bet · GY01FiU24 · 2011-06-13 00:00:00 — Den har diskuterats , och det gäller att hitta någonting lagom i detta. Här finns ett myller av regler av olika slag. Till exempel får man ju inte låna ut hur mycket pengar som helst till ägarna av en bank. Man får inte heller låna ut hur mycket pengar som helst till enbart ett enskilt företag eller en grupp av företag. Svaret på frågan om det är rimligt med extra kapital för det vi här kallar för systemviktiga banker är att ja, det är rimligt. I den svenska ekonomin är det ganska få stora banker, och då är det rimligt att se till att de inte får problem i första taget. Skulle de få det påverkar det nämligen hela den svenska samhällsekonomin på ett sannolikt negativt sätt. De samtal vi för här som handlar om hushållens skuldsättning kan man lägga en lång rad olika aspekter och synpunkter på, hela vägen från resonemang om att värna det enskilda hushållet så att man inte försätter sig i en massa bekymmer. Men även om man har ett finansiellt system som är stabilt i den meningen att banksystemet tål en hel del förluster, och vi har sett tidigare att hushållen i allt väsentligt är de som betalar längst, är det ändå så att i och med att hushållen normalt sett gör så, så betyder det att man kommer att konsumera mindre. Man kommer att investera mindre, och det kommer att påverka samhällsekonomin i stort på ett eller annat sätt. När detta inträffar kommer ett sådant negativt scenario på ett eller annat sätt också att påverka penningpolitiken och försvåra en allmänt god ekonomisk utveckling. Det betyder att även om finanssektorn är stabil så vill vi ändå både på mikronivå och på makronivå undvika ett läge där hushållens skuldsättning blir för stor, eftersom det på ett eller annat sätt påverkar samhällsekonomin i en rad olika avseenden. Det är ett sådant framtida läge som den här diskussionen hjälper till att undvika när vi resonerar om olika sätt att hantera verktygslådan så att vi inte hamnar där. : Låt mig med anledning av reflektioner konstatera att det i de flesta europeiska länder nu pågår en diskussion om hur bankerna ska klara av att nå upp till de kapitaltäckningskrav man är på väg till. Vi vet att det i länder som , , och finns ett betydande behov av att rekapitalisera banksektorn, åtminstone delar av den, för att klara befintliga kapitaltäckningskrav även i en mer besvärlig situation. Inte i något av EU-länderna förs det en diskussion om att skärpa kapitaltäckningsreglerna eller att implementera III-reglementet med en framtung strategi som den vi talar om här. Det här behöver vi naturligtvis väga in. Vi behöver tala med våra grannländer kring detta, inte minst de nordiska länderna, men det är alldeles tydligt att medan andra regeringar överväger att underlätta för bankerna att ha mindre kapital, som vi till exempel såg i artikel om , så tittar vi på att faktiskt skärpa reglerna. Det är vi tillsammans med schweizarna de första som gör, så jag delar inte riktigt beskrivning. Det är också viktigt att komma ihåg att vi inte kan hamna i en situation där man listar alla åtgärder som påverkar de här problemen och så genomför vi dem på en gång. Varje åtgärd har nämligen rätt stora effekter. Det är viktigt att komma ihåg det. Det vi nu talar om, om vi nämner till exempel det som jag inledde med att säga, det vill säga att det kanske handlar om att vi i förhållande till behöver öka kapitaltäckningen med i storleksordningen , alltså att bankerna måste förstärka sitt stamkapital , då är det klart att det kommer att ha väldiga effekter på bankernas möjligheter att dela ut vinster till exempel. Man skulle åtminstone riskera att det har en effekt på bankernas aktier, och det kommer naturligtvis också att påverka hur bankerna agerar. Det är klart att vi måste göra de här olika åtgärderna så att vi ser vilka effekter de får innan vi går fram med alla åtgärderna . : Jag tänkte ägna mig lite åt godispåsen, garantierna, som tog upp. Det finns två skäl till att detta är viktigt. Det ena är