bet · GY01FiU23 · 2011-04-05 00:00:00 — Ett annat skäl är att inflationstakten har blivit lägre än tidigare, vilket i sin tur har lett till lägre nominella räntor. Detta är dock en oroande utveckling, för den kan inte fortgå hur länge som helst. Då får man ta sig en funderare på hur man ska hantera den frågan. Det svåra är att hantera den innan det är . Man måste ta ställning till vad som är en lämplig kombination av penningpolitik och av andra åtgärder. I direktionens majoritet har synen varit att detta är en faktor som spelar en viss roll, men bortom den prognoshorisont som vi har. Ett av de bekymmer vi har är ju att man måste överväga hur det kan komma att bli också längre fram i tiden än själva prognosen sträcker sig. Vi vet ju att det blir väldigt stora kostnader om det blir fel. Det är något som vi vill undvika. I det här sammanhanget har penningpolitiken en viss betydelse, men den är inte allt. Den andra delen är regler, kapitaltäckningskrav och lånetak och annat som kan vara önskvärt för att eventuellt bromsa takten. Det gäller att hitta en lämplig kombination av vad gör, vad gör och inte minst vad bankerna själva väljer att göra. Om riskerna i systemet gradvis stiger borde det vara upp till bankerna själva att bromsa. Det kan inte enbart vara det allmänna som ska se till att så sker. Det finns också andra faktorer, som fastighetsskatt och ränteavdrag, men dem råder inte jag över. I grunden är det alltså hela kombinationen av åtgärder. I direktionen är vi sex personer, och själva idén med det är ju att vi ska diskutera. I protokollet kan man se att vi livligt har diskuterat hur man ska se på penningpolitiken. En fråga är vad man bedömer att den europeiska respektive den amerikanska kommer att göra. De publicerar ju ingen räntebana, så det är svårt att veta vilken ränta de ser framför sig. har vi under använt enbart marknadens uppfattning om den penningpolitiskt satta räntan, och vi kom fram till att det inte var någon bra metod. Majoritetens syn är att vi ska komma fram till en syn på vad som kan tänkas ske i världen. Det inkluderar naturligtvis också vad andra centralbanker kan tänkas göra. Ytterligare en fråga som finns med i sammanhanget är synen på växelkursen och i vad mån en svensk räntedifferens gentemot omvärlden de stora valutaområdena påverkar växelkursen så att den apprecierar eller inte. Där har min syn varit att det är ytterst osäkert att göra växelkursprognoser i en osäker värld och att hänga upp tillvaron på dem i stället för att höja räntan. Det är bättre att höja räntan. Med den flytande växelkursen och med de tvära kast som vi ibland får är det svårt att veta vilket skeendet kommer att bli. Det här är en av de svårigheter som finns . På ett håll i världen har vi en tillväxt som är hög. Vi har en global tillväxt som vi räknar med blir mellan 4 och 4 ½rocent . För att åstadkomma den genomsnittssiffran är det ett antal länder som måste växa betydligt snabbare än så. Det finns också två stora valutablock som dominerar de finansiella marknaderna i världen, nämligen euroområdet och . Där har man en låg tillväxt och för en penningpolitik som är anpassad till deras inhemska förhållanden men inte alls till de förhållanden som finns i mer snabbväxande länder. Då ställs vi inför frågan hur vi ska positionera oss i en sådan värld när vi befinner oss någonstans mitt emellan. Vad ska vi göra när vi behöver behålla en ränta som är högre än den man har i de länder som växer långsamt men inte lika hög som den är i de länder som växer riktigt snabbt? Detta sker mot bakgrund av stora finansiella flöden och de diskussioner som finns . Då har majoriteten valt att höja räntan, och vi ser gradvisa höjningar framför oss framöver, låt vara att vi tror att det går lite långsammare . En del i detta är också hushållens ökande skuldsättning. Då är det inte fel att höja räntan, även om det inte är så enkelt att penningpolitiken styr detta. Hur ska man då se på balansgången här? Då har vi valt att justera ned räntebanan något, och