bästa möjliga teknik. Dessa försiktighetsmått skall vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. har det centrala ansvaret för tillämpningen av när det gäller hälsoskydd. Därmed är det som kan göra bedömningar utifrån de allmänna hänsynsreglerna; försiktighetsprincipen är en sådan. Försiktighetsprincipen infördes i EG-fördraget 1993 som en grundläggande princip för EU:s miljöpolitik. Principen saknar entydig definition. Det är snarare fråga om ett allmänt förhållningssätt som utvecklats inom den internationella miljörätten . Innebörden är att åtgärder ska kunna vidtas mot en produkt, ett produktionssätt eller en verksamhet om det finns tecken på att de medför oacceptabla risker för människor, djur, växter eller miljön, även om det råder viss osäkerhet i fråga om riskerna. I fråga om att vända sig till en myndighet har likalydande motionsyrkanden behandlats tidigare. Utskottet noterade i betänkande 2008/09:FöU7 att den forskning som har genomförts inte ger något samlat vetenskapligt stöd för ett orsakssamband mellan EMF och upplevda besvär. Mot den bakgrunden betraktar SSM inte elkänslighet som en strålskyddsfråga utan som ett medicinskt problem som måste hanteras av hälso- och sjukvården och av sociala myndigheter. Vad gäller myndigheters tillämpning av försiktighetsprincipen har utskottet behandlat likalydande yrkanden (se bet. 2006/07:FöU5, 2007/08:FöU9 och 2008/09:FöU7) och framhållit att försiktighetsprincipen saknar en entydig definition; det är snarare fråga om ett allmänt förhållningssätt som utvecklats inom den internationella miljörätten . Utskottet har likaså framhållit vid upprepade tillfällen att SSM tillämpar försiktighetsprincipen i sin tillämpning av strålskyddslagen och anser att det inte finns behov av någon begäran från sida om ytterligare lagreglering. Vad gäller att säkerhet ska vägleda svensk myndighetsutövning genom en öppen redovisning av de osäkerhetsfaktorer som finns i de underlag på vilka myndigheter har att basera sina beslut, har likalydande yrkanden behandlats tidigare. Utskottet framhåller i betänkande 2008/09:FöU7 att de vetenskapliga sammanhang som SSM finansierar och arbetar inom i högsta grad präglas av vedertagna metoder och arbetssätt där sannolikhetsbedömningar ingår som ett självklart element. Utskottet avstyrkte samtliga yrkanden. I betänkande 2009/10:FöU4 framhåller utskottet att det faktum att elöverkänslighet inte är en erkänd diagnos och att det inte finns något vetenskapligt belägg för samband mellan uppkomsten av självrapporterade besvär och elektrisk och/eller magnetisk strålning innebär att elöverkänslighet inte kan behandlas som en strålskyddsfråga. Det betyder inte att frågan om elöverkänslighet har ignorerats. Det betyder inte heller att någon myndighet brister i myndighetsutövning. Den ohälsa som personer med dessa symptom har är en fråga för hälso- och sjukvården. Vad gäller frågan om att tillämpa försiktighetsprincipen har utskottet tidigare fått information om att SSM understryker att man tillämpar försiktighetsprincipen på dessa områden. SSM poängterar att man följer forskningen fortlöpande och skulle det dyka upp forskningsresultat som indikerar skadliga hälsoeffekter skulle man tillämpa försiktighetsprincipen även där (bet. 2009/10:FöU4). Vad gäller frågan om huruvida myndigheter bortser från osäkerhetsanalyser i det beslutsunderlag man tillhandahåller noterar utskottet i betänkande 2009/10:FöU4 att påståendena i motionen om myndigheter i allmänhet och SSM i synnerhet förutsätter ett avvisande av det vetenskapliga arbetssätt som både Fas och SSM arbetar i enlighet med. Utskottet avstyrkte samtliga motionsyrkanden. Utskottet har under en lång rad år noterat att berörda myndigheter funnit att det saknas vetenskapligt belägg för samband mellan uppkomsten av självrapporterade besvär och elektromagnetisk strålning. Det innebär att de besvär som elkänsliga upplever inte kan behandlas som en strålskyddsfråga. Det finns sålunda inte en myndighet att vända sig till för de personer som uppvisar besvär. Det betyder inte att frågan om elöverkänslighet har ignorerats. Den ohälsa som personer med dessa symptom har är enligt utskottet en fråga för hälso- och sjukvården. Det brister inte i myndighetsutövningen. När det gäller den s.k. försiktighetsprincipen som infördes i EG-fördraget 1993 som en grundläggande princip noterar utskottet att både och tillämpar den i sin myndighetsutövning. Något särskilt uttalande från i denna fråga anses därmed inte nödvändigt. Utskottet avstryker motionsyrkandena. