bet · GY01UFöU4 · 2011-06-16 00:00:00 — Något sådant har inte stöd i FN-resolutionen och skulle vara ett tydligt brott mot folkrätten.Låt mig vara tydlig: har sedan den folkliga revolten bröt ut stött det libyska folkets legitima krav att måste avgå. Vi vill se ett fritt och demokratiskt . Men det är inte genom bombanfall från Natos sida som ett sådant kommer att kunna byggas.Fru talman! som går i utan en vapenvila innebär ytterligare av lidande för det libyska folket. De har inte råd att vänta. måste världssamfundets fokus vara ett stopp för stridigheterna. stöder FN:s tydliga krav på eldupphör och menar, precis som den välrenommerade tankesmedjan , att det behövs en politisk lösning, med en vapenvila som övervakas av en fredsbevarande styrka under FN-mandat och omedelbara förhandlingar mellan regimen och oppositionen.Vid en eventuell vapenvila är vi från sida beredda att stödja en svensk insats som har till uppgift att övervaka vapenvilan, under förutsättning att det finns ett tydligt FN-mandat.Tyvärr riskerar dock utvecklingen av den internationella insatsen att snarare försvåra en vapenvila. menar att den nuvarande inriktningen gör en vapenvila närmast omöjlig och därmed maximerar risken för en utdragen väpnad konflikt med ett omfattande mänskligt lidande bland det libyska folket som följd.Robert Malley, programchef för och , skrev som regeringen presenterade sin överenskommelse med Socialdemokraterna och följande i ett pressmeddelande: "Det internationella samfundet har ett betydande ansvar för vilken väg utvecklingen tar. I stället för att hålla fast vid den nuvarande politiken och riskera att konsekvensen blir ett farligt kaos borde det ageras nu för att underlätta ett framförhandlat slut på inbördeskriget och en ny början för politiska liv." ställer sig till fullo bakom detta uttalande.Fru talman! utgångspunkt är som sagt solidariteten med det libyska folket. Därför föreslår vi massiva satsningar på humanitär hjälp till . Vi vill att de 115 miljoner som de borgerliga partierna tillsammans med Socialdemokraterna och vill lägga på den militära insatsen i stället ska användas för humanitära insatser. Enligt FN:s humanitära organisation kan så många som 639 000 människor ha flytt landet. Dessutom beräknas det finnas 250 000 internflyktingar i . Det råder en akut brist på mat och mediciner, och folk lever under omänskliga förhållanden. behövs flyktinghjälp, sjukvård, mediciner, utbildningsinsatser och återuppbyggnad. Trots det saknas helt konkreta och tydliga löften i propositionen om ökade humanitära och civila insatser.Jag vill också säga att en av de verkligt stora humanitära katastrofer vi just nu ser när det gäller utspelar sig ute på , där människor i små båtar försöker fly undan våldet. Alltför många av dem drunknar, och alltför många av dem törstar ihjäl i sina små båtar - som Natos stridsflygplan åker i skytteltrafik över dem och vattnen är fulla av fartyg. Om detta säger propositionen ingenting, och i betänkandet finns bara vaga skrivningar.Enligt FN:s högkommissionär för flyktingfrågor, , har av flyktingarna som flytt undan våldet i kommit till . Hade verkligen menat allvar med retoriken om solidaritet med det libyska folket hade man öppnat sina gränser och erbjudit de libyer som flyr undan våldet en på vår kontinent. gör man tyvärr det motsatta.Jag vill därför avslutningsvis yrka bifall till reservation 2.I detta anförande instämde (V). Det är aldrig lätt att fatta beslut om att skicka väpnad trupp utomlands. Det sätter människors liv i fara, det kräver stora resurser och uppoffringar och det medför betydande risker. Sådana beslut måste därför vägas mot insatsens legitimitet, mål och förutsättningar att uppnå dessa mål. Det är just i ljuset av dessa frågor vi samlas för att debattera ett fortsatt svenskt deltagande i den militära insatsen i Libyen.De frihetsuppror vi bevittnar i och kommer kanske att medföra en av de mest genomgripande förändringarna av det internationella systemet sedan . Utmaningarna är