bet · GY01TU20 · 2011-05-10 00:00:00 — Motionären framhåller vikten av att vara delaktig i denna utveckling, bl.a. för att kunna markera mot kränkningar och utnyttjande via sociala medier. Motionären välkomnar därför fler till sociala medier. Motionären konstaterar att politisk aktivism florerar i sociala medier och understryker i sammanhanget att skrämda makthavare inte ska få hindra denna nätaktivism. Utskottet vill inledningsvis instämma med motionären avseende de möjligheter som sociala medier skapar för att bl.a. stärka demokratin. Det är angeläget att medverka och främja denna utveckling, inte minst inom offentlig sektor. I budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 1 ) framhålls att en lokal och medborgarnära utveckling av demokratin minskar avståndet mellan medborgare och beslutsfattare och skapar förtroende för den förda politiken. Regeringen anför att tillgången till Internet kan vidga demokratiskt deltagande och skapa större transparens och förtroende för demokratiska institutioner och de demokratiska processerna. Regeringen pekar därför på att det är värdefullt att organisationer som Kommuner och Landsting (SKL) arbetar aktivt med att öka kommuners och landstings medvetenhet om de möjligheter som finns i att involvera medborgarna i den politiska beslutsprocessen. Utskottet ställer sig bakom regeringens uppfattning. Liksom regeringen anser utskottet att den ökade användningen av informationsteknik kan underlätta för medborgarna att inhämta kunskap om var ansvaret för de politiska besluten ligger. Utskottet noterar således med tillfredsställelse att det i budgetpropositionen uppges att regeringen fortsätter att verka för en effektiv och transparent förvaltning genom fokus på bl.a. e-förvaltning, och att intresseområdet omfattar även ökat användar- och invånarinflytande i anslutning till begreppet e-demokrati. E-delegationen (Fi 2009:01) konstaterade i sitt delbetänkande Strategi för myndigheternas arbete med e-förvaltning (SOU 2009:86) att myndigheterna hade börjat använda sociala medier för att fånga upp användarnas behov i syfte att utveckla sina tjänster. Delegationen framhöll att en sådan utveckling borde främjas. Utskottet delar denna uppfattning och välkomnar därför att regeringen beslutade att utvidga delegationens uppdrag till att även inkludera bl.a. framtagandet av riktlinjer för statliga myndigheters användning av sociala medier, exempelvis webbforum och bloggar (dir. 2010:32). E-delegationen presenterade sedermera riktlinjerna Myndigheters användning av sociala medier (version 1.0). Utskottet vill i sammanhanget också uppmärksamma att () lät genomföra en studie om sociala medier och deras användbarhet utifrån ett funktionshinderperspektiv. Rapporten av sociala medier (PTS-ER-2010:32) publicerades och konstaterar att samtliga av de vanligaste sociala medierna har tillgänglighetsproblem. Myndigheten anförde i anslutning till rapportens publicering att det är positivt att alltfler myndigheter och kommuner kommunicerar via sociala medier, då detta innebär att information till medborgarna kan spridas i fler kanaler. PTS önskade dock medvetandegöra att webbplatserna inte är anpassade för personer med funktionsnedsättning. Utskottet välkomnar PTS initiativ. I motionen framhålls betydelsen av sociala medier för demokratirörelser i olika delar av världen. Utskottet vill med anledning av detta peka på att regeringen i budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 7 Internationellt bistånd) påminde om att särskilda medel avsätts för insatser för ökad yttrandefrihet inom ramen för globala utvecklingsinsatser. Vidare avsattes i budgetpropositionen för särskilda insatser för demokratisering och yttrandefrihet. Regeringen underströk att satsningen lade tyngd vid den betydelse som Internet och annan kommunikationsteknik kan ha för att främja åtnjutandet av de mänskliga rättigheterna. Biståndsminister konstaterade i en debattartikel att hoten mot den yttrandefrihet som den tekniska utvecklingen medfört hade vuxit och att det fanns bloggare och nätaktivister världen över som fängslats för att de publicerat åsikter på Internet. Ministern underströk att i vissa av dessa länder spelade bistånd till stöd för demokrati och mänskliga rättigheter en roll när det gäller just främjandet av tillgång till nätet eller alternativa publiceringskanaler. Ministern betonade informations- och kommunikationsteknikens betydelse som verktyg i kampen för frihet och mot förtryck och framhöll betydelsen av nätets sociala nätverk, som Twitter och Facebook, för förhoppningarna om en demokratisk utveckling i bl.a. . Statsrådet underströk