bet · GY01UU3 · 2011-05-13 00:00:00 — Utskottet anser att den mångsidiga verksamhet som bedrivs av ISP för en effektiv och säker tillämpning av exportkontrollregelverket. Utskottet anser vidare att säkerställer en parlamentarisk insyn och ser mot denna bakgrund inga skäl att gå motionärerna till mötes. Motion 2010/11:U212 (MP) bör därför avstyrkas. (), EU:s uppförandekod Vad gäller krav på att ska lämna Europeiska försvarsbyrån () vill utskottet inledningsvis erinra om att beslutet att inrätta fattades av . Regeringen har beslutat att ska delta i , vars huvuduppgifter bl.a. är att utveckla en gemensam försvarsförmåga avseende krishantering, att stödja och utveckla europeiskt försvarsmaterielsamarbete, att stärka den europeiska försvarsteknologiska och industriella basen med syfte att skapa en internationellt konkurrenskraftig europeisk marknad för försvarsmateriel samt att förbättra effektiviteten inom europeisk försvarsforskning och teknologi. Utskottet vill här understryka vikten av den europeiska säkerhets- och försvarspolitikens (ESFP) fortsatta utveckling. Utskottet anser att EU härigenom förbättrar sin förmåga att verka som en solid och pålitlig global aktör i fredsfrämjande och säkerhetshöjande insatser. En sådan utveckling gynnar såväl den regionala säkerheten i och dess närområde som den globala säkerheten. Den europeiska säkerhets- och försvarspolitikens förutsättningar att fungera effektivt förbättras, anser utskottet, genom nära samverkan mellan medlemsstaterna inom EU på försvarsindustriområdet. Utskottet vill vidare understryka att en internationellt konkurrenskraftig tekniknivå i ett internationellt samarbete också innebär bättre möjligheter för än annars att påverka det internationella exportkontrollsamarbetet i önskad riktning. Detta gäller främst inom EU, men även i ett bredare internationellt sammanhang. deltar i olika samarbetsprojekt som bedriver. har bl.a. medverkat till att påverka i förutsättningsskapande åtgärder, t.ex. i genomförandet och den vidare utvecklingen av förmågeutvecklingsplanen, i ett forsknings- och teknikutvecklingssamarbete, i strategin för internationella materielsamarbeten och i den europeiska försvarsindustristrategin. Genom att delta i det s.k. sexnationsinitiativet mellan de sex största industristaterna i (Framework Agreement/Letter of Intent, FA/) påverkar den försvarsindustri- och exportpolitik som utvecklas i . Det ger direkt och indirekt ett större inflytande på EU:s framväxande försvars- och säkerhetspolitik. Samarbeten kring multilaterala ramverk ger utdelning avseende resursutnyttjande ur ett europeiskt perspektiv och för en mer harmoniserad och förbättrad europeisk och transatlantisk samverkansförmåga. och Nato- och Partnerskap för fred-samarbetet utgör här grundbultar tillsammans med FA/LOI-samarbetet och det nordiska samarbetet. Med vad som anförts anser utskottet att motion 2010/11:U220 (MP) yrkande 11 kan avstyrkas. Vad gäller krav på att ska verka för att en förändring av EU:s uppförandekoder kommer till stånd i mer restriktiv riktning, liksom krav att ska motsätta sig riktlinjer och regelverk inom EU som kan leda till att möjligheter att vidmakthålla en inhemsk försvarsindustri begränsas, vill utskottet åter erinra om att EU:s medlemsländer 1998 enades om en uppförandekod för vapenexport. Den har tillämpats tillsammans med de svenska nationella riktlinjerna när ISP gjort sina tillståndsbedömningar. Uppförandekoden reviderades för att ytterligare stärka den som ett instrument för exportkontroll. Koden antogs som nämnts som en gemensam ståndpunkt. uppnåddes enighet inom EU och beslut fattades om ett direktiv som förenklade och harmoniserade tillståndsgivningen för överföringar av försvarsrelaterade produkter inom Europeiska unionen (och rådets direktiv /43/EG, ICT-direktivet). Utskottet välkomnar denna utveckling och anser att uppförandekoden bidrar till att åstadkomma