bet · GZ01NU4 · 2011-11-17 00:00:00 — Ett införande av timvis mätning hos slutkonsumenter ökar möjligheten till sådana effektbaserade nättariffer. Regeringen instämmer i uppfattning att det kan finnas anledning att överväga en detaljerad reglering av nättariffernas utformning för att påverka kundernas effektuttag och förbrukningsmönster. Dock bör en ytterligare analys göras innan ställning kan tas i frågan. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att utreda nyttan med och konsekvenserna av mer detaljerade krav på elnätsföretagens tariffstrukturer för att underlätta introduktion av förnybar elproduktion, elektrifiering av transportsektorn och energieffektivisering hos slutkonsumenterna. I Socialdemokraternas kommittémotion 2011/12:N1 framförs uppfattningen att en enkel metod för att stimulera till lägre energiförbrukning i hushållen är att synliggöra de faktiska energikostnaderna. upplever många elkonsumenter att elräkningarna är mycket svåröverskådliga. Att få två räkningar, en från elhandelsbolaget och en från nätbolaget, försämrar begripligheten och minskar intresset för att spara el. Ett system där nätbolaget fakturerar elhandelsbolaget för kundens nätkostnad och där elhandelsbolaget slår ut kostnaderna för nätet på kWh-priset skulle driva på energieffektiviseringen i . Det skulle också väsentligt förbättra tydligheten för elkunderna om de bara skulle få en (1) elräkning. Motionärerna anser att regeringen bör utreda och genomföra ett sådant system . Motsvarande resonemang och önskemål framförs även i motion 2011/12:N334 (S). Många konsumenter finner det förvirrande med både en fast och en rörlig del i elräkningen, sägs det i motion 2011/12:N2 (MP, V). Att en stor del av elkostnaden består av fasta avgifter motverkar också människors möjlighet att minska kostnaden för el genom att styra eller minska sin konsumtion. Genom att ändra elnätsföretagens tariffstrukturer till endast en rörlig del ges människor en stärkt konsumentroll med positiva effekter för att minska effekttoppar i elnätet. Motionärerna anser att en utredning bör se över hur elnätsavgifterna kan bakas in i elpriset för att ge ett ökat incitament för energieffektivisering. av hushållens elkostnad utgörs av den fasta nätavgiften, som konsumenterna i praktiken inte kan påverka genom att minska sin elanvändning, konstateras det i kommittémotion 2011/12:N258. För att få en bättre styrning bör distributionskostnaderna i stället bakas in i det elpris elföretagen tar ut av sina kunder. Motionärerna anser att nätavgiften bör integreras i elpriset. El- och nätfakturornas komponenter En konsuments elräkning är uppdelad i kostnader för elhandel respektive avgifter för eldistributionen via elnätet. Vanligen får en elkonsument en faktura från elhandelsbolaget, som agerar på en konkurrensutsatt marknad, och en från det nätbolag som har monopol på eldistributionen i det aktuella området. Elhandelskostnaden består av en rörlig del och oftast även av en fast del. Storleken på den rörliga delen beror på hur mycket el som förbrukas samt det elpris man har avtalat om med sin elhandlare. Storleken på den fasta avgiften varierar mellan elhandlarna. Den fasta avgiften brukar debiteras för den aktuella faktureringsperiodens längd. Till detta kommer en kostnad för elcertifikat. Nätavgiften består också av en fast och en rörlig del. Den rörliga avgiften för nät kallas ofta för elöverföringsavgift och är beroende av hur mycket el som har förbrukats. Den fasta avgiften brukar kallas för nätabonnemang och beror bl.a. på till vilken huvudsäkring man är ansluten. Därutöver tillkommer obligatoriska statliga avgifter i form av en nätövervakningsavgift, en elberedskapsavgift och en elsäkerhetsavgift. De tre sistnämnda avgifterna tas ut via elräkningen en gång och skickas sedan oavkortat vidare till tre statliga myndigheter med ansvar för de åtgärder avgifterna ska täcka. Till elhandlaren betalas även energiskatt för den el som har förbrukats. Vidare utgår moms på både elhandels- och elnätskostnaden. Moms betalas även på energiskatten och på elcertifikatspriset. Pågående arbete med att utveckla en nordisk slutkundsmarknad för el antog de nordiska energiministrarna en kommuniké om fortsatt utveckling av en nordisk slutkundsmarknad för el. har haft regeringens uppdrag att ta fram en statusrapport som beskriver nuläget i arbetet med att