bet · GY01SkU22 · 2011-03-07 00:00:00 — Motionsyrkanden om att införa tonnageskatt i avslogs fram av vid återkommande tillfällen. hänvisade till förutom principerna bakom skattereformen att befintligt rederistöd i form av statligt stöd redan lämnas till arbetsgivaren för att ge kompensation för kostnader för skatt och sociala avgifter. Mot bakgrund av att allt fler EU-länder infört tonnageskatt beslutade , i ett tillkännagivande till regeringen , med anledning av motioner från företrädare för sex av sju partier att det var angeläget att utreda frågan (bet. 2003/04:SkU21). tillkallade den dåvarande regeringen en särskild utredare med uppdrag att utreda förutsättningarna för att införa ett system med tonnageskatt. Utredaren lämnade betänkandet Tonnageskatt (SOU 2006:20) med ett förslag på hur en tonnagebeskattning av fartyg skulle kunna genomföras. Under utredningsförslagets fortsatta beredning i aktualiserades vissa frågor som borde beredas vidare, bl.a. för att få en klarare bild av de offentligfinansiella effekterna av ett tonnageskattesystem. togs frågan på nytt upp i skatteutskottet med anledning av motioner från den allmänna motionstiden . Utskottet (bet. 2006/07:SkU11) uttalade att det var olyckligt att beredningen dragit ut och betonade intresset av att frågan kunde få en snabb lösning. beslutade om ett nytt tillkännagivande till regeringen i enlighet med vad utskottet anfört (rskr. 2006/07:115). Vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden, , har utskottet hänvisat till uttalandet och har konstaterat att det är fortsatt angeläget att beredningen av utredningens förslag kan slutföras . Utskottet har uttryckt en förståelse för att regeringen behöver överväga närliggande frågor som har samband med rederinäringens arbetsförutsättningar. Vidare har utskottet förutsatt att regeringen beaktar vad kommissionen anfört i de strategiska målen för sjöfarten . Kommissionen anför där bl.a. att tydliga och konkurrenskraftiga EU-ramar för tonnagebeskattning, inkomstbeskattning och statligt stöd bör upprätthållas och i tillämpliga fall förbättras mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av de tidigare riktlinjerna för statligt stöd till sjötransport. Kommissionen betonar att EU-flaggstater står inför en skarp konkurrens från flaggstater utanför EU. Vid den senaste behandlingen i betänkande 2009/10:SkU27 konstaterade utskottet att den utredning om konkurrensförutsättningarna för sjöfart under svensk flagg (dir. 2010:2) som regeringen har tillsatt har ett visst samband med frågan om tonnageskatt. I motionerna Sk224 av och (M), Sk291 av och (S), Sk303 av i och (S), Sk313 av och (S), Sk357 av (S) och Sk382 av (KD) föreslås ett tillkännagivande till regeringen av innebörd att arbetet med att införa en tonnageskatt ska påskyndas. Vid tidigare behandlingar av motsvarande motioner har utskottet gjort bedömningen att frågan om tonnageskatt är av vikt för rederinäringens utveckling i . utmärker sig gentemot andra sjöfartsnationer inom EU genom att inte ge sjöfartsnäringen möjlighet att betala tonnageskatt som alternativ till vanlig inkomstbeskattning. Vidare har utskottet bl.a. erinrat om att kommissionen har presenterat centrala strategiska mål för Europas sjötransporter (KOM(2009) 8 slutlig). Där anför kommissionen bl.a. att tydliga och konkurrenskraftiga EU-ramar för tonnagebeskattning, inkomstbeskattning och statligt stöd bör upprätthållas och i tillämpliga fall förbättras mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av de tidigare riktlinjerna för statligt stöd till sjötransport. Kommissionen betonar att EU-flaggstater står inför en skarp konkurrens från flaggstater utanför EU. Utskottet noterar att finansministern i ett svar på en interpellation (ip. 2009/10:181) och på en fråga i (fr. 2010/11:121) upplyst att införandet av ett tonnageskattesystem förutsätter att departementet ser över en rad utestående frågor. Utskottet inser självfallet att regeringen vid beredningen av en lagstiftning om