bet · GY01SoU9 · 2011-03-24 00:00:00 — De nya föreskrifterna innebär att sexuellt riskbeteende, inte sexuell läggning eller grupptillhörighet, ska vara styrande för riskbedömningen för vem som ska få bli blodgivare. En särskild karensregel infördes och innebär att personer som har haft ett sexuellt riskbeteende tillfälligt kan stängas av som blodgivare . Dit räknas bl.a. män som har haft sex med män (MSM-gruppen). Föreskrifterna trädde i kraft . Plasma till läkemedel godkänns enligt en EU-gemensam procedur som koordineras av (). Plasma, insamlad i för tillverkning av läkemedel till EU:s marknader, granskas och godkänns enligt denna procedur. , som ansvarar för att se till att den blodplasma som används vid läkemedelstillverkning uppfyller de krav som ställs i EU-direktiv gör en annan tolkning än av kommissionens direktiv /33/EG när det gäller permanent kontra temporär avstängning på kriteriet sexuellt riskbeteende, såsom MSM. reviderade föreskrifter (LVFS 2006:16) om blodverksamhet genom LVFS 2010:2. De nya föreskrifterna trädde i kraft . Enligt föreskrifterna är personer som har haft ett sexuellt riskbeteende även i fortsättningen permanent avstängda från att lämna blod i de fall blodkomponenterna är avsedda för framställning av läkemedel. Således divergerar och föreskrifter . De divergerande bestämmelserna innebär att blodcentraler som tar emot blod från t.ex. MSM-gruppen på ett säkert sätt måste avskilja detta blod så att det inte används för att leverera blodplasma till läkemedelsframställning. har beslutat att ge 26 blodverksamheter som levererar plasma till läkemedelsindustrin dispens från bestämmelsen om att män som har haft sex med män ska få möjlighet att lämna blod. Dispensen gäller t.o.m. . De två myndigheterna har kommit överens om Frågor och svar i sammanhanget (se ). Inom European Directorate for the Quality of Medicines and HealthCare (EDQM) finns en transfusionsmedicinsk kommitté (CD-P-TS) som arbetar med ett projekt som syftar till att bl.a. inventera hur EU-reglerna för sexuellt riskbeteende tillämpas nationellt, utreda förutsättningarna för en harmonisering av hanterandet av frågor kring riskbeteende hos blodgivare och utarbeta ett förslag till harmoniserade selektionsbestämmelser som ska läggas fram för EDQM och . Utskottet konstaterar att nya föreskrifter om blodverksamhet (SOSFS 2009:28) innebär att sexuellt riskbeteende, inte sexuell läggning eller grupptillhörighet, ska vara styrande för riskbedömningen för vem som ska få bli blodgivare. Genom de nya föreskrifterna får motionerna So350 (M) yrkande 1, So378 (M) och So490 (M) anses tillgodosedda. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. rätt för barnmorskor att utföra medicinsk abort samt abortförebyggande arbete. Jämför reservation 23 (S, MP, V). Rätt för barnmorskor att utföra medicinsk abort I motion So322 av och (MP) begärs ett tillkännagivande om att modernisera lagstiftningen och ge barnmorskor laglig rätt att ansvara för medicinska aborter. Övriga frågor om abort I motion So492 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om att uttala att abort är en mänsklig rättighet (yrkande 1), om att föreskrifter och allmänna råd samt lagstiftningen bör förstärkas för att garantera kvinnor abort (yrkande 2) och om att göra en översyn för att lagstiftningen ska garantera att såväl offentlig som privat vård utför abort (yrkande 3). I motion So460 av Skånberg och (KD) begärs ett tillkännagivande om alla människors lika värde och utsorterande fosterdiagnostik. Av samma motionärer begärs i motion So461 ett tillkännagivande om att bör få i uppdrag att ta fram riktlinjer för sjukvården i relation till de rättsvårdande myndigheterna när det gäller aborter för flickor . I motion So462 av Skånberg (KD) begärs ett tillkännagivande om uppdrag om abortstatistik. Motionären anför att den statistik som finns är för bristfällig för att en tillförlitlig bedömning ska kunna göras. Motionären hänvisar till regeringens uppdrag till att redovisa