bet · GY01JuU11 · 2011-04-06 00:00:00 — 2008/09:JuU21 och bet. 2009/10:JuU14) avstyrkt motionsyrkanden om att farmakologisk behandling i kombination med psykologisk och social terapi bör användas för att en dömd pedofil ska få villkorlig frigivning. Utskottet vidhåller uppfattningen att det är angeläget att programverksamheter som riktar sig till män som dömts för sexualbrott och för våld i nära relationer blir föremål för fortsatt utveckling samt att de metoder som används för riskbedömning av dessa klienter, och som bl.a. ligger till grund för beslut under verkställigheten, utvecklas vidare. Utskottet ser inte skäl att ställa sig bakom initiativ till obligatoriska behandlingsprogram för män som begått vålds- och sexualbrott. Utskottet vidhåller därmed sin tidigare inställning och avstyrker motion Ju319 yrkande 4. Som framgår ovan vidtas åtgärder för att minska återfallsfrekvensen bland personer dömda för sexualbrott. Utskottet vidhåller även sin inställning vad gäller farmakologisk behandling som krav för att en pedofil ska medges villkorlig frigivning. Av fängelselagen som träder i kraft kommer det även att framgå att en intagen inte får åläggas att underkasta sig medicinsk behandling (3 kap. 2 § tredje stycket). Utskottet avstyrker motionerna Ju340 och Ju354. Utskottet ser inte heller skäl att ställa sig bakom yrkandet om inriktningen för forskning om mäns våld mot kvinnor som efterfrågas i motion Ju332 yrkande 1. Förstärkt skydd för personer som utsätts för hot eller förföljelse Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. översyn av livsvillkoren för kvinnor och barn som lever med skyddade personuppgifter, rätt att i skydd av polis återvända till en gemensam bostad för att hämta tillhörigheter, särskilda kontaktpersoner inom polisen och samt om trygghetspaket. Jämför reservationerna 15 (MP, V), 16 (S, MP, V) och 17 (V). I motion Ju403 yrkande 1 (V) begärs det att en översyn görs av livsvillkoren för kvinnor och barn som lever med skyddade personuppgifter i syfte att förbättra deras situation. I yrkande 3 samma motion begärs det att kvinnor som tvingats fly från sitt hem får laglig möjlighet att i skydd av polis återvända för att hämta sina och eventuella barns personliga tillhörigheter. I motion Ju328 (S) yrkas att möjligheterna att ge landets kvinnojourer rätt att begära handräckning från polisen bör utredas. I motion Ju394 (M) begärs det att bestämmelserna som rör skyddad identitet och tillämpningen av dessa ses över i sin helhet. I motion Ju287 yrkande 4 (KD) begärs det att hotade kvinnor erbjuds trygghetspaket, larm, pepparsprej och kurser i självförsvar. I motion Ju403 yrkande 2 (V) begärs det att våldsutsatta kvinnor får rätt till särskilda kontaktpersoner inom polisen och . I motion Ju271 yrkande 1 (M) begärs det att, mot bakgrund av all kunskap som redan finns inom för kvinnofrid (NCK), det utreds om NCK också kan vara ett nationellt centrum till skydd för personer som lever med skyddad identitet. Lagen (1988:688) om besöksförbud infördes för att ge ett bättre skydd för människor som förföljs och trakasseras. Det grundläggande syftet med besöksförbudslagstiftningen är att ett besöksförbud ska förebygga hotfulla och farliga situationer. Ett besöksförbud innebär att en person inte får besöka eller på annat sätt kontakta eller förfölja den person som förbudet avser att skydda (1 § första stycket). Ett besöksförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att någon kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera en annan person. Om det kan antas att ett besöksförbud inte är tillräckligt får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad, arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (2 § första stycket). Ett sådant förbud benämns utvidgat besöksförbud. Besöksförbud får också avse förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan, om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den