enorma, men möjligheterna att skapa förändring i regioner som präglas av politiskt förtryck och ekonomisk stagnation är ännu större. I grunden handlar det om människor som gör uppror och revolt mot decennier av förtryck och diktatur, och de gör uppror i hopp om att skapa en bättre framtid för sig själva, sina familjer och sitt land.Vi har ett ansvar att stödja dessa människor i deras kamp för demokrati, mänskliga rättigheter och ekonomiskt välstånd. Det var på dessa grunder vårt kunde byggas, och det är den riktning vi vill se världen utvecklas i. Vårt engagemang och vårt stöd för frihetsupproren sänder också signalen till andra diktaturer runt om i världen att vi är beredda att backa upp våra ord med handling, även i form av militära medel om så krävs. har också mycket tydligt slagit fast att situationen i utgör ett allvarligt hot mot internationell fred- och säkerhet samt att det internationella samfundet ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda civila. Insatsen i har med andra ord en mycket stark internationell legitimitet genom säkerhetsrådsresolutionerna och 1973. Detta är viktigt för oss. När FN kallar ställer vi upp. Det har vi alltid gjort, och det ska vi fortsätta göra. Det handlar om att värna det normsystem som FN har byggt upp. Det är det som lägger grunden för de folkrättsliga spelreglerna i den internationella politiken, och det är som sagt det som lägger grunden för legitimiteten i denna insats.Fru talman! Situationen i är alltjämt mycket oroande. Precis som vi har hört från tidigare talare är det mer än 600 000 människor som har tvingats på flykt. Inne i landet råder det svår brist på livsmedel, medicin och bränsle. Det rapporteras om summariska avrättningar, försvinnanden, användande av mänskliga sköldar, användande av klusterammunition i tättbefolkade områden och tortyr mot frihetsberövande. Om vi får ett slut på detta måste vi också fortsätta att ta ansvar. Då är det militära instrumentet ett bland flera i stödet för att få en fredlig utveckling i Libyen.Vår svenska insats bygger även på ett stort humanitärt stöd. Vi har anslagit i bilateralt bistånd. Det finns också ett omfattande bistånd som kanaliseras genom multilaterala organisationer. Vi har även tydligt deklarerat att är berett att ta ett stort ansvar för återuppbyggnaden av det civila samhället och dess institutioner när freden väl är säkrad. Men, fru talman, i detta skede är det militära instrumentet helt oumbärligt för att hindra de grova övergrepp som begås mot civila i . Gaddafi var glasklar om sitt mål att gå från hus till hus och slå ihjäl varenda kackerlacka i Benghazi, som han uttryckte det. Det råder ingen tvekan om att hans mål är att utplåna all opposition.Delar man uppfattningen att det är nödvändigt att stoppa våldet måste man också vara beredd att använda militära medel. Det räcker inte bara med att ge humanitärt bistånd och låta någon annan ta ansvar för att göra det riskfyllda och svåravvägda militära arbetet. Det går heller aldrig så snabbt som vi skulle vilja när vi gör fredsfrämjande insatser. Det tar tid att få resultat. Till stora delar är de militära ställningarna fortfarande låsta i , men de politiska, militära och ekonomiska åtgärder som har vidtagits mot Gaddafiregimen har försvagat dem. Det begränsar även möjligheten att begå övergrepp mot civila. Det handlar om att rädda människoliv, och det har insatsen också gjort fram till . Det är därför det är så viktigt att vi har lyckats hitta en stark och bred politisk lösning här i kammaren för att fortsätta den militära insatsen i . Om vi hade avbrutit insatsen hade vi indirekt stärkt Gaddafi, och det hade varit ett bakslag för de krafter vi vill främja. Vi måste upprätthålla det militära trycket på Gaddafiregimen för att skapa förutsättningar för och påskynda en politisk lösning. Men, som sagt, är det någonting vi har lärt oss av de närmare som har varit verksamt inom fredsfrämjande insatser är det att det krävs tålamod och långsiktighet för att lyckas - så även i