samstämmighet och rättssäkerhet i EU-ländernas krigsmaterielexport. Uppförandekodens åtta kriterier, vilka bl.a. omfattar respekten för de mänskliga rättigheterna och folkrätten i mottagarlandet, liksom frågor om hållbar utveckling, bidrar till att motverka en okontrollerad spridning av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden och till en förbättrad global säkerhet. Med vad som anförts anser utskottet att motionerna 2010/11:U298 (V) yrkande 2 och 2010/11:U10 (SD) yrkande 3 kan avstyrkas. Små och lätta vapen (SALW) Vad gäller de motionsvis framförda kraven på ökad öppenhet så att man kan urskilja hur stor andel av vapenexport som utgörs av lätta vapen, på ökad restriktivitet i beviljandet av exporttillstånd för lätta vapen samt på att en nationell strategi för hantering av lätta vapen ska upprättas vill utskottet anföra följande: Utskottet anser att hotet om en okontrollerad spridning av små och lätta vapen (Small Arms and Light Weapons, SALW) måste tas på stort allvar. Enligt beräkningar från FN finns ca 875 miljoner lätta vapen tillgängliga i världen. av dessa vapen beräknas tillhöra privatpersoner. Dessa vapen är billiga, tämligen enkla att tillverka och använda, de är lätta att bära och lätta att smuggla och de har relativt lång livslängd. Runt en halv miljon människor beräknas dö som en följd av våld relaterat till lätta vapen, både i väpnade konflikter och som ett resultat av kriminalitet. Begreppet små och lätta vapen (SALW) omfattar i princip handeldvapen, som kan bäras och avfyras av en person, och vapen som är avsedda att bäras och användas av upp till tre personer. Exempel på den förra kategorin är pistoler och automatkarbiner. Exempel på den senare är kulsprutor, granatgevär och bärbara luftvärnsmissiler. I olika internationella forum, såsom FN, EU och (), pågår arbete för att förebygga och bekämpa destabiliserande anhopningar och okontrollerad spridning av små och lätta vapen. Inga andra typer av vapen orsakar fler dödsoffer och mer lidande än dessa som används i lokala och regionala konflikter, inte minst i utvecklingsländerna. FN har uppskattat antalet dödsoffer för lätta vapen inom ramen för väpnade konflikter till åtminstone 300 000 personer . Utskottet konstaterar att FN antog ett handlingsprogram för att bekämpa illegal handel med små och lätta vapen. EU reviderade sin gemensamma åtgärd om bekämpning av destabiliserande anhopning och olaglig spridning av små och lätta vapen. Åtgärden inkluderar numera också ammunition till sådana vapen. Dessutom har en EU-strategi med en handlingsplan på samma tema antagits av . Ett instrument (icke-bindande) om märkning och spårning av små och lätta vapen antogs i en resolution av . beslutade EU att främja spårningsinstrumentet genom att anta en gemensam åtgärd. har vidare undertecknat FN:s vapenprotokoll som är knutet till FN:s konvention om gränsöverskridande organiserad brottslighet. har därefter, , godkänt regeringens proposition 2010/11:72 Genomförande av FN:s vapenprotokoll (bet. 2010/11:JuU17 Genomförande av FN:s vapenprotokoll). De nya bestämmelserna som i korthet innebär att skjutvapen och vapendelar samt förpackningar med ammunition ska märkas vid tillverkningen ska enligt beslut träda i kraft . antog 2000 ett dokument om lätta vapen som avser kontroll av tillverkning och export samt regler för märkning, registerhållning, spårning och informationsutbyte, säker förvaring samt överskottsmateriel. antog ett liknande dokument om konventionell ammunition. Därutöver fattade tre beslut som syftade till att ytterligare stärka arbetet mot olaglig spridning av små och lätta vapen, inklusive bärbara luftförsvarssystem (Manpads).8[ (Manpads).] Utskottet välkomnar att har varit en stor givare till konkreta arbete för att hindra spridningen av små och lätta vapen. Inom Wassenaararrangemanget finns rapporteringsskyldighet för handel med dessa vapen, inklusive Manpads. verkar