bet · GY01FiU20 · 2011-06-15 00:00:00 — Däremot tycker jag att ni helt riktigt tar upp problemet med att de personer där man mycket tidigt ser en stor risk att de fastnar i långtidsarbetslöshet inte får tillgång till programmen, utan de hänvisas till en ganska lång vänteperiod, ett slags aktivitetsförbud. Det gäller ungdomar med dålig utbildning och äldre som riskerar att bli långtidsarbetslösa. Dagarna ska ticka på innan man får tillgång till insatserna. Ni säger att det inte är rimligt att man inte ska kunna få tillgång till kvalificerade program tidigare när man kan identifiera personer i stor risk för långtidsarbetslöshet. Då är min fråga: Hur bedömer du att det skulle kunna påverka långtidsarbetslösheten om man kunde skapa en högre aktivitetsnivå och högre kvalitet i insatserna och ge snabbare tillgång för personer som man kan bedöma riskerar att fastna i långtidsarbetslöshet? (M): Min fråga rör också inträdet på arbetsmarknaden. I utredningen diskuterar ni marginaleffekterna i den övre delen av löneskiktet, det vill säga vid värnskatt etcetera. Min fråga rör marginaleffekter i den nedre delen. För en utrikesfödd familj med två barn är marginaleffekten när man går från bidrag till arbete . Lägger man till flera barn i den familjen hamnar man på marginaleffekter på , vilket är rätt sjukt. Har ni tittat på vilka reformer som krävs för att sänka dessa marginaleffekter så att det blir mer lönsamt att gå från bidrag till arbete? (FP): Min fråga gäller integration. Ni menar att integrationsinsatserna bör starta . Är det inte bättre att vänta till dess att man har fått ett definitivt besked att man får stanna i landet? Är det inte bättre att göra det som regeringen nu är inne på, nämligen snabba , individanpassa svenskundervisningen och ha ett bättre mottagande? Annars finns det en risk att man får de här insatserna, och sedan får man inte stanna i landet. Vad tycker ni om det? : Generellt sett har vi kanske inte så många synpunkter på innehållet i åtgärderna annat än att vi efterfrågar just den delen som handlar om den arbetsgivarinriktade verksamheten hos Arbetsförmedlingen. Vi är medvetna om att vi upprepar ett mantra som har förekommit , men tror vi att det här är otroligt viktigt. De här garantierna är obligatoriska för att man ska få en fortsatt ersättning . Det är de därför att de ska fungera som en kontroll av att man verkligen står till arbetsmarknadens förfogande, annars skulle de inte behöva vara obligatoriska. Då kunde folk få välja själva om de ville vara med. Den kontrollen fungerar inte om man i genomsnitt tillbringar bara någon enstaka timme i en obligatorisk aktivitet. Därför tror vi att man bör öka den här aktivitetsnivån. Vad tror vi att det skulle ha för effekter på de långtidsarbetslösa om det fungerade bättre ? Aktivitetsförbud är naturligtvis ett käckt slagord. De här garantierna har inte utvärderats i så jättestor utsträckning. Det är egentligen bara ungdomsgarantierna som har utvärderats. Där finner man positiva effekter. Vi tror naturligtvis att det skulle ha positiva effekter och minska långtidsarbetslösheten om man fick tidigare insatser. Vi vet att arbetslöshetstid i sig inte är någon tillgång när man söker arbete. Det är inte så att arbetsgivare uppfattar det som en jättepositiv signal om man har en lång arbetslöshetstid. Det är inte så att det bygger upp jobbsökaraktivitet, självbild eller någonting som man har användning för på arbetsmarknaden. För de grupper som har problem tror vi naturligtvis att effekterna skulle vara positiva, men det är jättesvårt för mig att ge en samlad bild av hur stora de effekterna skulle kunna vara. Har vi tittat på marginaleffekter i nedre delen av fördelningen? Det är en av anledningarna till att vi anser att försörjningsstödet inte ska användas som en huvudsaklig försörjningskälla när man söker arbete. Där är ju marginaleffekterna per definition så länge man inte kravlar sig över socialbidragsnormen. Om man råkar vara ensamstående med barn kräver det att man arbetar ganska