bet · GY01FiU20 · 2011-06-15 00:00:00 — Vi vill stärka kollektivavtalsmodellen och bekämpa social dumpning genom bl.a. bättre skydd för utstationerad arbetskraft, hårdare krav på den som vill anställa migrantarbetare och stärkt skydd för fackliga rättigheter på EU-nivå. anser att man bör ta bort möjligheten att ersätta egna anställda med inhyrd arbetskraft från bemanningsföretag. Vi vill avsätta medel för att utveckla och stärka tillsyns- och informationsarbete, utbildningen av skyddsombud och de regionala skyddsombudens verksamhet. Med det ovan anförda avvisar jag regeringens förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken och ställer mig bakom vad som framförs i motion Fi10 i denna del. Öppen utfrågning om : Reformer för en bättre arbetsmarknad och arbetsmarknadsutskottets gemensamma utfrågning Datum: kl. 10.3012.00 (M) ordförande (S), vice ordförande Ordföranden: har slagit lite drygt 10.30. Jag hälsar er alla välkomna till denna öppna utfrågning i regi av arbetsmarknads- och finansutskott som vi har tillsammans med anledning av , som har fokus på reformer för en bättre arbetsmarknad. Välkomna till er som är här på plats, och även till er som följer detta på webb-tv och andra kanaler, vilket det alltid brukar vara några som gör. Det uppskattar vi också. Vi ska börja med en inledning av den ansvarige utredaren själv, . Därefter kommer ordet att fördelas till partierna i storleksordning. Hur det blir beror som vanligt på hur det tar, men meningen är naturligtvis att alla partier ska komma till tals. Det här är en utfrågning, det vill säga inte något slutgiltigt ställningstagande. Den syftar till att vi ska få djupare inblick i och förståelse för arbete och resultat. Därmed säger jag varmt välkommen till och ger ordet till dig. Docent : Tack så mycket! Det är väldigt trevligt att få vara här. Den här utredningen är naturligtvis skriven för er, så jag hoppas att ni läser den. Det vi har gjort inom ramen för har egentligen sin utgångspunkt i den tidigare långtidsutredningen, som väldigt tydligt visar på behovet av att vi arbetar mer om vi vill upprätthålla pensioner och välfärdssystem på det sätt som jag tror att befolkningen förväntar sig. I den tidigare långtidsutredningen belystes detta väldigt tydligt, men det fanns inte så mycket konkreta förslag, kan man säga. Det vi har gjort inom ramen för är att vi har försökt analysera den svenska arbetsmarknaden lite mer på djupet, sammanfatta den relevanta forskning som finns i och utomlands, kontrastera forskningen med hur det ser ut i , hur regelsystemen borde se ut enligt forskningen och hur de faktiskt ser ut och sedan föreslå reformer som kan tänkas resultera i en bättre fungerande arbetsmarknad i olika dimensioner. Man kan fundera på vad man menar med en väl fungerande arbetsmarknad. Här har vi egentligen tagit fasta på tre olika punkter, kan man säga. Det finns alltid en anledning att sträva efter låg arbetslöshet, eftersom arbetslöshet per definition innebär en välfärdsförlust. Man har personer som vill arbeta och söker arbete men inte hittar arbete. För att få en låg arbetslöshet är det viktigt att man har en god konkurrenskraft bland de arbetslösa, att de är produktiva och har förmågor som är eftertraktade av arbetsgivarna och att de aktivt söker efter arbete. Det är också viktigt att man har en väl fungerande lönebildning, eftersom anställningar kommer till stånd när arbetsgivare uppfattar det som lönsamt att anställa. Då spelar naturligtvis lönerna en viktig roll. I grunden vill vi ha en hög sysselsättning därför att sysselsättningen ger förutsättningar för konsumtion för individen och välfärd för samhället. Det innebär att det inte bara är så att vi vill ha hög sysselsättning, utan vi vill också ha en god produktivitet och inte minst en produktiv användning av arbetskraften, vilket innebär att det är viktigt att ha goda incitament för strukturomvandling och att man har bra matchning mellan arbetstagare och arbetsgivare, så att de förmågor som finns i