bet · GY01KU22 · 2011-04-15 00:00:00 — 2010/11:KU22 Tryck- och yttrandefrihet I detta betänkande behandlas 21 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden som rör tryck- och yttrandefrihet. Motionerna handlar om meddelarskydd, offentlighetsprincipen, hets mot folkgrupp, rätt att välja tv-utbud, tv-reklam för alkohol, exponering av barn i medier och hot mot yttrandefriheten genom bokbål. Utskottet avstyrker samtliga motioner. Betänkandet innehåller fyra reservationer (S, V, MP). Utskottets förslag till riksdagsbeslut avslår motionerna 2010/11:K251 yrkande 2 och 2010/11:K277 yrkande 2. Reservation 1 (V) Meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet avslår motionerna 2010/11:K211, 2010/11:K247, 2010/11:K251 yrkande 1, 2010/11:K277 yrkande 1, 2010/11:K304, 2010/11:K337 yrkande 1, 2010/11:K384, 2010/11:K388 i denna del och 2010/11:So237 yrkande 4. Reservation 2 (S, MP, V) avslår motionerna 2010/11:K337 yrkande 2 och 2010/11:K388 i denna del. avslår motion 2010/11:So237 yrkande 5. avslår motionerna 2010/11:K316 och 2010/11:K376. avslår motion 2010/11:K351. avslår motion 2010/11:Ju401 yrkande 2. Reservation 3 (S, MP, V) Rätt att välja tv-utbud avslår motion 2010/11:K374. Reservation 4 (S, V) avslår motion 2010/11:K387. Exponering av barn i medier avslår motion 2010/11:K383. avslår motion 2010/11:K239. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), Per (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), (M), Skånberg (KD), (SD), (V), (M) och (S). Ärendet och dess beredning I detta betänkande behandlas 21 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden som rör tryck- och yttrandefrihetsrättsliga frågor. Yttrandefriheten är, liksom informationsfriheten, en av de grundläggande fri- och rättigheter som medborgarna är tillförsäkrade gentemot det allmänna enligt 2 kap. regeringsformen. Särskilda bestämmelser om tryckfriheten finns i tryckfrihetsförordningen (TF) och om motsvarande frihet att yttra sig i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar i yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Regeringen beslutade i ett tilläggsdirektiv (dir. 2007:76) bl.a. att den s.k. Tryck- och yttrandefrihetsberedningen (dir. 2003:58) skulle omvandlas till en parlamentarisk kommitté. beslutade regeringen om ytterligare tilläggsdirektiv till beredningen (dir. 2008:42). Beredningen har ombildats till en parlamentarisk kommitté och antagit namnet . ska fullgöra dels de uppgifter som kvarstår enligt Tryck- och yttrandefrihetsberedningens tidigare direktiv, dels de uppgifter som anges av regeringen i beslutade tilläggsdirektiv. uppgifter enligt de senaste tilläggsdirektiven är uppdelade i två etapper. Den första etappen omfattade arbete med förslag till grundlagsändringar inför valet . Denna del av uppdraget redovisades då överlämnade sitt betänkande Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor (SOU 2009:14). Den andra etappen av kommitténs arbete omfattar fortsatta överväganden om huruvida det framtida grundlagsskyddet för tryck- och yttrandefriheten bör vara beroende av den teknik som används vid spridande av yttranden. Utgångspunkten för arbetet ska vara att de grundläggande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna, t.ex. ensamansvaret och meddelarskyddet, ska ligga fast. Kommittén överlämnade delbetänkandet Ny yttrandefrihetsgrundlag? presenterar tre modeller (SOU 2010:68). I betänkandet presenteras tre grundmodeller vilka preliminärt bedömts som tänkbara alternativ till den nuvarande regleringen. Dessa modeller har benämnts Ansvarsmodellen, Verksamhetsmodellen och Ändamålsmodellen. De tre modellerna är enligt kommittén inte färdiga förslag till grundlagar. Kommittén har ansett det vara lämpligt att begära in synpunkter på modellerna från en vidare krets. Kommitténs förhoppning var att innehållet i betänkandet ska stimulera till en bred diskussion om vilka grunder ett framtida skydd för