konsekvenserna av ändringarna i abortlagstiftningen 2008, då även utländska kvinnor fick rätt att få abort utförd i . Om en kvinna begär att hennes havandeskap ska avbrytas, får abort utföras om åtgärden vidtas före utgången av artonde havandeskapsveckan och den inte på grund av sjukdom hos kvinnan kan antas medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa, se 1 § abortlagen (1974:595). Om en kvinna begärt abort eller om en fråga uppkommit om att avbryta havandeskapet enligt 6 § abortlagen ska kvinnan erbjudas stödsamtal innan åtgärden utförs (2 §). Enligt 6 § abortlagen får , om det kan antas att havandeskapet på grund av sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan medför allvarlig fara för hennes liv eller hälsa, lämna tillstånd till att avbryta havandeskap efter utgången av artonde havandeskapsveckan och oavsett hur långt havandeskapet framskridit. Enligt 5 § abortlagen får endast den som är behörig att utöva läkaryrket utföra abort eller avbryta havandeskap enligt 6 §. Abort eller avbrytande av havandeskap enligt 6 § ska ske på allmänt sjukhus eller på annan sjukvårdsinrättning som godkänner. beslutade om nya föreskrifter om abort (SOSFS 2009:15), som trädde i kraft . En av nyheterna i föreskrifterna är kravet på att vårdgivarens ledningssystem ska kompletteras med rutiner på området (2 kap. 1 §). Vårdgivaren ska bl.a. ansvara för att det fastställs rutiner som säkerställer att kvinnan erbjuds stödsamtal före och efter en abort (3 kap. 1 och 2 §§). När det gäller kvinnor framgår av 3 kap. 3 och 4 §§ föreskrifter att vårdgivaren ska ansvara för att det fastställs rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra om information ska lämnas till vårdnadshavarna samt om en anmälan ska göras till socialnämnden eller motsvarande när kvinnan som begär abort är . gav ut meddelandebladet Barn som söker hälso- och sjukvård (nr 7/2010). innehåller bl.a. ett avsnitt om abortverksamhet. Av meddelandet framgår följande när det gäller abortverksamhet (s. 6): Vårdgivarna har ett antal viktiga grundföreskrifter att förhålla sig till när det gäller kvalitet och säkerhet, men även när det gäller exempelvis informationshantering och journalföring (se avsnitt 5). utfärdades föreskrifter (SOSFS 2009:15) om abort, som fördjupar kraven på vårdgivarna beträffande verksamhet som omfattas av abortlagen (1974:595). De nya föreskrifterna om abort har anpassats till föreskrifter (SOSFS 2005:12) om ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. Enligt de nya abortföreskrifterna ska sådan verksamhet som omfattas av abortlagen ha kompletterande rutiner för abort. I föreskrifter om abort finns det även särskilda krav på vårdgivaren gällande kvinnor . Vårdgivaren ansvarar för att det fastställs rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra huruvida information ska lämnas till vårdnadshavarna, när kvinnan som begär abort är . Vidare ska vårdgivaren ansvara för att det fastställs rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra huruvida en anmälan ska göras till socialnämnden, när kvinnan som begär abort är . behandling och pågående arbete m.m. Utskottet behandlade senast motionsyrkanden om abortfrågor i sitt av godkända betänkande 2009/10:SoU11 Hälso- och sjukvårdsfrågor (prot. 2009/10:99) och uttalade bl.a. följande (s. 50, ingen res. När det gäller kvinnor som begär abort framgår av nya föreskrifter (3 kap. 3 och 4 §§ SOSFS 2009:15) att vårdgivaren ska ansvara för att det fastställs rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra om information ska lämnas till vårdnadshavarna samt om en anmälan ska göras till socialnämnden eller motsvarande. Genom dessa föreskrifter får motion [] anses tillgodosedd. Enligt uppgift från bereds frågan om abortförebyggande arbete inom . Utskottet anser inte att bör föregripa detta arbete. Motionerna [] avstyrks. publicerade rapporten , fördelning av arbetsuppgifter praxis och regelverk (2008-103-2). Rapporten analyserar barnmorskors deltagande vid