mycket. Man kommer inte helt undan detta även om man har en dagersättning. Arbetslöshetsersättningen fungerar så att om jag arbetar får jag ingen ersättning från a-kassan den dagen, utan jag får lön i stället. Det gör att även om jag bara arbetar under en månad tjänar jag på det så länge lönen är högre än a-kassan. Men försörjningsstödet fungerar inte så, utan då ska du i princip ta dig över socialbidragsnormen innan du tjänar på det, och där är marginaleffekterna, precis som du påpekar, mycket besvärande. Just därför är försörjningsstödet inte en bra ersättning för dem som söker arbete. Ett behovsprövat stöd som har den konstruktionen är inte bra. Sedan finns det också andra saker som vi inte diskuterar här men som också skapar marginaleffekter, till exempel bostadsbidragets konstruktion. Är det bättre att vänta med integrationsinsatserna? Ja, det är naturligtvis bättre att få en kortare asyltid, och det nämner vi också. Det är väl ett mantra som har förekommit än längre. Det är ju önskvärt. Eftersom vi har just det här arbetsmarknadsperspektivet är det viktigt med en kortare asyltid för dem som får stanna. När man vet att man får stanna kvar kan individen gå in i olika typer av insatser med större engagemang. Det är inget snack om den saken. Men givet att det ändå verkar vara så besvärligt att korta de här tiderna anser vi att det nog ändå kan vara på sin plats att försöka ha aktiviteter även . Där är aktivitetsnivåerna väldigt låga. Om man får tillåta sig att vara lite spekulativ kan man tänka sig att tiden när man kommer till ett nytt land kan kännas ganska lång när man går och väntar på ett sådant här beslut. Då är det lite tveksamt att egentligen inte ägna sig åt någonting. När man väl får stanna ska man vara så väl som möjligt för att snabbt komma in på arbetsmarknaden, och därför bör man ha fått möjlighet att använda så effektivt som möjligt. Det är sant att en del personer inte kommer att få stanna, och då kommer man att ha spenderat resurser på dem ändå. har integrationsinsatserna haft en alldeles för långsam process. Man måste komma ihåg att det alltid finns en alternativ användning av tiden. Man måste se klockan som tickar på. Den tiden är förlorad om ingenting händer. Det är viktigt att saker och ting kommer så fort som möjligt för att den här processen ska bli så effektiv som möjligt. Insatserna blir självfallet effektivare på alla sätt och vis när asylbeslutet väl är fattat, men jag ser egentligen ingen motsättning mellan de två sakerna. (MP): Fru ordförande! Studier visar att det förekommer förhållandevis omfattande etnisk diskriminering på den svenska arbetsmarknaden, men det har visat sig vara mycket svårt att hitta effektiva verktyg för att motverka detta. Utredningen lyfter validering av utländsk utbildning som ett viktigt verktyg tillsammans med andra insatser som lagstiftning mot diskriminering samt främjande och opinionsarbete. Det är dock fortfarande många olika myndigheter som är inblandade i valideringsverksamheten, vilket gör det svårt för den som vill bli validerad att veta vart man ska vända sig. finns det en samordnande myndighet som också har lyfts fram i utredningen, och det är väldigt bra. Vad kan man ytterligare göra på området när det gäller just validering? (V): Män och kvinnor har olika förutsättningar på arbetsmarknaden. Vi ser nu bland annat att sysselsättningsgraden för kvinnor inte ökar i samma takt som för män. Andelen kvinnor med deltidsarbete ökar, och andelen deltidsarbetande kvinnor är högre bland yngre kvinnor än bland äldre kvinnor. Det kan få konsekvenser för möjligheterna till försörjning, bland annat för ensamstående kvinnor med barn. Och ändå lyser just jämställdhetsaspekterna med sin frånvaro i stora delar av utredningen. Jag undrar om man inte tydligare bör integrera jämställdhetsperspektivet i utredningar om arbetsmarknadens funktionssätt för att verkligen tillgodose just kvinnors speciella problem. (S): Min fråga handlar om att man mycket tydligt i utredningen förespråkar en