för att varje land ska inrätta och genomföra en ansvarsfull exportpolitik med heltäckande lagar och regler. Målet är att alla länder ska ha effektiva system som kontrollerar tillverkare, säljare, köpare och förmedlare av och agenter för små och lätta vapen. Utskottet konstaterar att FN:s arbete med små och lätta vapen bl.a. syftar till att öka medvetenheten om den destabiliserande verkan som dessa vapen har i konfliktregioner. Icke-spridning är också angeläget för att förhindra brottslighet och inte minst terroristbrott. Vid en översynskonferens i 2006 kunde de deltagande staterna inte enas om ett slutdokument, och förslag om att utvidga handlingsprogrammet kunde därför inte antas. Handlingsprogrammet ligger fortfarande till grund för FN:s arbete och det årliga uppföljningsmötet för handlingsplanens genomförande hölls i . Nästa översynskonferens för FN:s arbete med små och lätta vapen äger rum 2012 och följer och deltar i planeringen av detta. Utskottet välkomnar att regeringen, som ett led i de kontinuerliga strävandena efter ökad öppenhet på exportkontrollområdet, har utökat skrivelsen om strategisk exportkontroll med information om små och lätta vapen. Värdet av exporten från av SALW uppgick till , varav merparten av exporten utgjordes av s.k. pansarvärnssystem. Utskottet noterar även att export av bärbara luftförsvarssystem, Manpads (enligt definitionen i FN:s vapenregister), finns redovisade i en bilaga i skrivelsen. Värdet av exporten från av Manpads uppgick till ca . Med vad som ovan anförts anser utskottet att motionerna 2010/11:U221 (MP) yrkande 1, 2010/11:U221 (MP) yrkande 2 och 2010/11:U221 (MP) yrkande 3 kan avstyrkas. Direktiv /43/EG om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen (ICT-direktivet) Utskottet har vidare att ta ställning till regeringens proposition 2010/11:112 Genomförande av direktiv om överföring av krigsmateriel. Utskottet konstaterar inledningsvis att kommissionen har intresserat sig för uppbyggnaden av en europeisk marknad för krigsmateriel. antogs ett meddelande om en EU-politik för försvarsutrustning (KOM(2003) 113 slutlig). fattade kommissionen beslut om en grönbok om försvarsupphandlingar (KOM(2004) 608 slutlig). I ett tolkningsmeddelande KOM(2006) uttalade sig kommissionen om tillämpningen av artikel 346 i EUF-fördraget på försvarsupphandlingsområdet. Därefter har kommissionen tagit initiativ till ett direktiv. Ett direktiv om överföring av försvarsrelaterade produkter antogs slutligen av och rådet . Direktivet är den första unionsrättsliga rättsakt som innehåller bestämmelser om kontroll av överföring av krigsmateriel inom unionen. Direktivet utgör en del av ett försvarspaket som även omfattar ett direktiv om försvars- och säkerhetsupphandling. Försvarspaketet omfattar också ett meddelande som gäller en strategi för en starkare och mer konkurrenskraftig europeisk försvarsindustri (KOM(2007) 764 slutlig). regleras tillverkning, tillhandahållande och utförsel av krigsmateriel i lagen (1992:1300) om krigsmateriel och förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Lagen om krigsmateriel föreskriver att krigsmateriel inte får tillverkas utan tillstånd. Enligt lagen får inte heller krigsmateriel föras ut ur landet utan tillstånd, om inte annat följer av lagen eller annan författning. Även all försvarsindustriell utlandssamverkan förutsätter tillstånd. Med utlandssamverkan förstås exportförsäljning eller annat tillhandahållande (bl.a. överlåtelse eller förmedling) av krigsmateriel. Utskottet konstaterar att de föreslagna lagändringarna bl.a. innebär att lagens tillämpningsområde utökas till att omfatta tekniskt bistånd och att regeringen ges möjlighet att meddela föreskrifter om vissa särskilt angivna undantag från tillståndskravet vid utförsel av krigsmateriel ur landet eller lämnande av tekniskt bistånd utanför landet till ett annat land inom EES. Utskottet konstaterar vidare