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Tillsättande av en kommission, punkt 2 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:Fö206 av (MP) yrkande 2. Jag föreslår att en särskild kommission tillsätts för att granska problemen med elrelaterad ohälsa. En sådan kommission bör ha till uppdrag att ha ett nära samarbete med för att säkerställa att den kunskap om problemets omfattning som föreningen har läggs in i kommissionens arbete. Eftersom de som drabbas inte har normal tillgänglighet till information i vårt elförorenade samhälle finns en risk att en kommission inte skulle kunna få kontakt med problemet på ett adekvat sätt på andra vägar. En sådan kommission kan självklart inte bestå av personer som direkt eller indirekt har en stor del av sin forskning eller på annat sätt sin försörjning knuten till uppdrag från mobiltelefonindustrin, dess olika stiftelser eller andra företag som arbetar med teknik som bygger på användandet av icke-joniserande strålning. bör ge regeringen till känna vad som anförs om att tillsätta en kommission för att säkerställa fakta om ohälsa och el. Myndighetsansvar och myndighetsutövning, punkt 5 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:Fö206 av (MP) yrkandena 1 och 5 samt 2010/11:Fö206 av (MP) yrkande 6. Kommuner som vill ta ansvar för de medborgare som far illa av elrelaterad ohälsa har ingen central myndighet att vända sig till. Varken eller () anser sig ha laglig skyldighet att utreda vad som är orsaken till att denna form av ohälsa uppstår. Flera försök har gjorts att larma myndigheterna om människor som tar uppenbar skada när de går in i vissa lokaler eller som akut skadas vid snabba miljöbyten. Ingen myndighet vill emellertid ta emot den typen av anmälningar. Regeringen bör klargöra vilken statlig myndighet som har ansvar för att utreda säkerhet och risker när det gäller elrelaterade effekter på hälsan. EU:s försiktighetsprincip är inarbetad i , och dess användning styrs av detta. Vissa lagstiftningsområden, exempelvis strålskyddslagen, anses av många inte vara omfattade av försiktighetsprincipen. Regeringen bör mot bakgrund av detta återkomma till med lämpliga förslag som gör det otvetydigt att försiktighetsprincipen i gäller och att det även innebär att myndigheter inte kan välja bort att redovisa den vetenskapliga osäkerheten i det material de grundar sina bedömningar på. Vad som anförts om myndighetsansvar och myndighetsutövning bör som sin mening ge regeringen till känna. Forskning om elektromagnetiska och radiofrekventa fält, punkt 1 (V) (V) anför: Frågan om relationerna mellan elektromagnetiska fält och ohälsa är fortsatt aktuell. Människor exponeras för olika typer av strålning från t.ex. mobiltelefoner, mobilmaster, bildskärmar och diverse elektrisk utrustning. Allt fler serviceinrättningar i samhället bygger sitt tjänsteutbud på att kommunikationen alltmer ska ske via mobiltelefon eller Internet. Det är ett snabbt och effektivt redskap för de flesta, men för en del är det förenat med ohälsa. Fler och fler ställer sig därför frågan vilken påverkan den ökade förekomsten av elektromagnetisk strålning har på hälsan, både . Enskilda människor beskriver besvär och ohälsa när de använder datorer och mobiltelefoner och i samband med el i alla dess former. har visserligen en mer ödmjuk inställning numera och medger att man inte kan förutse långsiktiga effekter. Även granskning och sammanställning av svensk forskning öppnar för att det krävs mer forskning innan man med säkerhet kan säga att elektromagnetisk strålning är helt ofarlig för människan. I det här sammanhanget är det värt att notera att det finns två olika hälsoproblem som man inte ska blanda ihop. Å ena sidan kan den som utsätts för elektromagnetisk strålning utsättas för hälsorisker som ökad risk för cancer eller andra sjukdomar. Å andra sidan har vi alla människor med elöverkänslighet som upplever symtom när de kommer i