Libyen.Fru talman! Den svenska insatsen har rönt stor uppskattning, inte minst genom Gripens i det närmaste unika spaningsförmåga, och vi har all anledning att känna stolthet och tacksamhet inför de svenska kvinnor och män som genomför insatsen. föreslås det militära engagemanget från svensk sida breddas ytterligare med en bordningsstyrka som personal för informationsoperationer. Den svenska flygspaningsinsatsen föreslås breddas till stöd för genomförandet av säkerhetsrådsresolution i sin helhet, och utskottet menar att den utökade spaningen bör kunna inledas . Det är med stor tillfredsställelse vi kan stå här och se att vi har en bred och stark politisk enighet i denna kammare om ett fortsatt svenskt deltagande i den internationella militära insatsen i . Jag vill därför yrka bifall till utskottets förslag. Vi har utförligt i svenska medier kunnat läsa om Socialdemokraternas piruetter när det gäller Libyenfrågan. De som i denna kammare verkligen har stått för de stora omsvängningarna är dock . Från att ha sagt att det inte handlar om att ta ställning för den ena eller den andra säger man att vi måste upprätthålla ett militärt tryck på . Det är en 180-gradig svängning av Moderata samlingspartiet. Den insats vi ser har i grunden ändrat karaktär. Fokus flyttas och sätts nu alltmer på att man ska avsätta och få till ett regimskifte i . De som tvivlar på det kunde i anförande höra att det inte längre handlar om att skydda civila, det handlar om att få till ett regimskifte i . Vi har lärt oss av historien att när man från väst försöker att bomba fram demokrati, frihet och befrielse går det sällan speciellt bra. Vi har sett det i , vi har sett det i där man med exakt samma retorik har försökt bomba fram en förändring. Det har inte gått speciellt bra. I och väntar folket fortfarande på sin befrielse. Förskjutningen av insatsen är allvarlig därför att man nu rör sig mot FN-resolutionens gränser, till och med går över gränserna. Vi börja komma i ett läge där det blir alltmer tydligt att denna insats inte längre till fullo har stöd i FN-resolutionen. Det som också är allvarligt är det som the tar upp i sin rapport som släpptes som överenskommelsen med de borgerliga partierna, Socialdemokraterna och presenterades, nämligen att den strategi och den inriktning som insatsen börjar få försvårar möjligheterna att få till en vapenvila. Det verkligt viktiga nu är att få till ett eldupphör, det som FN-resolutionen tydligt efterfrågar. Därför blir min fråga till : Ser inte och problemen med att den inriktning som denna insats får, där man bedriver ett mer aktivt krig för att få till ett regimskifte i , försvårar möjligheterna att få till en vapenvila, försvårar möjligheterna att upprätthålla FN-resolutionen? Jag håller med om att det allra viktigaste nu är att få till ett eldupphör och en vapenvila för att kunna nå en politisk lösning. Men jag tror, precis tvärtemot vad och tror, att detta inte kan genomföras om vi släpper på trycket mot Gaddafi. Det handlar om att hålla uppe trycket mot honom och företrädare för hans regim, som fortsätter att plåga civila, fortsätter att utföra de värsta kränkningar man kan tänka sig mot civila och mänskliga rättigheter. Man kan välja. Man kan släppa trycket och låta den här regimen konsolidera sig och vinna mark igen. Då är risken, tror jag, att vi inte kommer att få se en fredlig lösning alls, utan oppositionen kommer att utplånas helt och håller. Därför håller jag inte med om eller analys. Vi vet allihop att enbart en militär lösning självklart inte gäller för heller. Vi behöver få till en vapenvila, vi behöver få till förhandlingar för att nå en fredlig lösning. Men vi kan inte se några tecken på att den viljan finns, och därför måste vi upprätthålla trycket så att kränkningarna inte kan fortsätta och vi kan få en fredlig utveckling.Hans Lindes alternativ är ganska oklart. Det är att fortsätta att be om att det ska gå bra och humanitära insatser - de krävs också, och det har vi givit stöd för. Jag vill ställa en