bet · GY01UU3 · 2011-05-13 00:00:00 — De försvarspolitiska aspekterna grundas bl.a. på behovet av en kostnadseffektiv materielförsörjning och andra fördelar för försvaret som följer av att ha en verksam försvarsindustri i landet. Bland de utrikes- och säkerhetspolitiska intressena finns möjligheter att bidra till internationell fred och säkerhet genom en effektiv medverkan i internationell fredsfrämjande verksamhet, där en generell teknisk systemlikhet med våra främsta samarbetspartner ökar den operativa effekten. Utskottet anser att det internationella samfundets arbete mot spridningen av såväl massförstörelsevapen (varmed avses kärnvapen, kemiska vapen och biologiska vapen) som olika typer av konventionella vapen måste vidmakthållas och stärkas. Internationella organisationer och institutioner såsom och de multilaterala exportkontrollregimerna är av central betydelse för detta arbete. Vad gäller de internationella avtalen bör särskilt nämnas fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (icke-spridningsfördraget, NPT), konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt om deras förstöring (BTWC) och konvention om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC). är part i alla tre konventionerna.1[ Genom NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot eller tillverka kärnvapen, som de fem kärnvapenmakterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon ickekärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver CWC att dess parter varken direkt eller indirekt ska överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat.] Även om de internationella avtalens primära syfte är att förhindra spridning av massförstörelsevapen och främja nedrustning så innehåller de också bestämmelser om att parterna ska främja handel för fredliga ändamål. Detta beror på att en betydande del av de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden. För att effektivisera det internationella samarbetet för icke-spridning av massförstörelsevapen har ett fyrtiotal länder slutit sig samman i de fem multilaterala exportkontrollregimerna: (),2[ , som bildades , behandlar frågor om exportkontroll avseende det nukleära icke-spridningsfördraget (NPT). Kommittén fastställer vad som menas med utrustning och materiel som konstruerats för tillverkning av klyvbart material.] (),3[ har sitt ursprung i den s.k. , som bildades . NSG:s arbete avser exportkontroll av dels sådana produkter som kan användas för framställning av kärnämne för vapenbruk, dels produkter med dubbla användningsområden som kan användas i samband med kärnvapen.] Australiengruppen (AG),4[ Australiengruppen bildades på initiativ av . Dess verksamhet syftar till att harmonisera deltagarländernas exportkontroll för att förhindra spridning av kemiska och biologiska vapen (CBW) till stater och terroristgrupper. Ursprungligen omfattade gruppens verksamhetsområde endast kemikalier och kemisk tillverkningsutrustning. 1990 beslutades dock att utöka gruppens kontrollistor till att även omfatta mikroorganismer, toxiner och viss tillverkningsutrustning för biologiska stridsmedel.] Missilteknologikontrollregimen (MTCR)5[ Missilteknologikontrollregimen (MTCR), grundar sig på ett amerikanskt initiativ . Dess verksamhet gäller exportkontroll av fullständiga missilsystem (inklusive ballistiska missiler, raketer och missiler för rymduppskjutningar samt sondraketer) och andra obemannade luftfarkoster (inklusive kryssningsmissiler och mål- och spaningsplattformar) med en räckvidd eller mer. Därutöver kontrolleras komponenter till sådana system och andra produkter som kan användas för produktion av missiler.] och Wassenaararrangemanget (WA)6[ Wassenaararrangemanget (WA) bildades som en efterträdare till det multilaterala exportkontrollsamarbete som tidigare hade bedrivits inom ramen för (Cocom). Syftet med regimens verksamhet är att bidra till regional och internationell säkerhet och stabilitet genom att främja transparens och ett ansvarsfullt agerande rörande överföringar av konventionella vapen och produkter med dubbla användningsområden och därigenom undvika destabiliserande ansamlingar. Regimernas syfte är att identifiera varor och teknologier som kan användas i samband med massförstörelsevapen, och vars utförsel således bör kontrolleras på ett samordnat sätt av medlemmarna. Arbetet omfattar även utbyte av information om spridningsrisker samt kontakter med tredje land för att främja regimernas icke-spridningsmålsättningar. Exportkontrollregimerna skiljer sig från ovannämnda internationella avtal genom att de inte är folkrättsligt bindande. Grunden för samarbetet är en gemensam politisk vilja att förhindra spridning av