bet · GY01KU28 · 2011-05-26 00:00:00 — Vid årets val röstade 2 375 274 väljare på detta sätt, eller av väljarna. I röstningslokalen på mottogs 27 340 röster, varav 12 567 för kommuns valkrets och 14 773 för övriga landet. Att röstning kan ske är uppenbarligen av stor betydelse för att uppnå ett högt valdeltagande. För att skapa så gynnsamma förutsättningar som möjligt för förtidsröstning är det naturligt att kommunerna försöker finna röstningslokaler med hög tillgänglighet och på platser där många människor passerar. Enbart från dessa utgångspunkter får en plats som anses som mycket lämplig för att inrymma en röstningslokal. Problemet med den och liknande lokaler, som är kommersiellt utnyttjade, är att det kan vara svårt att garantera att väljarna ges det skydd som vallagen kräver för en röstningslokal. Det ges inte heller något utrymme för att, som valnämndens yttrande kan tolkas, i någon mån pruta på detta krav av det skälet att lokalen i andra avseenden, t.ex. i fråga om tillgänglighet, är synnerligen lämplig som röstningslokal. till det syfte som förbudet mot politisk propaganda och liknande har ligger det enligt mening närmast till hands att tolka förbudet i 8 kap. 3 § vallagen så att det inte är begränsat endast till utrymmen som ligger i omedelbar anslutning till röstningslokalen. Hur stort utrymme som omfattas av förbudet torde knappast vara möjligt eller ens lämpligt att precisera i föreskrifter. En bedömning måste göras i det enskilda fallet utifrån platsens särskilda förutsättningar att ge skydd för väljarna mot att utsättas för politisk agitation under valhandlingen. Här blir av betydelse bl.a. vilken omfattning den politiska propagandan haft och i vilka former de politiska partierna sökt fånga väljarnas intresse. Av utredningen framgår att ett antal ytor i centralhallen på hyrs ut för olika aktiviteter. Röstningslokalen var inrättad på ett sådant utrymme. Av bilder från centralhallen, vilka i gett in i ärendet, framgår att utrymmet för röstning saknade både fasta väggar och tak. Utrymmet var avgränsat delvis med skärmar och i övrigt endast med rep. Ett annat utrymme i centralhallen, från området för röstning, hyrdes under skilda perioder av tre olika politiska partier för aktiviteter inför valet. Det förekom muntliga inslag med högtalare, som enligt vad valnämnden uppgett var vända från röstningslokalen. Där fanns även valaffischer och annat tryckt material uppsatt. Vidare fanns större valaffischer placerade i kanten av centralhallens tak. Mellan utrymmena för röstning och för partiernas verksamhet fanns dubbla bänkrader utställda i syfte att åtskilja områdena från varandra. Det är inte möjligt att, med utgångspunkt i den ganska allmänt formulerade bestämmelsen i 8 kap. 3 § vallagen, närmare precisera inom hur stort område omkring en röstningslokal det inte får förekomma politiska aktiviteter. Det är naturligtvis också vanskligt att i efterhand bedöma i vad mån väljarna nåtts av de olika politiska aktiviteter som pågått på det utrymme som disponerades av de politiska partierna. Vad som framkommit i utredningen leder dock till slutsatsen att utrymmena var belägna så nära röstningslokalen och att aktiviteterna inom partiernas utrymme, åtminstone , hade en sådan form att de nådde väljarna i röstningslokalen. Därmed kan inte kraven i 8 kap. 3 § vallagen anses uppfyllda. Detta har inneburit en avvikelse från föreskriven ordning. Mot den här redovisade bakgrunden ansåg det angeläget att frågan om röstningslokalernas utformning och belägenhet särskilt beaktas i den utvärdering av valet som ska ske. Nämnden tillade följande. Utredningen i detta ärende ger exempel på svårigheter som kan vara förknippade med uppgiften att anskaffa röstningslokaler som både uppfyller vallagens krav och är ändamålsenliga i övrigt. Mycket talar också för att förtidsröstning kommer att öka i omfattning och att det kommer att bli allt vanligare med röstningslokaler i kommunikationscentra, gallerior och andra, i huvudsak kommersiella, lokaler. Enligt