att regeringens satsning inriktades på att stärka förändringsaktörer som verkar för demokrati och yttrandefrihet och att stöd härigenom skulle kunna ges för såväl skyndsamma insatser för att bistå dissidenter och individer som utsatts för hot och våld, i länderna eller i exil, som för mer långsiktiga och strategiska insatser på global, regional eller nationell nivå. Statsrådet framhöll i sammanhanget att det inom denna satsning fanns utrymme för innovativa projekt som syftar till att förbättra möjligheten att sprida och erhålla information och åsikter som kan leda till demokratisk förändring. Utskottet välkomnar regeringens angelägna satsningar inom detta viktiga område. Utskottet bedömer sammanfattningsvis att frågan om sociala mediers betydelse för bl.a. demokratin är väl uppmärksammad. Motion T213 (S) avstyrks följaktligen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Ändrade regler för elektroniska kommunikationer, punkt 1 (S, SD, V) av (S), (S), (S), i (S), (SD), (V), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation utom såvitt avser 6 kap. 18 § och med den ändringen av punkt 2 i övergångsbestämmelserna att datumet ändras till , 2. lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) samt tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller proposition 2010/11:115 punkt 2 och motion 2010/11:T14 av m.fl. (S), bifaller delvis proposition 2010/11:115 punkt 1 och avslår motionerna 2010/11:T13 av m.fl. (MP) yrkandena 14 och 2010/11:T505 av (KD) yrkande 11. Vi är i stora delar överens med majoriteten i utskottet när det gäller förslagen i regeringens proposition Bättre regler för elektroniska kommunikationer (prop. 2010/11:115). Vi delar överlag regeringens bedömning om de ändringar som är nödvändiga för att bl.a. införliva de aktuella EU-direktiven i svensk lagstiftning, men med ett viktigt undantag. Vi kan inte ställa oss bakom den föreslagna nya lydelsen av 6 kap. 18 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). Regeringens förslag till ny lydelse av 6 kap. 18 § LEK innebär att samtycke måste hämtas in varje gång uppgifter ska lagras eller hämtas från en abonnents eller användares terminalutrustning. Enligt vår mening riskerar detta att allvarligt försvåra användningen av cookies, vilka används i stor omfattning i syfte att förbättra Internetanvändarnas webbupplevelse. En sannolik effekt av regeringens förslag är att ett besök på en större reklamfinansierad webbplats kommer att generera en mycket stor mängd s.k. popup-fönster med frågor om det föreligger samtycke för nedladdning av cookies. Användarvänligheten för Internetbrukarna kommer följaktligen att försämras drastiskt liksom möjligheterna att snabbt anpassa en webbplats efter användarnas preferenser. Det finns även en betydande risk för minskade intäkter för onlinemedierna. Det är angeläget att undvika en sådan utveckling. Av propositionen framgår att flertalet remissintanser har understrukit vikten av att användningen av cookies inte ska försvåras. Regeringens egen expertmyndighet, (), har i sitt remissvar anfört att ett krav på samtycke i enlighet med regerings förslag svårligen kan tolkas som att användningen av cookies inte ska försvåras; enligt myndigheten bör en möjlighet till undantag från kravet om samtycke införas, dock med bibehållet krav på information. Det bakomliggande skälet till förslaget att inhämta samtycke vid lagring och hämtning av information i terminalutrustning är att värna Internetanvändarnas integritet. Vi välkomnar detta ändamål. Enligt vår mening kan dock integritetsskyddet vid nedladdning av cookies hanteras på ett väsentligt mer rationellt sätt än vad som föreslås i propositionen, t.ex. genom att samtycke görs samlat via webbläsarens inställningar. En sådan ordning skulle gynna såväl den enskilde Internetanvändaren som onlinemedierna. Vi vill i sammanhanget framhålla att det i skäl 66 i det bakomliggande ändringsdirektivet (2009/136/EG) explicit har angivits att sättet att lämna information och ge rätt att vägra att lämna information bör vara så användarvänligt som möjligt och att samtycket, om det är tekniskt möjligt, kan uttryckas med hjälp av lämpliga webbläsarinställningar eller liknande. Som framhålls i propositionen vinner en sådan inriktning också stöd av den tolkningsdeklaration (15864/09) som presenterades av ett flertal EU-medlemsstater i samband med antagandet av direktivet. Det är därför enligt vår mening angeläget att 6 kap. 18 § LEK omformuleras i enlighet med denna tolkning. Härigenom undanröjs också den otydlighet och medföljande osäkerhet som präglar regeringens nuvarande förslag där regeringen i