skapa denna gemensamma marknad. Av rapporten framgår att frågan om en eller två elräkningar, som tas upp i några av motionerna, har varit mycket omdebatterad inom branschen . Efter att ha vägt för- och nackdelar mot varandra har de nordiska tillsynsmyndigheterna (Nordreg) enats om att arbeta för att införa samfakturering. Samfakturering innebär att elhandlaren fakturerar kostnader för såväl nätdistribution som elhandel till slutkunden. Tillsynsmyndigheterna ser detta som det mest kundvänliga alternativet som det ligger i linje med den marknadsmodell som förordas för en framtida nordisk slutkundsmarknad. I den modellen ska elkunden i normalfallet kunna sköta sin kontakt med elmarknaden enbart genom sin elhandlare. Detta skiljer sig från dagens situation då en stor del av kundkontakterna också går via nätföretaget. Nordreg har ännu inte tagit ställning till om samfaktureringen bör vara obligatorisk för alla elhandlare eller om den bör vara frivillig för de elhandlare som vill erbjuda detta alternativ. En analys genomförs av de olika alternativen (inklusive alternativet obligatoriskt separerade fakturor). Analysen beräknas vara klar , varefter Nordreg slutgiltigt kommer att ta ställning till vilken faktureringsmodell som kommer att rekommenderas för den nordiska marknaden. Beträffande frågan om att endast redovisa ett (1) elpris (nätkostnad och pris för elen sammanslaget) på samfakturan, i linje med vad som föreslås i några av motionerna, uppger man från att modellen förekommer i vissa andra länder och att frågeställningen har diskuterats något i det pågående projektet med att inrätta en nordisk slutkundsmarknad. I det sammanhanget har man konstaterat att den största nackdelen med modellen är att det inte går att skilja på de olika priskomponenterna och att det därmed har varit svårt att läsa ut elhandlarnas vinstmarginaler. Då det inte har varit möjligt att fastställa hur mycket nätdistribution respektive elhandel kostar har marginalerna haft en tendens att stiga. Såväl Energimarknadsinspektionen som Nordreg anser att det är mycket viktigt att det tydligt går att skilja på nät- respektive elhandelskostnaderna på räkningen. Dessa aktörers bedömning är att det ur ett kundperspektiv räcker långt att alla kostnader samlas på samma faktura. Konsumenternas elrådgivningsbyrås åsikt om att införa ett (1) elpris Konsumenternas elrådgivningsbyrå är en självständig byrå för konsumenter som ger vägledning i frågor som rör elmarknaden. Byråns uppgift är också att fånga upp konsumentproblem inom elmarknadsområdet och föra dessa vidare till berörda myndigheter och företag. Elrådgivningsbyrån har en styrelse med representanter för , , och branschorganisationen . Elrådgivningsbyrån konstaterar att det finns ca 170 elnätsföretag i och att alla dessa har olika avgiftsstrukturer. En sammanslagning av elhandels- och elnätspriset skulle, enligt byrån, kräva en enhetlig nätavgift, annars skulle konsumenternas möjlighet att jämföra elhandelsföretagens priserbjudanden avsevärt försämras. Byrån anser vidare att då kostnaden för nätdistributionen till största delen är fast (underhåll av ledningsnät, elkvalitet och mätning m.m.) kan det betraktas som orealistiskt att göra elnätsföretagens intäkter helt beroende av vilken förbrukning kunderna har. Noterbart är dock att en del av nätavgiften tas ut som en rörlig kostnad, dvs. är relaterad till kundernas elförbrukning. Välinformerade slutanvändare av el har en mycket viktig roll att fylla som aktörer på elmarknaden. Med den utvidgning av timmätningsreformen som regeringen har aviserat kommer slutkundernas kunskaper om sin elförbrukning att bli ännu större och deras roll på elmarknaden att bli än mer betydelsefull. Utbyggnad av smarta nät och mätare är ytterligare faktorer som kommer att bidra till detta. Mycket av den information som elslutkunderna använder för sitt agerande på elmarknaden återfinns på deras elräkning. Uppdelningen av marknaden i en elhandelsdel och en nätdel innebär dock att många elkunder får två fakturor, vilket säkerligen kan upplevas som förvirrande för en del. På båda fakturorna redovisas dessutom en mängd uppgifter om skatter, avgifter m.m. Till detta kommer att en del av kostnadsposterna på respektive faktura är rörliga medan andra är fasta. Sammantaget kan detta bidra till att begripligheten minskar och möjligheterna att jämföra