bet · GY01JuU7 · 2011-05-31 00:00:00 — 2010/11:JuU7 Polisfrågor I betänkandet behandlar utskottet knappt 60 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . De behandlade yrkandena rör bl.a. frågor om polisens arbetsmetoder, befogenheter i brottsutredningar, arbetet mot barnsexturism och samarbetet inom EU. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden och hänvisar bl.a. till pågående utrednings- och beredningsarbeten. I betänkandet finns 16 reservationer (S, MP, SD och V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut avslår motionerna 2010/11:Ju278, 2010/11:Ju370 yrkande 3 och 2010/11:Ju385. Polisens möjlighet att begära ut IP-adresser avslår motion 2010/11:Ju210. avslår motion 2010/11:C314 yrkande 4. Personskydd och analys av hotbilder avslår motion 2010/11:Ju362. Reservation 1 (S, MP, V) Omhändertagande av berusade personer avslår motion 2010/11:Ju253 yrkandena 1 och 2. avslår motion 2010/11:Ju377. avslår motion 2010/11:Ju293 yrkande 4. Reservation 2 (S, V) Skydd av de judiska institutionerna avslår motion 2010/11:Kr302 yrkande 5. Åtgärder mot organiserad brottslighet avslår motion 2010/11:Ju370 yrkande 4. avslår motion 2010/11:Ju411 yrkande 6. Reservation 3 (S, MP, V) Civila utredare inom polisen avslår motion 2010/11:Ju411 yrkande 7. Reservation 4 (MP, V) avslår motion 2010/11:Ju373. avslår motion 2010/11:Ju229. Nätleverantörer som samarbetar med Nätleverantörer som samarbetar med avslår motion 2010/11:Ju321. Reservation 5 (S, V) avslår motion 2010/11:Ju211. avslår motion 2010/11:Ju277. Reservation 6 (S) avslår motionerna 2010/11:Sf368 yrkandena 16 och 17 samt 2010/11:Sf394 yrkande 6. Reservation 7 (V) Befogenheter för ordningsvakter m.fl. avslår motionerna 2010/11:Ju220 yrkande 2, 2010/11:Ju260 och 2010/11:Ju290. Auktorisation av ordningsvakter och väktare avslår motion 2010/11:Ju372. Tillstånd till offentliga danstillställningar Tillstånd till offentliga danstillställningar avslår motion 2010/11:Ju246. Alkohol- och drogtester i trafiken avslår motionerna 2010/11:Ju339 och 2010/11:Ju382. Alkohol- och drogtester vid trafikolyckor avslår motionerna 2010/11:Ju296 och 2010/11:T411 yrkande 1. Reservation 8 (S) Skärpta straff för vapenbrott avslår motionerna 2010/11:Ju299, 2010/11:Ju317 och 2010/11:Ju383. Reservation 9 (S) Tillstånd för effektbegränsade vapen avslår motion 2010/11:Ju201. avslår motionerna 2010/11:Ju218 och 2010/11:Ju348. avslår motion 2010/11:Ju381. Sexuell exploatering av barn avslår motion 2010/11:Ju252 yrkande 1. Reservation 10 (MP) avslår motion 2010/11:Ju237. Reservation 11 (S, V) avslår motionerna 2010/11:Ju252 yrkande 3, 2010/11:Ju320 yrkande 2, 2010/11:Ju352 yrkande 2, 2010/11:Ju353 yrkande 2, 2010/11:Ju402, 2010/11:Ju410 yrkande 2 och 2010/11:Ju416 yrkande 2. Reservation 12 (S, MP, V) avslår motion 2010/11:Ju410 yrkande 5. Reservation 13 (S, MP, V) avslår motion 2010/11:Sk384. befogenheter att leta efter stöldgods avslår motion 2010/11:Ju363 yrkandena 1 och 2. Reservation 14 (SD) avslår motionerna 2010/11:Ju370 yrkande 1, 2010/11:Ju396, 2010/11:Ju397 och 2010/11:Ju398. Reservation 15 (SD) avslår motion 2010/11:Ju292. avslår motion 2010/11:Ju425 yrkandena 1 och 2. Reservation 16 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (C), (M), i (M), (S), (M), (S), (FP), (S), Arhe Hamednaca (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V), (S) och (M). I betänkandet behandlar utskottet knappt 60 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . De behandlade yrkandena rör bl.a. frågor om polisens arbetsmetoder, befogenheter i brottsutredningar, arbetet mot barnsexturism och samarbetet inom EU. Utskottets förslag i korthet avslår tolv motionsyrkanden om polisens arbetsmetoder. Jämför reservationerna 1 (S, MP, V) och 2 (S, V). I motion Ju278 (M) anför motionären att möjligheten att använda brottsprovokation när det gäller sexualbrott mot unga på Internet bör utredas. I motion Ju385 (M) anser motionären att en översyn av reglerna