Valprövningsnämndens mening är det därför viktigt att frågan om röstningslokalernas utformning och belägenhet tas upp i den utvärdering som görs efter valen och att i sin handledning för röstmottagning belyser också denna fråga. Inte heller i fråga om röstningslokalen i ansåg att vallagens krav var uppfyllda. Nämnden anförde bl.a. följande. i som rymde röstningslokalen låg i en s.k. galleria. utgör en integrerad del av och saknar entrédörrar eller liknande avgränsningar. framför ingången till hade det socialdemokratiska partiet ett tält uppsatt. Tältet var bemannat och försett med informations- och propagandamateriel för partiet. Enligt uppgift hade även andra politiska partier tält uppsatta i . uttalat i sitt beslut , (dnr 204-2010) angående förtidsröstningen på , ligger det enligt nämndens mening närmast till hands att tolka förbudet i 8 kap. 3 § vallagen så att det inte är begränsat endast till utrymmen som ligger i omedelbar anslutning till röstningslokalen. Hur stort utrymme som omfattas av förbudet torde knappast vara möjligt eller ens lämpligt att precisera i föreskrifter. En bedömning måste göras i det enskilda fallet, utifrån platsens särskilda förutsättningar att ge skydd för väljarna mot att utsättas för politisk propaganda under valhandlingen. Här blir av betydelse bl.a. vilken omfattning den politiska propagandan haft och i vilka former de politiska partierna sökt fånga väljarnas intresse. I likhet med förhållandena på var även det nu aktuella valtältet beläget från ingången till och röstningslokalen. Tältet var uppställt i en galleria, där, liksom på , många människor passerar. Röstningslokalen hade likt den på Centralen hög tillgänglighet. framhållit i sitt beslut om röstningen där kan det vara svårt att i lokaler av det nu aktuella slaget garantera att väljarna ges det skydd som vallagen kräver för en röstningslokal. understryker att det inte finns något utrymme för att i någon mån pruta på kravet för skydd av det skälet att lokalen, t.ex. i fråga om tillgänglighet, är synnerligen lämplig som röstningslokal. Till en början kan konstateras att väljarna knappast kunde undgå att ta del av det politiska budskapet från valtältet när de passerade in i röstningslokalen. Frågan är då vilken betydelse som bör tillmätas detta förhållande. Valpropagandan konkurrerade i av och till med annan information, bl.a. reklam och andra kommersiella aktiviteter. Det finns inget i utredningen som talar för att valarbetarna i det socialdemokratiska tältet särskilt vänt sig till de besökare som avsett att besöka röstningslokalen utan att det varit fråga om sådan valpropaganda som vanligen förekommer på torgmöten och i liknande sammanhang. tidigare uttalat (dnr 204-2010) är det väsentligt att upprätthålla det skydd för väljaren i valsituationen som består i att det inte på ett röstmottagningsställe eller intill detta får förekomma propaganda eller annat som syftar till att påverka eller hindra väljare i deras val. Det är inte möjligt att, med utgångspunkt i den ganska allmänt formulerade bestämmelsen i 8 kap. 3 § vallagen, närmare precisera inom hur stort område omkring en röstningslokal det inte får förekomma politiska aktiviteter. Det socialdemokratiska valtältet var placerat på ca 10 meters avstånd framför ingången till . Om ett parti på detta sätt har en valstuga eller ett valtält uppställt i anslutning till ett röstmottagningsställe är det risk för att skyddet för väljaren urholkas. Enligt Valprövningsnämndens mening är det därför inte förenligt med vallagens bestämmelser i 8 kap. 3 § att valstugor eller andra anordningar för valpropaganda finns så nära ett röstmottagningsställe (vallokal eller röstningslokal för förtidsröstning) som var fallet vid Vivalla bibliotek. noterar i detta sammanhang att företrädare för olika partier på valdagen, av tradition, brukar dela ut valsedlar utanför vallokaler. Någon annan politisk propaganda tillåts inte i sådana sammanhang. tillade i promemorian att det är kommunen genom dess valnämnd