bet · GZ01SfU1 · 2011-12-05 00:00:00 — Men för den skull behöver man inte ha en sådan utsorteringskedja. Inte behöver man ha en stupstock för att folk ska bli friska. Det måste ändå vara en sanning även för Finn . Även om Finn är doktor och säger till någon att hon eller han nu ska bli frisk igen är det klart att man inte blir det förrän jag verkligen blir det. Men jag blir fortare frisk om jag får bättre insatser. Det är också till bättre insatser som vi vill använda den så kallade sjukskrivningsmiljarden. Vi använder dessa pengar på ett sätt som vi tycker bör fungera bättre för den enskilde. När vi har kommit lite drygt halvvägs i debatten gör man vissa reflexioner och vissa reminiscenser från saker och ting som har varit tidigare kommer, och man känner igen sig rätt väl från den förra mandatperioden i detta utskott. Det som jag tänker mest på är en bild som jag vill förmedla, och tänker jag sätta en geografisk plats på kartan här i kammaren som aldrig har nämnts av någon riksdagsledamot, nämligen Laxön. Vad är Laxön? Jo, det är en mindre ö mitt ute i som ligger mitt emellan idrottsplatsen och fotbollsarenan och Folkets park. Det var tidigare en nykterhetsloge där man anordnade dans. Denna ö har restaurerats för att kunna användas igen. Men det mest glädjande i detta var när jag tillsammans med flera representanter från Hallandsbänken besökte ön. Vi träffade där en projektledare från i som hade 20 personer som arbetade på denna ö. Vad gjorde dessa 20 personer? De hade flera olika kompetenser: elektriker, ljudexperter och så vidare. Alla dessa personer hade kommit till fas 3 i arbetslöshetsförsäkringen, och vissa hade kommit till ön via arbetslivsintroduktionen. Vad sysslar man med där? Jo, man sysslar med att skapa en barnteater för barn och hade ett stort antal föreställningar. Av dessa 20 personer hade två fått arbete , fyra studerade och resten gick fortfarande kvar och försökte uppgradera sig för att komma in i ett normalt liv. Vissa var så angelägna om att vara på arbetsplatsen att man fick säga till dem att gå hem för att de hade varit där för många timmar. Detta är för mig en bild av hur man hjälper människor tillbaka utifrån deras olika situationer. Det är det som är syftet och bör vara syftet med alla försäkringar, om man vill nå ett mål där människor ska bli delaktiga och inte lämnas utanför. Det är också det som var syftet med att göra vissa förändringar, ibland stora och ibland mindre, inom sjukförsäkringen och även inom arbetslöshetsförsäkringen, så att människor ska kunna försörja sig så gott som möjligt efter sin förmåga. Under den förra mandatperioden gjorde vi flera förändringar inom socialförsäkringsområdet. Flera tidigare utredningar påvisade att försäkringsmässigheten inte fungerade i viktiga delar i socialförsäkringen utan att detta bidrog till att många människor ofrivilligt hamnade i utanförskap, på grund av systemfel och bristande rehabiliteringsinsatser. Det var just på grund av detta som denna socialförsäkringsutredning som leddes av tillsattes av en klok . Det var inte så att han var oklok när han insåg vilka problem som fanns. De nödvändiga förändringarna i sjukförsäkringen utgjorde en del av detta. Vid alla stora förändringar av komplexa system uppstår det ofrånkomligt gränsdragningsproblem och juridiska uttolkningar som är svåra att förutse. I annat fall hade aldrig några revisioner av en enda lagstiftning behövt göras. Det är också därför som några justeringar och förtydliganden har gjorts efter hand i sjukförsäkringen. Det innebär dock inte att ett ohållbart försäkringssystem ska kunna fortsätta år och lämna många människor i en inlåst situation. Som framgått av tidigare replikväxlingar här finns det frågor som bör påtalas. Men måste jag säga att det är många debattörer i oppositionen som slirar på begreppet försäkring och inkomstgaranti. En inkomstgaranti innebär att man får en ersättning oavsett om man gör något eller ej. Men en försäkring har en försäkringsmässighet som innebär