obligatorisk a-kassa. Det gör man väldigt mycket utifrån ett resonemang om att de med hög risk kontra de med låg risk har olika beteende eller kan tänkas ha olika beteende när det gäller att välja att vara med eller inte. Sedan slår man fast att om man har väldigt låg risk att bli arbetslös väljer man att inte vara med, och då blir det orimliga kostnader och så vidare. Men om man tittar på hur det har fungerat i , där vi ju har haft en frivillig a-kassa väldigt länge, ser jag väldigt få sådana bevis. Det är snarare så att de med låg risk traditionellt sett alltid har varit med i a-kassan. Även nu när många har lämnat a-kassan utifrån de förändringar som har gjorts har det varit de med låg risk som ändå har stannat kvar. Sacoförbunden har exempelvis en hög organisationsgrad i jämförelse med ett förbund som Hotell och restaurang där de anställda har en betydligt högre arbetslöshetsrisk. Det föranleder mig att fundera på om det inte snarare beror på hur dyrt det är att vara med i a-kassan som avgör huruvida man är med eller inte kopplat till vilken inkomst man har. Har ni resonerat någonting om att det skulle finnas andra sätt att upprätthålla en hög organisationsgrad, exempelvis låg avgift och en bra försäkring? Ordföranden: Jag vet att det är många fler som vill ställa frågor. Jag skulle kunna lägga till ett par själv också. Jag tror att detta ska ses som en början på en riksdagsprocess där båda utskotten och några till gräver djupare i detta omfattande och väldigt intressanta material. : Jag kan helt skriva under beskrivningen av diskrimineringsfenomenet. Det är nästan det område där vi har den allra bästa evidensen. Vi vet att det förekommer diskriminering mot utrikesfödda i anställningsprocessen i . Jag vill hävda att man inte kan ifrågasätta det. Däremot är det också ett område där vi gärna hade föreslagit åtgärder eftersom det naturligtvis har stora negativa konsekvenser, men där de goda exemplen i stor utsträckning lyser med sin frånvaro. Jag har själv varit med och utvärderat försök med anonymiserade ansökningsprocesser, och jag är inte speciellt nöjd med de resultaten. En sak här är valideringen. Där tror jag att det behövs ett fortsatt arbete för att förbättra den. Det handlar om att göra den fortsatt enklare. Man har kommit en bit på vägen, men det är en process som har tagit väldigt . Jag tror också att man måste sträva efter en valideringsprocess som ger de validerade intyg som har en så stor trovärdighet som möjligt på arbetsmarknaden. De ska helst se ut som vilka intyg som helst så att de inte skriker validering, utan att de säger kompetens. Det är någonting som man måste sträva efter. Det är i någon bemärkelse ett nederlag för utredningen, men så ser det ut. Det här är ett problem där vi inte ser så många positiva exempel som man skulle kunna önska. Vi ser en del evidens i en av bilagorna när det gäller att en ökad konkurrens mellan företag gör det lättare för de inträdande grupperna att komma in. Det gäller även de invandrade. Det stämmer överens med ganska många nyare internationella studier. Diskrimineringen tenderar att minska om konkurrensen ökar. Det blir helt enkelt mer påtagligt för arbetsgivare att det kostar att diskriminera, men det är en ganska indirekt väg att hantera ett sådant här problem. Det är ingen brist på uppdelning mellan kvinnor och män i de empiriska analyser som vi gör i alla fall. Där är i stort sett allt uppdelat på kvinnor och män. Som jag nämnde tidigare kan vi konstatera att det är det kvinnliga arbetskraftsdeltagandet som upprätthåller den höga sysselsättningsgraden i . För övrigt gäller det också arbetslöshetssiffrorna. Det faktum att arbetslösheten är lägre i än i många andra europeiska länder beror på att färre svenska kvinnor är arbetslösa än kvinnor i andra länder. För män är skillnaderna mycket mindre. Det är sant att vi inte har fokuserat på just kvinnor och män i policyanalysen, men jag är inte säker på att det i sig skulle ha förändrat slutsatserna. Det är återigen svårt att prata om