och de av kommunen utsedda röstmottagarna som primärt har ansvaret för att förbudet mot politisk propaganda på röstmottagningsställen och utrymmen intill dessa upprätthålls. Men det är naturligtvis också av vikt att partiorganisationerna beaktar kraven i 8 kap. 3 § vallagen när partierna planerar sina valaktiviteter. Utbildning av röstmottagare m.m. m.fl. (FP) yrkar, i motion K280 i denna del, en översyn av vallagstiftningen. De anför att det finns uppgifter om att s.k. familjeröstning förekommit alltså där man och hustru tillsammans ställt sig i valbåset för att lägga ner sina valsedlar i kuverten, vilket inte är acceptabelt. Motionärerna är dessutom kritiska mot de fack för valsedlar som tagit fram. Endast den valsedel som kom att stå främst syntes i sin helhet medan övriga i bästa fall syntes till den del där partinamnet fanns angivet. I motion K311 yrkar (FP) i denna del ett tillkännagivande om att vallagen ska följas. Hon anför att den utbildning som erbjuds valförrättarna måste uppgraderas. Vidare anser hon att en fråga som uppkommit med anledning av valet är om de som är högst ansvariga för valet i kommunerna är jäviga på något sätt. Att stå i ett nära förhållande till en ledande politiker är inte att rekommendera och detta bör, enligt henne, ses över. m.fl. (S) begär i motion K354 yrkande 2 och 3 tillkännagivanden angående ordning vid röstmottagningsställen och hantering av valsedlar där. Motionärerna aktualiserar återigen frågan om sammanblandning av valsedlar från olika partier och anför att oavsett hur sammanblandningen gått till, medvetet eller omedvetet, är risken uppenbar att det kan vilseleda väljare att rösta på ett parti som väljaren inte haft för avsikt att rösta på. Vidare uppger de att ansvaret för ordningen vid röstmottagningsställen eller intilliggande utrymmen tolkas på helt skilda sätt i olika vallokaler. Bestämmelsen i 8 kap. 2 § vallagen om att de partier som deltar i valen också ska kunna lägga ut sina valsedlar i vallokalerna, har av en del ansvariga vid röstmottagningsställen tolkats som att man inte har ansvar för det bord som ställts till partiernas förfogande. Vid några röstmottagningsställen har detta, enligt motionärerna, inneburit att det varit upp till de olika partiernas ombud att upprätthålla ordning och att man vid upprepade tillfällen har fått agera som säkerhetskontrollanter vid valsedelsbordet. I vissa förtidslokaler försvann valsedlar vilket det är svårt för enskilda partier att få kännedom om, om inte de personer som har ansvar för röstmottagningen uppmärksammar partierna på detta, enligt motionärerna. Det förhållandet att partier som deltar i valen har möjlighet att lämna in valsedlar vid varje röstmottagningsplats borde, anför motionärerna, innebära att valsedlarna placeras på en anvisad plats av ansvarig personal. Att valsedlarna ligger i ordning bör också ingå i den ansvariga personalens arbetsuppgift. Vidare anser motionärerna att partiernas valsedlar bör placeras i bokstavsordning, och det i pappersställ eller liknande med tydliga markeringar där både partinamn och partisymbol finns utmärkta, så att sammanblandning eller missförstånd inte kan uppstå. Det skulle enligt motionärerna vidare underlätta för väljarna att röstmottagare, valförrättare och personer som på något annat sätt har ansvar i en vallokal bär en bricka, skylt eller väst som tydliggör att de ansvarar för ordningen och kan ge information till dem som är osäkra på hur man går till väga för att avlägga sin röst. Enigt 3 kap. 1 § vallagen ska det finnas en central valmyndighet som har det övergripande ansvaret för frågor om val. är, enligt 2 § samma kapitel, regional valmyndighet med ansvar i länet för frågor om val. Av 3 § samma kapitel framgår att det i varje kommun ska finnas en valnämnd, som är lokal valmyndighet med ansvar i kommunen för frågor om val. Alla som är valbara till ledamöter i valnämnden är skyldiga att ta emot ett uppdrag som röstmottagare i ett valdistrikt, om de inte har ett giltigt hinder; det framgår av 3 kap. 5 § andra stycket vallagen. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § andra stycket vallagen är likalydande med 4 kap. 7 § vallag. Den sistnämnda bestämmelsen motsvarade i sin tur 3 kap. 5 § vallag. När bestämmelsen fick denna lydelse uttalade departementschefen (prop. 1976/77:1 s. 92) att det var naturligt att skyldigheten att motta ett sådant uppdrag omfattar dem som är valbara till ledamöter i valnämnden. I 4 § samma kapitel vallag föreskrevs det att när val enligt den lagen skulle förrättas i en valdistriktsindelad kommun skulle distrikt utse minst fyra personer att på valdagen tjänstgöra som valförrättare i distriktet. Enligt departementschefens uttalande i specialmotiveringen till bestämmelsen (prop. 1972:105 s. 122) skulle den då gällande ordningen behållas. vallag utgick från att valnämnden fungerade som valförrättare när kommunen utgjorde ett enda valdistrikt. Var kommunen indelad i valdistrikt skulle valdistrikt utse ett antal personer (minst fyra) att som nämndens deputerade fungera som valförrättare i distriktet. Bestämmelser om utrustning och ordning på röstmottagningsställen finns i 8 kap. vallagen. Enligt 2 § ska det i anslutning till ett röstmottagningsställe ordnas en lämplig plats där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får en sådan plats i stället ordnas inne i lokalen. På denna plats ska väljarna, enligt 2 § första stycket 1, ha tillgång till valsedlar med enbart valbeteckning. Vidare ska väljarna där, förutsatt att respektive parti har gjort en begäran enligt 6 kap. 7 §, ha tillgång till valsedlar med parti- och valbeteckning i de fall som sägs i 2 § första stycket 2, vilket är för val till samt landstings- och kommunfullmäktige partier som vid något av de två senaste riksdagsvalen fått av rösterna i landet (a) för val till landstings- och kommunfullmäktige partier som redan är representerade där (och som inte uppfyller kraven i a), när det gäller röstmottagningsställen inom det landsting eller den kommun där partiet är registrerat (b). Bestämmelsen innebär en utvidgning i förhållande till den tidigare vallagen. Valmyndigheternas ansvar har utsträckts till att omfatta även lokala partier som är representerade i landstings- eller kommunfullmäktige. hade framhållit att de tidigare reglerna innebar att lokala partier som enbart kandiderade i de lokala valen själva fick svara för att väljarna hade tillgång till partiernas valsedlar i den kommun eller det landsting där de kandiderade, oavsett hur många procent av rösterna i kommunen eller partierna hade fått. Regeringen förklarade sig (prop. 2004/05: 163 s. 84) dela utredningens bedömning att detta inte var en rimlig ordning. bör därför, anförde regeringen, svara för att väljarna på alla röstmottagningsställen i kommunen har tillgång till partivalsedlar även för dessa partier om de fått ett inte obetydligt väljarstöd. Regeringen uttalade att sådant väljarstöd, som utredningen funnit, borde anses ha uppnåtts om partiet i fråga är representerat i landstings- eller kommunfullmäktige. Slutligen ska väljarna på röstmottagningsställen ha tillgång till valsedlar med parti- och valbeteckning för val till för partier som vid något av de två senaste valen till har fått av rösterna i hela landet eller valsedlar med parti- och valbeteckning samt uppgifter om kandidater om ett sådant parti deltar med endast en valsedel. Det framgår av 8 kap. 2 § första stycket 3 vallagen. De partier som deltar i valen ska också kunna lägga ut sina valsedlar på denna plats, enligt 8 kap. 2 § andra stycket. Enligt 8 kap. 4 § vallagen ansvarar röstmottagarna för ordningen på röstmottagningsstället. Den som finns i lokalen eller i ett utrymme intill denna ska rätta sig efter de anvisningar som röstmottagarna ger för att röstmottagningen ska kunna genomföras. Blir det sådan oordning att den inte kan avstyras får röstmottagningen tillfälligt avbrytas. hänvisar i sin rapport (2011:1) inledningsvis till att man i viss utsträckning har redogjort för