som förbudet avser att gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (besöksförbud avseende gemensam bostad). Ett sådant förbud får meddelas endast om skälen för förbudet väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den som förbudet avser att gälla (1 a §). Den som har överträtt ett utvidgat besöksförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större geografiskt område i anslutning till de nämnda platser som det utvidgade besöksförbudet avser (särskilt utvidgat besöksförbud). Ett sådant besöksförbud får meddelas endast om skälen för förbudet väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den som förbudet avser att gälla (2 § andra och tredje stycket). Utredningen skydd för personer som utsätts för hot och förföljelse (Ju 2006:9), den s.k. , som tillsattes , avlämnade betänkandet Stalkning ett allvarligt brott (SOU 2008:81). Regeringen lämnade propositionen Förbättrat skydd mot stalkning (prop. 2010/11:45). I propositionen föreslås flera ändringar i reglerna om besöksförbud. Uttrycket besöksförbud ersätts med kontaktförbud. De omständigheter som åklagaren särskilt ska beakta vid riskbedömningen förtydligas. Proportionalitetsprincipens betydelse tydliggörs genom att det uttryckligen anges att varje beslut om kontaktförbud ska föregås av en proportionalitetsbedömning. Vidare föreslås att elektronisk övervakning får användas för att kontrollera att ett särskilt utvidgat kontaktförbud följs. I propositionen föreslås också att ett särskilt brott, olaga förföljelse, införs i . Ändringarna föreslås träda i kraft . Propositionen bereds i utskottet. Den som har utsatts för brott drabbas inte sällan även ekonomiskt av de konsekvenser som följer av brottet. Detta är en fråga som behandlats av . Utredningen konstaterar att brottsoffer kan kompenseras för sina kostnader på olika sätt men bedömer ändå att samhället i vissa fall ska vara skyldigt att erbjuda brottsoffer ytterligare ekonomisk hjälp. Framför allt bör dessa brottsoffer, enligt utredningen, erbjudas ekonomiskt bistånd i större utsträckning, vilket de nuvarande bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453) redan ger stöd för. Utredningen föreslår också att det övervägs om det ska införas en utökad skadeståndsskyldighet för gärningsmannen för de kostnader som uppkommer när brottsoffret skyddar sig mot ytterligare brottslighet. I det sammanhanget bör det också övervägas om samhället ska kunna ge viss ersättning för skyddsåtgärder innan gärningsmannens skadeståndsskyldighet har fastställts (s. 292). Dessa förslag är föremål för fortsatt beredning inom . Regeringen tillsatte, som nämnts ovan, en särskild utredare för att utvärdera tillämpningen av brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning i syfte att identifiera eventuella tolkningsproblem som uppkommit vid tillämpningen (dir. 2010:56). Syftet med utvärderingen är också att undersöka om målsättningen med att införa dessa brott har uppnåtts, dvs. att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. Uppdraget ska redovisas . Polisen har tagit fram ett skyddspaket för hotade personer Skydd av brottsoffer. Skyddspaketet medför ett gemensamt nationellt arbetssätt vad gäller information och stöd till brottsoffer. Skydd av brottsoffer bygger på en obligatorisk information och stödjande del som består av information, säkerhetssamtal, motivationssamtal, övrig rådgivning till brottsoffer och samverkan med andra stödorganisationer. Vid behov byggs detta på med en teknisk del som kan bestå av en larmenhet med gps-funktion, möjlighet till inspelning av telefonsamtal samt akustiskt larm. Utskottet har vid beredningen av allmänna motioner avstyrkt yrkanden om översyn av livsvillkoren för kvinnor och barn som lever med skyddade personuppgifter och om att kvinnor som tvingats fly sina hem ska ha laglig möjlighet att återvända för att