att man måste se till att försäkringsprinciperna uppfylls. Det måste även ett samhälle ha. Sedan finns det sociala skyddsnät som givetvis måste finnas om någon likväl skulle hamna utanför. Det är därför som vi har ett visst socialbidragssystem. När det gäller karensdagar för företagare är det bra att man nu ser över det inom för att få fram fler och utökade möjligheter för företagen att själva välja karensdagar i större omfattning än vad som är fallet. Det har också påtalats från företagarorganisationerna. En annan fråga som har tagits upp här och förtjänar att nämnas för att sätta frågeställningen i sitt perspektiv gäller den prematura ändringen av begreppet prövning av arbetsförmåga som trots att det pågår en utvärdering och trots att det under den korta remisstiden fanns varningstecken från de berörda myndigheterna - och Arbetsförmedlingen - om att man inte vet om en ändring kan medföra det som förslaget innebär eller till och med kan få motsatt verkan. Det finns till och med risk för att bedömningen i det enskilda fallet kan bli stramare och därmed få motsatt verkan. Då är oppositionens samlade förslag enbart semantik och kan faktiskt innebära en så kallad pyrrhusseger för de försäkrade. Att dessutom driva igenom ett förslag som är under utvärdering och där resultatet av myndigheternas arbete kommer att redovisas tyder för mig på ren opportunism. Därutöver kan man fråga sig hur oppositionen kommer att agera om det visar sig att nuvarande prövning av arbetsförmågan är att föredra. Ska man då ändra lagen igen? Nej, det är en oviss politik att kortsiktigt fatta ovissa beslut med osäker utgång som en utvärdering av frågan pågår. Om detta exempel skulle överföras till andra politiska beslut och områden kan man lätt föreställa sig hur det skulle bli.Herr talman! Jag vill lyfta fram några glädjande framsteg som har blivit mediala och där vi kristdemokrater har sett ett behov av förändringar inom sjukförsäkringen. Efter valet tillsatte en arbetsgrupp för att utvärdera en del problemställningar som finns inom försäkringen och som framkommit efter försäkringens genomförande. Arbetsgruppen bestod av vår ledamot i detta utskott, , och mig samt en sakkunnig på området. Vi träffade en lång rad myndigheter, bland annat . Vad som var entydigt från var att man tyckte att det var mycket bättre och mer rättssäkert med nuvarande tydliga tidsgränser för att veta när saker och ting ska göras. Man hade mycket större problem med detta tidigare.Jag vill också framhålla en utvärdering som gjordes av de så kallade samrådsmöten som tidigare skulle ske mellan , arbetsgivare och den försäkrade. I utvärdering visade det sig att av mötena genomfördes. Vi pratar om tydliga regler, och detta visar hur viktigt det är om man ska upprätthålla försäkringsmässighet.Vår utvärdering visade dock att vissa justeringar borde göras medan andra frågor handlade om delar som kunde lösas på myndighetsnivå. Regeringen har också lämnat flera förslag med inriktning enligt de tankegångar vi hade om ersättningsfrågor, övergångslösningar etcetera.Jag vill också passa på att lyfta fram det nya arbetssätt som genomförs av och Arbetsförmedlingen. Det kunde vi läsa om i för någon vecka sedan. Man ska i ett tidigt skede samverka djupt kring den sjukskrivne för att med en bättre individorientering ge stöd till den enskilde, där olika insatser gör att den enskilde inte ska fastna i ett ingenmansland . Det innebär, kort uttryckt, att man i ett tidigare skede ska klargöra personens arbetsförmåga, om han kan gå tillbaka till det gamla arbetet eller om han över huvud taget inte har någon arbetsförmåga, för att man inte äntligen ska behöva göra en prövning. och andra har också talat om att man kan göra detta i ett tidigare skede.Här vill jag påtala något mycket märkligt när man pratar om Finsam. Det var ju den socialdemokratiska regeringen som 2002 lade ned hela verksamheten för oss i . Tack för att ni nu äntligen har vaknat! Då fick vi inte göra det. Vi var en enig kommun, och