komplexiteten kring hanteringen av valsedlar i lokaler för röstmottagning i för valen 2006. Där redovisade att det hade kommit in rapporter om oordning bland valsedlarna. föreslog då att ett valsedelsställ borde tas fram för att öka möjligheten till enhetlighet och ordning. Ett sådant ställ togs fram och användes vid valet till 2009, där det fungerade bra. Det användes även vid valet . Det visade sig dock att detta inte var en tillräcklig åtgärd då rapporter om oordning bland valsedlar i lokaler för röstmottagning inkom också vid valet . Mängden av valsedlar och bestämmelserna i vallagen om vilka partiers valsedlar som måste tillhandahållas innebär fortsatta svårigheter att hålla ordning bland valsedlarna. Trots beslut från valnämnderna om placeringen i valsedelsställen kunde oordning bland valsedlarna på vissa ställen inte helt undvikas. Det visade sig också att valsedelsställen inte var optimalt utformade för mängden valsedlar vid valet . Möjligheter att uppnå en bättre ordning har efterfrågats av väljare, partifunktionärer och valadministrationen. anför att ett förenklat system för valsedlar skulle möjliggöra en bättre ordning bland valsedlarna. Enligt ansvarar valnämnderna för rekrytering och utbildning av röstmottagare. För att underlätta för valnämnderna och skapa överensstämmelse i röstmottagningen runt om i landet tillhandahöll utbildningsfilmer och handledningar för röstmottagare i röstningslokaler och vallokaler. Valnämnderna fick även tillgång till en e-presentation att använda vid utbildningen. Den utvärdering som har genomförts gentemot valnämnderna visar att det utbildningsmaterial som tillhandahöll för röstmottagare inte användes av alla valnämnder och att alla röstmottagare inte genomgick utbildning, anför . Ett antal valnämnder tog fram eget utbildningsmaterial som komplement till, eller i stället för, utbildningsmaterial. Det stora antalet överklaganden som rör handhavandefel visar att det finns ett behov av ytterligare utbildning av röstmottagare men visar också att valnämnderna själva behöver utbildning. föreslår att det blir obligatoriskt för alla röstmottagare att genomgå utbildning för att säkerställa relevant kompetens vid röstmottagningen samt att det införs ett uttalat ansvar för länsstyrelserna som regional valmyndighet att erbjuda valnämnderna utbildning. avser att förstärka utbildningsmaterialet till valnämnder och röstmottagare inför nästa val. pekar i sin rapport på att valadministrationen är organiserad i tre nivåer: lokal, regional och central. Organisationsstrukturen är inte hierarkisk, utan varje myndighet är fullt ut ansvarig för sina områden enligt vallagen. Det finns ingen formell tillsynsfunktion för någon av myndigheterna. övergripande ansvar utgör närmast en samordningsfunktion, anför myndigheten. Erfarenheterna från valet visar, enligt , att det finns ett utbildningsbehov för olika led i valprocessen. Frågan om vem som ska ha ansvaret för utbildningen blir därmed aktuell. anser att om den ska ansvara för utbildning av valnämnder och länsstyrelser måste denna uppgift ges författningsstöd och nya resurser tillföras myndigheten. ser dock inte detta som en lösning utan gör i rapporten bedömningen att valnämnder och länsstyrelser behöver ta ett större ansvar för att bibehålla och förbättra valkunskapen i sina organisationer. Vidare anför att länsstyrelserna har framfört att det saknas ett formellt mandat för dem att ansvara för utbildningen av valnämnderna i länet. anser att utbildningsansvaret bör ligga på länsstyrelserna som regionala valmyndigheter av flera skäl. Länet utgör en etablerad geografisk förvaltningsenhet där kommunerna redan finns inordnade. Vidare finns där stor kunskap om kommunernas verksamhet, och kontaktytorna är upparbetade. Länsstyrelserna såsom regionala valmyndigheter utgör därför, enligt , den mest naturliga instansen för utbildning av valnämnderna. önskar ett förtydligande i denna del antingen i länsstyrelsernas instruktioner eller genom någon annan