kostnader m.m. hämmas. I förlängningen kan detta i sin tur resultera i att elkundernas rörlighet på marknaden minskar, vilket vanligen anses vara mindre önskvärt. Ett led i att göra överskådligheten bättre och att minska den administrativa belastningen för slutkunderna kan vara att samfakturera nät- och elhandelskostnaderna. En sådan modell förordas inom ramen för den omfattande reform som håller på att utformas och som innebär att de nordiska slutkundsmarknaderna ska integreras. Ett koordinerat agerande på detta område är nödvändigt för att denna marknadsreform ska bli lyckosam. Att i detta läge skulle välja någon annan lösning än den som har förordats av de nordiska regleringsmyndigheterna vore, enligt utskottets uppfattning, olämpligt. Att helt slå samman nät- och elhandelskostnader till ett (1) elpris på en gemensam faktura är, enligt utskottets bedömning, exempelvis inte en modell att rekommendera. Att blanda samman monopolpriser med priser från en konkurrensutsatt marknad kan innebära att nätkostnaderna blir svårare att skatta och att elhandelsbolagens vinstmarginaler ökar till men för elkunderna. Utskottet konstaterar att regeringen och ser anledning att se över nätföretagens tariffstrukturer för att därefter ta ställning till om det finns ett behov av att reglera tariffstrukturen ytterligare. Dagens begränsade reglering på detta område tycks ha bidragit till att den samlade bilden av tariffstrukturen har blivit svåröverskådlig, vilket inte gagnar marknadens funktion. Utskottet står därför bakom att en sådan översyn kommer till stånd. Sammantaget innebär detta att utskottet avstyrker samtliga motioner som är aktuella i avsnittet i berörda delar. Egenproducerad el och nettodebitering Utskottets förslag i korthet avslår motioner om s.k. nettodebitering av el och om införande av ett fastprissystem för förnybar el. Utskottet hänvisar bl.a. till att dessa frågor har behandlats av så sent som . Jämför reservation 4 (S, MP, V). Regeringen anser att det bör bli lättare för enskilda att leverera egenproducerad förnybar el till nätet. Därigenom ges elkonsumenten större möjligheter att ta kontroll över sin elanvändning och bidra till omställningen av energisystemet i enlighet med uppställda mål. I till nya regler för elanvändare med egen elproduktion (EI R2010:23) föreslås det att det ska införas en reglering med nettodebitering i . Innebörden är att en elkonsument som har ett säkringsabonnemang om högst , och som även är elproducent, ska få kvitta den el som matas in på nätet mot den el som tas ut från nätet under en kalendermånad. Kvittningen ska endast ske mot den rörliga delen av elnätsavgiften. Regeringen anser att införandet av ett system med nettodebitering måste utredas närmare innan den kan ta ställning i frågan. Inte minst måste de EU-rättsliga förutsättningarna ges en närmare belysning. Regeringen bör införa lagstiftning om nettodebitering utifrån den utredning som har genomfört och som nämns i propositionen, sägs det i kommittémotion 2011/12:N1 (S). De synpunkter som remissinstanserna har lämnat borde, enligt motionärerna, gå att inkorporera i ett sådant lagförslag. Det finns ett stort intresse bland svenskar att producera egen förnybar el i överensstämmelse med miljökvalitets- och energimålen, slås det fast i motion 2011/12:N335 (S). Motionärerna anser att det bör införas ett system med nettodebitering för elmätning för att stimulera egenproduktion av el. I motion 2011/12:N2 (MP, V) framhålls det att det främsta sättet att stärka människors ställning på elmarknaden är att öka deras möjligheter att producera sin egen el. Nettodebitering innebär att överskottsel som levereras ut på nätet från mikroanläggningar får kvittas mot den el som köps in när den egna produktionen är låg. Ägare av mikroanläggningar får alltså sälja el till nätet till samma pris som man betalar vid sin elförbrukning. Nettodebitering har gett mycket positiva resultat i länder som har infört systemet. Motionärerna säger sig ha svårt att förstå regeringens saktfärdighet i frågan och föreslår att nettodebitering med kvartalsvis avräkning införs för småskaliga anläggningar av förnybar el. I den nyssnämnda motionen 2011/12:N2 (MP, V) efterfrågas även ett fastprissystem för förnybar energi. Ett sådant system innebär att leverantören får en fast ersättning för den förnybara el som levereras från små