att det föreslås tre typer av tillstånd generellt, globalt och individuellt vid utförsel av krigsmateriel ur landet eller lämnande av tekniskt bistånd utanför landet. Ett generellt tillstånd får inte användas vid utförsel av krigsmateriel eller lämnande av tekniskt bistånd till ett land utanför EES. En mottagare av krigsmateriel eller av tekniskt bistånd här i landet ska få certifieras. En certifiering ger en mottagare i rätt att ta emot krigsmateriel eller tekniskt bistånd som överförs hit från ett EES-land enligt ett generellt överföringstillstånd som har offentliggjorts av ett EES-land. Vissa uppgifts-, underrättelse- och registerföringskyldigheter föreslås för den som för ut krigsmateriel ur landet eller lämnar tekniskt bistånd utanför landet. Det föreslås straffbestämmelser för den som utan tillstånd lämnar tekniskt bistånd utanför landet samt för den som bryter mot de föreslagna uppgifts-, underrättelse- och registerföringskyldigheterna. Vad gäller krav på att samma riktlinjer som gäller för krigsmateriel i strid (KS) också ska tillämpas för övrig krigsmateriel (ÖK) konstaterar utskottet att krigsmateriel indelas i två kategorier: krigsmateriel för strid (KS) och övrig krigsmateriel (ÖK). Bestämmelser om vilken materiel som innefattas i de två kategorierna återfinns i förordningen om krigsmateriel. Kategorin krigsmateriel för strid omfattar materiel med förstörelsebringande verkan, inklusive sikten för sådan materiel, samt materiel för eldledning. Kategorin övrig krigsmateriel omfattar delar och komponenter till krigsmateriel för strid samt materiel som ej har direkt förstörelsebringande verkan i en stridssituation. Krigsmaterielbegreppet breddades 1993, i enlighet med lagen (1992:1300) om krigsmateriel, till att även omfatta viss materiel med civil eller delvis civil användning. Utvidgningen av begreppet ledde till att export som varit oreglerad kom att bli föremål för politisk prövning och inkluderas i krigsmaterielexportstatistiken. Breddningen åtföljdes av en indelning av krigsmateriel i de två kategorierna krigsmateriel för strid och övrig krigsmateriel. För de bägge kategorierna gäller delvis olika riktlinjer för utförsel. För kategorin krigsmateriel för strid gäller att tillstånd inte bör ges för export till en stat som befinner sig i väpnad konflikt med en annan stat, en stat som är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnad konflikt eller en stat som har inre väpnade oroligheter. Ett tillstånd bör återkallas om den mottagande staten kommer i väpnad konflikt eller inre väpnade oroligheter. Ett återkallande av tillstånd kan emellertid underlåtas om det är förenligt med folkrätten och målen och principerna för den svenska utrikespolitiken. Utförseltillstånd bör heller inte ges om det förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter i den mottagande staten. Detta är samma krav som tillämpades , med den skillnaden att förekomsten av kränkningar av de mänskliga rättigheterna tidigare endast behövde beaktas om materielen i sig kunde användas för att kränka de mänskliga rättigheterna. För utförsel av övrig krigsmateriel, som i stor utsträckning omfattar produkter som inte betraktades som krigsmateriel (exempelvis spaningsradaranläggningar eller simulatorer för utbildningsändamål), gäller att utförseltillstånd bör beviljas om de gäller mottagarländer som inte befinner sig i väpnad konflikt med någon annan stat, som inte har inre väpnade oroligheter eller där det inte förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Risk för väpnad konflikt är således inte ett särskilt kriterium i bedömningen av utförsel av övrig krigsmateriel. Utskottet konstaterar att de skilda riktlinjerna för krigsmateriel för strid respektive övrig krigsmateriel innebär att en större länderkrets kan komma i fråga som mottagare av övrig krigsmateriel, dvs. icke förstörelsebringande materiel, än för krigsmateriel för strid. Utskottet