tryck- och yttrandefriheten ska vila på. Kommittén har därefter fortsatt arbetet med etapp 2. Under denna etapp ska kommittén ta slutlig ställning till de frågeställningar som behandlas i debattbetänkandet. I enlighet med direktiven ska kommittén även överväga om det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL behöver stärkas, diskutera om enskilda personers ställning i förhållande till medieföretag när de utsätts för brott i medierna bör bli bättre och överväga om möjligheterna att lämna internationell rättslig hjälp m.m. på det grundlagsreglerade området bör utökas. Uppdraget ska redovisas . Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker bl.a. motioner om information om meddelarskydd till offentligt anställda och till anställda inom offentligfinansierad privat verksamhet. Vidare avstyrks motioner om stärkt meddelarskydd såväl för anställda inom offentligfinansierad privat verksamhet som för övriga privatanställda. Utskottet avstyrker även motioner om en översyn av meddelarskyddet vid förundersökningar. Jämför reservationerna 1 (V) och 2 (S, MP, V). I partimotion 2010/11:K277 (yrkande 2) av m.fl. (V) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag på föreskrifter om obligatorisk information om meddelarfriheten inklusive efterforskningsförbudet. Motionärerna anför att det trots att meddelarfriheten gäller fullt ut i offentliga verksamheter förekommer försök att sätta munkavle på arbetstagare genom att hänvisa till såväl sekretesslagen som lojalitetskrav. För att undvika att anställda låter sig tystas i strid med lagen bör kraven på offentliga arbetsgivare att informera samtliga anställda om meddelarfriheten skärpas. Skyldigheten bör, enligt motionärerna, även utvidgas till att gälla för privata utförare av skattefinansierad verksamhet så snart en lagstiftning om meddelarfrihet i dessa verksamheter införts. I motion 2010/11:K251 (yrkande 2) begär m.fl. (MP) ett tillkännagivande till regeringen om information till alla som arbetar inom vård och omsorg om meddelarfrihet och meddelarskydd (se nedan). Motionärerna anför att regeringen i anslutning till en av motionärerna yrkad lagändring, som innebär att alla som arbetar hos utförare av offentligt finansierad vård ska ha grundlagsfäst rätt till meddelarfrihet och meddelarskydd, bör utforma ett uppdrag till en lämplig myndighet så att alla som arbetar inom vård och omsorg känner till vad deras meddelarfrihet och meddelarskydd innebär. Meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet m.m. Ett flertal motioner avser meddelarskyddet för privatanställda, i synnerhet anställda i offentligt finansierad verksamhet som övergått i privat regi. I partimotion 2010/11:K277 (yrkande 1) av m.fl. (V) begärs ett tillkännagivande om att en utredning ska tillsättas med uppdrag att återkomma med lagförslag som garanterar alla arbetstagare hos utförare av offentligt finansierad verksamhet meddelarfrihet och meddelarskydd. Motionärerna anför att andelen anställda i offentligfinansierad verksamhet som bedrivs av privata entreprenörer har ökat dramatiskt under den borgerliga regeringsperioden. En ofta förbisedd konsekvens av denna snabba omvandling är att anställda som går över från offentlig till privat anställning mister sin meddelarfrihet och skyddet mot efterforskning och repressalier. Inskränkningen av meddelarfriheten innebär också att mediernas och allmänhetens möjligheter att få insyn i hur skattepengar används urholkas. I motion 2010/11:K251 (yrkande 1) begär m.fl. (MP) ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen bör lägga fram förslag till en lagändring som innebär att alla som arbetar hos utförare av offentligt finansierad vård ska ha en grundlagsfäst rätt till meddelarfrihet och meddelarskydd. Även i motion 2010/11:K388 av och (båda S) begärs ett tillkännagivande till regeringen om att utöka meddelarskyddet inom skattefinansierade privata företag. Motionärerna anför