bet · GY01KU20 · 2011-06-01 00:00:00 — Av statistiken framgår bl.a. följande. Under /10 besvarades 466 interpellationer. Av dessa besvarades 287 med fördröjning, dvs. efter den föreskrivna tvåveckorsperioden, i förekommande fall förlängd med anledning av uppehåll i kammarens arbete. Detta motsvarar av de besvarade interpellationerna. Andelen interpellationer som besvarades med mer än två veckors fördröjning var . Av statistiken framgår vidare att andelen interpellationer som besvarades efter den föreskrivna tvåveckorsperioden från /03 till och med /09 har varit . Andelen som besvarades med mer än två veckors fördröjning har legat på . har inom ramen för sin granskning berört bl.a. förseningar vid besvarandet av interpellationer vid ett flertal tidigare tillfällen. I betänkandet KU 1977/78:35 (s. 16 f.) uttalade utskottet att det självfallet är omöjligt att helt undvika vissa tidsöverdrag när det gäller besvarandet av interpellationer och frågor. Det kan t.ex. vara sjukdomsfall eller utrikes tjänsteresa som nödvändiggör en senareläggning av ett svar, vilket i sin tur sammanhänger med antingen vederbörande statsråds eller frågeställares förhållanden. Särskilt under mycket arbetstyngda perioder kan det vidare vara svårt att vid planeringen av kammarens arbete få tid för debatter. Utskottet ville dock framhålla angelägenheten av att tidsöverdrag i möjligaste mån undviks. Inte minst ur allmänhetens synpunkt sades det vara av stor vikt att en fråga inte har förlorat sin aktualitet när den besvaras. Utskottet har härutöver i senare granskningar konstaterat (t.ex. i bet. KU 1979/80:50 s. 13 f.) att bl.a. interpellationer är ett viktigt instrument för riksdagsledamöterna när det gäller att få information från statsråden i olika aktuella frågor. För att frågeinstituten ska fungera på avsett sätt måste interpellationerna och frågorna besvaras så snabbt att informationen inte har förlorat sin aktualitet när svaren lämnas. I det sammanhanget ville man också framhålla att det givetvis är önskvärt att frågor och interpellationer i angränsande ämnen, som väcks ungefär , besvaras gemensamt. Vidare har utskottet erinrat om (bet. 2001/02:KU10 s. 30 f.) att riksdagsledamöternas möjlighet att framställa interpellationer till statsråd är en del av kontrollmakten som ger ledamöter insyn i regeringens politiska arbete. Utskottet kunde då konstatera att tvåveckorsregeln hade åsidosatts i fråga om mer än hälften av alla interpellationer . Utskottet ansåg att detta förhållande var anmärkningsvärt och att regeringen inte kunde undgå kritik för detta. Vid granskningen (bet. 2005/06:KU20 s. 40 f.) sade utskottet att det förutsatte att regeringen fortsatte att arbeta för att samtliga interpellationer skulle besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen. I samband med utskottets senaste granskning (bet. 2009/10:KU10 s. 148 f.) uttalade utskottet att mot bakgrund av den funktion bl.a. interpellationerna fyller inom det parlamentariska systemet genom de möjligheter de ger till information, debatt och kontroll av regeringen, är vikten av att de fungerar tillfredställande uppenbar. En avgörande förutsättning för att frågeinstituten ska ha den verkan och funktion som förutsätts i regeringsformen och riksdagsordningen, var enligt utskottet att statsråden respekterar gällande reglering och praxis. I detta avseende är det av särskild vikt bl.a. att fördröjda svar i möjligaste mån undviks. Med anledning av vad som framkommit i granskningen noterade utskottet att andelen fördröjda interpellationssvar legat på en hög nivå . Utskottet såg allvarligt på detta förhållande och ansåg att det, förutom att äventyra aktualiteten hos interpellationsdebatterna, i förlängningen också kan riskera att allmänt försvaga frågeinstituten som kontrollinstrument. Inte minst den förhållandevis stora andel interpellationssvar som lämnas med flera veckors fördröjning utgjorde här enligt utskottet ett problem. Pågående uppföljnings- och utvärderingsarbete I den senast nämnda granskningen ansåg utskottet att diskussionen om frågeinstitutens verkan och funktion synes vara av en sådan karaktär att en mer fullödig genomlysning från konstitutionell synpunkt är befogad. Till detta kunde enligt utskottet läggas behovet av en utförlig diskussion om frågeinstitutens syfte i en mer grundläggande mening. En undersökning av detta slag skulle emellertid kräva ett vidare perspektiv än vad som kan anläggas inom ramen för utskottets granskning. Enligt utskottets mening fanns anledning att i stället framöver överväga att ta initiativ till en uppföljning och utvärdering med en sådan inriktning. beslutade utskottet att ge en utredare i