det har att göra med den allmänna ekonomiska utvecklingen utomlands. När det gäller hushållens upplåning kan man dock betrakta vår räntebana som ett slags konsumentupplysning. Den normala ränta som vi väntar oss ligger på . Sedan ska man som låntagare i hushållssektorn lägga till bankernas räntemarginal för att få en uppfattning om var räntan ungefär kommer att ligga. Sedan kommer jag till frågan om företagens finansiering. Den graf jag nu visar beskriver hur det ser ut. Vi kan se att har företagen till följd av lågkonjunkturen lånat mycket mindre än hushållen. Det har i och för sig varit bra att hushållen hållit sin upplåning uppe, men det vore angeläget med en omfördelning mellan den röda och den blå kurvan. När vi frågar företag eller talar med bankerna är det dock inga större bekymmer när det gäller bankernas förmåga att öka sin utlåning. Ni ser också att den blå kurvan går åt rätt håll, och vi väntar oss att den ska hamna på plus . Å ena sidan har vi det aggregat som jag här visar på, å andra sidan har vi den diskussion som pågår mellan banken och det enskilda företaget. Det finns alltid enskilda företag som hävdar att just de inte får låna eftersom man inte är riktigt överens med banken. Men när det gäller de stora aggregaten ser vi inget större bekymmer . Än mindre gäller detta de stora svenska företagen, för de kan ju på egen hand emittera obligationer på olika håll i världen. (SD): Jag har en fråga. Med tanke på den asymmetriska ekonomiska utvecklingen, där nu går bättre än Europeiska unionen vilket i sig motiverar en högre räntebana i än i EU, och regeringens planer på att ansluta oss till EMU och den undrar jag hur man i ser på sitt eget oberoende. Och på vilket sätt skulle ekonomiska utveckling förändras genom en anslutning till ECB? (KD): Jag håller med om att det är sunt att man har en öppen direktion där man kan tycka lite olika, även om det är majoriteten som gäller när beslut fattas. Jag vill gå in på detta med finansmarknaden och regleringen av bankmarknaden. Det ropas mycket på nya regleringar, och det förs fram idéer om hur mycket man ska reglera. Å andra sidan var riksbankschefen själv inne på diskussionen om vad som är finansmarknadens eget ansvar. Ju mer regleringar, desto mindre ansvar tar bankerna själva. Systemet tar på sätt och vis över ansvaret, och det är min farhåga. Hur mycket ska vi reglera upp marknaden innan man hamnar i en situation där finansmarknaden och bankväsendet tappar sitt eget ansvar? Hur resonerar du, och var anser du att balanspunkten finns? Hur mycket eget ansvar ska man släppa till, och hur mycket ska vi reglera för att styra detta? (V): Penningpolitiken ska inriktas mot att uppfylla inflationsmålet men även stödja målen för allmän ekonomisk politik för att nå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. presenterar en räntebana med höjda räntor som arbetslösheten väntas fortsätta ligga högt, kanske . Vore det då inte bättre att satsa på en lägre ränta så att arbetslösheten kan pressas ned innan räntan höjs? Riksbankschef : Låt mig börja med frågan om EMU-anslutning och självständighet. Självständigheten , när vi använder den svenska kronan, är konstruerad ungefär på samma sätt som vad som gäller den , låt vara att det är ett större antal länder som deltar i den europeiska arbete. Grunderna för självständigheten är desamma i båda fallen. Frågan om ska gå med i eller inte är mer en fråga för den här och andra politiska församlingar att ta ställning till. Det är inte min sak att göra den bedömningen. Mitt jobb är att tillsammans med mina kolleger driva verksamheten på , antingen vi har den svenska kronan eller något annat. Oberoende av om man är med i eller inte finns det alltid två grundslag när det gäller ekonomisk politik. Det första är att man måste se till att statsbudgeten förr eller senare går jämnt upp, det vill säga att man har ordning i statsfinanserna. Det andra är att man bör bedriva penningpolitiken på ett sådant sätt att man klarar inflationsmålet och till exempel