att meddelarskydd ska kunna införas utan dröjsmål i offentligt finansierad verksamhet, t.ex. genom krav på att de som bedriver entreprenadverksamhet ska tillåta meddelarskydd för sina anställda. Även i rent privat verksamhet är meddelarskyddet enligt motionärerna eftersatt. Frågan är komplicerad och bör därför utredas ytterligare, men svårigheterna får, enligt motionärerna, inte bli en ursäkt för att låta bli. (S) begär i motion 2010/11:So237 ett tillkännagivande om att meddelarfriheten ska omfatta dem som är anställda inom offentligt finansierad privat vård och omsorg (yrkande 4). Flera motioner tar särskilt sikte på vikten av att efterforskningsförbudet kvarstår för de anställda när verksamheten övergår i privat regi. (S) begär i motion 2010/11:K211 ett tillkännagivande till regeringen om utökat meddelarskydd för privatanställda. När offentlig verksamhet övergår i privat regi försämras skyddet för den som har använt sig av meddelarfriheten, eftersom arbetstagaren inte omfattas av efterforskningsförbudet. Det är enligt motionären ytterst viktigt att anställda också omfattas av detta skydd. (S) begär i motion 2010/11:K247 också ett tillkännagivande till regeringen om att ett efterforskningsförbud bör införas i yttrandefrihetsgrundlagen för att skydda anställda i verksamheter som finansieras med offentliga medel. Även i motion 2010/11:K304 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om ett utökat meddelarskydd. När offentlig verksamhet läggs ut till privata ägare bör, enligt motionärerna, personalens meddelarskydd i form av efterforskningsförbudet kvarstå. Efterforskningsförbudet bör minst omfatta all verksamhet som drivs med skattemedel. m.fl. (S) begär i motion 2010/11:K337 (yrkande 1) ett tillkännagivande om att meddelarskyddet ska garanteras också i skattefinansierad verksamhet som sköts av privata aktörer, genom att efterforskningsförbudet utökas till att också omfatta dessa. Motionärerna anför att de senaste 15 årens omfattande privatiseringar av tidigare offentliga verksamheter har gjort problemet akut. När allt större delar av skattefinansierad service tas över av privata intressen riskerar meddelarskyddet, menar motionärerna, att föresvinna bakvägen, eftersom privatanställda inte omfattas av efterforskningsförbudet. I samma motion (yrkande 2) begärs även ett tillkännagivande om att meddelarskyddet ska garanteras också i det privata näringslivet, genom att efterforskningsförbudet utökas till att också omfatta det privata näringslivet. m.fl. (S) begär i motion 2010/11:K384 ett tillkännagivande om att man bör stärka meddelarskyddet för privatanställda genom att utvidga efterforskningsförbudet så att det gäller även dessa. Motionärerna anför att när tidigare offentlig verksamhet övergår i privat regi försämras i praktiken de anställdas möjligheter att yttra sig kritiskt mot verksamheten, eftersom de då inte längre omfattas av efterforskningsförbudet. Enligt motionärerna bör den självklara utgångspunkten vara att den yttrandefrihet och det meddelarskydd som anställda tillförsäkras genom efterforskningsförbudet mot det allmänna även ska gälla på alla privata arbetsplatser. I motion 2010/11:So237 (yrkande 5) begär (S) ett tillkännagivande om att man bör stärka meddelarskyddet genom att med upp till fängelse strafflägga den som vidtar repressalier mot den som använt sin meddelarfrihet. I motion 2010/11:K316 begär (S) ett tillkännagivande till regeringen om undantag från meddelarfriheten. Motionären anför att sekretessbelagda uppgifter från pågående förundersökningar hos polisen vid ett flertal tillfällen har läckt ut till massmedier. Enligt motionären bör undantagen från meddelarfrihet utvidgas till att gälla alla uppgifter från pågående brottsutredningar. Därför bör en översyn av undantag från meddelarfriheten för polismyndighetens personal vid pågående brottsutredningar göras. Även (KD) begär i motion 2010/11:K376 ett tillkännagivande