legitimiteten för bank- och finanssektorn. Det får inte vara så att allmänheten ställer upp med pengar när det går dåligt medan kapitalägarna tar pengarna när det går bra. Bankerna själva och deras ägare måste också få rätt incitament. De måste ta det försiktigt i vetskapen om att deras egna pengar kan gå förlorade. Det är inte kapitalägarna som garanteras genom allmänhetens garantier, utan det är de finansiella institutionerna som ska fortsätta fungera. I har vi som enda land ett system där vi tar ut avgifter av bankerna, garantiavgifter och stabilitetsavgifter, som samlas i en stabilitetsfond. Denna fond ska bli av bnp och är kalibrerad för att kunna finansiera ett bankfallissemang ungefär . Man kan diskutera om den är tillräckligt stor eller inte, men själva poängen är att allmänheten ställer upp med garantier för de finansiella institutionerna, men allmänheten får också tillbaka pengar i form av stabilitetsavgifter. Dessutom har givit extraordinära lån till bankerna under krisen, men man har också tjänat pengar på lånen, och de pengarna kommer förr eller senare också in till statskassan. Det är nog rimligt att finanssektorn får hjälp när det behövs, men finanssektorn betalar också tillbaka till allmänheten när tillfälle ges. Ordföranden: hinner nu åtminstone börja på en till runda med partierna i storleksordning. Vi får se hur långt vi hinner. (S): Jag har en fråga till om konkreta förslag till . Regeringens enda politik har varit att sänka skatter och att sälja tillgångar. På de andra politikområdena har man bara kommenterat verkligheten. Av dagens diskussion ser vi brister i bostadsbyggandet och bostadspolitiken som påverkar räntan. Bankmarknaden skapar en alltför stor risk för landet. Andra aktörer har genomfört åtgärder, inte regeringen. I prognoserna ser vi att jämviktsarbetslösheten biter sig fast på en hög nivå. Vi behöver en offensivare utbildningspolitik. Kommer regeringen att byta strategi i vårpropositionen? Blir det inga utlovade skattesänkningar och en offensivare bostads- och utbildningspolitik samt åtgärder för att skapa stabilare spelregler för banksystemet? (M): Tack alla panelister för bra inlägg! började med att säga att höga belåningsgrader är farligt. Det finns bred samstämmighet om detta, och det är därför vi har den här utfrågningen. Många av oss känner en oro för hushållens ökade belåningsgrad. Vi skulle kanske ha önskat att en del av bankerna hade handlat mer ansvarsfullt tidigare, så att vi inte hade behövt något bolånetak. Alldeles särskilt skulle jag önska att statens egen bank, , hade handlat annorlunda. Jag skulle vilja påminna om vad som hände 2005. Då var det statens egen bank som gick före genom att slopa topplån. Man gjorde reklam för att man kunde låna mycket där, och man behövde nog inte amortera särskilt mycket heller. Den dåvarande regeringen tyckte att detta var bra. Jag läste en artikel i i går. Där framgick det att var mycket förvånad över detta, medan finansminister tyckte att det var bra ur ett kundperspektiv. kom en diskussion om att ger rabatter vid större lån. Ju mer man lånar, desto billigare blir det. Det är kanske inte lika allvarligt som att slopa bolånetaket, men fortfarande premierar statens bank risk. Detta är problematiskt, tycker jag. Jag vet att finansmarknadsministern också tycker det, men jag ska ändå ställa en fråga till honom. Staten är både spelare och sätter upp spelreglerna, och ibland är man också domare på den här marknaden. Det blir märkligt. Jag vill fråga statsrådet hur han ser på den här situationen. Anser du att det är problematiskt att statens egen bank fortfarande premierar risk? (MP): Jag uppfattade inte riktigt något svar på min fråga om stabilitetsrådet och regeringens syn på det. Jag har dock en annan fråga som jag också vill ha svar på här. Vi har ju talat om bostadslåneutvecklingen och kopplingen till bostadsmarknaden. Jag uppfattade att finansminister talade om riskerna med en alltför snabb uppbyggnad av bostadsinvesteringarna och att man i