medicinska aborter samt beskriver de författningar som styr abortverksamheten. I sammanfattningen till rapporten anförs bl.a. följande: När abortlagen trädde 1975 var legal (inducerad) abort synonymt med kirurgisk abort. I 5 § andra stycket abortlagen 2 står att endast den som är behörig att utöva läkaryrket får utföra abort eller avbryta havandeskap enligt 6 §. Sedan lagen trädde i kraft har såväl teknik, exempelvis med vaginala ultraljudsundersökningar, som läkemedel utvecklats. Teknikutvecklingen har inneburit att diagnoser kan ställas med större säkerhet. Nya läkemedel har bidragit till att en ny abortmetod har tillkommit, den medicinska. Med ny teknik och nya läkemedel utförs numera aborter i allt större utsträckning med den medicinska metoden. En förskjutning av arbetsuppgifter i abortverksamheten har skett. Många arbetsuppgifter som tidigare hörde till gynekologer, hör nu till barnmorskor och sjuksköterskor. Gynekologer såväl som barnmorskor kan efter utbildning och erfarenhet utföra t.ex. vaginala ultraljud. Vårdgivaren ansvarar för att abortverksamheten fungerar på bästa sätt och att god vård ska ges genom hög patientsäkerhet och tillgänglighet. Det är varje verksamhetschefs ansvar att leda arbetet och fördela arbetsuppgifterna med hänsyn till verksamhetens behov och personalens kompetens. Förutom regelstyrda arbetsuppgifter som endast vissa yrkesgrupper får utföra eller som på annat sätt kräver särskild utbildningsbakgrund, erfarenhet eller befattning är verksamhetschefen fri att fördela arbetsuppgifterna mellan de olika personalkategorierna. Att utföra abort är en regelstyrd uppgift som är förbehållen läkare. I begreppet utföra ryms, när det gäller medicinska aborter, ordination av aktuella läkemedel samt ansvar för att aborten blivit genomförd. Läkaren har således, även enligt generella direktiv, det övergripande ansvaret för utförandet av medicinska aborter. Med ordinationer enligt generella direktiv ges verksamhetschefer i abortverksamheten möjlighet att ge barnmorskor en större roll i abortprocessen för medicinska aborter, vid okomplicerade graviditeter. Detta är möjligt inom ramen för gällande författningar, förutsatt att det inte sker på bekostnad av patientsäkerheten. Socialminister besvarade en skriftlig fråga (2009/10:138) om medicinska aborter och anförde följande: har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att barnmorskor i högre utsträckning ska kunna utföra medicinska aborter. Enligt abortlagen (1974:595) får endast den som är behörig att utöva läkaryrket utföra abort eller avbryta havandeskap. har avslutat en översyn av föreskrifterna till abortlagen. Medicinsk abort, det vill säga graviditet som avbryts genom läkemedelsbehandling regleras i nya föreskrifter om abort (SOSFS 2009:15 [M]) som trädde i kraft . Enligt föreskrifterna ansvarar vårdgivaren för att det fastställs rutiner som säkerställer att kvinnan vid en medicinsk abort genomgår den inledande läkemedelsbehandlingen på en sjukvårdsinrättning i enlighet med 5 § andra stycket abortlagen (1974:595) och att en bedömning görs av huruvida det är lämpligt att kvinnan, om hon så önskar, fullföljer den medicinska aborten i hemmet. Enligt föreskrifterna ska vårdgivaren också ansvara för att vid en medicinsk abort kvinnan följs upp med en efterkontroll för att fastställa att graviditeten är avslutad. Det är således ett ledningsansvar att säkerställa att abortverksamheten drivs på ett ändamålsenligt sätt med hög patientsäkerhet. Mot denna bakgrund har jag inte för avsikt att vidta några vidare åtgärder. Socialministern besvarade en skriftlig fråga (fr. 2007/08:1537) om aborträtt vid privat vård och anförde följande: har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att föreskrifter och allmänna råd samt lagstiftning ska garantera att såväl offentlig som privat vård utför abort. Abort utförs inom ramen för hälso- och sjukvården och de allmänna bestämmelserna för hälso- och sjukvård är därmed tillämpliga på sådana