får en stabil utveckling av priserna i ekonomin. Detta gäller alltid och för alla centralbanker överallt, oavsett om man har rörlig eller fast växelkurs eller om man är med i eller inte. Dessa båda frågor måste alltid skötas. är ju en nation som alltid har varit för frihandel och som har mycket stora kapitalflöden gentemot resten av världen och som handlar med hela världen. går det bra att hantera dessa båda frågor, men det skulle också gå att göra under helt andra regimer, vilket politiska beslutsfattare ska fatta beslut om. När det gäller regleringar av banker och ansvar är det inte på något sätt enkelt att hitta en balans. Det är något som man har slitit med sedan bankernas tillkomst. Redan vid tillkomst 1668 var det i grunden den frågan som man kämpade med, alltså att hitta en ordning som var lagom. Vad innebär då lagom här? Ja, å ena sidan är bankerna ansvariga för sin egen verksamhet inför sina aktieägare. Går det dåligt får de själva stå för förlusterna, och det är så det ska vara. Men om å andra sidan verksamheten bedrivs på ett sätt som det allmänna anser är olämpligt eller osunt får man också bära det ansvar man har då. Vi har ju sett att sådant får följder. Så var det till exempel när banktillstånden för och drogs in. I båda de fallen hade man passerat en gräns, och det var olämpligt. Det innebär naturligtvis stora kostnader som aktieägarna får stå för, men det är inte orimligt att de gör det, för det är så det ska fungera. En svårare fråga i sammanhanget gäller vad som ankommer på den enskilda banken och hur man ska betrakta summan av det som alla banker gör. När kan man hamna i ett läge där varje enskilt institut bedriver vad alla anser vara normal bankverksamhet men där summan ändå blir för hög? Då är det inte orimligt med den typ av regler som vi nu ser i exempelvis III, där man tänker sig att man höjer kapitaltäckningen på ett sätt som är reglerat också över konjunkturer, för man vill undvika att det går för fort. Att hitta denna balans är inte lätt, men att inte ha dessa instrument över huvud taget har vi sett kan leda till en hel del bekymmer. Vad vi söker efter och har att lära oss är att hitta en lämplig balans mellan penningpolitik och andra typer av regleringar för att det inte ska gå för fort på enskilda delmarknader. Nackdelen med penningpolitiken är ju att den slår ganska jämnt, och ibland kan det ju vara bara en viss del av den finansiella sektorn som det går för fort i, och då är det bättre om man ägnar sig speciellt åt den delen. Att hitta en lämplig balans i detta är något vi har framför oss. Det är en svår frågeställning. Från samhällets sida är det nämligen rimligt att då och då komma till slutsatsen att det går för fort för systemet i dess helhet även om ingen enskild har möjlighet att bromsa, men när det går fel i enskilda institut är det aktieägarna och de som driver den verksamheten som ska ta hand om det. kommer jag till sista frågan: Vore det inte bättre med lägre ränta? Nej, majoritetens uppfattning är att det inte vore bättre. Vi tror med den bedömning som vi har gjort att arbetslösheten kommer att sjunka och att vi då går mot ett betydligt bättre läge på arbetsmarknaden, som vi ska klara vårt inflationsmål. Vi tror också att det är en mer lämplig avvägning att göra på detta sätt för att undvika att man i ett läge längre fram ska bli tvungen att höja räntan väldigt kraftigt om vi får för mycket inflation. Vi tror alltså att det är en bra avvägning att gå fram på det sätt som vi gör. (S): Jag tänkte också ta upp arbetslösheten. Riksbankschefen svarade ju att vi får förhålla oss till den arbetslöshet som blir eftersom det är andra som ska göra något åt den. Ungefär så svarade han på fråga. Det stämmer att det inte är ni som ska genomföra utbildningar där det är hög arbetslöshet och så vidare, men ni ska ändå förhålla er till arbetslösheten. har vi en historiskt hög långtidsarbetslöshet. Var tredje är långtidsarbetslös . har vi flaskhalsbekymmer, och vi har inget effektivt