hämta sina och eventuella barns tillhörigheter i skydd av polis (bet. 2009/10:JuU14 s. 18). Utskottet avstyrkte vid samma tillfälle ett yrkande om att bestämmelserna som rör skyddad identitet och tillämpningen av dessa ska ses över. Utskottet hänvisade till att de frågor motionerna tog upp berördes av betänkande Stalkning ett allvarligt brott (SOU 2008:81). Utskottet avstyrkte i samband med detta även ett yrkande om att landets kvinnojourer ska ges rätt begära handräckning från polisen. Utskottet fann inte skäl att ställa sig bakom ett initiativ med den angivna innebörden. Vid beredningen av allmänna motioner avstyrkte utskottet ett yrkande om att våldsutsatta kvinnor bör ha rätt till särskilda kontaktpersoner inom polisen och (bet. 2006/07:JuU10 s. 28 f.). Motionsyrkanden med liknande innebörd avstyrktes vid förenklad beredning av allmänna motioner , 2008 (bet. 2008/09:JuU21) och 2009 (bet. 2009/10:JuU14). har som ovan framgår lämnat sitt betänkande Stalkning ett allvarligt brott (SOU 2008:81). Utredningens förslag vad gäller kontaktförbud, förutsättningar för att förena kontaktförbud med elektronisk övervakning och en straffbestämmelse om olaga förföljelse är behandlade i propositionen Förbättrat skydd mot stalkning (prop. 2010/11:45) som behandlats av utskottet (bet. 2010/11:JuU5). Övriga delar av utredningens förslag bereds ännu inom . I uppdraget ingick bl.a. att överväga och lämna förslag som syftar till att underlätta vardagen för personer med skyddade personuppgifter. Utredningen lämnade i sitt betänkande förslag om skyddshandläggare för brottsoffer. I betänkandet gjordes bedömningen att det kommunala ekonomiska biståendet behövde förbättras ytterligare och likformas vad gäller hjälp till personer som utsätts för förföljelse eller allvarlig brottslighet. Utredningens förslag i nu nämnda delar bereds inom . Utskottet avstyrker motionerna Ju394, Ju328 och Ju403 yrkandena 13 då beredningen inte bör föregripas. Utskottet avstyrker även motionsyrkandena om Nationellt centrum för kvinnofrids (NCK) funktion (Ju271 yrkande 1). Utskottet konstaterar att polisen har möjlighet att förse hotade personer med ett skyddspaket och ser inte skäl att tillstyrka det initiativ som begärs i motion Ju287 yrkande 4. Rättigheter för barn som bevittnat våld Utskottets förslag i korthet Utskottet avslår motioner om bl.a. införande av barnombud, en översyn av frågan om barns ställning som målsägande i fall där barnet bevittnat våld och en översyn av frågan om misshandel som sker inför barn ska vara straffbar även av den anledningen. Jämför reservationerna 18 (S, V), 19 (S) och 20 (S, MP, V). Flera motioner tar upp frågan om huruvida barn som bevittnat våld ska betraktas som brottsoffer och därmed ges ställning som målsägande med rätt till bl.a. biträde och till att föra talan om skadestånd. Sådana yrkanden framförs i motionerna Ju319 yrkande 10 (MP), Ju334 yrkande 2 (S) (delvis) och So543 yrkande 32 (MP). I motionerna Ju239 (S) och Ju334 yrkande 2 (S) (delvis) begärs att en översyn görs av frågan om misshandel som sker inför barn ska vara straffbar även av den anledningen. I motion Ju234 (S) yrkas att det bör övervägas att ombud för barnet ska förordnas vid misstanke om våld mot kvinnor i fall där barn förekommer. Den som har skadats till följd av brott kan kräva skadestånd av gärningsmannen. Vid sidan av detta finns vissa möjligheter att av statsmedel få s.k. brottsskadeersättning. Förutsättningarna för det anges i brottsskadelagen (1978:413). Frågor om brottsskadeersättning prövas av . Om brottsskadeersättning betalas ut, övertar staten rätten att kräva skadestånd av gärningsmannen med motsvarande belopp. har barn som bevittnat brott i vissa fall rätt till brottsskadeersättning (4 a § brottsskadelagen). Det gäller när barnet bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person. Det är i typfallet fråga om vålds- och