tonnageskatt behöver bedöma närliggande frågor som har samband med rederinäringens arbetsförutsättningar, bl.a. hur det gällande sjöfartsstödet påverkas av en tonnageskatt. Vidare måste ställning tas till hur den befintliga latenta skatteskulden till följd av höga avskrivningar ska kunna återföras till beskattning vid en övergång till tonnagebeskattning. Utskottet vill dock framhålla att det är fortsatt angeläget att beredningen av frågan om tonnageskatt kan slutföras skyndsamt. Utskottet förutsätter att så kommer att ske i enlighet med det tillkännagivande som har beslutat. Motionsyrkandena avstyrks följaktligen. Utdelningar och kapitalvinster till delägare i fåmansföretag Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om ett tillkännagivande till regeringen om det fortsatta arbetet med fåmansföretagens skatteregler. Jämför särskilt yttrande 1 (V). Utdelningar och kapitalvinster till delägare i ett fåmansföretag beskattas enligt särskilda regler i 57 kap. IL. Reglerna tillkom vid skattereform med syftet att förvärvsinkomster ska beskattas ungefär lika oavsett om de kommer från ett lönearbete eller från arbetsinsatser i ett eget aktiebolag. De särskilda skattereglerna brukar kallas 3:12-reglerna. Skälet till detta är att bestämmelserna har förts över till IL från 3 § 12 mom. i den numera upphävda lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. De tillämpas vid beskattning av utdelningar och kapitalvinster på s.k. kvalificerade andelar, dvs. andelar som innehas av sådana delägare som varit verksamma (aktiva) i fåmansföretaget i betydande omfattning. Ett typiskt fåmansföretag är ett aktiebolag där aktier motsvarande mer än hälften av rösterna i företaget ägs av endast ett litet antal (fyra eller färre) fysiska personer. Vid bedömningen av hur många personer som äger del i företaget ska personer som ingår i samma krets av närstående anses som en person. Om en aktiv delägare tar ut lön från sitt eget bolag beskattas den på vanligt sätt och beläggs med arbetsgivaravgifter. De särskilda reglerna gäller inte heller detta utan tar sikte på belopp som ägaren lyfter som utdelning eller tillgodogör sig som kapitalvinst vid försäljning av aktier i fåmansbolaget. I avsaknad av de särskilda reglerna skulle utdelning och avyttringar beskattas som inkomst av kapital. De särskilda reglerna medför att den del av bolagets inkomster som ägaren tillgodogör sig som utdelning eller kapitalvinst i stället fördelas mellan inkomstslagen tjänst och kapital. Till skillnad från om inkomsten tas ut som lön utgår dock inga arbetsgivaravgifter på utdelning eller kapitalvinst som vid fördelningen klassificeras som tjänsteinkomst. Å andra sidan belastas utdelningar och upparbetade vinstmedel bolagsskatt. När delägaren lyfter utdelningar från företaget eller säljer andelar i det ska alltså utdelningen respektive kapitalvinsten delas upp i en tjänsteinkomstbeskattad del och en kapitalinkomstbeskattad del. 3:12-reglerna används för att bestämma hur mycket av en utdelning från företaget eller en kapitalvinst från avyttrade andelar i företaget som ska tas upp till progressiv beskattning i inkomstslaget tjänst och hur stor del som ska tas upp till proportionell beskattning i inkomstslaget kapital. Upp till en viss nivå (det s.k. gränsbeloppet) som bestäms med hänsyn till storleken av det insatta kapitalet och utbetalda löner beskattas utdelningar och aktiva delägares vinst vid försäljning av aktier i bolaget med skattesatsen . har flera ändringar gjorts i reglerna för beskattning av utdelning och kapitalvinst i 3:12-systemet. Vid en reformering av reglerna fr.o.m. (prop. 2005/06:40, bet. 2005/06:SkU10, SFS 2005:1136) utvidgades det utrymme som kan tas ut som kapitalbeskattad inkomst. Framträdande i de nya reglerna är att utbetalda löner i företaget givits ökad tyngd vid beräkningen av den inkomst som kapitalbeskattas hos ägaren. Vid reformen infördes också en schablonregel, den s.k. förenklingsregeln, med tanke främst bl.a. på företagare som