motfråga till : Hur tror att vi med hans och alternativ ska kunna nå en lösning? svar är att vi stöder FN-resolutionen . Vi stöder dess tydliga krav på vapenvila, vi stöder dess krav på att omvärlden måste agera med alla till buds stående medel för att skydda civila. Den här insatsen handlar inte längre om det. Gång på gång pratar om att vi måste sätta tryck på regimen i . Var i FN-resolutionen finns det ett stöd för att sätta ett militärt tryck på och hans regim? Jag välkomnar att nu säger att eldupphör är viktigt. Det har inte riktigt framgått av vare sig betänkandet eller regeringens proposition. Frågan till är: Vad gör den borgerliga regeringen i för att man ska få till stånd ett eldupphör? Vilka politiska initiativ tar man? Eller är det som i vanlig ordning när det gäller den borgerliga regeringspolitiken att man bara har ett enda verktyg att bedriva utrikespolitik med, nämligen att skicka militärtrupp till utlandet?Det här är allvarligt för , men det får också konsekvenser för hela regionen och får internationella konsekvenser. När FN-resolutionen antogs fanns det ett brett internationellt stöd för den. valde till exempel att stödja resolutionen. och valde att lägga ned sina röster. Det var oerhört viktigt att vi kunde få en bred uppbackning för denna resolution. Men ser vi - som en konsekvens av att Nato och de andra truppbidragande länderna rör sig mot gränsen av FN-resolutionen, till och med går över gränserna för resolutionen och börjar frångå folkrättens grunder - att stödet börjar eroderas och försvagas. Vi ser redan hur och backar, hur flera av de länder som inledningsvis stödde FN-resolutionen blir alltmer kritiska, till exempel länder inom Afrikanska unionen.Karin pratade tidigare om att vi skickar en signal till alla förtryckarregimer runt om i och . Nej, det skickas inga signaler. Det skickas inte en enda signal. Alla andra förtryckarregimer runt om i och vet att på grund av att man har överträtt FN-resolutionens gränser kommer det inte att komma till stånd fler FN-resolutioner. Vi kommer inte att kunna få till stånd en FN-resolution gällande , för länder som och blockerar det på grund av att Nato och de andra truppbidragande länderna gått över gränserna i . Jag tror att det alltid kommer att finnas länder som hittar skäl för att inte behöva blanda sig i andra länders inre angelägenheter. Jag tror att det snarare är det som gör att man uttrycker att det finns någonting som kryper ifrån FN:s säkerhetsråds resolution. Då kan man använda det som ett bekvämt argument för att inte behöva angripa. Jag håller inte med om den tolkningen. Det finns tydligt uttryckt att vi inte kan släppa trycket förrän ett antal mål är uppfyllda, bland annat att våldet mot de civila ska upphöra. kan man inte börja förhandla, man kan inte hitta en politisk lösning. Här har vi uppenbarligen olika syn.Jag tror att det är viktigt att vi fortsätter att stödja FN-mandatet, att vi fortsätter att delta i operationen för att kunna få en fredlig demokratisk utveckling i där libyska folket självt kan bestämma hur framtiden ska se ut. Bara fanns det ingen som kunde föreställa sig den fantastiska och dramatiska förändring som vi har sett i vårt eget närområde. Den arabiska våren tog oss alla med förvåning. Det är naturligtvis en dramatisk förändring i vårt direkta närområde när miljoner människor kastar förtryckare över ända, säger att det får vara slut med korruption, diktatur och vill leva ett liv i mänsklig värdighet. Det är en fantastisk utmaning och möjlighet för och den europeiska unionen när människor, precis som man gjorde i det forna och , kastar sina diktaturer över ända.Regeringen inledde stödet till folket i den arabiska världen stapplande. När försökte behålla makten och trycket var enormt från den egyptiska befolkningen vågade utrikesministern inte ta ställning och säga att bör avgå. Vi socialdemokrater var tydliga. När väl hade avgått och situationen i lyftes upp, när människorna tog avstånd från ett 40-årigt enormt förtryck, talade