lagens förarbeten ger uttryck för en tolkning i fråga om cookies som synes ligga nära vår egen, men sedan väljer att frångå denna genom den föreslagna lagtexten. Vi föreslår sammanfattningsvis att antar regeringens lagförslag i propositionen med undantag för 6 kap. 18 § LEK och med den ändringen att datumet i övergångsbestämmelsen korrigeras i enlighet med vad utskottets majoritet har anfört. Regeringen bör vidare uppmanas att skyndsamt återkomma till med ett nytt förslag till genomförande av artikel 5.3 i det reviderade direktivet om integritet och elektronisk kommunikation (2002/58/EG) i enlighet med vad vi framför ovan. Vad vi nu har anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Ändrade regler för elektroniska kommunikationer, punkt 1 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation med den ändringen av punkt 2 i övergångsbestämmelserna att datumet ändras till , 2. lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) samt tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller proposition 2010/11:115 punkt 2 och motion 2010/11:T13 av m.fl. (MP) yrkandena 14, bifaller delvis proposition 2010/11:115 punkt 1 och avslår motionerna 2010/11:T14 av m.fl. (S) och 2010/11:T505 av (KD) yrkande 11. De föreslagna lagändringarna i propositionen Bättre regler för elektroniska kommunikationer (prop. 2010/11:115) har huvudsakligen sin grund i reviderade EU-direktiv. Vi i delar överlag regeringens bedömning om de ändringar som är nödvändiga för att bl.a. införliva de aktuella EU-direktiven i svensk lagstiftning, dock med några viktiga undantag. Flera av de föreslagna lagändringarna syftar till att stärka konsumentskyddet; detta är angeläget och välkommet. Vi anser dock att regeringen på flera punkter hade kunnat gå längre för att värna konsumentintresset. Långa bindningstider i avtal om t.ex. telefonitjänster hämmar konsumenternas möjlighet att byta leverantör, vilket i sin tur verkar hämmande på konkurrensen på marknaden. Regeringens egen expertmyndighet, (), framhöll så sent som i rapporten att byta (PTS-ER-2010:22) att en lång bindningstid utgör ett stort hinder för möjligheten att byta tjänsteleverantör. Myndigheten underströk även att en lång bindningstid ökar konsekvensen av val som konsumenter gör på felaktiga grunder. PTS understryker också i rapporten på området elektronisk kommunikation 2010 (dnr 11-4511) att ett område där klagomålen legat högt är avtalsvillkor, och att en vanlig typ av klagomål rör svårigheterna att komma ur eller byta avtal, ofta beroende på lång bindningstid. Vi välkomnar därför att det i samband med översynen av den bakomliggande EU-regleringen infördes en begränsning av den längsta inledande avtalsperiod som får gälla i ett avtal mellan konsumenter och den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster. Av det ändrade direktivet om samhällsomfattande tjänster (2002/22/EG) följer att den längsta tillåtna avtalstiden får sträcka sig upp , men möjlighet finns också för medlemsstaterna att välja att denna längsta tillåtna avtalstid ska vara kortare. Regeringen har dessvärre inte tagit vara på denna möjlighet, utan väljer att i propositionen föreslå att bindningstider på upp ska tillåtas. Detta är olyckligt. Enligt vår mening är 24 månader en alltför och det finns en överhängande risk för att den som köper en ny telefon binder upp sig längre än vad han eller hon egentligen skulle vilja. För att främja en väl fungerande marknad anser vi att det är angeläget att konsumenternas möjligheter att byta leverantör underlättas. Vi anser därför, i likhet med vad anförde i sitt remissvar, att det bör införas en bestämmelse som innebär att den maximala bindningstiden för avtal om elektroniska kommunikationstjänster begränsas . Genom det reviderade direktivet om samhällsomfattande tjänster infördes också en möjlighet för medlemsstaterna att se till att krav kan ställas på företag som tillhandahåller allmänt tillgängliga telefonitjänster att bl.a. erbjuda råd om taxor, dvs. en tjänst med hjälp av vilken abonnenter kan begära att företag upplyser om alternativa taxor till lägre kostnad, om sådana är tillgängliga. Dessvärre har regeringen valt att återigen inte ta fasta på direktivets möjligheter. Vi invänder mot detta. Med alla de tjänster som erbjuds på telefonimarknaden är det ofta svårt för konsumenten att få en överblick över kostnaderna. Det framkommer även i tidigare nämnda rapport från PTS om allmänhetens klagomål på området elektronisk kommunikation att nya produkter, nya operatörer samt komplicerade prisplaner och erbjudanden gör det svårt för konsumenterna att välja tjänster. För att säkerställa