samtliga partier tyckte att det var ett väldigt bra arbete där flera personer kom i åtgärder gemensamt. Men problemet var att Arbetsförmedlingen inte fick vara med med sina resurser. Kom inte och tala med mig om hur man hanterade frågan om Finsamsamordningen!Jag är dock glad att man på nu tittar över hur man kan utvidga möjligheterna att samverka kring den enskilde. För mig och för är den enskilde det viktiga, inte systemet eller vad politiker tycker.Det kan också sägas att det som pågår är exempel på hur man på ett annat sätt försöker lösa arbetsförmågebedömningen och prövningen. Det innebär att man kan slippa kortsiktiga hugskott som är populistiska och kan ge anklang i medierna.Herr talman! Ett viktigt beslut under förra mandatperioden var också inrättandet av den parlamentariska , som har nämnts här. Den är i arbete och ska staka ut viktiga förslag inom socialförsäkringen. Jag vill påpeka, precis som när det gäller pensionsöverenskommelsen, att vi behöver en bred parlamentarisk uppslutning kring viktiga sociala försäkringar som inte ändras eller efter skiftande majoriteter. behöver fungerande socialförsäkringar som är försäkringsmässiga och fungerar till stöd för dem som behöver dem utan att ge inlåsningseffekter, som alltför ofta har varit och tyvärr är fallet.Herr talman! Det finns ganska mycket mer att anföra, men jag vill inte förlänga detta anförande. Jag väljer därför att yrka bifall till förslaget i betänkandet utom i den del som gäller prövning av arbetsförmåga där jag yrkar bifall till reservation 6. (Applåder)I detta anförande instämde Finn , och (alla M), (FP) och (C). Jag noterade att hade svårt att bestämma sig för vilken argumentation han skulle ha när det gäller frågan om arbetsförmågeprövning . När vi hade den här debatten tidigare, när extrainkallades , hävdades det från det som då blev minoriteten, från de borgerliga partiernas sida, att en sådan förändring skulle kosta . Det var det underlag ni plockade fram och skickade in till finansutskottet och begärde att man skulle finansiera.Nu säger att det inte är någon skillnad. Jag är lite nyfiken på hur det från 2,3 miljarder helt plötsligt inte kan bli någon skillnad.Sanningen för den som inte följer debatten dagligdags är att ska man prövas på den reguljära arbetsmarknaden, och har man inte hundraprocentig arbetsförmåga kan man hamna i ett läge där man tvingas säga upp sig så att man inte får ersättning från . Det händer väldigt många. Det blir effekten. De personer som genomgår rehabilitering och är svårt sjuka men kanske i ett förbättringsläge och kanske snart kommer tillbaka tvingas säga upp sig.Detta larmar Neurologiskt om. Det larmar ms-sjuka och många andra om. Men vi konstaterar att och inte lyssnar på detta, trots att diakoner, socialarbetare och många andra säger: Ändra denna regel! Se till att göra en rimligare prövning så att man inte får en anti-arbetslinje, utan ge dessa människor möjlighet att vara kvar på arbetsmarknaden. Alla kan inte bli hundraprocentigt friska , utan man måste ha möjlighet att fullfölja sin rehabilitering och därmed vara kvar på arbetsmarknaden.Min grundfråga till är: Varför är det så angeläget att ha en gräns där man tvingas säga upp sig ? Är det rimligt i ett läge där man fullföljer rehabilitering? Man har olika tidsgränser där man vet att det går att någorlunda bedöma huruvida en person kommer att vara långtidssjuk, eftersom de flesta sjukfall brukar vara helt återställda . Det finns de som är längre pågående, och då måste man göra en prövning när det gäller arbetsförmågan. har man försökt rehabilitera en person tillbaka till en arbetsplats där han aldrig någonsin mer kan göra ett arbete. Det vore ganska missvisande att ägna så mycket tid åt att försöka rehabilitera en person till ett jobb som han aldrig kan ta, och då är det rimligt att göra en utvärdering.Den definitiva gräns som pratar om handlar egentligen , där man mer övergår i en långsiktig sjukskrivning om man har de problemen.De 2,3 miljarderna: Det