arbetskraften används på bästa sätt, på det mest produktiva sättet, som gör att personerna själva får en så hög lön som möjligt och också bidrar till den gemensamma välfärden så mycket som möjligt. Dessutom är det naturligtvis så att det inte bara är arbetslöshet och matchning som är viktigt. Det är också viktigt att folk vill arbeta. Det är inte alltid så att mer arbete är bättre och att vi alltid måste sträva efter de institutioner som gör att folk jobbar så mycket som det bara går. Däremot bör vi enligt vår mening försöka utforma systemet så att de inte snedvrider incitamenten och viljan att arbeta, så att man inte utformar systemen som i onödan gör att folk väljer att inte arbeta. Vi vet att socialförsäkringar och omfördelning via skattesystemet kan minska incitamenten till arbete. I utredningen tar vi inte ställning till hur omfattande dessa system ska vara, i vilken grad vi vill ha försäkringar och hur mycket omfördelning vi vill ha. Däremot försöker vi diskutera hur försäkringssystemen och omfördelningssystemen på bästa sätt kan utformas så att de inte leder till att vi jobbar mindre än vi annars borde ha gjort. Generellt sett är det väldigt mycket som fungerar bra på den svenska arbetsmarknaden. I sådana här sammanhang är det väldigt lätt att lyfta fram och betona problemen, och det gör vi naturligtvis också här, eftersom det är problemen vi ska lösa. Det finns ingen anledning att spendera alltför mycket tid på att vara nöjd. Men det är ändå så att det är många saker som fungerar bra. Vi har ett väldigt högt arbetskraftsdeltagande i , framför allt bland kvinnor och bland äldre, inte minst bland äldre kvinnor, detta även i jämförelse med andra nordiska länder. Vi har också en hyfsat låg arbetslöshet i nivå med de andra nordiska länderna, om man ser över en konjunkturcykel. Generellt sett pratar vi om lite mer långsiktiga frågor och inte just hur det ser ut exakt . Vi har försökt analysera det snarare än . Vi verkar också ha en i vissa avseenden väldigt välfungerande lönebildning med en löneökningstakt som är på aggregerad nivå i nivå med inflationsmål och tillväxt, vilket är en bra grund för en välfungerande arbetsmarknad. Här visas sysselsättningsgrad efter ålder bland kvinnor i . NFD står för , och . Sedan är det EU-15. Den svarta kurvan, som är överst åtminstone bland de äldre, är . I arbetar äldre kvinnor mer än i de andra landgrupperna. Det ser ungefär likadant ut för män bland de äldre, även om skillnaden är lite mindre. I alla nordiska länder arbetar kvinnor mer än i andra länder. Vi kan också se att vi avviker från de andra nordiska länderna med en lägre sysselsättningsnivå bland ungdomar. Det är inte så lätt att hitta en enskild bra statistik på hur arbetsmarknaden för unga fungerar, men oavsett hur man analyserar det kan man nog komma fram till att arbetsmarknaden för unga i inte fungerar jättebra. Generellt sett tror jag att man kan säga att problemen på den svenska arbetsmarknaden framför allt är kopplade till inträdet på arbetsmarknaden. Det gäller dels unga, dels invandrade. Det finns också en problematik kring långtidsarbetslösheten som är väldigt viktig att beakta. Långtidsarbetslösheten steg under förra lågkonjunkturen, vilket egentligen inte är så konstigt, men den stannade kvar, och även under de väldigt goda åren hade vi en ganska betydande långtidsarbetslöshet. har vi en ny kris, och då har naturligtvis långtidsarbetslösheten stigit igen. Det är viktigt att den inte permanentas på en högre nivå även . Det är också så att vi har en sammanpressad lönestruktur som skapar restriktioner för vad man kan göra med övriga institutioner, hävdar vi. När det gäller ungdomar ser det ut så här. Det här tycker jag är det bästa sättet att illustrera situationen för ungdomar i . Den övre delen här är ungdomar som inte gör någonting. Den mittersta är de som arbetar men inte studerar. Den nedersta är de som studerar. Här kan man se flera saker. Det ena är att övergången från gymnasiet till vidare aktiviteter i