uppdrag att genomföra en sådan brett upplagd utvärdering av frågeinstituten (interpellationer samt skriftliga och muntliga frågor), i syfte att analysera dem från konstitutionell synpunkt. Utredningen ska bl.a. göra en historisk genomgång av frågeinstitutens utveckling och av de olika uppfattningar om deras syfte som legat till grund för utformningen av dem. Vidare ska en kartläggning av omfattningen av interpellationer och frågor göras, liksom av det sätt på vilket de används i riksdagsarbetet och vilken betydelse de kan sägas ha i olika hänseenden. Slutligen ska utredningen bedöma hur användningen av frågeinstituten inverkar på de praktiska förutsättningarna för statsråden att fullgöra sina åtaganden och hur den påverkar arbetet i . Utredningen ska redovisa sitt arbete för utskottet före utgången av 2011. Genom en skrivelse som sänts till har utskottet begärt en redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits efter utskottets senaste granskning för att undvika försenade interpellationssvar och ett svar på varför andelen försenade svar trots det ökade under /10. Som svar lämnades en promemoria upprättad inom Statsrådsberedningen (bilaga A1.6.3) till utskottet . I promemorian anförs följande. granskningsbetänkanden analyseras och diskuteras i expeditions- och rättschefskretsen samt bland statssekreterarna. Att vissa förseningar trots detta riskerar att uppstå kan bl.a. bero på olika åtaganden, tjänsteresor eller andra tidigare inbokade engagemang, som inte kan flyttas. Vid de möten för samråd och information som hålls med jämna mellanrum mellan företrädare för kammarkansliet och Statsrådsberedningen tas vidare frågor upp om hanteringen av riksdagsfrågor och interpellationer. Ambitionen har varit och är fortsatt enligt promemorian att fler svar ska lämnas inom den föreskrivna tiden. Slutligen anförs att välkomnar den utvärdering som har initierats av utskottet. Som utskottet har uttalat är möjligheten för ledamöter att framställa interpellationer till statsråden en viktig del av kontrollmakt. Att svarstiderna respekteras är också en avgörande förutsättning för att frågeinstituten ska ha den verkan och funktion som förutsätts i regeringsformen och riksdagsordningen. Utskottet, som hade förväntat sig en förbättring av statistiken beträffande svarstiderna, konstaterar i årets granskning att trenden med en ökande andel interpellationer som besvaras , trots upprepade påpekanden från utskottet tvärtom fortsätter, både vad avser den totala andelen sena svar och andelen svar som är försenade . Det är enligt utskottets mening otillfredsställande att utvecklingen har fortsatt i fel riktning. Utskottet kommer under nästa att behandla den utvärdering av frågeinstituten som pågår. Utskottet kommer då att överväga om det finns skäl att vidta några åtgärder för att stärka frågeinstitutens funktion som kontrollinstrument. 2 Handläggningen av vissa regeringsärenden m.m. 2.1 Hanteringen av datalagringsdirektivets genomförande I en anmälan som kom in till , se bilaga A2.1.1, begärs att utskottet granskar orsakerna till regeringens och justitieministerns försummelser vad gäller införandet av datalagringsdirektivet1[ och rådets direktiv /24/EG av om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG, EUT L 105, , s. 54.]. I anmälan anförs dels att direktivet antogs och att det skulle ha införlivats i sin helhet senast , dels att fällts i för försummelse när det gäller införandet av direktivet i svensk rätt, dels att kommer att få betala skadestånd. Utskottet avgränsar sin granskning i ärendet till perioden fram till regeringens beslut om proposition 2010/11:46. Till grund för granskningen har bl.a. legat promemorior som har upprättats inom Justitie- och Utrikesdepartementen, bilaga A2.1.23. Nedan lämnas en kronologisk redogörelse för olika för granskningsärendet centrala händelser och förlopp. Dessa beskrivs mer utförligt i följande avsnitt. Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) överlämnar sitt delbetänkande till regeringen. I betänkandet redovisas en översyn av regelverket som styr de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att få tillgång till innehållet i och uppgifter om elektronisk kommunikation. Datalagringsdirektivet träder i kraft. Regeringen tillsätter som får i uppdrag att lämna förslag till hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Direktivets genomförandetid löper ut med undantag för frågor om lagringen av kommunikationsuppgifter om Internetåtkomst, Internettelefoni och Internetbaserad e-post (se nedan). överlämnar sitt utredningsbetänkande inklusive författningsförslag till regeringen. Kommissionen sänder en formell