det som vi inte har gjort. Det är lättare att prata om det som vi faktiskt har gjort. Du säger många bra saker när det gäller den obligatoriska a-kassan. När kommenterade den här gjorde han ungefär samma reflexion. Han tyckte att vi förde ett skolboksresonemang som inte var sant om varför man ska ha en obligatorisk a-kassa. Jag blev tvungen att gå tillbaka och läsa vad vi skriver i utredningen. Vi har egentligen två argument, men jag kan hålla med om att det är lite otydligt skrivet här. Det argument som jag tror är viktigast och som kanske inte kommer fram som det borde är att det finns en stor risk att man inte är med i a-kassan just därför att man vet att det finns andra trygghetssystem som fångar upp en. Det kan bidra till att man hamnar i fel trygghetssystem i slutändan, till exempel försörjningsstödet. När vi pratar om obligatorium säger vi att man kan göra det på två sätt. Det ena är att man kan göra det obligatoriskt, och om man av någon anledning uppfattar att det är svårt att göra det kan man i stället se till sänka avgifterna rejält. Om vi sätter avgiften till är jag beredd att betrakta det som ett obligatorium, och då är jag nöjd med det. Det är absolut en väg till ett de facto-obligatorium att sänka avgiften tillräckligt mycket. Vi är inom parentes sagt också lite skeptiska till den situation som vi har där medlemskapet är dyrare för dem som arbetar än för dem som inte arbetar eftersom det bidrar till tröskeleffekter som minskar avkastningen på att arbeta. (S): Jag vill tacka alla som har deltagit. En välfungerande arbetsmarknad och att bekämpa arbetslösheten ligger naturligtvis högt på dagordningen i . Det är en helt central fråga för alla individer och för hela samhället. Vi har som politiker att handskas med en snabbt föränderlig omvärld. ska konkurrera på villkor som förändras. Det måste naturligtvis också påverka politiken. Som ordförande sade kommer finansutskottet och arbetsmarknadsutskottet, men också andra delar av , att tacksamt fortsätta att bearbeta 1 100 sidor forskning om svensk arbetsmarknad. Det är ett väldigt viktigt underlag för vårt arbete. Jag vill från oss alla rikta ett mycket varmt tack till för att du tog dig tid att komma hit och berätta om utredningen och framför allt för att du har tagit dig an våra frågor på ett väldigt seriöst sätt och gett, tycker jag, väldigt bra och innehållsrika svar. Det uppskattar vi verkligen. Tack så mycket! Och tack alla som har deltagit! Öppen utfrågning om Finanspolitiska rådets rapport Finanspolitiska rådets rapport Datum: kl. 9.4512.15 Professor , Finanspolitiska rådets ordförande , samhällspolitisk chef, Finansminister (M) Ordföranden: Jag ber att få hälsa alla här i salen välkomna alla på podiet, alla i förstakammarsal, ni på läktaren och ni som följer oss utifrån till denna utfrågning av i finansutskotts regi. Rådets ordförande får ordet först. Därefter kommer två inbjudna ekonomer, , chefsekonom på , och , samhällspolitisk chef på , att göra sina inledningar, vilket även finansministern får göra. Därefter kommer utskottets ledamöter att få tillfälle till frågor och diskussion. Syftet med detta är att kasta ljus utifrån över den ekonomiska politiken. : Jag ska börja med att tacka för möjligheten att än en gång presentera Finanspolitiska rådets rapport här. De viktigaste punkterna gäller de offentliga finanserna och reformutrymmet, finansiell stabilitet, arbetsmarknaden, skatterna och regeringens utbildningsreformer. Jag ska fokusera på de offentliga finanserna, och sedan ska jag kommentera finansiell stabilitet, arbetsmarknad och skatter lite kortare. Först de offentliga finanserna. Där gick igenom krisen med anmärkningsvärt små offentliga underskott: av BNP 2010. väntas ett litet överskott som sedan förutspås öka kraftigt. Varför klarade sig så bra jämfört med andra? Jag visar här en tabell som ger lite av svaret. Underskottet som andel av BNP var 2010, med siffror, mindre i än i hela OECD-området. Det ser man i första kolumnen. Det berodde både på att vi gick