stället skulle ha effektiviseringar av bostadsanvändningen. Det skulle vara intressant om han kunde utveckla det resonemanget. (FP): Jag skulle vilja fråga om utvecklingen i . Precis som sade stod vi vid avgrundens rand . Det har vi haft en hearing om här i utskottet . Men hur ser det ut ? I protokollen noterar , som är den vice riksbankschef som är ansvarig för stabilitetsfrågor, att utvecklingen i har vänt, att man tjänar pengar och att konkurrenskraften har förbättrats, men han säger ingenting om någon oro för det finansiella systemet i . Jag uppfattade dock att var bekymrad över just dessa frågor. är jag inte ute efter att nagelfara eventuella åsiktsskillnader, utan jag är mer intresserad av hur ni ser på utvecklingen i . Är den ett problem eller inte? Ordföranden: Jag uppfattar att alla frågor i den här rundan är ställda till regeringen, så jag börjar med att ge ordet till finansministern. : Jag börjar med en reflexion kring inlägg. Just , när svensk bnp visar sig stiga medan vi i euroområdet ser en tillväxt på i storleksordningen och ungefär detsamma i och , ser vi att har den starkaste arbetsmarknadsutvecklingen av alla europeiska länder. Vi har en femprocentig ökning av sysselsättningen, och det beror på att regeringen har fört en politik som är mer keynesiansk än andra länders, med mer stimulanser och strukturåtgärder. ska vi kanske inte ta någon allmänpolitisk debatt här utan fokusera på ämnet. Jag tolkar fråga som att han undrar om det finns skäl att återkomma på det här området med skärpta positioner, alltså om det finns skäl till ändrad lagstiftning med skärpta kapitaltäckningskrav. Det är en fråga som vi har skäl att återkomma till. Vi kommer med en lagrådsremiss till för att hantera övergångsreglerna, som ju i sig innebär en relativt kraftig skärpning mellan I och II. När det sedan gäller behovet av kapitaltäckningsreglering vill jag säga att det ligger i lagstiftningen . har det skett ganska stora förskjutningar av det internationella regelverket. Det kan vara naturligt att man går propositionsvägen eftersom det handlar om en rätt betydande förskjutning av lagstiftningen kring banksektorn. Jag vill inte utesluta att man kan återkomma med både utredningar och propositioner på området. Jag noterar med tillfredsställelse att det finns en betydande samsyn om detta. När det gäller bostadsmarknaden ska vi komma ihåg att om vi har en 4050-procentig ökning av bostadsbyggandet jag såg några siffror i den storleksordningen flimra förbi är det en hög ökningstakt. Men man behöver nog inte vara väldigt orolig givet att nivåerna är låga och vi fortfarande ligger i linje med andra länder när det gäller byggsektorn. Men i det här läget kan vi inte späda på bostadsbyggandet dramatiskt. Bostadsbyggande i kris är en utmärkt åtgärd för att öka efterfrågan. Man bör dock vara försiktig med att öka och späda på efterfrågan i ett läge med så stark tillväxt som vi nu har. Det måste snarare handla om åtgärder som innebär att vi effektiviserar beståndet av bostäder och ökar tillgängligheten för bostäder. Man måste i så fall titta på regelverk och planprocesser, så att vi kan påskynda byggnation utan att det driver upp kostnaderna på samma sätt. På bostadssidan bör man alltså se över vad man kan göra. Vi har ett ansvarigt statsråd på det området. ska vi komma ihåg att bostäder och byggsektorn är det mest traditionella konjunkturinstrumentet vi har på vårt bord. Man stimulerar byggsektorn i dåliga tider. Då måste man också fundera igenom hur man kan göra en förstärkning på bygg- och bomarknaden utan att det bidrar till överhettningsrisker. När det gäller tror jag inte att det i grunden finns olika syn mellan de olika aktörerna. Det har skett stora framsteg. är medlem i euron och är följaktligen i en väldigt stabil situation. har ambitionen att nå ett medlemskap i euron före nästa kris. Med de prognoser vi ser kan man nog inte vara säker på att så kommer att bli fallet, så jag skulle inte ha detta som ett huvudscenario när vi