åtgärder. Av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) följer att varje landsting har en skyldighet att erbjuda en god hälso- och sjukvård till dem som är bosatta inom . Denna skyldighet omfattar aborter. Landstingen får enligt samma bestämmelse sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som ansvarar för. Genom vårdavtal kan således överlämna driften av viss hälso- och sjukvård, till exempel i samband med abort, till en privat utförare. När det gäller abort finns därutöver särskilda bestämmelser i abortlagen (1974:595). Av 5 § framgår att abort ska ske på allmänt sjukhus eller på annan sjukvårdsinrättning som godkänner. För det fall att ett landsting genom avtal överlämnat driften av hälso- och sjukvård i samband med abort till en privat utförare krävs således godkännande. Bestämmelserna i denna del har motiverats utifrån patientsäkerheten, bland annat för att garantera att det finns tillräckliga resurser för behandling i samband med eventuella komplikationer under en abort. Lagstiftningen ger inget utrymme att neka en kvinna abort om förutsättningarna i abortlagen är uppfyllda. Detta gäller både den landstingsdrivna vården och privata vårdgivare som på grund av avtal med ska utföra aborter. Privata vårdgivare som inte har ett vårdavtal med och därmed inte heller offentlig finansiering, har ingen skyldighet att utföra några specifika tjänster, utan väljer själva vilken verksamhet de vill bedriva. Jag ser mot denna bakgrund inte någon anledning att vidta åtgärder för att ändra den lagstiftning som finns avseende abort. Utrikesminister besvarade en skriftlig fråga (fr. 2007/08:1606) om abort som en mänsklig rättighet och anförde följande: har frågat om hon avser att vidta några åtgärder för att abort ska ses som en del av internationella konventioner om mänskliga rättigheter. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Regeringen delar oro för den ökande mödradödligheten i många delar av världen. Regeringen delar även uppfattning att kvinnor ska ha rätt att bestämma över sina egna kroppar och rätt till fysisk och psykisk integritet, utan risk för ingrepp, våld eller tvång. förhållningssätt är tydligt och klart. Grundstenen är alla människors lika värde och respekten för de internationella normerna om de mänskliga rättigheterna. Tillgång till säker och laglig abort är en viktig hälsofråga för kvinnor och är därför, inom ramen för breda ansatser där information och förebyggande insatser är av särskild vikt, ett av de prioriterade områdena inom arbete med SRHR, vilket också lyfts fram i skriften internationella politik för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Som vet nämns inte explicit rätten till abort i någon av FN:s konventioner om mänskliga rättigheter. Utgångspunkten för internationella arbete med SRHR-frågor är de åtaganden som världens länder gjort i samband med konventionerna för de mänskliga rättigheterna, samt resultaten från FN:s internationella konferenser bland annat deklarationen och handlingsprogrammet års konferens om befolkning och utveckling. driver därför SRHR-frågor som en rättighetsfråga både bilateralt och genom multilaterala processer. Inom utvecklingssamarbetet är SRHR ett prioriterat område där arbetar bland annat med aktörer inom FN och det civila samhället för att stärka kvinnors situation och minska mödradödligheten. Regeringen avser att förstärka arbetet med att uppnå millenniemål 5 om förbättrad mödrahälsa genom ytterligare initiativ inom utvecklingssamarbetet som syftar till att stävja mödradödligheten, inklusive att öka tillgången till säker och laglig abort. är drivande både genom EU och FN i syfte att förmå andra länder att efterleva åtaganden när det gäller alla människors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. är en tydlig röst för kvinnors rättigheter världen över. Regeringen prioriterar och driver därför frågan om kvinnors rätt att bestämma över sin egen kropp, inklusive sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. En