om brottsprovokation är nödvändig och att denna bör resultera i tydliga gränsdragningar. Likaså behövs tydliga lagregler för infiltration. Motionären understryker vidare vikten av att arbete utmynnar i ett regelverk som möjliggör ett effektivare polisarbete. I motion Ju370 yrkande 3 (FP) anser motionären att det för att stärka rättssäkerheten i lag måste tydliggöras i vilka fall provokation ska tillåtas och vilka typer av provokation som är laglig. En särskild metod i arbetet med att upptäcka och beivra brott är s.k. provokation. I finns det inte någon uttrycklig författningsreglering av i vad mån de brottsbekämpande myndigheterna får använda sig av provokationer eller av den straffrättsliga betydelsen av att ett brott kommit till efter provokation. Viss provokation anses enligt allmänna principer vara tillåten (s.k. bevisprovokation), medan viss annan provokation anses vara otillåten (s.k. brottsprovokation). Gränsen mellan det ena och det andra slaget av provokation är emellertid inte alltid lätt att bestämma. Det finns inte heller i den juridiska doktrinen någon i alla delar enhetlig syn på denna gränsdragning liksom inte heller på frågor om myndigheternas rapporterings-, anmälnings-, ingripande- och åtalsplikt samt straffansvar för en framprovocerad gärning. lämnade (Ju 2008:01) sitt slutbetänkande Särskilda spaningsmetoder (SOU 2010:103). Vad gäller provokativa åtgärder föreslås en reglering när det gäller sådana åtgärder som kan leda till att någon förmås att begå en brottslig gärning (särskilda provokativa åtgärder). Sådana särskilda provokativa åtgärder ska få vidtas inom ramen för en förundersökning under förutsättning att det finns en stark misstanke om allvarlig brottslighet, att åtgärderna är av synnerlig vikt för utredningen och att skälen för åtgärderna uppväger det intrång eller men i övrigt som de innebär för allmänna eller enskilda intressen. Avgörande för tillåtligheten ska inte vara huruvida åtgärden leder till (eller riskerar att leda till) att någon förmås att begå brott eller ej. Frågor om provokativa åtgärder inom ramen för en förundersökning föreslås prövas av åklagaren. Brott som någon har förmåtts att begå genom en särskild provokativ åtgärd ska enligt förslaget inte få lagföras. Det innebär att en generell straffrihetsregel införs för dessa fall. Den föreslagna regleringen skiljer således mellan tillåtligheten av provokativa åtgärder som polisiär arbetsmetod och provokationens straffrättsliga konsekvenser. När det gäller sådan spaning som utförs dolt under täckmantel infiltration sker den med stöd av de allmänna befogenheterna i polislagen. Utredningen bedömer att infiltrationsoperationer i sig inte utgör ett sådant intrång i den personliga integriteten att de behöver regleras särskilt. Däremot finns det skäl att närmare reglera vissa särskilda åtgärder som vidtas i samband med infiltrationsoperationer. Här nämner utredningen särskilt tillträde till bostad och tillstånd att begå annars brottsliga gärningar. Vidare föreslås det att en åklagare ska få besluta att lägga ned en förundersökning, om det finns anledning att anta att det genom förundersökningens fortsatta bedrivande eller genom lagföring av brottet skulle uppstå en påtaglig risk för att avslöja eller på annat sätt äventyra syftet med en infiltrationsoperation. Betänkandet har skickats ut på remiss. Remisstiden löper ut . Liknande motionsyrkanden behandlades av utskottet i sak senast i betänkande 2008/09:JuU22 Polisfrågor (yrkandet behandlades även förenklat i bet. 2009/10:JuU13 Polisfrågor). I betänkandet (s. 15 f.) konstaterade utskottet att en utredare hade fått i uppdrag att överväga vissa frågor angående de brottsutredande myndigheternas dolda spanings- och utredningsverksamhet. Mot den bakgrunden ansåg utskottet att yrkandet om en översyn av regelverket för polisens arbetsmetoder vad gäller infiltration och provokation var tillgodosett. Utskottet konstaterar att har lämnat sitt slutbetänkande