värderar riskbilden. Det har skett imponerande framsteg i både och , men man ska framhålla att länderna vid nästa lågkonjunkturs inledning kommer att vara i en situation som är mer bekymmersam än den var när den senaste lågkonjunkturen började, för skuldsättningen har ökat dramatiskt. Det finns också en del oroande signaler. Det fanns en överenskommelse mellan om vad som skulle implementeras i den budget som har presenterats , men det är inte uppenbart att letterna har uppfyllt de åtaganden som de gjorde. Man ska alltså fortsatt vara medveten om att detta är en riskfaktor. Vi kan inte vara i den sitsen att vi vid nästa kris får en baltisk exponering som är lika omfattande som den var vid den senaste krisen. Den måste vara påtagligt mindre riskfylld när vi går in i nästa lågkonjunktur. : Jag skulle vilja kommentera fråga om . Jag delar hennes oro, och man kan späda på det genom att framhålla att det faktiskt var som tog bort topplånet som begrepp för . I en vanlig dagstidnings bolånenoteringar finner man 1214 olika aktörer, varav är en. Sedan finns det ett antal andra aktörer som ger noteringar på bolån även om de inte finns med i tidningen. Jag vill hävda att bolånemarknaden i stort sett fungerar bra och att därvid är en aktör bland andra som fungerar på kommersiella villkor. Det finns två problem med detta, tycker jag. Vi har en statsskuld. Även om den är låg med europeiska mått mätt är den ändå på ungefär 1 150 miljarder, och vi har statliga bolag med ett värde på omkring 650 miljarder. När Alliansen nu avser att sälja statliga tillgångar kommer de pengar man får in att oavkortat gå till att minska statsskulden. Där finns det en klar koppling. Minnet är ibland kort, men det var faktiskt bara som vi fick lägga in nya pengar i Nordea, och Nordeas aktier var värda 30 miljarder mindre i finanskrisen än de var vid vår försäljning. Finansiella tillgångar är riskabla, och de hör inte hemma i en statlig portfölj. Dessutom har vi ofta synpunkter på finanssektorn. Det kan gälla utlåningsgrad eller ersättningar till ledande befattningshavare bonusar eller prissättning på fondprodukter och så vidare. Om vi ska kunna göra detta på ett tydligt och trovärdigt sätt gagnas det inte av att vi har ägarintressen i den här sektorn. Jag hade gärna sett att kunde ha varit med i en försäljningsprocess. är det inte möjligt på grund av oppositionens motion, och vi får rätta oss efter det. : Jag ska inte beröra den makroekonomiska utvecklingen i , för den har vänt och den har berörts tidigare här. Dock står vi nu inför frågeställningen: ska vi göra för att detta inte ska upprepas? kommer man att börja hantera detta genom det första mötet någonsin med både de nordiska centralbankscheferna, de baltiska centralbankscheferna och cheferna för tillsynsmyndigheterna i . Då ska man diskutera de framtida regelverken för att detta inte ska upprepas. Det finns två vägar att gå. Den ena som jag för egen del tycker är den man ska börja med är att se till så att man i de baltiska länderna implementerar regelverk som är sådana att detta inte upprepas. Vi får i så fall stötta det. Om detta inte sker får vi här hemma se till att de svenska bankerna inte bereds möjlighet att göra det som de gjorde . Om det hela fungerar väl innebär det att det blir ett slags regionalt ESRB ett Östersjö-ESRB om man så vill. (S): Vi har fått höra av och att det går bra för . Det håller vi med om. Men det är också några som får vara med och betala kalaset. Bostadsbristen för unga och jobbristen är stor, och det är de unga och de som är långt från arbetsmarknaden som får betala kalaset. säger att det är dags att ta in punschen för att kalaset snart är slut, men det är några som inte har fått vara med på kalaset alls. Trots att det går bra för är problemet att de unga inte får några bostäder, men vi kan inte stimulera bostadsbyggandet, för då blir marknaden överhettad. Alltså är det de unga som får betala, för de får inga jobb och kan inte flytta hemifrån. Vad tänker ni göra åt