interdepartemental arbetsgrupp inom , med som ordförande, överlämnade en promemoria med förslag på åtgärder för att förbättra det förebyggande arbetet avseende oönskade graviditeter. Huvudinriktningen på arbetet var att förstärka det förebyggande arbetet så att antalet oönskade graviditeter minskar. En ändring i abortlagen (1974:595), som trädde i kraft , möjliggör för kvinnor som inte är svenska medborgare eller bosatta i att få abort utförd i landet utan särskilt tillstånd (prop. 2006/07:124, bet. 2007/08:SoU4). Genom ändringen togs kravet att kvinnan ska vara svensk medborgare eller bosatt i för att genomgå abort eller avbrytande av havandeskap bort. I samband med lagändringen fick i uppdrag av regeringen att för samla in statistik över antalet utländska kvinnors aborter i . redovisade sitt uppdrag i rapporten aborter i (artikelnr 2010-2-11). anordnade en konferens som tog upp nordiska perspektiv på sexuell och reproduktiv hälsa med fokus på förebyggande arbete mot oönskade graviditeter. Konferensen vände sig till experter på hälso- och sjukvårdsområdet och skulle leda till förslag till förebyggande åtgärder mot oönskade graviditeter. När det gäller frågan om att ge barnmorskor rätt att utföra medicinsk abort anser utskottet att det är önskvärt att kvinnor som söker för att avbryta en graviditet får en så snabb behandling som möjligt. Utskottet vill påminna om att i sin , fördelning av arbetsuppgifter praxis och regelverk gör bedömningen, att detta i vissa fall redan är möjligt inom ramen för gällande författningar, förutsatt att det inte sker på bekostnad av patientsäkerheten. Motion So322 (MP) får anses åtminstone delvis tillgodosedd. Utskottet vill framhålla att det är angeläget att antalet aborter, särskilt tonårsaborter, minskar och vill därför betona betydelsen av abortförebyggande arbete. Utskottet noterar att en interdepartemental arbetsgrupp inom lämnade en promemoria med förslag till åtgärder för att förbättra det förebyggande arbetet avseende oönskade graviditeter. Utskottet ser positivt på detta arbete och utgår från att regeringen även fortsättningsvis noga följer utvecklingen på området och vid behov vidtar ytterligare åtgärder. När det gäller frågor som rör omyndiga abortsökande och informationen till deras vårdnadshavare påminner utskottet om att nya föreskrifter om abort (3 kap. 3 och 4 §§ SOSFS 2009:15) föreskriver att vårdgivaren ska ansvara för att det fastställs rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra om information ska lämnas till vårdnadshavarna samt om en anmälan ska göras till socialnämnden eller motsvarande. Några initiativ från behövs inte. Motion So461 (KD) avstyrks. Regeringens uppdrag till om att ta fram statistik med anledning av att utländska kvinnor fick möjlighet att genomgå abort i avsåg endast och är avslutat. Utskottet noterar i samband med detta att tar fram abortstatistik som ingår i officiella statistik. Abortstatistiken innehåller uppgifter om abortmetod, graviditetslängd, tidigare aborter och förlossningar samt kvinnans ålder, hemortslän och kommun. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion So462 (KD). Utskottet, som ställer sig bakom de svar som tidigare getts av ministrarna vid olika tillfällen, anser inte heller att bör ta något initiativ med anledning av motionerna So460 (KD) och So492 (S) yrkandena 13, vilka därmed avstyrks. Lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ändringar i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall och om könskorrigerande vård för transsexuella. Jämför reservationerna 24 (S) och 25 (MP, V). I motion So466 av (S) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om förändring av lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Liknande yrkanden finns i motionerna So493 av m.fl. (S) yrkande 1, Ju222 av m.fl. (MP) yrkandena 5 och 7, So582 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 35, So396 av och (M) yrkande 3 och So348 av (C). I motion So466 av (S) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att