in i krisen med starkare offentliga finanser än andra och på en mindre försämring i krisen. Men av de här två faktorerna var det bättre utgångsläget klart viktigast. Det förklarar hela 4,8 av de 6,4 procentenheterna. Eftersom vi hade ett större BNP-fall än andra borde vi ha fått en större försämring, men den blev i själva verket mindre. Det framgår av bilden, där linjen visar det genomsnittliga sambandet mellan BNP-fall och budgetförsämring för . Som ni ser ligger långt under det sambandet, vilket framför allt beror på att sysselsättningen hölls så väl uppe under krisen. I viss mån berodde det här också på de direkta besparingarna av mindre generösa sjuk- och arbetslöshetsförsäkringar. Jag har här en bild som visar hur utgifterna för sjukförsäkring och förtidspension sjunkit. Utgifterna för arbetslöshet steg förstås under krisen, men de hölls nere av lägre ersättningar. Effekten av det är här skillnaden mellan linjen i diagrammet och staplarna. Linjen visar vad utgifterna skulle ha blivit om utgifterna per arbetslös legat kvar nivå. De direkta besparingarna från förändringarna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen uppgår till så mycket som , alltså av BNP 2010, utan hänsyn tagen till beteendeförändringar. Låt mig så gå över till finanspolitiken framöver. När den ska utformas är beräkningar av det så kallade reformutrymmet centrala. Där tycker vi att regeringen är dålig på att förklara vad reformutrymmet är och varför det uppstår. Det finns faktiskt inte någon kort tydlig definition av begreppet i budget- och vårpropositionerna, även om förstås innebörden framgår av resonemangen som helhet. Men det som borde stå är ungefär det här: Reformutrymmet är summan av permanenta skatteskänkningar och utgiftsökningar som aktivt kan besluta om och som är förenliga med överskottsmålet på av BNP över en konjunkturcykel. Egentligen är termen reformutrymme missvisande, därför att reformer inte behöver kosta någonting eller rent av kan spara pengar, som reformerna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen. Dessutom kan man alltid göra större reformer än vad utrymmet anger om de finansieras med utgiftsminskningar (om det är skattesänkningar) och med skattehöjningar (om det är utgiftsökningar). Egentligen borde man, tycker vi, utmönstra termen reformutrymme. Budgetutrymme vore en bättre term. Trots det använder vi också termen reformutrymme för att alla ska känna igen sig, men vi gör det under protest. Varför uppkommer reformutrymmet? Jo, det beror på att skatterna grovt sett är proportionella. Därför ökar de automatiskt med BNP. Men utan nya beslut gör många utgifter inte det. En del är visserligen indexerade till lönerna, som växer ungefär som BNP. Men andra, som de statliga förvaltningsanslagen, är löneindexerade med produktivitetsavdrag. Ytterligare andra är bara indexerade till priserna. En del utgifter är nominellt fastställda. Detta innebär att när BNP ökar, så växer skatteintäkterna automatiskt i förhållande till utgifterna. Det förstärker de offentliga finanserna. Det är det utrymmet som kan användas för nya beslut. Det här är förstås politiskt mycket attraktivt för regeringen, men också för oppositionen, eftersom man då kan gå ut och säga att man gör nya reformer även om man bara standardsäkrar tidigare reformer. Alternativt kan man finansiera nya satsningar genom att tidigare reformer urholkas, men utan att man behöver ta något beslut om det. Det här har, menar vi, varit en bra modell för att skapa överskott. Men det finns ett demokratiskt problem, därför att det är svårt för väljarna att se varifrån finansieringen av nya reformer kommer. I vilken grad kommer den från att tidigare reformer urholkas och i vilken grad från att förändringarna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna minskar antalet bidragstagare? Vad betyder ett förbättrat finansiellt netto när statens förmögenhet ökar? Regeringen ger inte den här informationen , och det är faktiskt förvånansvärt svårt att ta fram den. Vi fick ta