det? (M): Ni har alla talat om fördelarna med höjda kapitaltäckningskrav, och det finns nog mycket som talar för det. lyfter i sin senaste penningpolitiska rapport fram att detta också skulle kunna leda till högre utlåningsräntor. I en perfekt värld skulle det kanske inte ha någon effekt, men menar att det i vårt fall skulle ha det. Det skulle alltså vara dyrare att finansiera sig med eget kapital än med lån, för låneräntor är avdragsgilla i företagens redovisning, vilket däremot aktieutdelningar inte är. Jag skulle vilja höra er kommentera hur ni ser på den nackdelen. Det har ju talats ganska ensidigt om fördelarna . (SD): Jag vill börja med att påpeka att min poäng i mitt tidigare anförande var att det är den tidigare passiva hållningen i regeringspolitiken som har bidragit till den gigantiska skuldsättningen. Naturligtvis kan man inte sätta in hela portföljen med åtgärder direkt, men kapitaltäckningskrav är en god början. Jag menar att man kan skicka signaler, och jag spinner därför vidare på samma tema. Hur ser regeringen på banker som uppmanar sina kunder att inte amortera på sina lån? (KD): Min fråga är mycket kort. Om man menar att hushållens skuldkvot nu är på tok för hög, vad är då en normal skuldkvot? : Ja, vad är en normal skuldkvot? Det är ju lite grann detta som är problematiken. Vi kan se att vi inte i evighet kan fortsätta låta den öka mycket snabbare än inkomsterna ökar. Sedan är det svårt att säga exakt var gränsen går för att skuldsättningen ska vara skadlig. Därför får man titta på flera aspekter. Vi tittar till exempel på hur det ser ut i förhållande till förmögenheter och hur hushållens förmåga att klara högre räntor ser ut. Men det finns ingen enkel gräns att dra. har vi vidtagit ett antal åtgärder. Vi vill att det ska bromsas in, för skuldsättningen kan inte fortsätta stiga och tappa kontakten med möjligheten att tjäna in pengar. För enskilda hushåll kan situationen vara väldigt allvarlig allvarligare än vi ser i statistiken. Ökade kapitalkrav kommer sannolikt att leda till något högre utlåningsräntor. Det är väl ett pris man får betala för den ekonomiska stabilitet man får. Vi ska inte blunda för att det kan vara så. Svenska banker befinner sig kapitalmässigt på de här nivåerna. Vi kan se att de klarar sig ganska bra och gör stora vinster. Meningen är alltså inte att hela kostnaden ska bäras av kunderna. Det vore orimligt. När riskerna minskar i bankerna ökar ju stabiliteten, och då minskar precis som kommenterade avkastningskravet för ägarna. I en fungerande marknad behöver ägarna inte få så hög avkastning längre. : Detta med ökade kapitalkrav är en för samhället mycket lönsam investering i så måtto att det minskar riskerna för framtida katastrofer. Vi vet att sådana katastrofer kostar samhället oerhört mycket. Det har alltså ett positivt nuvärde. : Jag börjar med fråga för att sedan kommentera och . Detta är en del av den mycket besvärliga bild vi har att hantera . Vi har ett starkt bostadsbyggande. Det ökar enligt den senaste nationalräkenskapsstatistiken. Detta beror naturligtvis på att vi börjar få stabilare spelregler med ett bra samtalsklimat mellan parterna på bostadsmarknaden. Vi har också haft en del andra faktorer som spelat in. När argumenterar för ökade byggstimulanser brukar man hävda att en byggnadsarbetare skapar tre eller fem andra jobb. Det är nog i allt väsentligt korrekt. Ett byggjobb är väldigt viktigt för ekonomin, för det skapar arbete i andra sektorer. Det är därför vi ofta använder byggande för att dämpa konjunkturnedgångar. har vi, som belyser, bekymmer med boendemarknaden för framför allt unga människor, men icke desto mindre står vi inför en period med stark tillväxt. Det är ett dilemma som vi måste hantera. Detta innebär att vi måste se vad som kan göras för att effektivisera nyttjandet av det befintliga bostadsbeståndet. tar upp frågan om amorteringskrav. Jag vill understryka att jag inte uppfattade det som att vi polemiserade när det gällde kapitaltäckningsreglerna. Det