om en översyn av meddelarskyddet vid förundersökning och vid ingripanden. Motionären menar att det i samband med ett antal uppmärksammade brottmål har förekommit läckor från förundersökningar och vid polisingripanden. Enligt motionären hotas rättssäkerheten av detta missbruk av meddelarfriheten. Det s.k. meddelarskyddet kan sägas bestå av följande grundkomponenter: meddelarfrihet, anskaffarfrihet, rätt till anonymitet, efterforskningsförbud och repressalieförbud. Skyddet för meddelaren gäller i förhållande till myndigheter och andra allmänna organ. Med meddelarfrihet avses normalt den grupp av regler i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen som innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift, radio, tv eller teknisk upptagning. Enligt 1 kap. 1 § tredje stycket TF föreskrivs nämligen att det står var och en fritt att i alla de fall då något annat inte är föreskrivet i förordningen meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i en tryckt skrift. En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 2 § YGL. Meddelarfriheten ingår som ett led i den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. Den får endast begränsas på det sätt som anges i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. Det finns dock vissa undantag från meddelarfriheten. Om någon lämnar ett sådant meddelande som avses i 1 kap. 1 § tredje stycket TF eller 1 kap. 2 § YGL och därmed gör sig skyldig till någon av de gärningar som räknas upp i 7 kap. 3 § första stycket TF respektive 5 kap. 3 § första stycket YGL, gäller om ansvar för ett sådant brott det som är föreskrivet i vanlig lag, dvs. De gärningar som anges i dessa bestämmelser avser vissa allvarliga brott mot rikets säkerhet, oriktigt utlämnande av en allmän handling som inte är tillgänglig för var och en eller tillhandahållande av en sådan handling i strid med en myndighets förbehåll vid dess utlämnande när gärningen är uppsåtlig samt uppsåtligt åsidosättande av en tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag. Den särskilda lag som hänvisningen avser är offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I offentlighets- och sekretesslagen räknas de tystnadsplikter upp som har företräde framför principen om meddelarfrihet. Var och en har vidare enligt 1 kap. 1 § fjärde stycket TF rätt att anskaffa uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för att antingen själv offentliggöra dem i en tryckt skrift eller lämna ett sådant meddelande som avses i tredje stycket. Undantag från detta anskaffarskydd ska ha stöd i tryckfrihetsförordningen. En motsvarande bestämmelse finns även i detta fall i 1 kap. 2 § YGL. Meddelarfriheten kompletteras därutöver med skydd för meddelarens anonymitet. Bestämmelser om anonymitetsskydd finns i 3 kap. TF. En meddelare har rätt att vara anonym (1 §), och den som har tagit emot en uppgift för publicering har, med vissa undantag, tystnadsplikt beträffande meddelarens identitet (3 §). Denna del av anonymitetsskyddet kan skydda en meddelare från att utsättas för andra obehag än myndighetsingripanden, t.ex. missnöjesyttringar från arbetskamrater. Efterforskningsförbudet är ytterligare en del av anonymitetsskyddet och innebär att myndigheter och andra allmänna organ inte får efterforska vem som har lämnat ett meddelande med stöd av sin meddelarfrihet i vidare mån än vad som behövs för att väcka åtal eller göra något annat ingripande som är tillåtet enligt tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. Vid en sådan, i undantagsfall tillåten, efterforskning måste dock myndigheterna beakta den tystnadsplikt som de medieanställda har (3 kap. 4 § TF). Motsvarande bestämmelser om anonymitetsskydd finns i 2 kap. 1, 3 och 4 §§ YGL. Reglerna i tryckfrihetsförordningen om undantag från meddelarfriheten har betydelse också för anonymitetsskyddet. Tystnadsplikten i 3 kap. 3 § TF i fråga om uppgiftslämnare inskränks i bl.a. de situationer som avses i 7 kap. 3 § TF. Tystnadspliktsreglerna innebär bl.a. att en journalist får uttala sig om en meddelares identitet bara i en del av de fall där meddelaren kan straffas, och tystnadsplikten för journalisten sträcker sig alltså längre än meddelarfriheten för hans eller hennes källa. Ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefriheten eller medverkan till det i något annat fall eller i någon annan ordning än grundlagarna medger. Denna s.k. exklusivitetsprincip framgår av 1 kap. 3 § TF respektive 1 kap. 4 § YGL. Av dessa bestämmelser har det ansetts följa att meddelaren eller annan medverkande inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. i form av en disciplinpåföljd. Härmed avses det s.k. repressalieförbudet. regleras repressalieförbudet också uttryckligen i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen (prop. 2009/10:81, bet. 2009/10:KU18, bet. 2010/11:KU3, rskr. 2010/11:26). Enligt 3 kap. 4 § TF och 2 kap. 4 § YGL får en myndighet eller ett annat allmänt organ inte ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift eller i ett radioprogram eller en teknisk upptagning har brukat sin tryckfrihet respektive sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk. Dessutom har straffbestämmelser införts i dessa grundlagar som innebär att vissa allvarligare överträdelser av repressalieförbudet straffsanktioneras (3 kap. 5 § TF och 2 kap. 5 § YGL). Meddelarskydd för anställda inom kommunala bolag m.m. I 2 kap. 3 och 4 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, finns bestämmelser som innebär att tryckfrihetsförordningens bestämmelser om rätt att ta del av allmänna handlingar också gäller handlingar hos vissa andra organ än myndigheter. Det gäller dels handlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner, landsting eller kommunalförbund utövar ett rättsligt bestämmande inflytande, dels handlingar hos de organ som anges i bilagan till offentlighets- och sekretesslagen, i den mån handlingarna hör till den verksamhet som nämns där. De organ som anges i bilagan till OSL är sådana som handhar myndighetsutövning mot enskilda. I bilagan anges också den verksamhet hos organet som omfattas av bestämmelsen. Bestämmelserna om att jämställa vissa bolag, föreningar och stiftelser (kommunala företag) med myndigheter motiverades i förarbetena med att den privaträttsligt bedrivna verksamheten i kommunerna hade fått en sådan omfattning att det fanns anledning att införa en lagreglerad handlingsoffentlighet i de kommunala företagen i syfte att förbättra medborgarnas möjligheter till insyn och att de rättsliga möjligheterna till insyn och kontroll inte borde vara beroende av i vilken form som kommuner och landsting valde att bedriva sin verksamhet (prop. 1993/94:48, bet. 1993/94:KU13). I 2 kap. 3 § OSL anges i vilka fall kommuner och landsting ska anses utöva ett rättsligt bestämmande inflytande över bolag, föreningar eller stiftelser. Så är fallet om de ensamma eller tillsammans 1. äger aktier i ett aktiebolag eller andelar i en ekonomisk förening med mer än hälften av samtliga röster i bolaget eller föreningen eller på något annat sätt förfogar över så många röster i bolaget eller föreningen, 2. har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i styrelsen för ett aktiebolag, en ekonomisk förening eller en stiftelse, eller 3. utgör samtliga obegränsat ansvariga bolagsmän i ett handelsbolag. Även om ett sådant inflytande utövas av en juridisk person över vilken en kommun eller ett landsting bestämmer på det sätt som anges i de nämnda punkterna, ska inflytandet anses utövat av kommunen eller . Bestämmelserna om kommuner och landsting har tillämpning också på kommunalförbund. Genom lagstiftning som trädde i kraft utvidgades meddelarskyddet till att gälla även för anställda och uppdragstagare i kommunala bolag, stiftelser och föreningar som omfattas av de ovan nämnda reglerna om handlingsoffentlighet