kontakt med elektromagnetisk strålning. Man kan alltså inte bortse från att det kan finnas hälsorisker i samband med exponeringen för elektromagnetiska fält. Det är oroande att forskningen om sambandet mellan elektromagnetisk strålning och hälsa ibland präglas av låsta positioner och konflikter. gjorde 2004 en sammanställning och värdering av svensk forskning kring hälsoeffekter av elektromagnetiska fält. Där konstateras det att den svenska forskningen generellt håller en tillfredsställande vetenskaplig kvalitet. anser att det finns ett flertal metodologiska problem och att viss forskning får mycket splittrade omdömen av andra forskare. Vi menar att situationen inte helt har ändrats på den punkten. genomgång och analys av forskningen visar enligt vår mening att det krävs mer resurser för forskning om hälsoeffekter och för elektromagnetisk forskning. Precis som m.fl. efterlyser vi också mer patientnära forskning om dem som drabbats av överkänslighet på grund av strålning. Det finns skäl att, liksom flera länder i vår omgivning har gjort, utöka forskningen om elektromagnetisk strålning och hälsa. Hur det ska genomföras är ett uppdrag för regeringen, och vi menar att det återstår för regeringen att redovisa hur det ska gå till. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden 2010/11:Fö201 av (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ge möjlighet för kommuner att besluta om lokala gränsvärden för elektromagnetiska fält (EMF) för att förhindra att olägenhet för människors hälsa uppstår. 2010/11:Fö206 av (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att det klargörs vilken myndighet som har ansvaret för att utreda säkerhet och risker när det gäller elrelaterade effekter på hälsan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en kommission för att säkerställa fakta om ohälsa och el. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av förtydliganden om att försiktighetsprincipen i gäller och att detta även innebär att myndigheter inte kan välja bort att redovisa den vetenskapliga osäkerheten i det material de grundar sina bedömningar på. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att tydlighet måste vägleda svensk myndighetsutövning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att sänka gränsvärdena för elektromagnetisk strålning i intervallet 0,1 MHz300 GHz. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en satsning på forskning om hälsoeffekter av icke-joniserande strålning. 2010/11:Fö232 av och i (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vikten av forskning om elöverkänslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av sammanställning av fakta om ohälsa och strålning. 2010/11:Fö248 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av forskning om och utveckling av värdiga boendeformer för elöverkänsliga. 2010/11:Fö249 av i och (båda C): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inrätta lågstrålande zoner i alla kommuner. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ökad forskning om elöverkänslighet och om hur ny teknik kan användas säkert. På s. 10 i betänkandet står det att säger att det inte råder något tvivel om att det finns personer som har svåra besvär och lider i närheten av elektrisk utrustning. Även utskottet har i ett antal betänkanden sagt att elöverkänsliga lever i en mycket besvärlig situation. I övrigt låter hela betänkandet som ett enda förnekande av dessa människors lidande. "Det finns inget belagt samband", "inga kända hälsorisker" etcetera.Elöverkänsligas Riksförbund ansågs till exempel tidigare av utskottet vara en organisation som representerar personer med elöverkänslighet som tar för givet att det finns ett samband mellan elöverkänslighet och elektriska installationer, vilket inte är så konstigt, kan man tänka. Annars skulle de ju inte finnas som organisation.Deras uppfattning kan enligt utskottet inte anses vara viktigare än forskarnas, som ju har i uppdrag att undersöka orsakerna till de elöverkänsligas situation. Då kan man fråga sig varför forskarna efter så inte nått fram till några resultat som förklarar dessa människors ohälsa och varför de forskare som når resultat inte anses vara trovärdiga eller till och med förlöjligas i