sexualbrott. Ersättningstypen skiljer sig från övrig brottsskadeersättning på så sätt att den går längre än skadeståndsrätten och inte motsvarar en skadeståndsskyldighet för en känd eller okänd gärningsman (dir. 2010:84). Regeringen tillsatte en särskild utredare som ska göra en bred översyn av brottsskadelagen (dir. 2010:84). Utredaren ska bl.a. utvärdera reform om brottsskadeersättning för barn som bevittnat våld mot närstående. Utredaren ska undersöka och analysera om möjligheten till brottsskadeersättning för barn som bevittnat våld mot en närstående har inneburit att stödet till dessa barn har stärkts. Analysen ska innefatta frågan i vad mån ett barns närvaro uppmärksammas under förundersökningen i sådan grad att det finns ett tillräckligt beslutsunderlag i fråga om brottsskadeersättning. Om det framkommer brister i detta avseende, ska utredaren föreslå lämpliga åtgärder. Uppdraget ska redovisas . Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) framgår att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är att anse som offer för brott (prop. 2005/06:166). Enligt 20 kap. 8 § är målsägande den mot vilken ett brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. ska enligt dagens bestämmelse i 5 kap. 11 § första stycket socialtjänstlagen verka för att brottsoffer, såväl barn som vuxna, och deras närstående får stöd och hjälp. Genom denna generella formulering omfattas även de barn och unga som utsätts för brott av någon närstående, vilka är en av primära målgrupper. I betänkandet Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU) (SOU 2009:68 s. 244245) föreslås formuleringen verka för ändras till ansvara för i samband med att nuvarande bestämmelse anpassas till barn och unga och förs in i den lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU) som utredningen föreslår. I tredje stycket i 5 kap. 11 § socialtjänstlagen anges att socialnämnden särskilt ska beakta att barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Utredningen anser att socialnämndens ansvar för stöd och hjälp till barn som är brottsoffer även ska omfatta dessa barn. Utredningen anför att det är känt att barn som bevittnar våld kan fara lika illa och ta lika stor skada som de barn som är direkt utsatta för våld. Dessutom ökar risken för att själv bli utsatt om barnet lever i en miljö där våld och andra övergrepp förekommer. Ansvaret bör inte begränsas till närstående vuxen utan föreslås av utredningen ersättas av enbart närstående, vilket även inbegriper syskon. Utredningens förslag bereds inom . Det sammansatta justitie- och socialutskottet behandlade liknande motionsyrkanden om att situationen att barn har bevittnat våld mot en nära anhörig bör kriminaliseras och att barnet ska ges ställning som målsägande i en brottmålsprocess (bet. 2007/08:JuSoU1 s. 35 f.). Det sammansatta utskottet hänvisade då till justitieutskottets behandling av liknande yrkanden (bet. 2006/07:JuU10 s. 20). redogjorde då för tidigare uttalanden i frågan. Dessa gick i huvudsak ut på att justitieutskottet inte ville utvidga målsägandebegreppet i de fall ett barn inte direkt utsatts för någon brottslig gärning. Utskottet hänvisade också till att regeringen gjorde bedömningen att ett barn som bevittnat men inte direkt utsatts för ett brott inte bör ges de processuella befogenheter som är förenade med målsägandeställning. Utskottet vidhöll sin uppfattning i frågan och var således, i likhet med regeringen, inte berett att förespråka en ändring av den nuvarande processrättsliga systematiken. Inte heller det sammansatta utskottet var berett att vidta några åtgärder för att ändra målsägandebegreppet. vidhöll denna uppfattning vid behandlingen av liknande motionsyrkanden vid beredningen av allmänna motioner (bet. 2009/10:JuU14 s. 20). Utskottet poängterade vid det tillfället särskilt vikten av att det i såväl polisrapporter som förundersökningar klart framgår om