massförstörelsevapen genom nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll av de varor och teknologier som har identifierats såsom strategiska. Deltagande i regimerna underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna i de internationella avtalen om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat att anskaffa massförstörelsevapen. Med stöd av kapitel VII i fastställer resolutionen genom bindande beslut skyldigheter för alla FN:s medlemssstater att förhindra och avhålla statliga och icke-statliga aktörer från att få tillgång till massförstörelsevapen och deras vapenbärare samt produkter med koppling till sådana vapen. Resolutionen innehåller också rekommendationer som inte är bindande för FN:s medlemsländer. När det gäller exportkontroll fastslås det bl.a. att alla stater ska inrätta en effektiv nationell kontroll av export, transittrafik, omlastningar och vidareexport. Slutanvändarkontroller ska införas. Alla stater ska vidare införa lämpliga straffrättsliga påföljder eller administrativa åtgärder för överträdelser av lagar och förordningar om exportkontroll. Resolutionen innehåller även bestämmelser om bistånd till andra länder för genomförandet av de åtgärder som den anger. Genom resolution togs också beslut om att inrätta en kommitté knuten till säkerhetsrådet med uppgift att rapportera till rådet om dess granskning av genomförandet av resolutionen. Vidare uppmanades FN:s medlemsländer att rapportera till kommittén om åtgärder som de vidtagit för att genomföra resolutionen. Denna kommittés uppdrag har förlängts två gånger, senast . En internationell verksamhet som har beröringspunkter med, och är delvis överlappande med resolution är Initiative (PSI). EU och stöder detta initiativ, som syftar till att, inom ramen för folkrätten och nationell rätt, förhindra transporter till obehöriga mottagare av massförstörelsevapen och insatsvaror till sådana. Utskottet konstaterar att antog en resolution (res. 64/48) som fastställer att en för att förhandla fram ett internationellt vapenhandelsfördrag (, ATT), ska äga rum 2012. Uppgiften anges vara att förhandla fram ett legalt bindande instrument för högsta möjliga gemensamma internationella standarder för överföringen av konventionella vapen. Konferensen ska föregås av en förberedande kommitté som har sammanträtt och ska sammanträda . Processen att förhandla fram ATT, som pågått då lanserade förslaget om ett globalt vapenhandelsfördrag, har därmed kommit in i ett kvalitativt nytt och mer operativt skede. En viktig faktor är att röstade för FN-resolutionen och har förklarat sig berett att engagera sig i ATT-processen. Förslaget åtnjuter brett stöd i olika ländergrupperingar i FN, men 20 stater, däribland , , , och , avstod vid omröstningen. Resolutionen innebär dock att det nu finns ett klart förhandlingsmandat för ett internationellt vapenhandelsfördrag. Utskottet välkomnar detta. Utskottet anser att de multilaterala avtalen om och instrumenten för nedrustning och icke-spridning är viktiga uttryck för det internationella samfundets arbete med nedrustning och för att förhindra spridning av massförstörelsevapen och icke-kontrollerade flöden av andra vapen. Utskottet konstaterar att det svenska regelverket består av lagen om krigsmateriel (1992:1300) och förordningen (1992:1303) om krigsmateriel samt av regeringens riktlinjer för krigsmaterielexport som har godkänts av . () har som fristående myndighet till uppgift att pröva ansökningar om tillstånd i enlighet med regelverket. Kontrollen enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel omfattar tillverkning, tillhandahållande och utförsel av krigsmateriel liksom vissa avtal om tillverkningsrätt m.m. avseende sådan materiel. Enligt samma lag krävs även tillstånd för att bedriva militärt inriktad utbildning. Lagen gäller vapen, ammunition och annan för militärt bruk utformad materiel som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel. Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden (PDA) och av tekniskt bistånd i samband med dessa produkter regleras i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden. De senaste ändringarna i lagen trädde i kraft (SFS 2010:1017). Lagen innehåller kompletterande bestämmelser till rådets förordning (EG) nr 428/2009 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export, överföring, förmedling och transitering av produkter med dubbla användningsområden. Utskottet konstaterar att en gemensam europeisk lagstiftning gäller i samtliga EU-länder för export av produkter med dubbla användningsområden. På krigsmaterielområdet gjordes ett viktigt framsteg när EU:s uppförandekod om vapenexport antogs som en gemensam ståndpunkt (rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/GUSP av om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av militär teknik och krigsmateriel, EUT L 235, 13.13.2008, s. 99). Den gemensamma ståndpunkten ger medlemsländerna förutsättningar för en mer likartad tillämpning av deras nationella lagstiftning på området. Medlemsländerna kan ha egna, striktare riktlinjer. Vidare antog EU ett direktiv som syftar till ett harmoniserat regelverk för överföring av försvarsrelaterade produkter mellan EU:s medlemsstater det s.k. ICT-direktivet (och rådets direktiv /43/EG av om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen, EUT L 146, 10.6.2009, s. 136). Utskottet noterar att bl.a. frågan om vilka författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga och lämpliga för att ska uppfylla åtagandena i direktivet och den gemensamma ståndpunkten har varit föremål för en utredning, som presenterades (Genomförande av direktiv om överföring av krigsmateriel inom EU, m.m., Ds 2010:29). Utredningens slutsatser har remissbehandlats . Utskottet vill i sammanhanget inskärpa betydelsen av att den svenska exportkontrollpolitiken genomsyras av FN:s säkerhetsrådsresolutioner (2000) och 1889 (2009) om kvinnor, fred och säkerhet, 1612 (2005) och 1882 (2009) om barn i väpnade konflikter samt 1820 (2008) och 1888 (2009) om sexuellt våld i väpnade konflikter. Utskottet välkomnar att dessa resolutioner utgör en självklar utgångspunkt i samband med beslutsfattandet om svenskt deltagande i internationella säkerhetsskapande insatser, bl.a. i , och anser att de bör vara en lika självklar del i tillämpandet av den svenska exportkontrollpolitiken. Vad gäller krav på att nya riktlinjer för uthyrning och utlåning av krigsmateriel ska utarbetas konstaterar utskottet att betänkande (Krut Reformerat regelverk för handel med försvarsmateriel, [SOU 2005:9]) lades fram och att utredningsförslagen bl.a. innefattar regelverk för import av och uthyrning eller leasing av krigsmateriel. Utskottet noterar att betänkandet har remissbehandlats och delar regeringens ståndpunkt att utvecklingen inom EU-samarbetet, i synnerhet efter att ICT-direktivet har antagits har påverkat förutsättningarna för den fortsatta behandlingen av krigsmaterielutredningen. Även den process som har inletts inom FN:s ram om ett internationellt vapenhandelsfördrag (ATT), måste beaktas i detta sammanhang. EU- och FN-processerna kan beröra delar av utredningen och kan också komma att innebära nya förutsättningar för dess förslag. Motionerna 2010/11:U12 (V) yrkande 9 och 2010/11:U12 (V) yrkande 10 kan således avstyrkas. Vad gäller och krav på att vapenexporterande företag inte ska kunna använda sig av exportkrediter eller annat skattefinansierat stöd, liksom krav på att riktlinjerna för svensk krigsmaterielexport utformas med primärt syfte att främja försvarsindustrins och den svenska säkerhetspolitikens behov, vill utskottet inledningsvis erinra om att svensk försvarsindustri utvecklades till sin nuvarande storlek och kompetens under det . neutralitetspolitik, som den utformades efter , krävde en stark försvarsmakt, vilket i sin tur krävde en stark nationell försvarsindustri. Ambitionen var maximalt oberoende av utländska leverantörer. Försvarsindustrin blev en viktig del av den svenska säkerhetspolitiken. har försvarsföretagen genomgått en omfattande omstrukturering parallellt med Försvarsmaktens utveckling från invasions- till insatsförsvar. Denna utveckling har för företagen inneburit att den svenska marknaden kommit att reduceras avsevärt. Utskottet delar regeringens ståndpunkt att det har varit angeläget att bibehålla svensk kompetens och förmåga, vilket resulterat i en omfattande internationell verksamhet med en betydande export av varor och tjänster. De svenska säkerhets- och försvarsföretagen har skaffat sig ett gott rykte som världsledande leverantörer av produkter även till länder med en utvecklad egen industri. Utskottet delar vidare regeringens ståndpunkt, vilken framfördes i propositionen Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140), att det militära försvaret behöver modern försvarsmateriel som är kostnadseffektiv ur ett livscykelperspektiv. Ett medel för detta är att fortsätta att främja export av såväl försvarsprodukter som militär teknik för civil tillämpning. Utskottet anser att exporten bör främjas i det fall regeringen har fattat eller kommer att fatta beslut om utveckling av försvarsmateriel. En grundläggande utgångspunkt för statens exportfrämjande är, som nämnts, att exporten godkänns av ISP. Exportmöjligheterna kan också beaktas och lyftas fram när deltar i olika internationella forum t.ex. inom ramen för och