en väl fungerande marknad anser vi att det är angeläget att konsumenterna kan göra välinformerade val. Vi menar till skillnad från regeringen att det därför bör vara obligatoriskt att redovisa prisjämförelser för den som tillhandahåller en allmän telefonitjänst. finns i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, förkortad LEK, bestämmelser om spärrtjänster för att skydda konsumenter mot oväntat höga telefonikostnader (prop. 2007/08:86, bet. 2007/08:CU25, rskr. 2007/08:224). Regeringen föreslår i proposition 2010/11:115 en smärre utvidgning av kravet på att avgiftsfritt spärra vissa nummer eller typer av utgående samtal så att även sms-meddelanden med förhöjd taxa ska omfattas. Detta är dock otillräckligt. är användningen av Internet via mobiltelefon ett av de områden där det är svårast att som konsument få grepp om kostnaderna. Vi anser därför att regelverket kring kostnadskontroll bör utvidgas till att även omfatta datatrafik. I propositionen föreslår regeringen vidare i enlighet med det ändrade direktivet om integritet och elektronisk kommunikation (2002/58/EG) att den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationer löpande ska föra en förteckning över integritetsincidenter. Vi välkomnar detta; förslaget är ett steg i rätt riktning för att stärka den personliga integriteten. Vi anser dock att det bör förtydligas att dessa uppgifter ska vara offentliga. En sådan princip skulle enligt vår mening stärka konsumentens rättigheter och göra det lättare för den som vill kontrollera kvaliteten på integritetsskydd hos olika operatörer. Vi föreslår sammanfattningsvis att antar regeringens lagförslag i propositionen med den ändringen att datumet i övergångsbestämmelse korrigeras i enlighet med vad utskottets majoritet har anfört. Regeringen bör dock uppmanas att möjligt återkomma till med förslag till hur LEK bör ändras i syfte att genomföra ovannämnda önskemål om att förstärka konsumentskyddet. Vad jag nu har anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Integritetsskyddet inom elektronisk kommunikation, punkt 2 (MP, V) av (V) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:T13 av m.fl. (MP) yrkande 5. Det är väsentligt att värna den personliga integriteten och skydda mot missbruk av personuppgifter. Frågan är särskilt angelägen inom elektronisk kommunikation där trafikuppgifter innehåller mycket integritetskänsliga uppgifter. Vi kan dock konstatera att integritetsskyddet inom elektronisk kommunikation är fragmenterat och svårt att överblicka. Det har föreslagits ett antal initiativ som påverkar integritetsskyddet och det har dessvärre också varit tydligt att det har saknats ett helhetsgrepp på området, inte minst inom EU. Genom ett förslag om minoritetsbordläggning från de gröna och har lyckligtvis införandet av det s.k. datalagringsdirektivet (2006/24/EG) skjutits upp . Härigenom har goda möjligheter skapats för att genomföra en samlad översyn av integritetsskyddet. Det är väsentligt att skyldigheterna i lagen om elektronisk kommunikation blir tydliga så att deras koppling till varandra inte misstolkas, något som även uppmärksammas i propositionen Bättre regler för elektroniska kommunikationer (prop. 2010/11:115). Vi föreslår därför att regeringen låter göra en översyn av integritetsskyddet avseende elektronisk kommunikation. Vi vill betona att denna översyn måste ske utifrån ett helhetsperspektiv och med särskilt fokus på EU-relaterade regleringar. I sammanhanget vill vi också understryka att vi vill se en utveckling där den nya tekniken används för att den enskilde ska kunna få ett starkare skydd för integriteten i sin kommunikation. Vad vi nu har anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. IT-politisk strategi, punkt 3 (S, MP, V) av (S), (S), (S), i (S), (V), (S), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:T275 av (S) yrkande 1 och 2010/11:T325 av (M) och 2010/11:T505 av (KD) yrkande 1. Informationssamhället är en grundläggande del av vårt samhälle och på många sätt en förutsättning för att fullt ut kunna medverka i dagens samhällsutveckling liksom för att kunna ta del av dagens tjänsteutbud inom såväl privat som offentlig verksamhet. är det dock ett stort antal medborgare som inte använder Internet. (.SE) konstaterar i rapporten och Internet 2010 att trots den fortsatta spridningen av Internet befann sig fortfarande hela 1 500 000 svenskar utanför Internetvärlden. Av rapporten framgår dessutom att ungefär hälften av befolkningen inte känner sig delaktig i det nya informationssamhället. Detta är inte godtagbart. Vi vill understryka att det är väsentligt, inte minst utifrån ett