författningsreglering. Erfarenheterna av förtidsröstningen val visar enligt mening sammanfattningsvis att säkerheten i förtidsröstningen måste höjas och att man i det arbetet främst måste överväga bl.a. rekryteringen och utbildningen av röstmottagare (nämndens promemoria dnr 13-2011). behandlades (bet. 2007/08:KU18) bl.a. motionsyrkanden om att ge ansvarig personal vid samtliga röstmottagningsställen ansvar för att samtliga valsedlar hanteras på ett sådant sätt att man förhindrar sådant som syftar till att påverka väljarna i deras val. Motionärerna anförde bl.a. att det har uppstått tveksamheter om hur man ska tolka ansvaret för ordning vid röstmottagningsställen eller i utrymmen intill sådana. Utskottet anförde att den nya vallagen trädde i kraft . I uppgifter ingick att förutsättningslöst utvärdera hur valsystemet har påverkat demokratins funktionssätt och pröva vilka förändringar av valsystemet som kan vara önskvärda. Det står kommittén fritt, anförde utskottet, att pröva även andra valfrågor som rör eller har anknytning till valsättet samt frågor som rör eller har anknytning till den kommunala demokratin. hade i sin rapport (2007:1 Erfarenheter från valen ) uppgett att den skulle komma att betona röstmottagarnas ansvar för ordningen bland samtliga valsedlar inför nästa val. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det då inte finns anledning till några sådana åtgärder som föreslogs i motionerna. behandlade utskottet (bet. 2009/10:KU26) en motion om att valnämndens ledamöter inte ska tjänstgöra som röstmottagare. I motionen anfördes det att det inte är sällan som kommunala valnämnder utser röstmottagare bland ledamöterna i den egna nämnden. Det innebär att de utser sig själva, tar emot rösterna, räknar rösterna och sköter den demokratiska kontrollen över valprocessen, anförde motionären som såg detta som ett legitimitetsproblem. Utskottet avstyrkte motionen mot bakgrund av hur systemet med valnämnd, röstmottagare och preliminär rösträkning i vallokal m.m. är uppbyggt och har vuxit fram. Läggande av valsedlar i valurna (FP) begär i motion K264 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att ge svenska väljare rättighet att själva få lägga sina valkuvert i respektive förseglade urna. För att göra i ordning en röst ska en väljare, för varje slag av val som han eller hon vill delta i, ta en valsedel, lägga in valsedeln i ett kuvert utan att vika den och försluta kuvertet; det framgår av 7 kap. 2 § vallagen. På röstmottagningsställen ska det, enligt 8 kap. 1 §, finnas ett lämpligt antal avskilda platser (valskärmar) där väljarna kan rösta utan insyn. Där ska väljare, enligt 7 kap. 3 §, göra i ordning sina röster och därefter lämna valkuverten till röstmottagarna. Beträffande budröstning och brevröstning finns särskilda bestämmelser. Om det inte finns några hinder mot att ta emot valkuvert ska röstmottagarna, i väljarens eller budets närvaro, lägga kuverten i valurnan för de val som valsedlarna gäller. Det framgår av 9 kap. 7 § vallagen. Om en vallokal inte är tillgänglig för funktionshindrade väljare får röstmottagarna, enligt 4 § samma kapitel, ta emot deras valkuvert utanför vallokalen om det kan ske under betryggande former. Valkuvert som tagits emot med stöd av 4 § läggs, enligt 7 §, i valurnan utan att väljaren är närvarande. I anslutning till propositionen om en ny vallag (2004/05:163) behandlades en motion om att utreda möjligheten att låta väljaren själv lägga valkuvertet i valurnan (bet. 2005/06:KU9). I propositionen anförde regeringen att någon ändring inte borde ske av den dåvarande ordningen som innebar att det är röstmottagarna som ska lägga ned mottagna valkuvert i valurnan. Om väljarna själva ska lägga ned sina valkuvert i valurnan skulle det, enligt propositionen, för att upprätthålla säkerheten i förfarandet krävas särskilda kontrollåtgärder i form av t.ex. stämpling av valkuvert. Även om sådana genomförs torde det bli svårt att utan andra kompletterande åtgärder upprätthålla den höga säkerhetsnivån vid val.