form av vidare studier eller arbete inte fungerar så väl i . Det är väldigt många ungdomar som är inaktiva precis efter avslutat gymnasium. Man kan också se att andelen som studerar har en väldigt underlig puckelform här. Det är väldigt många som gör uppehåll innan de börjar studera vidare. Det här är något som vi delar med de andra nordiska länderna, även om det är mer påtagligt i . Det här försenar naturligtvis inträdet på arbetsmarknaden. Jag nämnde lönesammanpressningen. Detta är en figur som visar den genomsnittliga lönenivån och sysselsättningsgraden per utbildningsnivå. I det här fallet råkar det vara för svenska män . De som är högst utbildade är de som finns högst upp här. Om man tittar där kan man se att ju mer utbildning man har, om man befinner sig någonstans i den övre delen av utbildningsfördelningen, desto högre lön har man, medan sysselsättningsgraden inte varierar speciellt mycket. När man går ned i utbildningsfördelningen börjar däremot utbildningsskillnaderna mer och mer att utkristallisera sig i skillnader i sysselsättningsgrad snarare än i löneskillnader. Det här är en typ av problem som jag tror att man kan förvänta sig om man har en sammanpressad lönestruktur i den nedre delen av lönefördelningen. Det blir svårare för de lågproduktiva att finna arbeten, men finner de arbeten får de löner som är i paritet med lönerna för dem som har lite högre produktivitet. Här tänker vi oss utbildning som ett grovt mått på hur attraktiva människor är på arbetsmarknaden. I någon mån kan man nog se detta som något man får leva med om man har stora omfördelningsambitioner. Man kan inte förvänta sig att vi ska ha arbeten med väldigt låga löner till exempel. Men det sätter väldigt tydliga restriktioner på resten av de institutioner som omgärdar arbetsmarknaden. Det blir oerhört viktigt till exempel att vi har ett utbildningssystem som verkligen gör alla grupper av ungdomar anställningsbara. Vi kan inte tillåta att en del trillar ut och inte riktigt är attraktiva för arbetsgivarna. De får ingen möjlighet att arbeta sig in på arbetsmarknaden med den lönesammanpressning vi har. Det blir svårt att över huvud taget få ett jobb, och det riskerar att skapa väldigt långsiktiga problem. Det här kan också ses som ett argument för att till exempel ha lägre ingångslöner och en lönetrappa. Men det är kanske mer en fråga för parterna än för er, så vi lämnar den . Vi diskuterar ett stort antal politikområden i rapporten. Jag tänkte fokusera på ett par som jag fick signaler om att det kanske skulle vara störst intresse kring. Ett sådant politikområde är det som vi traditionellt betraktar som arbetsmarknadspolitik. Vi tycker egentligen att den har en ganska bra struktur i och med de garantier som styr ganska mycket av resurserna. De har en rimlig logik i så måtto att man börjar med intensifierad jobbsökarhjälp och sedan går vidare till mer kompetenshöjande insatser och en subventionerad sysselsättning, med en ökad möjlighet till större och större sysselsättningssubventioner. Vi tycker dock i princip att det är ett problem att det finns en parallell arbetsmarknadspolitik som bedrivs i regi och som inte är speciellt väl integrerad med Arbetsförmedlingens arbetsmarknadspolitik. Det finns ingen uppföljning eller utvärdering och egentligen heller ingen beskrivning av vad den går ut på. Det vi försöker betona i utredningen generellt sett är hur otroligt viktigt det är att man satsar de här resurserna på de svaga grupperna. Till exempel är det väldigt viktigt att sysselsättningssubventioner går till de grupper som verkligen har svårt att komma in på arbetsmarknaden, inte minst på grund av lönesammanpressningsproblemet. Man vet att om man subventionerar arbeten finns det en risk att de ersätter osubventionerade arbeten. Men det är inget problem så länge de som kommer in i arbete är de som skulle ha haft det riktigt svårt annars. Därför är det viktigt att alla resurser riktas mot rätt grupper. är det arbetslöshetstider som styr ganska mycket