arbetskraftsutbud. Arbetslösheten kan ju driva på ränteökningarna, och jag vill ha ytterligare en kommentar till hur vi ska förhålla oss till den massarbetslöshet och långtidsarbetslöshet som vi har här i ? (M): Jag vill börja med att ställa en följdfråga till den fråga som hade om kredittillväxten hos hushållen. I rapporten och i direktionens protokoll för ni väldigt lite resonemang om just den här frågan. Kanske en del av oss är mer oroade än direktionen. Jag skulle vilja höra vad det beror på att ni tar upp den frågan så pass lite i rapporten och diskussionen. Min huvudfråga handlar dock om inflationsförväntningarna. De är ju väldigt centrala i era bedömningar. Vad har ni för grundsyn där har hushåll och företag realistiska inflationsförväntningar? Hur mäter ni detta, och hur gör ni bedömningarna? (MP): Vi har varit inne på räntebanan och dess effekter på kronkursen. Jag undrar om du skulle kunna fördjupa lite grann om hur just en förstärkt kronkurs skulle påverka det inhemska svenska resursutnyttjandet. Riksbankschef : Först var det frågan om hushållen. Det är en fråga som mig veterligen har diskuterats i olika direktioner jag använder pluralformen som en direktion har funnits i lite olika former. är det en fråga som inte är helt enkel att hantera. Man rör sig här mellan i ena änden hushållen, hushållens efterfrågan på aggregerad nivå, hela hushållssektorn, och i andra änden det enskilda hushållet, som vi självfallet inte vill ska låna för mycket. Då gäller det att hitta något lagom i detta. Det innebär också att vi har diskussionen om hur mycket av detta som är penningpolitik och hur mycket som är något annat. Den diskussionen är inte riktigt avklarad, och den är säkert inte avklarad inom direktionen heller. har det också där varit olika åsikter. Det har till en del att göra med att den normala tidshorisont som vi pratar om när det gäller att göra en inflationsbedömning vårt huvudmål är . har vi lärt oss, tyvärr, i ett stort antal länder, att om det går för fort blir det förr eller senare stora bekymmer. Om det inträffar om fyra, fem eller när någon viss samhällssektor har för stor belåning, tar det innan man tar sig ur bekymren. Då ställs vi inför den stora frågan om hur mycket det ankommer på penningpolitiken och hur mycket det ankommer på andra regleringar. I den del som ankommer på penningpolitiken min syn hur ska vi se på det i ett tvåårigt tidsperspektiv jämfört med ett sexårigt perspektiv? Det är inte enkelt att hitta något lagom. Det är måhända ett av skälen till att samtalet kan synas något diffust. Ytterligare ett bekymmer är att såvitt jag kan bedöma klarar inte våra modeller av den typen av frågor . Det är svårt att i modellvärlden bygga in den typen av frågor. Det innebär att man då får lägga till åsikter av ett annat slag, livserfarenhet, för att hantera frågan. Vi mäktar inte med att dra ett varv på modellveven som ger ett svar med sju decimaler. ställde också en fråga om det går att lägga olika tyngd på modellerna. Ja, det är självfallet så. Det ligger i sakens natur med sex direktionsledamöter, med olika typer av bakgrund och olika typer av yrkeserfarenhet. Det skulle förvåna mig om det funnes en och endast en modell som lyckades fånga alla nyanser i synen på världsekonomi och svensk ekonomi som alla kan enas om. Jag tror inte att det kommer att inträffa. Sedan var det en fråga om långtidsarbetslöshet. I detta diagram kan vi se vad som händer med antalet företag som har brist på arbetskraft. Då ställs vi inför frågan om hur det kommer att bli framöver med bristtalen. Hur kommer utvecklingen att bli? Det blir frågor som vi har att beakta när det gäller vad som sker och översätta till en tolkning av hur penningpolitiken kan tänkas utformas framöver. Det är inte frågor som råder över i den meningen att det är vi som sysslar med regelverk och hur man söker sig från ett arbete till ett annat och vilka regler som gäller då. Sedan finns det en annan fråga som också ligger utanför vårt ämnesområde men som har med det här att