beror på vad man kalkylerar, om det innebär att man ska ändra hela tidsgränsen eller göra vissa justeringar. Problemet med att justera arbetsförmågebegreppet är en helt annan sak. Det jag pratar om är att det är semantik, genom att man inte utvärderar vad det är fråga om.Det finns en fråga som jag länge har velat ställa till . Det förespeglar åhörarna är att det inte finns någon gräns för hur länge man kan vara sjukskriven. Någonstans måste man veta om en person är oförmögen att arbeta eller kan återgå till arbetet. Då krävs det att man gör en utvärdering av arbetsförmågan, och någonstans måste gränsen sättas. Jag har svårt att förstå varför man enträget försöker tuta i befolkningen att vi kommer att göra allting och att det är du själv som bestämmer när du ska ha sjukersättning, sjukpenning eller vad som helst.I ett rättssäkert system måste det likväl vara så att någon gör en bedömning, och den bedömningen är det som ligger till grund för beslutet. Sedan äger man rätt att överklaga.Jag tycker att det flummiga resonemanget om någon sorts inkomstgaranti som den enskilde själv bestämmer inte hör hemma i en socialförsäkringsdebatt för ett parti som säger sig vara regeringsdugligt. Det ankommer inte på vare sig , mig eller någon annan i att tala om när en människa blir frisk. Det finns möjligtvis någon där uppe som har den makten och möjligheten, men det finns ingen här i kammaren.Försäkringens omfattning: Jag tycker att det är rimligt att så länge man är sjuk kan man omfattas av ett inkomstbortfallsskydd i ett läge där man har betalat in en väsentlig del av sin lön för att finansiera en sådan försäkring.Lars smiter ifrån själva frågeställningen. Det var inte ett borttagande av 180-dagarsregeln som man yttrade sig över, utan det var det förslag vi hade i initiativet som handlade om att hitta en annan formulering och återgå till den som var tidigare, där det finns en utarbetad praxis. Jag vill minnas att det då sades 2,3 miljarder kronor.Då infinner sig ändå frågan: Hur kan helt plötsligt nu i anförande inte bli någon skillnad alls? Det kanske till och med är hårdare regler, tror jag att han uttryckte det. Det återstår att bevisa: Är det som har fel, eller är det som har fel? Det får ni kanske reda ut mellan er. Men för vidkommande kan det vara ganska bra att få reda på vilken bedömning gör. Tror ni att det kommer att bli någon förändring eller inte?I det sammanhanget ska jag passa på att ställa en sista fråga till , samma som jag har ställt till övriga borgerliga ledamöter. Oskäligt - hur många kommer att omfattas av det oskälighetsrekvisit ni nu för fram? har ni ju klarat er undan kritik från väldigt många genom att hävda att ni har lyssnat in debatten och ser till att göra ett undantag om det anses oskäligt. Vi vet att erfarenheten av tidigare oskälighetsprövning är att det har varit en, två eller tre, några få individer, som har omfattats. Vilken bedömning gör : Hur många kommer att omfattas av den oskälighetsprövning som ni nu vill införa i sjukförsäkringen? När det gäller de 2,3 miljarderna hänvisar jag till att tala med , för jag har inte suttit med och hinner inte jobba överallt.Ni säger att ni skulle ha försäkring för alla som ska kunna få sjukskrivning igen. Hur kunde det då vara så att bara 557 000 personer fick av sin inkomst, om det vore skäligt? Ni pratar om att de ska få hur länge som helst. Men så var det inte ens , så det är lite vilseledande.Det andra som håller på och tar upp med varje ledamot är ren taktik från sida, och det vill jag gärna avslöja. Det är en ganska fult sätt att prata om hur många vi vet som skulle kunna omfattas av en viss juridisk bedömning. Det är likadant som att införa en regel för vilka juridiska prövningar som helst att vi ska tala om hur många som kommer att omfattas av dem. Det vet vi helt enkelt inte, och det skulle vara helt felaktigt att ange någon siffra.Jag hoppas att så få som möjligt behöver omfattas av detta, men alla som ska omfattas av det ska också omfattas av