debatten.I årets betänkande säger utskottet dock att det inom forskningen finns goda möjligheter att ta del av förbundets synpunkter och att det därför inte behövs en kommission för att säkerställa fakta om ohälsa och el. Problemet är att förbundets synpunkter inte tas till vara, trots goda möjligheter . Jag delar alltså inte utskottets uppfattning.Jag tvivlar nämligen inte en enda procent på de elöverkänsliga eller på deras riksförbund. Jag har haft kontakt med dem då jag började som kommunpolitiker i , och jag har följt deras kamp för att bli trodda, för att myndigheter ska anslå medel till oberoende forskning i stället för att försöka tysta den, för att svenska myndigheter och forskare ska ta till sig forskning från andra länder, för att få myndigheterna att beakta försiktighetsprincipen och inte placera på skolgårdar och antenner på sjukhustaken, för att ta några exempel.Jag har suttit på möten med enbart stearinljus som belysning där alla inbjudna ombetts att stänga av sina mobiltelefoner och där ändå någon blivit sjuk. Och vips så visade det sig att någon av gästerna ville testa dem och bara hade stängt av ljudet. Jag har följt hur man på en arbetsplats elsanerat en elöverkänslig kvinnas arbetsrum och även resten av avdelningen till gagn för hela personalen för att sedan drabbas av att huset vid sidan av sätter upp en basantenn på husfasaden mittemot. Med elsanering kunde hon arbeta minst halvtid. Med basantennen blev hon återigen sjuk.Jag har träffat personer som tagit sin tillflykt till en stuga i skogen för att sedan bli sjuka när jakten kommer i gång med gps-försedda hundar som rusar runt i skogen. Jag har träffat personer som inte kan gå till sjukhuset eller till en vårdcentral på grund av alla apparater och mobilantenner som påpassligt sätts upp på de ofta höga byggnaderna. Jag har träffat unga manliga datatekniker - det drabbar ju inte bara kvinnor - som tvingats lämna sina jobb och flytta ut i skogen.De elöverkänsliga har det mycket tufft, och inte blir det bättre av att de inte blir trodda. En av dem beskrev det så här för mig: De avfärdar oss som ett gäng hysteriska kärringar. Min tanke blir naturligtvis då att jag inte tror att vi har 200 000 hysteriska kärringar där ute som springer runt och gömmer sig för elledningarna. Det handlar om människor som faktiskt påverkas av el. De blir sjuka av el.Fru talman! I betänkandet talas det om växlande magnetfält som skapar elektriska strömmar i kroppen och att de vid mycket starka fält kan påverka kroppens nervsignaler. Jag läste en forskningsrapport beställd av som talade om att vissa människor reagerar på dessa växlande magnetfält, att det blir en interferens med kroppens egna elektriska eller magnetiska fält - jag minns inte exakt vilka de var - medan andra inte alls reagerar. Det torde därför vara felaktigt att säga att det måste vara en viss styrka på fälten eftersom det kan variera från person till person. Vissa människor blir sjuka, andra blir det inte.Ett problem med forskningen om elöverkänslighet är att den ofta fastnar i frågan om strålningen från olika strålningskällor var för sig leder till cancer eller inte. Det är missvisande eftersom det för det mesta inte är cancer som är de elöverkänsligas problem. Forskningen borde därför vara inriktad på att undersöka elektriska och magnetiska fälts påverkan på hälsan överlag. Den bör också i högre grad se till den ackumulerade strålningen från olika strålningskällor.I vissa europeiska länder mäts den ackumulerade strålningen, vilket ligger till grund för tillståndsgivning både för och för basantenner, till skillnad från där varje mast mäts för sig och basantenner inte ens är tillståndspliktiga. Vissa europeiska kommuner tillämpar gränsvärden som ligger långt under WHO:s gränsvärden, och de styr också riktningen på antennerna för att i så stor utsträckning som möjligt skydda människorna i omgivningen. Så gör vi inte i , och vi har också fler elöverkänsliga. Det kan finnas ett samband.Fru talman! I rekommenderas viss försiktighet, men det måste kunna genomföras till rimliga kostnader. Frågan är vad det kommer att kosta i längden om vi struntar i den forskning som tar upp riskerna och påvisade samband mellan elektromagnetiska fält och ohälsa.