av var resurserna hamnar. Det är på ett sätt bra, men en nackdel är att det finns grupper varom man redan från början vet att de behöver större resurser. De får vänta för . Det finns grupper där man redan från början kan identifiera att de behöver mer hjälp. Dem kan man försöka hjälpa tidigare. Det finns också en uppenbar brist vad gäller arbetsgivarinriktad förmedling för svaga grupper. Det vet vi därför att man, när man bedriver intensifierad arbetsgivarinriktad förmedling i projektform, får ganska bra resultat. Såvitt vi kan bedöma är det här också ett kostnadseffektivt sätt att använda resurser för att få svaga grupper i arbete. För att stärka detta arbete kan man helt enkelt ägna sig mer åt detta, men man kan också göra arbetet lättare om Arbetsförmedlingens personal får möjlighet att själva besluta om fördjupade sysselsättningssubventioner för de individer som de tycker behöver det speciellt. Det kan göra det lättare att motivera en arbetsgivare att anställa just de personer som har speciellt svårt att bli anställda. Vad gäller arbetslöshetsersättningen tycker vi med stöd av de bilagor vi har att det i grunden finns en bra struktur i den svenska arbetslöshetsersättningens utformning. Den inkorporerar mycket av det som forskningen visar är bra. Det finns en karensperiod som fyller en funktion. Hur lång den ska vara är väldigt svårt att säga. Det finns en avtrappning som vi tror är bra. Det finns ett regelverk för sanktioner och kontroll. Det finns obligatoriska program efter en viss tids arbetslöshet som kan användas för att testa arbetsviljan. Det finns också de arbetslöshetsvarierande avgifter som skulle kunna bidra till en bättre lönebildning, åtminstone om de vore rätt utformade. Men, i många avseenden kan man säga att de här verktygen används i ganska begränsad utsträckning. Våra förslag handlar ganska mycket om att inkorporera de här elementen för en större del av de arbetslösa. Det vill vi göra just därför att man på ett bättre sätt ska kunna kombinera en generös försäkring med goda incitament till arbete. Jag tror att den viktigaste delen är att det behövs en arbetslöshetsersättning utan arbetsvillkor. I är just inflödet en stor del av arbetslöshetsproblematiken. Det gör också att många arbetslösa inte har någon arbetslöshetsersättning. Det behovsprövade kommunala försörjningsstödet är en dålig ersättningsform för dem som söker arbete. Den gör att korta anställningar och deltidsanställningar inte lönar sig. Det skapar också en otydlighet mellan kommuner och arbetsförmedling, där Arbetsförmedlingen inte kan bedriva någon kontroll av jobbsökande, vilket gör att kommunerna känner sig tvingade att bedriva denna verksamhet. Det mer precisa förslag som vi har här kan man egentligen se som att den jobbgaranti som finns för ungdomar utvidgas till att gälla alla inträdande grupper som saknar tidigare arbetslivserfarenhet och att man försöker höja ersättningsnivån i garantin så att den ger en skälig levnadsstandard, med vilket menas att man inte behöver toppa upp det med försörjningsstöd. En fördel med detta är att det är en grund för att avskaffa det kommunala huvudansvaret för socialbidragstagares arbetsmarknadspolitik, som situationen ser ut . Det finns en del andra saker som går i samma riktning. Det finns något som kallas för aktivitetsstöd, som betalas till dem som deltar i arbetsmarknadspolitiska program. Det är en väldigt onödig ersättningsform som skapar en väldig otydlighet och som gör att det regelverk man har för sanktioner och kontroll inte kan tillämpas på samma sätt för dem som deltar i garantierna, trots att de förväntas söka arbete, och som också gör att systemet med arbetslöshetsvarierande avgifter inte fungerar alls. På samma linje tycker vi att arbetslöshetsförsäkringen bör göras obligatorisk, därför att arbetslösa riskerar att hamna i fel system . Vi tycker att taket bör ha en avtrappande struktur, därför att vi vill att de som har haft en hög lön ska ha en hög reservationslön i början och bara