hjälp av . Jag visar här deras beräkning , som är ett ganska typiskt år. räknar, om man tittar på första raden, med att den offentliga sektorns konjunkturjusterade finansiella sparande ska öka av BNP. Den sista raden visar att av detta, alltså , kommer från den automatiska förbättring som sker när utgifterna inte följer BNP. , på den tredje raden, kommer från att statsbidragen till kommunerna och bidragen till läkemedelsförmåner är nominellt fixerade. kommer från att de statliga förvaltningsanslagen inte följer BNP, på fjärde raden, och från att transfereringarna till hushållen inte gör det. Man ser också att färre bidragstagare i socialförsäkringarna, på rad sex, som kallas volymförändringar, spelar stor roll och ger . Ett förbättrat finansiellt netto när förmögenhetsställningen förbättras ger . Vi tycker att det här är sådan information som regeringen borde ge, men det sker inte . Med mer resurser och mer tid än vi hade kan man göra det här mycket bättre. Man kan också säga att beslutsprocess, där man startar utifrån en uppskattning av reformutrymmet, har varit väldigt väl avpassad för att minska skatterna och de offentliga utgifterna i förhållande till BNP. Det uppkommer då ett utrymme därför att utgifterna tenderar att sjunka i förhållande till BNP. Sedan fördelar man det utrymmet mellan skattesänkningar och utgiftsökningar. Då blir konsekvensen förstås att både skatter och offentliga utgifter sjunker i förhållande till BNP. Att göra så här är ett politiskt val, och det ska inte vi i ha synpunkter på. Däremot ska vi ha synpunkter på eventuella risker för de framtida finanserna. Här har vi då en annan uppfattning än den som har varit gängse i den senaste debatten, som har varit att regeringen är alldeles för sparsam. En synpunkt som är väldigt vanlig är att den offentliga sektorns finansiella ställning nu är så god att det inte längre behövs överskott. Man kan naturligtvis ha den inställningen, men den bygger ganska ofta på missförstånd. Den offentliga sektorn har en finansiell nettoförmögenhet på av BNP. Fortsatta överskott kommer förstås att öka nettoförmögenheten i kronor. Men ett överskott på av BNP ökar inte nettoförmögenheten som andel av BNP utan räcker bara till för att hålla kvar andelen runt de nuvarande : överskotten kompenserar precis för att BNP ökar i löpande priser när vi har prisökningar och real tillväxt. Detta är något som många missar i debatten och som regeringen egentligen inte heller är särskilt bra på att förklara, även om man naturligtvis tänker så. En fråga som man bör diskutera gäller de offentliga investeringarna. Där diskuterade vi i vår första rapport möjligheten att ha ett mål för den offentliga sektorns totala sparande, alltså inklusive också nettoinvesteringarna, och risken för att nuvarande formulering innebär att investeringarna eftersätts. Här finns det argument både för och emot en sådan omformulering , vilket är något som vi inte tar ställning till. Däremot menar vi att redovisningen av de offentliga investeringarna är undermålig i de ekonomiska propositionerna, alltså i vårbudget och budgetproposition. Om jag var riksdagsledamot, vilket förbjude, skulle jag aldrig acceptera ett så bristande underlag. Man vet helt enkelt inte hur utvecklingen ser ut på olika områden. Där utlovade regeringen i förra årets vårproposition ett arbete som skulle redovisas , men vi konstaterar att det har uteblivit. Fram har regeringen beräknat ett reformutrymme på något mer, som man formulerar det, än . Man har en budgeteringsmarginal under utgiftstaket på nästan . Det är en mycket större marginal än tidigare och än med de egna riktlinjerna. Om man skulle utnyttja hela den marginalen skulle man uppenbarligen överskrida utrymmet. har regeringen aviserat stora skattesänkningar på mer än , och det är klart att det kommer mer längre fram , säg till, om jag räknar väldigt lågt. Slår man ihop de skattesänkningarna med hela budgeteringsmarginalen skulle det bli en budgetförsvagning på , alltså långt över det angivna utrymmet.