göra. Det är en sak att diskutera arbetsmarknaden, arbetslöshet och utvecklingen på arbetsmarknaden på kort sikt. Det är en annan sak att begrunda vad som sker givet den svenska befolkningsstrukturen på lite och vad det innebär i form av mycket stora pensionsavgångar och försörjning med arbetskraft längre fram. Det är frågor som jag inte sysslar med. Inflationsförväntningarna ligger, såvitt vi kan se, väl i linje med den förda svenska penningpolitiken. Det kom ytterligare information om inflationsförväntningarna i går. De rör sig något uppåt, men de ligger fortfarande nära vårt inflationsmål. Det är ingen stor dramatik i detta. Inflationsförväntningar är lite som hönan och ägget i den meningen att om penningpolitiken förs på ett sådant sätt att folk är övertygade om att vi klarar av vårt inflationsmål, i varje fall i genomsnitt på , då ställer inflationsförväntningarna in sig efter detta. I den meningen blir det naturligtvis en viktig variabel för oss att hålla ögonen på. Om det skulle vara så att inflationsförväntningarna dramatiskt börjar avvika från inflationsmålet på får vi bekymmer åt det ena eller det andra hållet. Det är naturligtvis ytterst angeläget för oss att följa inflationsförväntningarna och se till att de håller sig där de ska. Annars kommer de rimligtvis, förr eller senare, att påverka penningpolitiken. Ett annat sätt att beskriva penningpolitiken, och inte bara titta på marknadens räntesättning som jag resonerade om tidigare utan också se på andra bedömares syn, är att konstatera att andra bedömare som resonerar om svensk penningpolitik ligger ganska nära våra prognoser. Den sista frågan gällde vad en förändring av kronkursen innebär när det gäller den allmänna efterfrågan i om kronan apprecieras. Ja, det blir billigare att importera, och det skulle möjligen skifta efterfrågan mot lite mer import. kan vi konstatera att inkomstutvecklingen i är god. Så länge den är det kommer också en del av efterfrågan att rikta sig mot vad som sker i den svenska ekonomin och den inhemska konsumtionen av varor och tjänster. Jag ser egentligen ingen större dramatik. Vi från sida har ända sedan kronan började att flyta sagt att den svenska kronan kommer att stärkas. Sedan har vi haft långa perioder där det har gått helt och hållet åt andra hållet. Låt oss se på hur det ser ut och den prognos som vi har gjort när det gäller kronkursen. Vår prognos innebär att vi är ungefär, i allmän mening, tillbaka till det läge som rådde , det vill säga till den nivå som vi hade när vi också hade en mycket god ekonomisk utveckling i . Det finns inget skäl att tro att en viss förstärkning av kronan skulle dramatiskt ändra den ekonomiska utvecklingen. (FP): Låt mig avsluta den tidigare diskussion som jag påbörjade om oenigheten i direktionen. Jag antar att om minoriteten hade varit här hade de naturligtvis instämt i att Federal Reserve och ECB inte har några prognoser, men de skulle hänvisa till att de håller anföranden, skriver texter och blir utfrågade i sina parlament. Minoriteten utgår från det. Där finns en skillnad jag behöver inte uppehålla mig mer vid det. Jag noterade också att riksbankschefen har en särskild misstro mot tanken att det finns ett fast och stabilt samband mellan svensk ränta och svensk växelkurs. Växelkursbestämning av växelkursen är mer komplicerad och svårbedömd. Jag tar fasta på det sista. Jag är orolig för om befinner sig i en farlig situation där man globalt sett talar om valutakrig. driver en politik som till sin konsekvens har att den amerikanska dollarn ska devalveras. Mot vem då? Kineserna har kopplat ett fast grepp och ska ha en fast kurs. ECB-området har en sämre ekonomisk utveckling än . Där blir inte devalveringen så stor gentemot dem. Ett antal länder är bekymrade eftersom det finns ett starkt apprecieringstryck på dem , , och så vidare. Vi har klarat oss rätt väl i klämman än så . Man har på något sätt synen att svenska kronan följer euron. Vad finns det som säger att den svenska kronan inte relativt