har ett litet kapital och ett fåtal anställda. I stället för att beräkna utrymmet för kapitalbeskattning enligt de ordinarie, mer komplicerade, reglerna tilläts en ägare av en kvalificerad andel att använda ett belopp motsvarande 1,5 inkomstbasbelopp som gränsbelopp, dvs. det utrymme som anger hur mycket det är möjligt att ta ut ur bolaget till kapitalinkomstskatt. När förenklingsregeln infördes bedömdes att av samtliga ägare till kvalificerade andelar skulle välja att tillämpa denna regel. Ytterligare lättnader i 3:12-reglerna genomfördes genom budgetpropositionen . En av ändringarna var att schablonbeloppet i förenklingsregeln höjdes till 2 inkomstbasbelopp. Vidare togs den regel bort som innebar att företagets lönesumma under 10 inkomstbasbelopp inte lades till grund för beräkning av hur stor inkomst som skulle kapitalbeskattas hos ägaren. Utrymmet för kapitalbeskattad inkomst som baseras på lönesumman höjdes också från upp till en lönesumma på 60 inkomstbasbelopp. Innan reformen gällde vid försäljningar av kvalificerade andelar att en vinst delades upp så att den beskattades till hälften i kapital till och till hälften i tjänst upp till 200 prisbasbelopp (hälftendelningen), och vinst därutöver beskattades endast i kapital. Genom reformen ändrades denna regel så att vinsten upp till 100 inkomstbasbelopp tas upp som tjänsteinkomst och därutöver som inkomst av kapital. Genom ett beslut (prop. 2007/08:19, bet. 2007/08:SkU9) utsträcktes emellertid övergångsperioden till att gälla även avyttringar åren 20072009. beslutades om ytterligare förändringar i 3:12-systemet (prop. 2008/09:40, bet. 2008/09:SkU9, prop. 2008/09:65, bet. 2008/09:SkU19). En av dessa ändringar var att utvidga förenklingsregeln genom att höja schablonbeloppet från 2 till 2,5 inkomstbasbelopp fr.o.m. . En annan förändring gällde det löneuttagskrav som tillämpas för att nivån på företagets löneutbetalningar ska få räknas aktiva delägare till godo vid beräkningen av hur mycket som ska kapitalinkomstbeskattas hos ägaren. Löneuttagskravet hade av många företagare upplevts som satt alltför högt. Kritiken har bl.a. gått ut på att höga löneuttag riskerar att leda till likviditetsproblem och att ett högt lönekrav leder till svårigheter för medarbetarägda konsultföretag. Vidare var det svårt för företagare som arbetar deltid att utnyttja löneunderlagsregeln. Det maximala löneuttagskravet sänktes från 15 till 10 inkomstbasbelopp fr.o.m. . Från och med samma tidpunkt gäller även enklare regler för beräkning av gränsbelopp och att rätten till årets gränsbelopp inte går förlorad efter förvärv genom arv, testamente, gåva, bodelning eller på liknande sätt. I motionerna föreslås att 3:12-reglerna ska ses över. En mer generell översyn föreslås i motionerna Sk310 av (M), Sk381 av och (M) och Sk416 av (M). m.fl. (FP) efterlyser i motion Sk231 en översyn av beskattningen av personaloptioner i fåmansbolag. Enligt motion Sk343 av och (KD) bör reglerna ändras så att ett företags gåva till kvalificerat allmännyttiga ändamål inte ger upphov till utdelningsbeskattning hos företagets ägare. Motionärerna vill här särskilt framhålla delägare som omfattas av 3:12-reglerna eftersom utdelning till sådana delägare kan komma att beskattas enligt den marginalskattesats som gäller för lön. Som framgår av utskottets redovisning ovan har de särskilda skatteregler som finns för fåmansföretagen reviderats i flera omgångar , vilket sammantaget har resulterat i betydande förbättringar och även medfört vissa förenklingar. De allmänna förbättringar som har skett , inte minst sänkningen av bolagsskattesatsen, kommer självfallet även fåmansföretagen till del. Utskottet förutsätter att möjligheterna till ytterligare förbättringar och förenklingar för fåmansföretagen kommer att tas till vara i det fortsatta utrednings- och beredningsarbetet kring företagsbeskattningen, och utskottet finner därför inte skäl för något tillkännagivande till regeringen i dessa frågor. När det gäller den fråga om skattekonsekvenser av gåvor från företag till ideella organisationer som tas upp i motion Sk343, vill utskottet i sammanhanget nämna att Regeringsrätten (numera ) har ansett att en aktieägare inte ska beskattas för utdelning när det vid det tillfälle utdelningen kan disponeras står klart att aktieägaren gett bort sin rätt till den (RÅ 2006 ref. 45 och två domar , mål nr 1489-09 och 1579-09). Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om tillkännagivanden om att utreda frågor som aktualiseras av att vindkraftskooperativ uttagsbeskattas för medlemmarnas uttag av el till underpris för privat förbrukning. Jämför reservation 5 (S, MP, V). I 22 kap. IL finns bestämmelser om beskattning vid uttag av en tillgång eller en tjänst ur näringsverksamheten. Med uttag avses att den skattskyldige tillgodogör sig en tillgång från näringsverksamheten för privat bruk eller för överföring till en annan näringsverksamhet (22 kap. 2 § IL). Med uttag avses bl.a. också att den skattskyldige överlåter en tillgång utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet utan att detta är affärsmässigt motiverat (22 kap. 3 § IL). Uttag av en tillgång eller en tjänst ska behandlas som om den avyttras mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet. Det är detta som kallas uttagsbeskattning (22 kap. 7 § IL). Beskattning av uttag är inte begränsad till någon särskild företagsform eller typ av verksamhet. Uttagsbeskattning har funnits i svensk rätt . Regler som innebär undantag från uttagsbeskattning har införts för att vissa företagsombildningar som sker inom EU inte ska motverkas av skatteregler. Det är då inte fråga om definitiva skattelättnader utan att ombildningen inte ska utlösa en omedelbar beskattning när en näringsverksamhet fortsätter i en annan verksamhet. Uttag av bränsle som används för uppvärmning av den skattskyldiges privatbostad på en lantbruksfastighet är undantagen från uttagsbeskattning. Hyresvärdet av att bo i en privatbostad beskattas heller inte. Detta gäller dock inte s.k. oäkta bostadsföretag där uttagsbeskattning aktualiseras om lägenheter upplåts till medlemmarna utan vederlag eller mot lägre ersättning än marknadsvärdet. En översyn med anledning av att vindkraftsföreningar uttagsbeskattas för den del av elproduktionen som medlemmarna tillgodogör sig privat till ett lägre pris än marknadsvärdet förordas i motionerna Sk266 av (KD), Sk314 av och (S), Sk338 av och (S), Sk395 av och (S), Sk406 av m.fl. (S), Sk449 av och (C), Sk453 av (C), Sk450 av (C) och N369 yrkande 3 av m.fl. (V). Genom skattereform breddades skattebaserna, vilket skapade utrymme för att sänka skattesatserna. Syftet var att skapa ett system som var så generellt och likformigt som möjligt. I princip skulle alla inkomster behandlas lika oavsett källa och all konsumtion lika oavsett slag av vara eller tjänst. Trots att denna princip inte har kunnat tillämpas fullt ut har skattereformen ändå medfört förenklingsvinster och att skattesystemet mer nu än innan reformen är neutralt i förhållande till val av verksamhetsform och hur kapital allokeras. Uttagsbeskattning är ett nödvändigt inslag i skattesystemet för att upprätthålla systemets grundläggande funktion att finansiera det allmännas åtaganden och välfärden. Utan uttagsbeskattning skulle ägare till företag kunna ta ut hela eller delar av värdet av det egna företagets produktion för sin privata konsumtion och därigenom undvika beskattning av företagets inkomster. Juridiska personer dubbelbeskattas i ekonomisk mening genom att inkomsterna först beskattas i den juridiska personen bolagsskatt och hos ägaren som beskattas för utdelning eller den lägre skattesats som gäller för utdelning av onoterade andelar, , och utdelning upp till viss nivå i fåmansbolag, . Den sammanlagda skatten vid ägarskatt blir därför . Kooperativa föreningar är till skillnad från andra juridiska personer enkelbeskattade. I en konsumentkooperativ verksamhet blir skattebelastningen ungefär hälften av skattebelastningen