underrättelse och uppmanar att förklara varför kommissionen saknar upplysningar om direktivets införlivande i svensk rätt. Regeringen tillsätter som får i uppdrag att överväga vissa straffprocessuella och polisrättsliga frågor som rör de brottsbekämpande myndigheternas dolda spanings- och utredningsverksamhet. Regeringen svarar kommissionen att svenska författningar som införlivar direktivet kommer att träda i kraft . får i uppdrag att skyndsamt också utreda frågan om brottsbekämpande myndigheters tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation. Denna fråga hänger samman med frågan om skyldigheten för leverantörer att lagra uppgifterna för brottsbekämpande ändamål , vilken hade varit föremål för arbete. Kommissionen, som fortfarande saknar upplysningar om direktivets införlivande, sänder ett motiverat yttrande till med uppmaning att vidta nödvändiga åtgärder . svarar att förseningar har uppstått i tidsplanen för införlivandet av direktivet, att arbetet med införlivandet fortgår och att kommissionen ska hållas underrättad. överlämnar sitt delbetänkande inklusive författningsförslag till regeringen. Direktivets genomförandetid löper ut i fråga om lagringen av kommunikationsuppgifter om Internetåtkomst, Internettelefoni och Internetbaserad e-post. Kommissionen väcker talan mot i dåvarande och yrkar att domstolen fastställer att underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med datalagringsdirektivet. Justitieministern anför i en interpellationsdebatt att ministerns avsikt är att regeringen ska lämna en proposition i frågan . Justitieministern anför i en interpellationsdebatt bl.a. att sedan direktivets genomförande påbörjats har ytterligare initiativ på brottsbekämpningsområdet som påverkar integritetsskyddet tillkommit och att det är viktigt att initiativen ses i ett sammanhang för att värna enskildas integritet. Ministern uttalar att hon därför inte avser att lägga fram något förslag förrän frågan om lagring av trafikuppgifter övervägts i ett bredare sammanhang, bl.a. rörande brottsbekämpande myndigheters tillgång till uppgifterna. fastställer i sin dom att underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med datalagringsdirektivet. Justitieministern anför i en interpellationsdebatt bl.a. dels att regeringen anser att frågan om lagstiftning om lagring av trafikuppgifter bör övervägas i ett bredare sammanhang och att integritetsskydd visavi brottsbekämpning måste tas på allvar, dels att förslag nu är föremål för övervägande och att regeringen bl.a. därför avvaktar med ett ställningstagande till hur ska införa datalagringsdirektivet. Regeringen beslutar proposition 2010/11:46 Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål genomförande av direktiv /24/EG. Utöver detta kan nämnas att det samt inkom ytterligare interpellationer och skriftliga frågor till justitieministern om datalagringsdirektivets införlivande. Därtill kan noteras dels att kammare , i enlighet med 2 kap. 22 § första stycket regeringsformen, hänvisade delar av de lagförslag som regeringen föreslagit i proposition 2010/11:46 till justitieutskottet för att där vila från , dels att kommissionen beslutade att lämna yrkanden till om att domstolen ska utdöma bötesstraff till med anledning av den fortsatta underlåtenheten att införliva datalagringsdirektivet. bygger på en allmän lojalitetsprincip, vilken uttrycks i artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen2[ EUT C 83, 30.3.2010, s. () som stadgar att unionen och medlemsstaterna enligt principen om lojalt samarbete ska respektera och bistå varandra när de fullgör de uppgifter som följer av fördragen samt att medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördragen eller av unionens institutioners akter. Det stadgas också att medlemsstaterna ska hjälpa unionen att fullgöra sina uppgifter, och de ska avstå från varje åtgärd som kan äventyra fullgörandet av unionens mål. Av artikel 260.12 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt3[ EUT C 83, 30.3.2010, s. (EUF-fördraget) framgår att om finner att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördragen, ska denna stat vidta de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom. Vidare framgår att om kommissionen anser att den berörda medlemsstaten inte har vidtagit de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom, får kommissionen, efter att ha gett staten tillfälle att framföra sina synpunkter, väcka talan vid domstolen. Därvid ska kommissionen ange det standardbelopp eller vite som den med hänsyn till omständigheterna anser det lämpligt att den berörda medlemsstaten ska betala. Om domstolen finner att den berörda medlemsstaten