leta efter riktigt bra jobb. Vi vill att de ska använda de kvaliteter de har och inte ta vilket jobb som helst. Men när de har varit arbetslösa länge är sannolikheten att de hittar just det jobb som gav samma lön som tidigare mycket mindre. Då kan man börja tänka sig att acceptera sämre jobb. Generellt sett bör också systemet med kontroll och sanktioner på Arbetsförmedlingen förstärkas. En av de frågor som jag antar är mest kontroversiella i utredningen är våra funderingar kring anställningsskyddet. Vår bedömning är att det behövs ett anställningsskydd, men att det är väldigt viktigt att det är rätt utformat, så att det ger effektiva incitament för strukturomvandling och ger de fördelar som vi vill ha från ett anställningsskydd. Det nuvarande anställningsskyddet i är lite underligt konstruerat på så sätt att det är extremt tudelat. Vi har ett extremt flexibelt system vad gäller tidsbegränsat anställda som gör att arbetsgivarna har en internationellt sett extremt stor möjlighet att använda sig av tidsbegränsat anställda, hur många de vill efter varandra, utan motivering, och hur många som helst . Det enda villkoret är att de byter ut individerna . är det mycket svårt att förändra sammansättningen av de fast anställda på grund av turordningsreglernas konstruktion. Detta skapar trösklar och snedvridna incitament, där arbetsgivare som vill ha flexibilitet i sin organisation egentligen premieras om de säger upp de nyanställda med jämna mellanrum, vilket inte kan vara konsistent med ett bra utformat system. Det är också så att arbetsgivare i kan säga upp personal helt utan att behöva beakta de samhällsekonomiska konsekvenserna. Det är gratis att säga upp även de fast anställda, bara man är beredd att vänta ut uppsägnings- och varseltider och inte har någon synpunkt på vilka man behåller. Detta gör att vi anser att det behövs reformer i det svenska anställningsskyddet i en riktning som harmoniserar reglerna för tidsbegränsat anställda och tillsvidareanställda. Det är inget fel i att anställningsskyddet växer med anställningstiden, men det kan inte finnas den här typen av väldigt tydliga trösklar, där arbetsgivare premieras om de säger upp personer och byter ut dem mot andra. Det skapar en massa onödig personalomsättning bland de nyanställda och premierar inte en effektiv användning av arbetskraften. Den reformstrategi som man tidigare använt i och i många andra europeiska länder har enligt den internationella forskningen varit ganska misslyckad. Den reformstrategin har varit att reformera reglerna för de tidsbegränsade anställningarna. Det talar för att man bör gå i riktning mot genomgripande reformer. Vi förespråkar att man inför uppsägningsavgifter, som kan växa gradvis med anställningstiden för att skydda personer med längre anställningstid mer. De samhällsekonomiska kostnaderna om personer som har arbetat länge på en arbetsplats blir uppsagda är sannolikt högre än om de nyanställda blir uppsagda. Uppsägningsavgifter får också arbetsgivare att, som vi skriver här, internalisera samhälleliga kostnader för uppsägningar, vilket helt enkelt handlar om att man tar hänsyn till att om man säger upp någon kostar det för samhället i form av förlorade skatteintäkter och ökade bidragskostnader. Man kan se det som att detta ersätter arbetsgivaravgifterna som finansiering av a-kassan. Ett sådant system kan ersätta eller kombineras med en mer flexibel form av turordningsregler. Ett av problemen på den svenska arbetsmarknaden är situationen för de utrikes födda. Vi tror egentligen att det viktigaste för att förbättra situationen är att försöka sträva efter att generellt sett få en bra och fungerande arbetsmarknad med god utformning av utbildningssystem, arbetsmarknadspolitik, lönebildning, ersättningssystem och så vidare. Detta är sannolikt de grupper som drabbas mest av de saker som inte fungerar, tillsammans med ungdomar. Men det är också så att integrationsinsatserna kan förbättras. Man bör nog sträva efter att de ska komma snabbare