för andra företagsformer. En slopad uttagsbeskattning av föreningen för medlemmarnas privata elförbrukning skulle öppna en möjlighet till inkomstskattefrihet för elproduktion som drivs i formen av kooperativ förening. Detta skulle innebära ett långtgående avsteg från det neutralitets- och likformighetstänkande som varit utgångspunkten för skattereformen. Det skulle dessutom ur ett EU-perspektiv bli problematiskt från statsstödssynpunkt. Med hänvisning till anförda skäl har utskottet tidigare förklarat att undantag från uttagsbeskattning inte är en framkomlig väg i den mån vindkraftsproducerad el ska ges ytterligare samhälleligt stöd utöver det som redan ges för framställning av förnybar energi via systemet med elcertifikat. Utskottet har emellertid tidigare uppmärksammat den komplexa prisbilden på el. Marknadspriset på el varierar starkt , och det pris som elkonsumenterna betalar är beroende av individuella avtal med leverantörerna. Problemet med att vid uttagsbeskattning fastställa ett rimligt pris när förhållandena är sådana att något bestämt marknadspris inte kan fixeras uppmärksammades 1998 i samband med att nya skatteregler vid omstrukturering av företag antogs (prop. 1998/99:15 s. 293). Enligt motivuttalandet får man då nöja sig med en uppskattning av ett intervall inom vilket marknadspriset rimligen bör ligga. Vid uttagsbeskattning bör tillgången anses ha avyttrats för det lägsta pris som kan anses ligga i intervallet. Redan gällande rätt innehåller följaktligen riktlinjer för värderingen när ett bestämt marknadspris inte kan läggas till grund för uttagsbeskattningen. Det är en fråga för rättstillämpningen att avgöra hur priset ska bestämmas utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall. Utskottet avser att följa utvecklingen i rättspraxis och vill också nämna att har gått ut med viss information i frågan, senast i en skrivelse . Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet de motionsyrkanden som behandlas i avsnittet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslaget om ändrad beskattning av firmabilar. års skattereform medgavs enligt praxis avdrag för bilkostnader i näringsverksamheten endast om bilen var ett rörelseinventarium och nödvändig för driften. De totala kostnaderna fördelades mellan den privata och den yrkesmässiga användningen i förhållande till körsträckan för vartdera ändamålet. En enskild näringsidkare fick alltså avdrag för de bilkostnader som direkt betingades av näringsverksamheten. Bilens övriga kostnader utgjorde näringsidkarens privata ej avdragsgilla levnadskostnader. Om näringsverksamhetens nytta av bilen var obetydlig medgavs i stället avdrag för inbesparade transportkostnader. Kunde den totala körsträckans fördelning mellan privat körning och körning i förvärvsverksamheten inte visas brukade kostnaderna för den privata körningen uppskattas till ett skäligt belopp. Vid skattereform skedde en anpassning av enskilda näringsidkares avdragsrätt för bil i näringsverksamheten till vad som gäller för löntagare. Denna förändring ansågs vid skattereformen påkallad med hänsyn till målen om likformiga, enhetliga och rättvisa skatteregler. En sådan förändring borde även kunna innebära att reglerna skulle bli enklare att tillämpa (prop. 1989/90:110 s. 591). För att få en större likformighet i förhållande till löntagare infördes ordningen att en näringsidkare som redovisar bilen som ett inventarium i näringsverksamheten ska ta upp ett förmånsvärde i inkomstslaget näringsverksamhet beräknat på samma sätt som en löntagares bilförmån. Den näringsidkare som inte redovisar bilen som inventarium får avdrag för användning av bilen i näringsverksamheten med samma belopp som gäller för löntagare. En förutsättning är att verksamheten inte belastas med några driftskostnader för bilen och att näringsidkaren genom körjournal eller på annat lämpligt sätt kan visa hur kostnaderna bör fördelas mellan användning i näringsverksamheten och den privata användningen. I motion Sk271 