öka tillgången till könskorrigerande vård för alla transpersoner. I motion Ju222 av m.fl. (MP) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om transsexuellas möjligheter att spara könsceller inför en könskorrigerande operation. Ett liknande yrkande finns i motion So582 av m.fl. (V) yrkande 2. Lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall trädde i kraft . För att få en juridisk fastställelse uppställs enligt lagen fyra krav: den sökande ska vara , svensk medborgare, ogift och steril. behandling och pågående arbete m.m. (dir. 2006:8) överlämnade betänkandet Ändrad könstillhörighet förslag till ny lag (SOU 2007:16). Utredningen har gjort en översyn och utvärdering av lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Betänkandet innehåller ett förslag till en ny lag. Könstillhörigheten kan ändras i huvudsak i två olika situationer: dels när någon är transsexuell, dels i vissa fall när någon är intersexuell. Av sammanfattningen till betänkandet framgår följande. Utredningens uppdrag har varit att göra en översyn av den lagstiftning som gäller vid ändring av könstillhörighet. I betänkandet lämnas förslag till en ny lag. Lagförslaget innehåller bl.a. bestämmelser om villkor för ändring av könstillhörighet och om verkan av ett sådant beslut. För att en transsexuell person ska få sin könstillhörighet ändrad krävs enligt förslaget, förutom att han eller hon ska vara konstaterat transsexuell, att han eller hon kan förväntas klara av att leva i en ny könsroll och ha fyllt . Det tidigare gällande kravet på att personen ska vara ogift har i princip tagits bort. Ett äktenskap ska omvandlas till ett registrerat partnerskap och vice versa om en av makarna eller partnerna får ändrad könstillhörighet, förutsatt att den andre maken eller partnern samtycker till omvandlingen. Kravet på att sökanden ska vara steriliserad eller ha fått sin fortplantningsförmåga upphävd är borttaget och ersatt med ett krav att könskörtlarna ska vara borttagna. Vidare har kretsen av personer som kan få ändrad könstillhörighet i utvidgats till att även avse utländska medborgare som varit bosatta i . Den nya lagen omfattar även bestämmelser om ändring av könstillhörighet för personer med tvetydig könstillhörighet (s.k. intersexuella). Enligt uppgift från har betänkandet varit ute på remiss. gav ut rapporten och övriga personer med könsidentitetsstörningar Rättsliga villkor för fastställelse av könstillhörighet samt vård och stöd (artikelnr 2010-6-31).4[ Utredare var , jurist och f.d. riksrevisor, som fick uppdraget från , generaldirektör vid .] Syftet med utredningsuppdraget var, enligt rapporten (s. 3), att skulle komma med konkreta förslag på hur insatser till transsexuella och intersexuella personer kan förbättras. Det gällde särskilt insatser inom hälso- och sjukvårdens område. Även andra frågor skulle belysas om de påverkade behovet av vård och stöd. Rapporten har varit föremål för remissbehandling. Enligt uppgift från pågår ett arbete med remissammanställning, som beräknas vara klart . Därefter kommer rapporten och remissammanställningen att överlämnas till . Utskottet vill betona att frågan om intersexuellas och transsexuellas situation är viktig. Utskottet konstaterar att och övriga personer med könsidentitetsstörningar Rättsliga villkor för fastställelse av könstillhörighet samt vård och stöd har remissbehandlats och att det nu pågår ett arbete inom med att sammanställa remissyttrandena. Därefter kommer rapporten att överlämnas till . Utskottet anser att det arbetet inte bör föregripas. Motionerna So348 (C), So396 (M) yrkande 3, So466 (S) yrkandena 1 och 2, So493 (S) yrkande 1, So582 (V) yrkandena 15 och Ju222 (MP) yrkandena 57 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om behovet av hälsointyg för att skydda unga flickor från könsstympning. I motion Ju287 av (KD) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om behovet av ett hälsointyg för att skydda unga flickor från könsstympning.