det finns barn som bevittnat våld. Utskottet avstyrkte vid samma tillfällen även motionsyrkanden om skadestånd till barn som bevittnat våld med hänvisning till regeringens intention att se över brottsskadelagen (bet. 2009/10:JuU14 s. 20). Som framgår ovan har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av brottsskadelagen och då även utvärdera reform om brottsskadeersättning för barn som bevittnat våld mot en närstående (dir. 2010:84). Utskottet anser att denna utvärdering bör avvaktas och är inte nu berett att ta initiativ till en förändring av målsägandebegreppet eller vad gäller kriminalisering. Utskottet avstyrker motionerna Ju239, Ju319 yrkande 10, Ju334 yrkande 2 och So543 yrkande 32. Utskottet ser inte heller skäl att ställa sig bakom ett initiativ om införande av barnombud och avstyrker även motion Ju234. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att fler barnahus ska inrättas, om att barnahusens verksamhet ska utökas och om riktlinjer för barnahusens verksamhet. Jämför reservationerna 21 (S, MP, V) och 22 (S, MP). Ett flertal motioner tar upp frågan om inrättandet och utbyggnaden av verksamheten med barnahus (dvs. gemensamma lokaler där myndigheterna samverkar vid utredningar kring barn som misstänks ha varit utsatta för brott). I motion Ju403 yrkande 16 (V) begärs att barnahus inrättas i alla större kommuner i landet. I motion So543 yrkande 29 (MP) begärs att regeringen återkommer med förslag för att påskynda uppbyggandet av barnahus. I motion Ju293 yrkande 18 (S) anförs att regeringen aktivt bör arbeta för att det ska finnas minst ett barnahus i varje län. I motion Ju322 yrkande 1 (S) anförs att regeringen bör ge stimulans till kommuner och landsting att inrätta fler barnahus. I motion 403 yrkande 17 (V) begärs att barnhusens verksamhet utökas till att också erbjuda hjälp till barn som bevittnat våld och övergrepp i nära relationer. I motion Ju322 yrkande 3 (S) begärs att ges i uppdrag att utarbeta riktlinjer för barnahusens arbete. Motionärerna anför att det av riktlinjerna bör framgå vilket stöd ett barnahus ska erbjuda samt att verksamheten även omfattar barn som bevittnat våld och sexuella övergrepp. I motion Ju334 yrkande 4 (S) anförs att barnahus ska vara tillgängliga för barn i hela landet och då också för barn som bevittnat eller upplevt våld. I motion Ju300 (S) anförs att det är viktigt med adekvat handläggning av ärenden angående sexuella övergrepp mot barn. Minst ett barnahus behövs i varje län. gav regeringen tillsammans med , och i uppdrag att medverka till etablering av flera försöksverksamheter med samverkan under ett gemensamt tak vid utredningar kring barn som misstänks ha varit utsatta för allvarliga brott, t.ex. misshandel och olika former av sexuella övergrepp. Försöksverksamheten i s.k. barnahus pågick i enlighet med regeringsuppdraget på sex orter i landet. Uppdraget slutredovisades till regeringen i form av en slutrapport. På samtliga orter har verksamheten permanentats. I ett beslut uppdrog regeringen åt att, i samverkan med , och , ta fram gemensamma nationella riktlinjer för samverkan vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Av redovisningen i denna del ska det framgå hur samverkan bör bedrivas och hur de problem som har identifierats ska hanteras på ett rättssäkert sätt. Av beslutet följer vidare att en utvärdering också ska göras av verksamheter där myndigheterna samverkar i gemensamma lokaler vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för brott. En redovisning av den del av uppdraget som avser gemensamma nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott och kriterier för landets barnahus lämnades (POA-428-6530/08). I delredovisningen föreslås gemensamma nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Riktlinjerna avser både samverkan i gemensamma lokaler, s.k. barnahus, och samverkan där gemensamma lokaler saknas. Av