yrkande 1 föreslår och (M) en översyn i syfte att förenkla förmånsbeskattningen av firmafordon hos egenföretagare. Att föra körjournal och annan administration kring utnyttjandet av firmafordonet innebär enligt motionen ett betydande merarbete, och undantag från förmånsbeskattning medges bara om det kan påvisas att firmafordonet endast i undantagsfall används för privat bruk. Utskottet har tidigare avslagit ett motsvarande motionsyrkande med hänvisning till de ställningstaganden som har gjorts i samband med skattereformen om hur enskilda näringsidkares bilförmån i princip ska beskattas. Utskottet vidhåller uppfattningen att reglerna bör vara så likformiga som möjligt, vilket i sig innebär ett mått av förenkling, och avstyrker följaktligen ånyo detta förslag. Enskild näringsidkares personliga friskvård Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om att utvidga avdragsrätten för personalvårdsförmåner till att omfatta enskild näringsidkares personliga friskvård. Jämför reservation 6 (SD). Som skattefria personalvårdsförmåner räknas förmåner som riktar sig till all anställd personal och som består av enklare åtgärder för att skapa trivsel i arbetet eller liknande eller lämnas på grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet som det är fråga om (11 kap. 11 och 12 §§ IL). Möjlighet till enklare slag av motion och annan friskvård räknas hit. Avdragsreglerna omfattar inte sådana utgifter för friskvård som en enskild näringsidkare har för egen räkning. I motionerna Sk240 av (M), Sk273 av och (M) och Sk336 av och (C) förordas en översyn av reglerna för personalvårdsförmåner i syfte att utvidga dessa till enskild näringsidkares personliga friskvård. Motionsyrkanden om avdrag för enskild näringsidkares personliga friskvård har avstyrkts av utskottet vid återkommande tillfällen, (bet. 2009/10:SkU27). Utskottet har framhållit att reglerna om skattefrihet för personalvårdsförmåner är avsedda för anställd personal, vilket innebär att en enskild näringsidkares personliga friskvård inte omfattas. Vissa andra slag av förmåner som är skattefria för anställda, t.ex. företagshälsovård, förebyggande behandling eller rehabilitering, kan dras av även om de utnyttjas personligen av en enskild näringsidkare. Avdragsrätten gäller utgifter för t.ex. rehabilitering som är nödvändiga för att näringsidkaren ska kunna fortsätta sin verksamhet. Om utgifterna däremot inte är av denna karaktär, blir de i skattehänseende i princip att betrakta som ej avdragsgilla privata levnadskostnader för näringsidkaren. Dras utgifterna av i företaget kan detta föranleda uttagsbeskattning. I vilka fall detta aktualiseras avgörs från fall till fall i rättstillämpningen. Utskottet har inte funnit skäl att rikta ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkandena och avstyrker följaktligen dessa. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om att utvidga avdragsrätten för representation. Företag ska enligt 16 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229) dra av utgifter för representation och liknande ändamål som har samband med näringsverksamheten, såsom då det uteslutande är fråga om att inleda eller upprätthålla affärsförbindelser eller liknande eller då utgifterna avser jubileum eller personalvård. Avdraget får inte överstiga vad som kan anses skäligt. För måltidsutgifter som avser lunch, middag eller supé finns en särskild avdragsram fastlagd i lagtexten. beslutade att avdragsramen skulle vara exklusive mervärdesskatt fr.o.m. , vilket innebar ungefär en halvering av den då tillämpade avdragsramen för måltidsutgifter. minskades avdragsramen ytterligare till exklusive mervärdesskatt. I motion Sk280 yrkar (M) att avdragsgränsen för representation bör uppjusteras. Utskottet har vid upprepade tillfällen och avstyrkt yrkanden om en utvidgad avdragsrätt för representation. Utskottet avstyrker även det nu aktuella yrkandet om en översyn av representationsavdraget. Stiftelser och ideella föreningar Utskottets förslag i korthet