konstaterar att ett ikraftträdande av ICT-direktivet bl.a. kommer att medföra att EU:s militära lista i vilken det inte görs någon åtskillnad mellan krigsmateriel för strid (KS) och övrig krigsmateriel (ÖK) kommer att börja tillämpas nationellt i . Härmed får uppdelningen mellan de bägge typerna av krigsmateriel mindre relevans. Utskottet välkomnar att regelverk så långt möjligt harmoniseras med motsvarande regelverk för krigsmaterielexport inom EU och vill i sammanhanget erinra om att utskottet i ett yttrande till försvarsutskottet (2008/09:UU2y Strategi för en konkurrenskraftig europeisk försvarsindustri) betonade att arbetet med en effektivisering av marknaden för försvarsmateriel inom EU bör åtföljas av ett motsvarande arbete för att, utöver etiska regler, åstadkomma gemensamma regler inom unionen för exportkontroll och för fri rörlighet. Med detta anser utskottet att motionerna 2010/11:U220 (MP) yrkande 1, 2010/11:U12 (V) yrkande 6 och 2010/11:U12 (V) yrkande 11 kan avstyrkas. Vad gäller EU:s militära förteckning konstaterar utskottet att den tillkom framför allt för att underlätta en enhetlig tillämpning av EU:s uppförandekod för vapenexport . Den är identisk med den kontrollista för konventionella vapen som finns inom exportkontrollregimen Wassenaararrangemanget, där också är medlem. antog medlemsstaterna i EU rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av export av militär teknik och krigsmateriel. I ståndpunkten har både uppförandekoden för vapenexport och EU:s gemensamma militära förteckning tagits in och den ersätter följaktligen dessa dokument. Utskottet noterar att den svenska krigsmaterielförteckningen och EU:s militära förteckning överensstämmer på många sätt och omfattar i allt väsentligt samma materiel. EU:s militära förteckning är dock mer omfattande, och det finns flera produkter i den som inte ingår i den svenska krigsmaterielförteckningen. EU:s militära förteckning har vidare en delvis annan struktur än den svenska då materielen delas in i färre kategorier men i fler undergrupper, som i sin tur försetts med mer detaljerade specifikationer. Någon indelning i krigsmateriel för strid och övrig krigsmateriel görs inte. Utskottet konstaterar att EU:s medlemsstater i en rad gemensamma ståndpunkter om internationella sanktioner innehållande vapenembargon, åtagit sig att begränsa exporten av krigsmateriel till berörda tredjeländer. I dessa anges bl.a. att om inte annat anges ska vapenembargon tolkas som att de omfattar åtminstone alla varor och all teknik på EU:s gemensamma förteckning över krigsmateriel. Eftersom inte kan kontrollera allt detta finns det en risk att inte fullt ut kan uppfylla sina åtaganden enligt sanktionsregimer med vapenembargon. Utskottet delar mot denna bakgrund regeringens åsikt att EU:s militära förteckning ska ersätta den nuvarande svenska krigsmaterielförteckningen. Huvudsakligen beror detta på att både enligt direktivet och enligt flera gemensamma ståndpunkter har åtagit sig att kontrollera alla de produkter och all den teknik som finns på EU:s militära förteckning. Härutöver finns det dock flera andra fördelar med en sådan lösning. Det skulle underlätta såväl klassificeringen av olika produkter som informationsutbytet med de andra medlemsstaterna samt leda till en ökad harmonisering vid tillämpningen av de kriterier för krigsmaterielexport som anges i ståndpunkten. Eftersom EU:s militära förteckning är mer detaljerad än den svenska krigsmaterielförteckningen skulle det också bli enklare för företag och enskilda att själva se om en produkt kräver tillstånd. Härutöver görs bedömningen att regelverket blir onödigt komplext om ansökningar om överföring respektive export måste prövas mot två olika förteckningar. I likhet med regeringen anser att del C i den svenska förteckningen dvs. den del som anger kemiska ämnen för vilka det finns en deklarationsskyldighet enligt FN:s konvention