och vara mer individ- och arbetsmarknadsinriktade än , även om reformer har genomförts i denna riktning. Man kan sannolikt göra mer . Man kan också bredda målgruppen för introduktionsprogrammet. Arbetsförmedlingen kan dessutom ges möjlighet att upphandla utbildningar i svenska direkt i stället för att det alltid ska vara kommunerna som är tillhandahållare av det här. På så sätt skulle man kunna komma ifrån det här att kommunerna blandar analfabeter och högutbildade i samma svenskkurser, vilket har varit ett bestående problem hos kommunerna. Det är fullt möjligt att det skulle vara bättre om Arbetsförmedlingen kunde köpa svenskkurser till exempel från och om Arbetsförmedlingen skulle ha möjlighet att ha mer yrkesinriktad svenskutbildning. Vi diskuterar också en del andra frågor här vad gäller utbildningssystem, skattesystem, sjukförsäkring, lönebildning och konkurrens. Ni får gärna ställa frågor om allt detta, men jag tror att jag har uttömt min tid, så jag ska lämna över till frågor. Jag kan bara säga att det förutom huvudbetänkandet finns ett stort antal bilagor som innehåller väldigt mycket information för den som är intresserad av svensk arbetsmarknad. De har svischat ut i hög hastighet, så det är inget konstigt om ni har missat dem. Jag kan ändå rekommendera er att ta del av bilagorna, som naturligtvis innehåller mycket mer än vad som finns i huvudbetänkandet. Ordföranden: så mycket för den inledningen! Vi kommer att gå in på utfrågningsdelen. Vi har ledamöter från både finansutskottet och arbetsmarknadsutskottet på plats och ska försöka blanda dessa och också blanda partier. Jag påminner igen om att vi sänder på både webb-tv och direkt. Både inledningen och frågestunden stenograferas också, vilket innebär att dokumentation från utfrågningen kommer att finnas på . Jag ger ordet till ett par tre frågeställare per omgång i storleksordning för partierna. Vi hoppas att partierna ska få tillfälle till minst en gång var, kanske någon till. Det brukar tyvärr bli lite bråttom på slutet; jag varnar för det. Sedan ger jag naturligtvis ordet till för kommentarer. Vi börjar med Socialdemokraterna och finansutskottets vice ordförande . (S): Fru ordförande! Jag tackar för en väldigt bra föredragning. Rapporten är också väldigt välskriven och pedagogisk, väl värd att läsa. Ni har en balansgång och för en diskussion om drivkrafter till arbete och om de arbetslösa blir rätt utrustade för att kunna ta jobb när jobben kommer. Det är en väldigt viktig avvägning. Du nämnde inte skattekapitlet särskilt i din föredragning, men jag tyckte att det också var väldigt intressant. Ni uttrycker en tveksamhet till att gå vidare med ytterligare jobbskatteavdrag. Vad jag förstår är huvudskälet att man än så länge inte vet effekten på sysselsättningen av jobbskatteavdrag, hur det har realiserats i praktiken. Ni uttrycker också tveksamhet till den stora och mycket kostsamma generella nedsättningen av arbetsgivaravgifter riktad till ungdomar, vilken kostar ungefär 10 miljarder, och förespråkar i stället mer riktade insatser till de grupper som har svårt att komma in på arbetsmarknaden. För oss som riksdagsledamöter har varje krona en alternativ användning. Ytterligare 10, 20 eller kanske 40 miljarder i jobbskatteavdrag kan användas exempelvis för att rusta de arbetslösa bättre för att kunna ta de nya jobben. Jag skulle vilja höra dig göra den avvägningen mellan att ta ytterligare stora steg i jobbskatteavdrag när vi pekar på bristerna för långtidsarbetslösa som inte får tillräckligt kvalificerat innehåll i sin utbildning eller i de ganska tomma garantierna. Det gäller ungdomar som skulle behöva ha lärlingsutbildningar, som antagligen är kostsamt som arbetsgivarna skulle få det, eller satsningar på konkurrenskraft i form av forskning eller infrastruktur. Det handlar om stora belopp. Det är en viktig avvägning att göra för oss, inte minst i finansutskottet. (M): Fru ordförande! Också jag vill tacka för en väldigt intressant rapport och bra föredragning.