var heller inte min avsikt. har tagit upp detta med amorteringskrav. Det är alldeles uppenbart att hushållen behöver spara, men man kan ju spara i andra tillgångar och därmed ha en starkare balansräkning. Man kan också välja att amortera på andra lån än just bostadslånen. Det är alltså inte alldeles självklart att detta är ett effektivt instrument. Vi vet att till exempel har valt att lägga på ett hårdare amorteringskrav och koppla det till likviditetskrav på bankerna, så att man matchar utlåningen till bostäderna med bankernas finansiering. Jag vill inte utesluta att vi får återkomma till den frågan, men givet att det är troligt att kapitaltäckningskrav har en stor effekt på banksektorn är det nog bra att börja med det. Sedan får man se vad man därefter behöver komplettera med. Sellströms fråga om normal skuldnivå är naturligtvis oerhört komplicerad. Svensk skuldsättning i förhållande till bnp avviker inte på något avgörande sätt från nivån i andra . Vår disponibelinkomst är dock lite speciell eftersom vi har mer utbyggda välfärdssystem, och detta kan vara svårt att värdera. Därför är det viktigt att säga att det inte bara är hushållens skuldsättning som vi är oroade över, utan det är den samlade bilden som gör att vi behöver en strategi för att säkra en starkare ekonomisk utveckling framöver. : Jag har en mycket kort pendang om detta med amorteringskrav. De flesta av er kommer nog ihåg att vi hade något som hette tvångssparande, där staten såg till att en liten del av lönen sattes in på konto för att sparas för medborgarnas egen räkning. Efteråt fann man att detta system inte hade någon effekt alls på sparkvoten. Man fann alltså andra vägar för att konsumera, och jag skulle tro att det blir ungefär likadant om man har ett amorteringskrav. Ordföranden: får vi tacka statsråden, myndighetscheferna, ledamöterna och andra intresserade för denna mycket intressanta diskussion. Vi kommer att följa den här frågan i utskottet. Därmed är dagens utfrågning avslutad. I finansutskottet har vi kommit fram till en ny ordning. Varje debatt inleder vi med en kort inledning för att sammanfatta ärendet. Därför tänker jag börja med att just sammanfatta bakgrunden och de huvudsakliga slutsatserna i betänkandet.När den nya riksbankslagen 1999 trädde i kraft och fick en självständig roll gentemot och regeringen beslutade finansutskottet att göra en årlig utvärdering av den förda penningpolitiken.Utskottet redovisar i detta betänkande sin utvärdering av penningpolitiken , 2008-2010.Utskottets utvärdering bygger bland annat på . Rapporten är fristående och utgör den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska avlämna till finansutskottet.I sitt betänkande tar finansutskottet bland annat upp frågor om den flexibla inflationspolitiken och om riskerna för eventuella målkonflikter mellan inflationsmålet och arbetet med finansiell stabilitet.Dessa frågor kommer att mer på djupet behandlas av den externa och oberoende grupp för utvärdering av penningpolitiken som utskottet tillsatte och som kommer att redovisa sitt resultat nu . Utskottet avser att i samband med detta återkomma till dessa viktiga frågor.Utskottet konstaterar att har varit en historiskt extrem period då stora krav ställts på penningpolitiken. Utskottet berömmer, liksom tidigare, för den penning- och stabilitetsfrämjande politik som fört under finanskrisen.Utskottet vidhåller att räntehöjningarna våren och kan ifrågasättas, och utskottet konstaterar att kraftigt missbedömde styrkan i den ekonomiska nedgången 2009 samt styrkan i uppgången 2010. Detta var dock en missbedömning som delade med övriga prognosmakare.Inte heller förutsåg den kraftiga nedgången i inflationen under finanskrisen. Däremot ligger bankens inflationsprognoser och framåt ganska väl i linje med den faktiska utvecklingen.I betänkandet finns en motivreservation från , ska jag tillägga.Det här är alltså en översiktlig sammanfattning av bakgrunden och även de huvudsakliga slutsatserna i betänkandet.