demokratiskt perspektiv, att samtliga medborgare har möjlighet att delta i informationssamhället. Den moderatledda regeringen har bidragit till att de ekonomiska klyftorna ökar människor emellan i hela landet. Parallellt med denna olyckliga utveckling kan vi även se att det växer en digital klassklyfta: personer med sämre ekonomisk ställning har t.ex. inte alltid råd att ha en dator eller tillgång till bredband, och i familjer med svår ekonomisk situation påverkas givetvis också möjligheten för barnen att följa med i en undervisning som bygger på digital informationsinhämtning. Tillgången till dator i skolorna ser väldigt olika ut i landet, bland både eleverna och lärarna. Även inom sjukvården och äldreomsorgen är användningen av IT-system olika. Att det prövas olika modeller kan vara bra, men det är uppenbart att det saknas en tydlig strategi på området. Detta måste åtgärdas. För att kunna bygga bort de digitala klassklyftor som redan har uppstått och för att motarbeta nya krävs en ordentlig och genomtänkt IT-strategi. Vad vi nu har anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Tillgång till elektroniska kommunikationer, punkt 4 (S, MP, V) av (S), (S), (S), i (S), (V), (S), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:T275 av (S) yrkande 2, 2010/11:T279 av i (S), 2010/11:T347 av och (båda S), 2010/11:T365 av och (båda S), 2010/11:T430 av och (båda S), 2010/11:T452 av och (båda S), 2010/11:T486 av och (båda S) och 2010/11:T487 av (S) samt 2010/11:T218 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 2, 2010/11:T381 av m.fl. (MP), 2010/11:T477 av (M), 2010/11:T497 av och (båda M), 2010/11:T505 av (KD) yrkandena 2, 3 och 510, 2010/11:T516 av och (båda C) och 2010/11:N333 av och (båda FP) yrkande 2. På många håll i landet monterar Sonera ned delar av det fasta kopparnätet. kommer totalt mer än 50 000 hushåll i 200 kommuner att beröras. Den lösning som erbjudits berörda abonnenter i form av fast mobiltelefoni har dock i flera fall inte visat sig fungera på ett tillfredsställande sätt, i synnerhet inte i landsbygdsregionerna. Många människor i glesbygden är följaktligen oroliga över att förlora sin kontakt med omvärlden. Detta är inte acceptabelt. Rätten till telefoni till överkomligt pris måste säkerställas i hela landet. Av särskild betydelse i sammanhanget är också det stora antal trygghetslarm som finns runtom i landet och som oftast är utvecklade för just den traditionella fasta telefonin; man riskerar att dessa larm inte fungerar om kopparnätet byts ut mot ett annat nät. Det är därför ytterst angeläget att frågan om alternativ infrastruktur för trygghetslarmen löses innan Sonera ersätter kopparnätet med annan teknik. Det är givetvis viktigt att främja användningen av ny modern teknik, men vi vill understryka att övergången mellan olika system måste ske på ett ansvarsfullt sätt. Enligt vår mening måste krav tydligt ställas genom () på fungerande ersättningssystem när gamla system byts ut. Vi anser vidare att det är angeläget att de bestämmelser som PTS tillämpar för att avgöra vad som utgör ett fast verksamhetsställe, och därmed enligt lagen kan medge rätt till fast telefoni, ses över. Genom dagens bestämmelser sker en diskriminering av företag som bedriver näringsverksamhet i landets glest bebyggda delar, exempelvis i form av turismaktiviteter ute i fjällvärlden. Telefonianslutningen är dock i allra högsta grad nödvändig även för dessa verksamheter, inte minst av säkerhetsskäl. Reglerna för rätt till telefoni i glesbygd bör därför ses över. I dagens samhälle utgör fungerande telefoni en naturlig del av ett fungerande offentligt och civilt liv. En god geografisk täckning med hög kommunikationshastighet i hela landet är nödvändig för att samhällsservicen ska fungera på ett tillfredsställande vis. Stora delar av landet, i synnerhet glesbygden, har dock en otillräcklig täckning, vilket drabbar såväl befolkning som turister. Detta är inte godtagbart, inte minst ur ett sårbarhetsperspektiv. För att människor ska kunna bo, arbeta och röra sig tryggt i alla delar av måste regeringen ta sitt ansvar för en fungerande telefoni med god täckning i hela landet. Den digitala tekniken skapar fantastiska utvecklingsmöjligheter genom att många verksamheter är geografiskt bundna till vissa orter. En förutsättning för att dessa möjligheter ska kunna tas till vara är givetvis att det finns en väl utbyggd IT-infrastruktur med snabb uppkoppling i hela landet och att tillgången till den nya tekniken sker på likvärdiga villkor. Det finns dock alltjämt ett antal hushåll och företag, främst i glesbygd, som saknar tillång till bredbandsuppkoppling.