regeringen om stabilitet och att inte välja sida. Vi socialdemokrater var tydliga med att vi vet att det är enormt stora utmaningar. Vi kan inte gå i god för alla de människor som har protesterat mot sina diktatorer. Det kan finnas extremister. Det kan finnas människor vars åsikter vi starkt ogillar, men stabilitet är vad diktatorerna önskar sig. Allt annat är att välkomna trots att det är enorma utmaningar för oss att hjälpa folket i den arabiska världen.Libyens folk mötte en annan diktator än vad man gjorde i och . Man mötte en diktator som sade: Jag älskar makten så mycket att jag är beredd att använda vapen för att döda mitt eget folk. Gaddafi uttalade mycket tydligt att han ska gå från hus till hus, från hem till hem och döda råttorna och kackerlackorna. Så starkt uttalade han sin bevekelsegrund för att döda sin egen befolkning att någonsin begärde det internationella sambundet att stoppa detta. krävde av att ha en resolution för att inrätta en flygförbudszon för att hindra Gaddafi att bomba sitt eget folk. Vi socialdemokrater krävde, långt innan tog ett beslut om en flygförbudszon, av den att de skulle vara för en flygförbudszon, att de skulle planera för ett deltagande i en flygförbudszon. Men regeringen tövade. satsade på det som jag ärligt måste säga var det mest trovärdiga, att aldrig skulle kunna samla sig till att göra det vi vill att ska göra, nämligen skydda de civila - responsibility to protect. Historiskt har FN inte klarat det i , och så vidare. Det fantastiska var att - och jag vill understryka detta för kammaren - när vi har det mest legitima säkerhetsråd som denna värld någonsin har skådat, med medlemmar såsom , , , plus de andra permanenta medlemmarna, då lyckas man ta sig samman, komma ihåg sina förpliktelser om ansvaret att skydda. Man släppte fram en säkerhetsresolution som krävde att det skulle upprättas en flygförbudszon för att hindra Gaddafi från att döda sin egen befolkning.Regeringen fick fel, och helt plötsligt förändrades spelplanen. I stället för att tala om för Försvarsmakten när man inte skulle planera för ett deltagande i flygförbudszonen blev det helt plötsligt väldigt bråttom att tala om för Försvarsmakten att nu måste de i väg. Och ni vet hur det gick. När väl kom på plats var flygförbudszonen i praktiken redan upprättad, för det fanns andra länder som var snabbare och som redan var där. Och det var på grund av utrikesministerns tövan att stödja de arabiska folken i deras strävan efter mänsklig värdighet.Vi socialdemokrater uttalade då att vi tyckte att det var rimligt att vi avslutade flygförbudszonsarbetet och försökte bredda vår insats till att omfatta även annat och att också ha fokus på vad framtiden ställer för krav på oss. Vi tyckte att det var en otroligt olycklig fokusering på åtta Gripenplan när vi vet att utmaningarna i är betydligt större än så. Där delar jag åsikt att det kommer att krävas enorma insatser från Europeiska unionen och från för att få en vapenvila som är funktionell, och som ger det libyska folket en möjlighet att själva välja sin framtid, och för att stödja en återuppbyggnad av detta fullständigt förruttna land under Gaddafi.Allt detta drev vi gentemot den borgerliga regeringen. Det enda svaret var: Vi ska fortsätta att upprätthålla flygförbudszonen, och vi ska fortsätta med åtta Gripenplan.Vi kom sent dit. Flygförbudszonen var redan upprättad. Vi hade fattat ett beslut i denna kammare om att uppdraget var att upprätthålla flygförbudszonen samt att ha spanings- och stödresurser. Eftersom Gripen har den exklusiva förmågan med spaningskapslarna, som tidigare talat om, kunde man växla från att till att börja med bara patrullera flygförbudszonen, det vill säga att ha fokus på att tvinga ned flygvapen för att det inte skulle kunna attackera sin egen befolkning, till att ägna sig åt flygspaning över det område som då täcktes av flygförbudszonen. Det var tack vare att vi skrev "spanings- och stödresurser" i vårt beslut.När vi nu ska förlänga insatsen är det väl rimligt