Särskilda spaningsmetoder. Betänkandet har remitterats. I betänkandet föreslås det, som framgår ovan, en reglering av provokativa åtgärder som kan leda till att någon förmås att begå en brottslig gärning. Vidare föreslås en närmare reglering av vissa särskilda åtgärder som vidtas i samband med infiltrationsoperationer. Beredningen av betänkandet bör inte föregripas. Motionerna Ju278, Ju370 yrkande 3 och Ju385 bör därför avslås. Polisens möjlighet att begära ut IP-adresser I motion Ju210 (S) yrkar motionären att polisen vid kränkningar på Internet ska kunna begära att få ta del av identitetsuppgifter kopplade till en viss IP-adress, även i de fall brottet bara har böter i straffskalan. En IP-adress eller ett IP-nummer är en teknisk uppgift som krävs för att terminaler ska kunna identifiera och kommunicera med varandra i ett datornätverk med hjälp av kommunikationsprotokollet Internet Protocol (IP). En IP-adress har koppling till ett abonnemang, och det är genom IP-adressen möjligt att identifiera vilken abonnent som varit uppkopplad mot Internet. För att de brottsbekämpande myndigheterna ska få uppgifter om abonnemang, t.ex. en IP-adress, från dem som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst krävs enligt 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation att det är fråga om misstanke om brott för vilket fängelse är föreskrivet och det enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter. Regeringen överlämnade lagrådsremissen De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation. I lagrådsremissen (s. 103 f.) föreslår regeringen att skyldigheten för operatörerna att lämna ut uppgifter om abonnemang till de brottsbekämpande myndigheterna i samband med misstanke om brott inte ska vara begränsad till brott av viss svårhetsgrad. Regeringen anför bl.a. att de brottsbekämpande myndigheternas behov av tillgång till abonnemangsuppgifter har förändrats påtagligt i och med den tekniska utvecklingen och det sätt på vilket brottsligheten på t.ex. Internet har utvecklats. Det finns, enligt regeringen, ett stort behov av sådana uppgifter både i fråga om brott som har fängelse i straffskalan men som vanligen föranleder en bötespåföljd och i fråga om sådana brott som bara har böter i straffskalan, t.ex. ärekränkningsbrotten. Vid en avvägning mellan det integritetsintrång ett utlämnande av abonnemangsuppgifter innefattar å ena sidan och den stora betydelse uppgifterna ofta har för polisens möjlighet att över huvud taget kunna utreda brott som begås på Internet å andra sidan, anser regeringen att skälen för att låta polisen få en mer omfattande tillgång till abonnemangsuppgifter väger klart tyngre än enskildas motsvarande intresse av integritetsskydd. Någon proposition med anledning av lagrådsremissen har inte lämnats till . Utskottet har senast behandlat frågan om IP-nummer i betänkande 2009/10:JuU13 Polisfrågor. I betänkandet (s. 14 f.) uttalade utskottet att regelverket kring polisens användning av elektronisk kommunikation innehåller svåra avvägningar mellan integritet och effektivitet. Utskottet konstaterade att hade lämnat delbetänkandet En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen (SOU 2009:1). I betänkandet föreslog utredningen att en uppgift om vem som har ett visst IP-nummer vid ett visst tillfälle ska kunna lämnas ut vid misstanke om brott, även om det kan förväntas ge enbart böter som påföljd i det enskilda fallet. Utskottet ansåg inte att beredningen av betänkandet borde föregripas, varför motionen borde avslås. Som nämnts ovan överlämnade regeringen lagrådsremissen De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation. I lagrådsremissen föreslår regeringen att skyldigheten för operatörer att lämna ut uppgifter om abonnemang till de brottsbekämpande myndigheterna inte ska vara begränsad till brott av viss svårhetsgrad. Mot denna bakgrund anser utskottet att motionsyrkandet får anses vara tillgodosett. Motion Ju210 bör avslås. I