har underlåtit att efterkomma dess dom, kan den förelägga staten att betala ett standardbelopp eller ett vite. Enligt artikel 15.1 i datalagringsdirektivet skulle medlemsstaterna dels sätta de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet i kraft, dels genast underrätta kommissionen om detta. Vidare stadgar artikeln att när en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Enligt artikel 15.2 ska medlemsstaterna till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av direktivet. Av artikel 15.3 i direktivet framgår dels att varje medlemsstat får skjuta upp tillämpningen av direktivet i fråga om lagringen av kommunikationsuppgifter om Internetåtkomst, Internettelefoni och Internetbaserad e-post t.o.m. , dels att alla medlemsstater som önskar utnyttja bestämmelsen ska underrätta rådet och kommissionen om detta i form av en förklaring när direktivet antas. En sådan förklaring lämnades av i samband med antagandet av direktivet (se EUT L 105, , s. 62). Här redovisas de föreskrifter som gällde som är relevant för granskningsärendet, dvs. trädde en ny budgetlag (2011:203) i kraft (prop. 2010/11:40, bet. 2010/11:KU14, rskr. 2010/11:177178) och den gamla lagen (1996:1059) om statsbudgeten upphävdes. Enligt 1 § lagen (1996:1059) om statsbudgeten gäller att i statens verksamhet ska hög effektivitet eftersträvas och god hushållning iakttas. Med statens verksamhet avses sådan verksamhet som sköts av regeringen, domstolarna och de förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen. I författningskommentaren till bestämmelsen anges att uttrycket god hushållning kan exemplifieras med att onödiga utgifter ska undvikas, att verksamhet ska bedrivas med hög produktivitet och att statens medel ska hanteras säkert (prop. 1995/96:220 s. 82). Förordning med instruktion för Enligt 20 § 3 ska besvara formella underrättelser från kommissionen och i övrigt upplysa kommissionen om hur har uppfyllt de förpliktelser som följer av medlemskap i unionen. Enligt 20 § 6 ska anmäla förslag till författningar i enlighet med informationsförfaranden som följer av medlemskap i unionen eller av andra internationella överenskommelser samt besluta om svenska svar och kommentarer inom dessa förfaranden. har granskat beredningskravet vid genomförandet av EG-direktiv (bet. 2009/10:KU10 s. 78 f.). Då granskade utskottet införlivandet av sammanlagt 24 direktiv (däribland datalagringsdirektivet) som antagits av rådet och som skulle vara genomförda . I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att bygger på en allmän lojalitetsprincip som stadgar att medlemsstaterna bl.a. ska vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördragen eller av unionens institutioners akter samt hjälpa unionen att fullgöra sina uppgifter, och de ska avstå från varje åtgärd som kan äventyra fullgörandet av unionens mål. granskade utskottet bl.a. beredningen av tre EG-direktiv (bet. 2008/09:KU10 s. 65 f.). Utskottet upprepade då sin uppfattning att synpunkter från myndigheter och andra berörda instanser kan utgöra ett värdefullt underlag, t.ex. när det gäller att bedöma vilka lagstiftningsåtgärder kommer att behöva vidta efter det att ministerrådet har antagit ett EG-direktiv (s. 78). granskade utskottet förhållanden om en dröjsmålsränta på tullavgift till EU (bet. 2009/10:KU20 s. 104 f.). Utskottet konstaterade att granskningen gällde det första fallet av en talan mot som väckts vid om ett krav på inbetalning av egna medel till kommissionen där domstolen fastställt att underlåtit att uppfylla sina gemenskapsrättsliga skyldigheter. Utskottet noterade bl.a. dels att den dröjsmålsränta som uppkommit vida översteg den ursprungliga tullskuld som tvisten vid gällde, dels att det i ett tidigare skede blev känt att en annan medlemsstat redan genomfört en villkorad betalning i det aktuella målet. Mot bakgrund av bl.a. budgetlagens krav på hög effektivitet och god hushållning i statens verksamhet ansåg utskottet att regeringen vid liknande situationer noga bör överväga att genomföra villkorade betalningar så att onödiga utgifter undviks (s. 117). Genom regeringsbeslut tillkallades en särskild utredare som fick i uppdrag att lämna förslag till hur datalagringsdirektivet skulle genomföras i svensk rätt (dir. 2006:49). Uppdraget skulle redovisas . beslutade regeringen om förlängd utredningstid t.o.m. (dir. 2007:37). överlämnade sitt betänkande (SOU 2007:76) till regeringen i vilket utredningen lämnade författningsförslag om ändringar i dåvarande sekretesslagen (1980:100), lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation samt en ny förordning om lagring av trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande syften. Utredningen föreslog att lagring av trafikuppgifter skulle ske hos leverantören och att lagringstiden skulle vara . Därefter skulle uppgifterna utplånas. Leverantörerna skulle vara skyldiga att anpassa sin verksamhet så att uppgifterna enkelt kunde tas om hand av de brottsbekämpande myndigheterna vid ett utlämnande. Utredningen föreslog att skulle ha tillsyn över leverantörernas lagring av trafikuppgifter. lämnade regeringen en proposition till . Genom regeringsbeslut tillkallades en särskild utredare med uppdrag att överväga vissa straffprocessuella och polisrättsliga frågor när det gäller de brottsbekämpande myndigheternas dolda spanings- och utredningsverksamhet (dir. 2007:185). Utredaren skulle i ett delbetänkande redovisa resultatet av sina överväganden när det gäller polisens och tullens möjligheter till att dels begära in uppgifter om elektronisk kommunikation med egna tekniska hjälpmedel, dels begära in uppgifter om mobiltelefoner, telemeddelanden och abonnemang inom polisens och tullens underrättelseverksamhet och under förundersökningar innan det finns någon skäligen misstänkt gärningsman. Uppdraget i övrigt skulle redovisas . beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2008:91) med innebörden att utredarens uppdrag ändrades dels på så sätt att delbetänkandet inte behövde innehålla redovisning av utredningens arbete när det gäller polisens och tullens möjligheter att skaffa uppgifter om elektronisk kommunikation med egna tekniska hjälpmedel utan den delen av uppdraget skulle i stället redovisas i samband med den slutliga redovisningen, dels så att tidpunkten för redovisningen av delbetänkandet flyttades fram till och tidpunkten för slutbetänkandet till . överlämnade delbetänkandet En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen (SOU 2009:1). Utredningen föreslog bl.a. att skyldigheten för leverantörerna att lämna ut uppgifter om abonnemang till myndigheterna i motsats till vad som gäller inte skulle vara begränsad till misstanke om brott av viss svårhetsgrad. Således skulle t.ex. uppgift om vem som hade ett visst IP-nummer vid ett visst tillfälle kunna lämnas ut vid misstanke om brott, även om enbart böter kunde förväntas som påföljd i det enskilda fallet. överlämnade regeringen en lagrådsremiss om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter om elektronisk kommunikation till Lagrådet. Lagrådet lämnade sitt yttrande . väckte kommissionen talan4[ EUT C 180, , s. mot i dåvarande (mål C-185/09). Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att , genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa datalagringsdirektivet eller, i vart fall, genom att inte underrätta kommissionen om dessa åtgärder, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 15.1 i direktivet. Domstolen slog i sin dom5[ EUT C 80, 27.3.2010, s. fast att underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Av redogörelsen i domen över det s.k. administrativa förfarandet framgår att kommissionen saknat upplysningar som visat att antagit de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet och att kommissionen i enlighet med förfarandet i dåvarande artikel 226 första stycket EG-fördraget6[ EUT C 321, 29.12.2006, s. (nuvarande artikel 258 i EUF-fördraget) sände en formell underrättelse och uppmanade att inkomma med sina synpunkter. besvarade den formella underrättelsen genom en skrivelse av , i vilken det angavs att den nationella lagstiftning som ska införliva direktivet skulle komma att träda i kraft . Vidare framgår av domen att kommissionen inte haft tillgång till några andra uppgifter som gjorde det möjligt att dra slutsatsen att de åtgärder som är nödvändiga för att införliva direktivet med den nationella rättsordningen hade vidtagits. Kommissionen lämnade därför ett motiverat yttrande, i vilket den uppmanade att vidta nödvändiga åtgärder för att följa yttrandet . I sin svarsskrivelse av gjorde gällande dels att det hade uppstått förseningar i tidsplanen för införlivandet av direktivet, dels att lagstiftningsarbetet med införlivandet fortgick och att kommissionen skulle hållas underrättad om dess fortskridande. Mot bakgrund av att kommissionen fortfarande inte hade mottagit några andra upplysningar från och inte hade tillgång till några uppgifter som visade att hade antagit de bestämmelser som är nödvändiga för att införliva direktivet med den nationella rättsordningen väckte kommissionen talan mot i dåvarande . Av domen framgår att i sitt svaromål dels medgett det påstådda fördragsbrottet, dels gjort gällande att bestämmelser som säkerställer direktivets införlivande förväntades kunna träda i kraft .