och sekretess. Undantag görs för verkställande direktörer, vice verkställande direktörer, styrelseledamöter och styrelsesuppleanter i sådana företag. Det stärkta skyddet gäller även anställda hos de organ som är uppräknade i bilagan till sekretesslagen i den mån publiceringsmeddelandet rör den verksamhet som anges i bilagan (dåvarande 1 kap. 9 § a sekretesslagen; se prop. 2005/06:162, bet. 2005/06:KU36). En bestämmelse infördes i den då gällande sekretesslagen (1980:100) för att klargöra vad som gällde till skydd för meddelare inom kommunala företag och sådana organ som anges i bilagan till sekretesslagen. Bestämmelsen har utan ändringar i sak flyttats över till den nya offentlighets- och sekretesslagen (13 kap 2 §). Enligt bestämmelsen gäller grundlagarnas regler om rätt att lämna uppgifter för offentliggörande, om förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till ett sådant missbruk och om förbud mot att efterforska en upphovsman eller meddelare i förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som är uppräknade i bilagan till OSL eller kommunala bolag m.m. och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare. I samband med grundlagsändringarna gjordes en hänvisning i 13 kap. 2 § OSL till de nya reglerna om repressalieförbud i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Vidare klargjordes genom ett tillägg i denna bestämmelse att efterforskningsförbudet enligt denna lag skyddar samma personkrets som grundlagarna. infördes en bestämmelse om straff för överträdelse av repressalie- och efterforskningsförbuden (14 kap. 1 § OSL). Om en kommun eller ett landsting sluter avtal med ett privatägt företag om att utföra en angelägenhet, ska kommunen eller , enligt 3 kap. 19 a § kommunallagen (1991:900), beakta intresset av att genom avtalet tillförsäkras information som gör det möjligt för allmänheten att få insyn i hur angelägenheten utförs. I 18 kap. OSL finns bestämmelser om sekretess med hänsyn främst till intresset av att förebygga eller beivra brott. Sekretess gäller bl.a. uppgifter som hänför sig till förundersökningar i brottmål och till åklagarmyndigheters, polismyndigheters, , eller verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. För sekretessen gäller s.k. rakt skaderekvisit, dvs. sekretess gäller endast om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Meddelarfriheten är i dessa fall inte begränsad annat än i speciella fall. Svar på skriftlig fråga besvarade justitieminister en skriftlig fråga (2010/11:89) ställd av i (S). Frågan, som ställdes till utbildningsminister , gällde vilka initiativ han avser att ta för att säkerställa att personer som arbetar i skolor som drivs i privat regi men finansieras av offentliga medel ska ha samma meddelarskydd som personer anställda i skolor som drivs i regi. Eftersom frågan gällde den generella frågan om meddelarskydd i offentligt finansierad privat verksamhet som faller inom justitieministerns ansvarsområde besvarades den av . Hon gav följande svar: Yttrande- och informationsfrihet är grundläggande principer i vårt konstitutionella system. Meddelarfrihet tillkommer alla och den har bland annat genom reglerna om anonymitetsskydd och förbudet mot straffrättsliga sanktioner ett grundläggande skydd i våra grundlagar. I vissa företag med stark anknytning till det allmänna gäller samma meddelarskydd som för offentligt anställda. Det gäller dels företag som ägs av kommuner och landsting, dels andra enskilda rättssubjekt som har anförtrotts uppgifter som innefattar myndighetsutövning. I fråga om anställda i sådana företag gäller ett förstärkt meddelarskydd genom att det då införs ett straffansvar för arbetsgivare som överträder förbuden mot efterforskning och repressalier. Privatanställda i övrigt har inte samma skydd som offentligt anställda eller anställda i nämnda företag mot åtgärder från sin arbetsgivare när de utnyttjar sin yttrande- och meddelarfrihet.