snabbt, plötsligt, frikopplas från det eurosamband som vi har haft ? Vi kan råka in i en situation med en appreciering av den svenska kronan på kanske 10, 20 . Det vore en besvärlig situation. (C): Fru ordförande! Arbetsmarknaden är oerhört viktig och central i ljuset av den penningpolitiska rapporten. Många relevanta frågor har ställts. Jag vill bredda frågorna och ställa dem i ljuset av ett mer internationellt grepp. Professor skrev i Ekonomisk Debatt en intressant rapport om begreppet Nairus framtida relevans snarare irrelevans med tanke på den rörlighet som finns på arbetsmarknaden mellan länder. Kan man fortfarande prata om en inhemsk resursanvändning i ljuset av den globalisering vi ändå ser, framför allt med rörligheten på arbetsmarknaden mellan länder? (SD): Hur ser på ytterligare bolåneregleringar, till exempel någon form av effektivt amorteringstvång relaterat till räntebanor? (KD): Ordförande! Jag är fortfarande inne på bankväsendet. Jag skulle vilja höra riksbankschefens syn på konkurrensen bland bankerna. Är den konkurrens som finns bra? Du kan självklart svara ja eller nej på frågan. Om du svarar att det behövs ökad konkurrens, hur anser du att vi ska skapa det? Det finns en del banker som vill in, men de verkar inte få fäste och kunna etablera sig. Hur ser du på hur vi kan förbättra konkurrensen inom banksektorn i vårt land? Riksbankschef : Åter till frågan om ränta och växelkurs. I det här diagrammet ser ni ett exempel på hur det kan se ut. Det här är dess värre ett ganska komplicerat diagram, men vi försöker illustrera skillnaden mellan räntor i euroområdet och svensk ränta. Den blå linjen som hoppar en hel del upp och ned är en ränta med löptid. Sedan ser vi kursen mellan den svenska kronan och euron på den högra axeln. Det räcker att notera att det rör sig åt alla möjliga olika håll. Det gör att växelkursen är ytterst svårbedömd på kort sikt. När vi resonerade om inflationsmålet och svensk penningpolitik försökte vi att använda ett slags index där man väger ihop växelkurseffekt och ränteeffekt. Svårigheten med det var att å ena sidan rör man räntan, den bestämmer själv, å andra sidan finns en annan variabel, växelkursen, som rör sig slumpmässigt upp och ned. Vi lyckades aldrig att väga ihop detta på ett sätt som vi tyckte var till hjälp när det gäller att föra svensk penningpolitik. Det blev helt enkelt för svårt, och det hade lett till konstiga slutsatser. Därför har allt fokus varit på räntan, inte på växelkursen. Vi har inte heller intervenerat . Växelkursen blir vad den blir. påverkar den inflationstakten mer, ibland lite mindre. Det här gör naturligtvis inte vår tillvaro enklare. har inflationsmålet och den rörliga växelkursen tjänat oss väl, oaktat svårigheterna. Den fråga som tar upp här gäller ett slags second bestvärld. Jag vet inte vilken siffra man ska sätta på den världen. Om det skulle vara så att ett stort antal länder av olika skäl inför en lång rad olika valutarestriktioner därför att de på olika sätt vill undvika en appreciering av sin valuta får vi en stor obalans i hela det globala finansiella systemet. I en sådan värld kan man inte veta i förväg exakt hur det kommer att gå och vad som inträffar, vad som sker med kapitalflödena, i vad mån de riktas emot eller inte riktas emot . Innehållet i frågan gällde ett bekymmersamt läge. Vi räknar inte med att det ska gå så långt. Det är vad vår analys bygger på, det vill säga att de stora ekonomierna i världen ändå på ett eller annat sätt, mest sannolikt genom en lång rad olika åtgärder, får det att jämna ut sig på ett sådant sätt att inte en liten öppen ekonomi som den svenska oförskyllt åker på en resa i sammanhanget. Jag har inget svar på frågan hur man ska hantera detta. Om omständigheterna när det gäller penningpolitiken blir fullständigt annorlunda än vad vi räknar med får vi naturligtvis hantera det efter bästa förmåga på bästa sätt den dagen för svensk ekonomi. Det är ett bekymmersamt läge, och det är ett läge som är icke önskvärt för hela världsekonomin.