rapporten framgår bl.a. vilka kriterier som särskilt ska gälla för barnahusverksamhet och vilka behov av författningsändringar på området som de samverkande myndigheterna i uppdraget ser. Målgruppen i de nationella riktlinjerna har utökats till att även omfatta barn som utsatts för människohandel eller kvinnlig könsstympning samt barn som lever med våld i familjen. Från har utskottet fått informationen att regeringen utgår från att de nationella riktlinjerna nu tillämpas i barnahusverksamheten. fick Brottsoffergruppen vid juridiska institutionen vid i uppdrag av , , och att genomföra utvärderingen av barnahus (POA-428-6530/08). Uppdraget är en del av regeringens beslut . vid redovisade uppdraget i . Av utredningen framgår att det 2010 fanns minst 22 institutioner som byggt på grundkonceptet för barnahus. Vissa av dessa verksamheter var emellertid av så begränsad omfattning att det är tveksamt om de ska kallas barnahus. Även bereds inom . Det sammansatta justitie- och socialutskottet behandlade frågan om barnahus (bet. 2007/08:JuSoU1 s. 89). Utskottet noterade att den utvärdering som gjorts visade på en positiv inverkan på barnens situation och att fler barnahus hade startats genom egna initiativ av de berörda myndigheterna. Utskottet följde denna utveckling med tillfredsställelse och såg fram emot att arbetssättet skulle användas på fler orter i landet. behandlade frågan om barnahus senast vid beredningen av allmänna motioner (bet. 2009/10:JuU14 s. 22). Utskottet vidhöll sin tidigare inställning, senast redovisad i betänkande /09:JuU21 s. 10, nämligen att utskottet ställer sig positivt till denna typ av samverkan under gemensamt tak vid utredningar om barn som misstänks vara utsatta för allvarliga brott. Utskottet uttalade också att utskottet såg med tillfredsställelse på den pågående utvärderingen av verksamheten samt välkomnade initiativet att ta fram gemensamma nationella riktlinjer för samverkan vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Utskottet avstyrkte samtliga motioner om barnahus i betänkande 2009/10:JuU14 med hänvisning till att det pågående utredningsarbetet inte borde föregripas (s. 22). Utskottet ställer sig positivt till den samverkan kring barn som misstänks ha varit utsatta för brott som barnahus innebär. Det utvärderingsarbete som pågått angående barnahus är nu avslutat. Som framgår ovan har i samverkan med , och tagit fram gemensamma nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänkts vara utsatta för brott och kriterier för landets barnahus. Av riktlinjerna framgår att till målgruppen för barnahusens verksamhet hör bl.a. barn som lever med våld i familjen. Utskottet anser att motion Ju403 yrkande 17 får anses vara tillgodosedd och avstyrker motionsyrkandet. Från har utskottet fått information om att beredningen av de författningsförslag som lämnades i delredovisning samt som lämnades av juridiska institutionen pågår. Utskottet vill avvakta beredningen av frågorna och avstyrker övriga motioner. Stöd till kvinnor som utsatts för sexuella övergrepp eller mäns våld Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kvinnor inom kriminalvården ska ges tillgång till stödsamtal. Jämför reservation 23 (MP, V). I motion Ju319 yrkande 5 (MP) begärs att ett initiativ tas till en försöksverksamhet där kvinnojourer håller stödsamtal med kvinnor på anstalter i syfte att utreda om dessa varit utsatta för sexuella övergrepp eller mäns våld. Av Brottsoffermyndighetens årsredovisning (s. 13 f.) framgår att myndigheten, för att underlätta myndigheternas fortsatta utbildningsinsatser, har utvecklat ett webbaserat utbildningsmaterial om bemötande av sexualbrottsoffer. Från Brottsoffermyndigheten har utskottet fått information om att materialet är färdigställt och att det kommer att lanseras för myndighetsspecifika och gemensamma utbildningar inom polisen, domstolarna och (bet. 2010/11:JuU1 s. 45).