motion C314 (M) yrkande 4 menar motionärerna att det är angeläget att ges i uppdrag att följa upp vilket genomslag styrelsens riktlinjer för polisiära riskanalyser vid våld har fått i polisens arbete. beslutade om Riktlinjer för polisiära riskanalyser vid våld på individnivå (PoA-400-1222/09). Av riktlinjerna framgår det att det inom polisen finns ett allt större fokus på hot- och riskbedömningar och att det har skett en stor utveckling inom området, framför allt när det gäller utbildning och införande av bedömningsinstrument i form av strukturerade checklistor för hot- och riskbedömningar. Därför behövs, enligt , nya nationella riktlinjer för hot och riskbedömningar. Sådana riktlinjer har också en viktig betydelse för det utvecklingsarbete som bedrivs framför allt när det gäller brott i nära relationer, grov organiserad brottslighet och polisens brottsoffer- och personsäkerhetsarbete. Syftet med riktlinjerna är att de ska bidra till att polisen arbetar på ett mer enhetligt, professionellt och strukturerat sätt med riskanalyser vid våld på individnivå. Av riktlinjerna framgår det att tidigare forskning har visat att en liten grupp personer utsätts för en stor andel av alla brott. Om polisen i det brottsförebyggande arbetet tar hänsyn till fenomenet upprepad utsatthet, är det möjligt att inrikta särskilda insatser för de personer som man vet löper en förhöjd risk att utsättas för brott. Målgruppen för strukturerade riskanalyser är bred och kan omfatta målsägande, vittnen och anhöriga, men också polisanställda som i sin yrkesutövning riskerar att utsättas för våld eller hot. har fått information om att det pågår en förstudie vid om utvecklingen av arbetet med riskanalyser vid våld. Uppdraget är bl.a. att se över kompetensbehov och behovet av en checklista för att bedöma risker vid våld mot person. Förstudien kommer att redovisas . beslutade att i samband med tillsyn även ställa frågor om myndigheternas användande av strukturerade metoder. Vidare har tagit fram stöd till polismyndigheterna i syfte att sprida och tillämpa riktlinjer. Utskottet kan konstatera att beslutade om riktlinjer för polisiära riskanalyser på individnivå. Det pågår nu ett arbete med att utveckla riktlinjerna och att stödja polismyndigheterna i syfte att riktlinjerna ska spridas och tillämpas. Mot denna bakgrund anser utskottet att yrkandet får anses vara tillgodosett. Motion C314 yrkande 4 bör därför avslås. Personskydd och analys av hotbilder I motion Ju362 (S) anför motionären att det bör göras en översyn av Säkerhetspolisens personskydd och behovet av att utveckla myndigheternas förmåga att analysera hotbilder. Av 2 § förordningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhetspolisen framgår det bl.a. att Säkerhetspolisen har till uppgift att inom leda och bedriva polisverksamhet när det gäller bevaknings- och säkerhetsarbete som avser den centrala statsledningen eller som har samband med statsbesök och liknande händelser samt annat personskydd i den utsträckning som bestämmer. Av föreskrifter om personskyddsverksamheten avseende den centrala statsledningen, statsbesök m.m. (RPSFS 2006:5, FAP 2242) framgår det att med den centrala statsledningen avses statschefen, talmannen, riksdagsledamöterna, statsministern, statsråden, kabinettssekreteraren och statssekreterarna. Med statsbesök avses ett officiellt besök av en utländsk statschef. Med liknande händelse avses bl.a. ett icke officiellt besök av en utländsk statschef. Med annat personskydd avses personskydd efter särskilt beslut såsom beträffande kungafamiljen och en främmande stats beskickningsmedlemmar. Säkerhetspolisen bedömer hotbilden och riskerna för skyddspersonerna. En grundläggande bedömning av hotbilden, en s.k. taktisk hotbildsbedömning, ska enligt föreskrifterna göras för samtliga skyddspersoner i den centrala statsledningen samt för andra skyddspersoner efter särskilt beslut. En taktisk hotbildsbedömning kan upprättas för enskilda skyddspersoner