det. Det är mitt svar. Den svenska välfärden bygger på arbete, och den svenska välfärdspolitiken bygger på arbetslinjen.Det är inga oväsentliga iakttagelser utan bygger på den urgamla insikten att det är arbete som bygger vår möjlighet att hjälpa människor som inte kan arbeta. Det är också en insikt som innebär att ju fler som är en del av ett försäkringssystem som man får genom arbete och egen inkomst, desto fler kommer vi att kunna hjälpa när förmågan att försörja sig själv brister.Detta är fundamentalt. svänger vi oss med begreppet som något slags allmän vilja att folk ska arbeta i stället för att göra andra saker. Men det är en fundamental del av svensk välfärdspolitik. Ser man inget annat värde i att betala skatt ska man göra det för att omfattas av den svenska välfärdsmodellen.Den har tjänat oss väl i . Den har byggts upp . Den har då och då utmanats, inte , när kostnaderna och omoralen i att människor inte förväntades arbeta blev så stora att legitimiteten i systemen ifrågasattes.Dit vill vi inte komma tillbaka igen. Vi vill inte återvända till en situation som inte tog vara på människors vilja att genom arbete bidra till andra människors förmåga att försörja sig själva. Detta är viktigt.Svensk välfärd har också byggt mycket på ett slags dubbel lösning, där inkomstbortfallsförsäkringen, inkomstförsäkringen, har varit den ena pelaren. Den inkomst som du har tjänat in ska du vara försäkrad för, för att uppmuntra till omställningsvilja, risktagande och dynamik i det svenska samhället. Det har sannolikt också tjänat väldigt väl.Men inget samhälle är fullkomligt. Inget samhälle kommer att klara sig utan ett stöd också för människor som inte kan arbeta, som inte har kunnat arbeta. Därför har vi permanenta och temporära system för att hjälpa människor som inte har en försäkrad inkomst.Jag är den förste att hålla med om att det är ett bekymmer när många människor söker socialbidrag enbart för att de är arbetslösa eller sjuka och aldrig har haft någon försäkrad inkomst och därför inte har kunnat få sjukpenning. Det är inget nytt påfund. Det antyds ibland att det är sjukförsäkringsreformen som har skapat detta, vilket är helt felaktigt.Men jag håller med om att detta är ett bekymmer. Jag tycker det är intressant att vi då och då för diskussioner om vi skulle kunna rigga den svenska välfärdsmodellen helt annorlunda. Som ett akademiskt seminarium är det jätteintressant. Men som underlag för ett ställningstagande om att riva upp en välfungerande svensk modell skulle jag vara lite mer varsam.Dessa diskussioner har också sin plats. Men man ska veta att det är det man laborerar med när man ifrågasätter varje person som behöver söka socialbidrag därför att de aldrig har haft en försäkrad inkomst. Det är inget misslyckande varje gång någon behöver söka socialbidrag. Det kan vara precis det som socialbidraget är till för, att hjälpa just den personen.Det tredje man bör nämna är att det alltid har varit så att det är nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom som kan berättiga till sjukpenning. Det är inte så att sjukdom i allmänhet har givit rätt till sjukpenning. Det är inte så att varje nedsatt arbetsförmåga ger rätt till sjukpenning, utan det handlar om nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom när du är försäkrad.Så har det också alltid varit, även om det i debatten ibland görs gällande att detta är ett nytt och mycket tufft påfund mot människor som just nu inte kan arbeta.Men därmed har man faktiskt också sagt att det är en viktig sak att utvärdera i vilken mån man har nedsatt arbetsförmåga och i vilken mån man är sjuk. Det är inte lätta saker, men det är viktiga saker.Därför har vi läkarintyg och ställer krav på läkare att formulera sig på ett sådant sätt att det går att utröna vari funktionsnedsättningen och aktivitetsbegränsningen består och jämföra det med det arbete man har.Detta är självklart och trivialt om man talar om en funktionsnedsättning där det är enkelt att säga: Byt arbete! Vore