om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring bör finnas kvar som en särskild bilaga till förordningen om krigsmateriel för att deklarationsskyldigheten ska framgå tydligt. Vad gäller det motionsvis framförda kravet att det behövs ett förtydligande och en utveckling av kriterierna för prövning av ansökningar om exporttillstånd i EU:s gemensamma militära förteckning vill utskottet anföra följande: 1 § andra stycket krigsmaterielagstiftningen (KML) anger vilken inriktning som prövningen av ansökningar om tillstånd till bl.a. utförsel av krigsmateriel ska ha. I paragrafen föreskrivs att tillstånd enligt lagen får lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. Närmare principer för prövningen har lagts fast i regeringens och ISP:s praxis och finns dels i de svenska riktlinjerna för utförsel och annan utlandssamverkan, dels i rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av export av militär teknik och krigsmateriel. De svenska riktlinjerna har inte författningsstatus eftersom de inte är avsedda att vara sådana föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen (prop. 1995/96:31 s. 23). Riktlinjerna har dock redovisats för och godkänts av i propositionen Lag om krigsmateriel (prop. 1991/92:174, bet. 1992/93:UU1). Utskottet noterar att de svenska riktlinjerna och kriterierna i ståndpunkten, vilka ska användas vid ISP:s prövning, har bekräftats av regeringen genom ISP:s regleringsbrev. I det senaste regleringsbrevet för anges följande. ISP ska i sin prövning av tillståndsärenden på krigsmaterielområdet tillämpa både de strikta svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport och de riktlinjer som framgår av rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/GUSP om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av militär teknik och krigsmateriel. ISP ska tydliggöra beslutens förenlighet med de svenska riktlinjerna och den gemensamma ståndpunkten. Utskottet delar regeringens bedömning att frågan om en modernisering av riktlinjerna inte bör tas upp i detta lagstiftningsärende som endast rör genomförande av direktivet och den gemensamma ståndpunkten. Tillstånd enligt KML får, vilket framgår ovan, endast lämnas om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik (1 § andra stycket). Någon ändring i det avseendet innebär inte det faktum att den gemensamma ståndpunktens kriterier används parallellt med de svenska riktlinjerna vid tillståndsprövningen. Detta har skett genom en utveckling av praxis när det gäller vilka närmare principer som ska användas vid tillståndsprövningen enligt KML. En sådan utveckling av praxis är helt i linje med vad den dåvarande regeringen anförde, och som ställde sig bakom, i samband med lagstiftningsärendet då ISP inrättades 1996. Den dåvarande regeringen anförde att närmare principer för prövningen har lagts fast i regeringens praxis och bör också i fortsättningen utvecklas genom praxis och inte genom lagstiftning (prop. 1995/96:31 s. 25). Den dåvarande regeringen anförde vidare att de svenska riktlinjerna inte har författningsstatus, eftersom de inte är avsedda att utgöra sådana föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen (prop. 1995/96:31 s. 23). Utskottet instämmer i den dåvarande regeringens uppfattning och ser ingen anledning att ändra på detta synsätt. Utskottet anser vidare, liksom regeringen, att inte heller den gemensamma ståndpunktens kriterier är avsedda att vara sådana föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen. Utskottet gör således, liksom regeringen, bedömningen att den gemensamma ståndpunktens kriterier inte motiverar några författningsändringar. Även i fortsättningen bör enligt regeringens bedömning de svenska riktlinjerna och den gemensamma ståndpunktens kriterier tillämpas parallellt vid tillståndsprövningen enligt KML. Med detta anser utskottet att motion 2010/11:U15 (MP, V) yrkande 6 kan avstyrkas.