eller för en grupp av skyddspersoner. De taktiska hotbildsbedömningarna ska omprövas minst . Däremellan ska hotbildsbedömningarna uppdateras kontinuerligt. Efter en avslutad hotbildsbedömning ska det göras en riskbedömning. I denna bedömning ska hänsyn tas till förhållanden som bidrar till eller försvårar att hotet realiseras, sannolikheten för samt konsekvenserna av detta. Utfallet ska dokumenteras i en riskbedömning enligt en skala där 1 innebär ringa risk och 5 överhängande risk. Riskbedömningen ska ligga till grund för beslut om personskyddsinsatser. Enligt 2 a § polislagen (1984:387) får polisen bedriva särskilt personsäkerhetsarbete beträffande vittnen och andra hotade personer. Av förordningen (2006:519) om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. framgår det bl.a. att en person får bli föremål för särskilt personsäkerhetsarbete om det finns en påtaglig risk för att allvarlig brottslighet riktas mot hans eller hennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. Den som är föremål för särskilt personsäkerhetsarbete kan bl.a. få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms möjliga och nödvändiga att genomföra. Han eller hon ska även få hjälp med myndighetskontakter och annat som krävs för att personsäkerhetsarbetet ska kunna bedrivas. Närmare föreskrifter och allmänna råd om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. har meddelats av (RPSFS 2009:15, FAP 4801). har vidare konstaterat att det finns ett behov av ökad nationell samordning när det gäller personsäkerhetsarbetet vid polismyndigheterna. har därför i samverkan med Säkerhetspolisen och tagit fram nya föreskrifter och riktlinjer om personsäkerhet samt en metodhandbok till stöd för personsäkerhetshandläggare vid polismyndigheterna. Utskottet kan konstatera att , som framgår ovan, har tagit initiativ till ett arbete där styrelsen tillsammans med Säkerhetspolisen och har tagit fram nya riktlinjer för personsäkerheten och en metodhandbok. Utskottet ser positivt på det arbete som bedrivs och vill även betona att det är viktigt att arbetet följs upp och utvärderas. I sammanhanget vill utskottet även nämna den parlamentariska kommitté () som av regeringen bl.a. har fått i uppdrag att analysera i vilken utsträckning polisens nuvarande organisation är ett hinder för de krav regeringen ställer på högre kvalitet, ökad kostnadseffektivitet, ökad flexibilitet och väsentligt förbättrade resultat i polisens verksamhet. Kommittén ska också föreslå hur ansvar och befogenheter i styrningen av polisens verksamhet kan tydliggöras samt ta ställning till och komma med förslag i frågor som rör polisens tillgänglighet, synlighet och samarbete med andra. Uppdraget ska redovisas . Utskottet menar att utredningen kan komma att få betydelse för polisens arbete även med denna fråga. Mot bakgrund av det arbete som pågår, såväl inom som i kommittén, anser utskottet inte att det finns anledning för att ta något initiativ i frågan. bör därför avslå motion Ju362. Omhändertagande av berusade personer I motion Ju253 (M) yrkandena 1 och 2 anför motionären att den som omhändertas med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) ska genomgå alkoholtest om han eller hon så önskar. Vidare anför motionären att den som omhändertas ska erbjudas läkarundersökning för att utesluta andra bakomliggande orsaker, t.ex. sjukdomstillstånd. Lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) trädde i kraft . avskaffades bestämmelserna i om straffansvar för fylleri. När reglerna i LOB infördes avsåg de att skapa en grundval för ett nytt förhållningssätt beträffande omhändertagande och behandling av personer som är berusade på allmän plats. Lagen var i första hand en social skyddslagstiftning där omsorgen om den enskilda individen skulle komma i förgrunden (prop. 1975/76:113, bet. 1975/76:JuU37). Av 1 § LOB framgår det att den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att personen inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polis. Om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, ska personen så snart det kan ske undersökas av läkare (3 §). En omhändertagen person som inte bereds vård på sjukhus eller annars kan friges får hållas kvar. Den omhändertagne får i det sammanhanget tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet (4 §). En polis som omhändertagit någon med stöd av LOB ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört, ska förmannen pröva om åtgärden ska bestå (5 §). Den omhändertagne ska friges så snart det kan ske utan men för denne och det inte längre finns anledning till omhändertagande. Frigivandet ska dock alltid äga rum senast efter omhändertagandet, om det inte uppenbarligen är förenligt med den omhändertagnes eget intresse att personen får kvarstanna därutöver (7 §). I föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer (RPSFS 2000:57, FAP 0231) finns ytterligare föreskrifter om läkarundersökning och överlämnande till vård. Av dessa framgår det bl.a. att läkarundersökning vid ett omhändertagande ska göras om tillståndet misstänks vara förorsakat av sjukdom. beslutade regeringen om direktiv och att tillsätta en särskild utredare för att göra en översyn av den samlade svenska missbruks- och beroendevården. I uppdraget ingick även att se över hur ansvaret för tillnyktringsverksamheter enligt LOB bör organiseras för att säkerställa att den som omhändertas får en adekvat tillsyn och omvårdnad (dir. 2008:48). Utredningen, som antog namnet , överlämnade slutbetänkandet Bättre insatser vid missbruk och beroende Individen, kunskapen och ansvaret (SOU 2011:35). Av betänkandet (s. 124 f.) framgår att förvaring av berusade personer hos polisen i arrest innebär en risk för den omhändertagne eftersom det ofta är svårt att tillgodose behovet av medicinsk bedömning och övervakning. Utifrån ett omvårdnadsperspektiv framstår vidare tillnyktring i lokaler som inte är anpassade för omvårdnad som otillfredsställande och otidsenliga. Utredningen föreslår bl.a. att i egenskap av huvudman för hälso- och sjukvården ska ansvara för att tillhandahålla tillnyktringsverksamhet med adekvat medicinsk kompetens. Betänkandet bereds inom . Liknande motionsyrkanden behandlades av utskottet senast i betänkande 2006/07:JuU6 Polisfrågor (s. 37 f.). Utskottet föreslog att de då aktuella motionsyrkandena skulle avslås med hänvisning till pågående beredning. Utskottet ser positivt på att frågan om formerna för omhändertagande enligt LOB nu övervägs så att den som omhändertas får en adekvat tillsyn och omvårdnad. Bland annat föreslås i betänkandet att i egenskap av huvudman för hälso- och sjukvården ska ansvara för att tillhandahålla tillnyktringsverksamhet med adekvat medicinsk kompetens. Som redovisats ovan bereds betänkandet inom . Beredningen bör inte föregripas, varför bör avslå motion Ju253 yrkande 1 och 2. I motion Ju377 (M) anför motionärerna att de transporter som polisen utför av unga som har omhändertagits med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga eller lagen om vård av missbrukare i vissa fall bör kunna utföras av andra myndigheter. På LVM-hem tvångsvårdas personer enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Flertalet av de ungdomar som vårdas på särskilda ungdomshem är tvångsomhändertagna enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Även sluten ungdomsvård enligt lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) verkställs på särskilda ungdomshem. På LVU- och LVM-hem vårdas även ett antal personer frivilligt enligt socialtjänstlagen (2001:453). Enligt 45 § LVM, 43 § LVU och 20 § LSU ska polismyndigheterna i vissa situationer lämna biträde med transporter enligt dessa lagar. I första hand ska kommunerna och institutionerna emellertid använda egen personal för att ombesörja transporter. En regel om polismyndighetens hjälp med förpassning av personer som dömts till sluten ungdomsvård finns i 9 § andra stycket LSU.