att vi talar om för allmänheten och för oss själva att det faktiskt är en helt ny insats vi talar om. Det som vi åkte dit för att göra, att upprätthålla flygförbudszonen, var inte det vi gjorde i slutet av förra perioden när det handlade om flygspaning. ger vi ett betydligt bredare, välkommet och välbehövt bidrag till den internationella insatsen i Libyen.Tro inte på att det skulle ha varit något slags svaghet och att vi socialdemokrater har försökt få regeringen att minska på slagkraften i den insats vi gör - icke alls! Vi är av den bestämda uppfattningen att om vi bestämmer oss för att vi ska vara med i en internationell militär operation ska den naturligtvis vara verkningsfull och bra. Vi ska inte åka i väg och göra några halvdana insatser.Jag vill därför påtala att alla dessa fyra insatser som vi nu gör - lufttankningsförmåga, flygspaning, bordningsstyrka och att vi sänder informationsofficerare - är efterfrågade i den internationella insatsen och sådant som det finns brister i. Om detta har vi i förhandlingarna med regeringen nu lagt fram en proposition. Det är bra. Det är ett starkt och välkommet bidrag till den internationella insatsen.I diskussionerna inför den första insatsen var vi socialdemokrater väldigt tydliga med att vi inte vill ha vapeninsatser mot markmål. Låt mig förklara varför. var lite inne på det och också från . Vad är det FN-mandatet egentligen ger rätt till?Vi var väldigt tydliga med att vi var oroliga för att insatsen mot markmål snart skulle hamna i gråzonen för FN:s säkerhetsråds egentliga mandat. Sorgligt nog är det lite som säger, att en del länder som var med och släppte fram resolutionen åtminstone nu tar till en del brösttoner och säger att Nato går utanför mandatet. Och så använder man detta, för jag tror inte alls att det är det som i praktiken gör att och är tveksamma till en resolution om , absolut inte. Det där är bara ett politiskt spel. och visste vad de gjorde när de släppte igenom resolutionen. Men det ger dem trots allt en ursäkt för att hindra att FN och det internationella samfundet gör någonting när det gäller , och det är olyckligt.Därför tror jag att det var bra att vi socialdemokrater drev kravet på att inte göra insatser mot markmål. Det betyder att vi gör en insats som ingen kan ifrågasätta från ett folkrättsligt perspektiv, men vi gör ändå en insats som är behövd och nödvändig i Libyen.Det är som sagt en bra överenskommelse. Den är behövd och den är välkommen. Och det är oerhört väsentligt att vi i riksdag fattar besluten i en så bred överenskommelse som möjligt. Som sagts tidigare här från talarstolen är det i andra länder regeringarna eller presidenterna som fattar besluten om att skicka trupper utomlands. I är det , och då faller ansvaret på oss. Då är det viktigt att komma ihåg att vi måste se till att det finns ett starkt stöd i ryggen för de kvinnor och män som utför dessa farliga uppdrag. Därför ska vi alltid eftersträva en så bred överenskommelse som möjligt.Jag hälsar denna överenskommelse välkommen och yrkar bifall till utskottets förslag till beslut. Egentligen är man lite frestad att ställa frågor om den process som vi har kunnat följa i medierna om Socialdemokraternas ställningstagande här. Men någonstans kan jag känna att Socialdemokraterna har häcklats nog i svenska medier för det ställningstagande eller rättare sagt de många olika ställningstaganden som de har gjort under processens gång.I stället vill jag fokusera på det beslut som vi ska fatta . Det är precis så som sade. När vi fattade beslut gjorde både Socialdemokraterna och ställningstagandet att stödja beslutet att delta i flygförbudszonen. För våra båda partier var det, som jag uppfattade debatten då, två centrala delar som gjorde att vi valde att stödja den svenska insatsen i upprätthållandet av flygförbudszonen.För det första var det en insats som hade till syfte att skydda civila. Det var inte en insats som hade till syfte att bedriva krig där man tog ställning för den ena parten mot den andra.