inom sexnationsinitiativet och vid andra internationella samarbeten om så bedöms resurseffektivt ur ett s.k. livscykelperspektiv. Utskottet anser, liksom regeringen, att en ökad exportandel ur ett industriellt perspektiv kan sägas vara nödvändig för att företagen ska kunna vidmakthålla och utveckla teknik och kompetens. Export av försvarsmateriel eller tjänster som inte också har beställts av svenska myndigheter har varit ovanlig. Läget har dock förändrats i och med den utveckling som skett mot ett större utlandsägande av i verksam försvarsindustri. Denna kan komma att vilja utveckla och producera materiel som Försvarsmakten inte bedöms komma att använda. Utskottet noterar att en ny () inrättades . Myndigheten ansvarar för statligt exportfrämjande åt försvarsindustrin och för försäljning av överskottsmateriel. I praktiken tar myndigheten över uppgifterna från () som tidigare hade ansvaret för exportfrämjandet. Syftet med att inrätta var att bidra till en tydligare ansvarsfördelning inom staten och att företagen får en tydlig kontaktyta. Utskottet delar sammanfattningsvis regeringens ståndpunkt att export av försvarsmateriel är en förutsättning för en kostnadseffektiv materielförsörjning till det svenska försvaret och att exportfrämjande verksamhet därför utgör en del av svensk försvars- och säkerhetspolitik. Med vad som anförts anser utskottet att motionerna 2010/11:U12 (V) yrkande 8, 2010/11:U220 (MP) yrkande 6 och 2010/11:U10 (SD) yrkande 1 kan avstyrkas. Vad gäller krav att viktig försvarsindustri behålls i svensk ägo konstaterar utskottet att ägarförhållandena för de svenska försvarsföretagen har förändrats parallellt med att försvarsindustrin har rationaliserats och konsoliderats. är samtliga företag privatägda och många är börsnoterade. Utskottet noterar att det utländska ägandet har ökat . Enligt intresseföreningen och försvarsföretagen (Soff) upplevs detta som positivt av företagen eftersom det medför nya möjligheter på den internationella marknaden och samarbeten med nya ägare som kompetensen och utvecklingen har förblivit svensk. Utskottet har ingen annan uppfattning och anser att motion 2010/11:U10 (SD) yrkande 2 kan avstyrkas. Vad gäller krav på att ska läggas ned och ersättas av ett varning med fokus på förebyggande insatser och fredlig konflikthantering, vill utskottet erinra om det flertal forsknings- och policyinstitut världen över som analyserar konflikter och internationell säkerhetspolitik på såväl regional som global nivå, t.ex. det brittiska (), det sydafrikanska (som finns utlokaliserat i flera länder i södra ) och det Brysselbaserade Transatlantic Center som ingår i of the . Den internationella dialogen kring dessa frågor upprätthålls även bl.a. i samband med de många forskningskonferenser kring internationell politik och säkerhet som genomförs, t.ex. inom ramarna för (), men också i de parlamentariska församlingarna inom , , Nato och andra internationella institutioner. Utskottet vill även erinra om den mångsidiga forskning kring säkerhetspolitik som bedrivs vid och högskolor, t.ex. vid och vid internationella fredsforskningsinstitut (), vid det svenska (), (Dupi), Norsk Utenrikspolitisk Institutt (Nupi) och vid det finska . Den verksamhet med inriktning på konflikt- och krishantering som bedrivs vid förtjänar också att nämnas i detta sammanhang. Utskottet anser att utmaningen inte främst ligger i att upprätta ytterligare analys- och forskningsinstitut utan snarare i hur den omfattande forskning som bedrivs vid de redan etablerade institutionerna ska kunna omsättas praktiskt i det konfliktförebyggande arbetet och i den försoningsverksamhet som bedrivs t.ex. i tidigare konfliktzoner. Utskottet ser mot denna bakgrund inga skäl att tillmötesgå motionärernas krav och anser att motion 2010/11:U9 (MP) yrkande 6 kan avstyrkas. Vad gäller det motionsvis framförda kravet på att regeringen ska se över organisering och kontroll av krigsmaterielexport i syfte att överföra denna till regeringen och , så som var rådande ordning , vill utskottet anföra följande: I samband med att inrättades 1996 övertog myndigheten ansvaret för merparten av de ärenden som tidigare beslutades av regeringen eller av det statsråd som hade till ansvar att föredra sådana ärenden efter beredning i Krigsmaterielinspektionen (KMI) och sedermera den enhet inom som svarade för strategisk exportkontroll. ISP är förvaltningsmyndighet för ärenden och tillsyn enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel och lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, i det senare fallet om inte någon annan myndighet har detta till uppgift. () svarar för motsvarande frågor när det gäller särskilt känsliga kärntekniska produkter. () och () bistår ISP med teknisk specialistkompetens och bl.a. Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (Must), Säkerhetspolisen () och FRA bistår även ISP med information. Vad gäller FRA noterar dock utskottet att ISP, i sin redogörelse till regeringen, som finns som bilaga till regeringens skrivelse 2010/11:114 Strategisk exportkontroll 2010 Krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden, framhåller att samarbetet med FRA har försämrats på grund av den nya signalspaningslagen, som medför att ISP inte längre får inrikta FRA:s signalspaning. Detta har försvårat ISP:s arbete avsevärt.7[ Bilaga 2. om trender i den svenska och internationella exportkontrollen.] ISP ska hantera riktade sanktioner enligt de förordningar om sanktioner som beslutas av Europeiska gemenskapen, efter beslut av regeringen med anledning av sådana förordningar eller enligt föreskrifter som regeringen beslutar med stöd av lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. ISP är vidare nationell myndighet för de uppgifter som följer av lagen (1994:118) om inspektioner enligt (FN:s) konvention om förbud mot kemiska vapen med tillhörande förordning. Utskottet noterar att regeringen även har beslutat om en reviderad instruktion för myndigheten (SFS 2010:1101). ISP har löpande kontakter med de företag som berörs av kontrollverksamheten. Företagens skyldigheter regleras i lagen om krigsmateriel och i förordningen om krigsmateriel. När det gäller krigsmateriel ska företagen på regelbunden basis till ISP redovisa den marknadsföring som de har bedrivit utomlands. Dessa rapporter ligger till grund för ISP:s återkommande genomgångar med företagen av deras exportplaner. Förutom att fatta beslut i tillståndsärenden granskar ISP de underrättelser som tillverkare av krigsmateriel är skyldiga att lämna senast ett anbud lämnas eller ett avtal ingås om export av, eller annan utlandssamverkan om, krigsmateriel. Slutligen ska de krigsmaterielexporterande företagen rapportera om de leveranser som genomförts med stöd av lämnade tillstånd. I sin tillsynsroll har ISP genomfört 29 tillsynsbesök hos företag för att följa upp deras interna exportkontrollorganisation, vilket är något färre än under det föregående året. I denna verksamhet sker ett nära samarbete med och i vissa fall med polismyndigheten. Utskottet konstaterar vidare att 1984, på grundval av proposition 1984/85:82 om ökad insyn och samråd i frågor som rör krigsmaterielexport, beslutade att en rådgivande nämnd i krigsmaterielfrågor skulle inrättas. Regeringen ombildade nämnden till () i samband med inrättandet av ISP . Regler för rådets sammansättning och verksamhet finns i ISP:s instruktion. Samtliga riksdagspartier är representerade i EKR. ISP:s generaldirektör är dess ordförande. ISP:s generaldirektör samråder med i de ärenden som denne bestämmer ska läggas fram för samråd. Generaldirektören ska samråda med rådet innan inspektionen lämnar över ett ärende till regeringen för dess prövning enligt lagen om krigsmateriel eller enligt lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd. Generaldirektören ska vidare hålla rådet informerat om inspektionens verksamhet på exportkontrollområdet. Vid sammanträden redovisar bedömningar av de köparländer som är aktuella, och Försvarsdepartementet medverkar med bedömningar av ärendenas försvarspolitiska betydelse. Generaldirektören kan även kalla andra experter. En uppgift för rådet är att uttolka riktlinjerna samt EU:s gemensamma ståndpunkt, till ytterligare vägledning för ISP. Ledamöterna ges full insyn i handläggningen av utförselärenden. Generaldirektören redovisar fortlöpande samtliga utförselbeslut som rör export, liksom även beslutade förhandsbesked som inte tidigare redovisats i EKR och ärenden där beslutet fattats efter riktlinjepraxis (anbudsunderrättelser och samarbetsavtal). har ISP även redovisat samtliga beredningsärenden som rör produkter med dubbla användningsområden i EKR. Avsikten med det svenska systemet, som vid en internationell jämförelse är unikt på så sätt att företrädare för de politiska partierna i förväg får tillfälle att diskutera tänkbara exportaffärer, är att skapa en bred förankring av exportkontrollpolitiken och främja kontinuitet i den förda politiken. Till skillnad från flera andra länder, behandlas ärenden i på ett tidigt stadium innan en konkret affär är aktuell. Eftersom det skulle vara kommersiellt skadligt för exportföretagen om deras avsikter blev kända innan en affär kommit till stånd, är diskussionerna i rådet inte offentliga. De bedömningar som görs av enskilda länder omfattas dessutom vanligen av utrikessekretessen. höll åtta sammanträden.