jag pilot skulle jag tvingas byta arbete när min syn är tillräckligt för pilotens. Ingen skulle komma på idén att göra mig till förtidspensionerad pilot.Exakt samma sak är mycket svårare när vi talar om mer komplexa problem, där det är osäkert vad man kan och där det är mycket man inte kan. Det är ännu svårare där graden av motivation kan variera människor emellan. Hur mycket vill jag försöka?Jag har träffat mer än en läkare som har understrukit för mig värdet av personlig motivation i att gå från ett tufft läge till ett annat tufft men bättre läge, där den enes objektiva sjukdomstillstånd kan vara mycket värre än den andres men hans förmåga att komma tillbaka desto större, eftersom motivationen är så mycket starkare.Det är stora och svåra saker vi talar om här. De ska inte trivialiseras, inte ritas demonbilder av. Det krävs duktiga människor, professionella människor som på våra reglers i bästa fall kloka grund kan fatta riktigt kvalificerade beslut för den sortens uppgifter.Låt mig peka på fem saker i all korthet, efter en ganska lång tids debatt.Det första är att det var viktigt och nödvändigt att göra en sjukförsäkringsreform. Jag vet att vi är väldigt många som inser detta. Låt oss inte riskera en situation där vi går tillbaka till något som vi alla vet fungerade dåligt! Låt oss vara öppna om att det fanns behov av att förändra, förbättra och justera! Vi är i färd med att göra detta.Låt oss tydligt säga: Vi vill inte tillbaka till det gamla, dåliga systemet! Jag tycker att ni säger det med så svag röst ibland, så jag undrar om jag hör rätt.För det andra: Många framgångar är viktiga i sjukförsäkringsreformens spår. Den allra viktigaste pratar vi väldigt lite om. Det är den dramatiska förkortningen av de långa sjukfallen. Vi har gått från 135 000 sjukfall längre än för mindre än till 30 000 sjukfall längre än . Det är de som leder fram till väsentligt mycket färre förtidspensioner, för det var de långa sjukfallen som nästan med obeveklig precision ledde till förtidspension.Detta är en monumental framgång. Den är inte alltid enkel för den enskilde. Den är inte enkel för beslutsfattare. Men den är totalt sett en stor, mänsklig framgång för människor som är evigt sjukskrivna.För det tredje: Låt mig nämna det faktum att detta är svåra saker också för professionen. Om vi tycker att det är svårt att veta att vi fattar rätt beslut, att vi förvaltar de gemensamma tillgångarna, riksdags gemensamma klokskap, på ett bra sätt ska vi veta att det är lika svårt för dem av våra medmänniskor som har att fatta beslut i dagsoperativ verksamhet.Jag träffar så imponerande människor i som utför ett av allra svåraste men viktigaste arbeten och som så sällan får tack för det jobbet tillbaka. Jag är fylld av beundran inför människor som vet att fast de ibland har att leverera svåra budskap gör de det för att människor ska få en bättre situation på . Det är värt respekt.För det fjärde: Vi har en lång förtroende- och legitimitetsresa framför oss. Det är många saker som måste fungera . Det ska vara respekterade och kloka regler. Det ska vara respekterande och klokt bemötande. Det ska vara korrekta beslut. Det ska finnas former för att klaga och inte minst rättssäkra former för att överklaga. Här kan man tala om att varje del i kedjan måste hålla.Vi har brister på alla de delarna. Det är vår uppgift att skapa förutsättningar och fatta sådana beslut som gör att helheten blir trovärdig, korrekt, god och riktig.För det femte och sista vill jag säga, med risk för att få helt fel om bara , att jag tycker att vi har fått en seriösare och bättre sjukförsäkrings- och välfärdsdebatt . Det vill jag säga till människor som tycker som jag och till människor som tycker annorlunda än jag.Det här är viktiga frågor som är värda att vi har ett seriöst förhållningssätt till varandra. Det är viktiga frågor som tål att tas på allvar. Det handlar om att inte måla demonbilder av varandras avsikter, att stå upp för att vi tycker olika och att inte skämmas för det.