vindkrafts- och solcellsanläggningar. Denna ersättning är högre än för den vanliga elproduktionen. har i en rapport om nettodebitering fastslagit att elcertifikatssystemets utformning gör det svårt för elanvändare med egen småskalig elproduktion att tillgodogöra sig systemet, framhåller motionärerna. De menar att det därför finns goda skäl att se över ett fastprissystem som ett komplement till dagens system. vill enligt vad som anförs i kommittémotion 2011/12:N415 utveckla kompletterande stödformer till solenergi och annan förnybar energiteknik och vill därför pröva ett kompletterande fastprissystem för förnybar el. behandlade utskottet senast motionsyrkanden om införande av nettodebitering (bet. 2010/11:NU21). Utskottet avstyrkte motionerna i berörda delar med hänvisning till att frågan skulle behandlas i den nu aktuella propositionen. I en reservation (S, MP, V) framfördes uppfattningen att det redan fanns grund för att uttala sig till förmån för tim- och nettomätning av el. Motionsyrkanden om ett fastprissystem för förnybar energi behandlades också i det ovannämnda betänkandet. Utskottet redogjorde för de två huvudsakliga system som finns i för att stimulera produktionen av förnybar el fastprissystem eller elcertifikat och refererade till en studie från . I sitt ställningstagande avstyrkte utskottet motionerna med hänvisning till betänkligheter mot att kombinera det huvudsakliga styrmedlet för förnybar elproduktion i elcertifikatssystemet med någon form av fastprismodell. Utskottet erinrade också om att regeringen vid den aktuella tidpunkten hade beslutat om en lagrådsremiss med en ny lag om elcertifikat som bl.a. hade som syfte att ytterligare underlätta för småskalig produktion av förnybar el (se vidare nedan). I en reservation (S, MP, V) förordades att ett fastprissystem skulle prövas som ett kompletterande styrmedel för att stimulera produktionen av förnybar el. Ytterligare utveckling av elcertifikatssystemet till förmån för småskalig elproduktion Regeringen har sedermera i proposition 2010/11:155 föreslagit vissa förändringar av reglerna för elcertifikat som syftar till att underlätta för mindre producenter av förnybar el genom att de får undanta den el de producerat som de själva har använt från kvotplikt. I den propositionen gör regeringen också bedömningen att elcertifikatssystemet uppnår de uppsatta målen och att det i huvudsak fungerar väl. Någon reglering av golv- och takpriser för elcertifikat bör, enligt regeringen, därför inte ske. Propositionen behandlas av (bet. 2011/12:NU6). Utskottet står bakom regeringens målsättning att underlätta för enskilda som så önskar att uppföra mikroproduktionsanläggningar av el i syfte att främst använda produktionen för egen förbrukning. Därför ser utskottet positivt på att regeringen kommer att gå vidare med en fördjupad analys av vilka konsekvenser s.k. nettodebitering kan tänkas få. på temat nettodebitering kommer att fungera som en god utgångspunkt för den fortsatta utredning av frågan som regeringen aviserar i propositionen och som även utskottet bedömer vara nödvändig. Kvittning av egenproducerad el mot den el man förbrukar kan vid första anblicken tyckas vara en relativt enkel administrativ åtgärd. Vid en närmare analys framgår det dock att en sådan reform väcker flera komplexa följdfrågor som bl.a. hänger samman med EU-rättsliga, skattemässiga och mättekniska aspekter. Till detta kommer frågor om exakt vilka kostnadsposter som ska kvittas bort, hur ofta avräkningen lämpligen bör ske och hur kostnaderna för reformen ska fördelas på elmarknadens olika aktörer. Andra skäl som gör att genomförandet inte bör hastas fram är det pågående arbetet med att skapa en nordisk slutkundsmarknad för el och den i propositionen redovisade ambitionen att se över det s.k. mätarmonopolet. Frågans komplexitet avspeglas för övrigt också av att många remissinstanser ser positivt på nettodebitering, men att det råder olika uppfattningar om vad en nettodebiteringsreform bör omfatta och hur den bör genomföras. Motionsyrkanden om ett fastprissystem för förnybar elproduktion avstyrks med hänvisning till utskottets ställningstaganden kring dessa frågor så sent som innevarande år. Sammantaget innebär detta att utskottet avstyrker samtliga de i avsnittet aktuella motionerna i berörda delar. Utskottets förslag i korthet Motionsförslag om att främja energieffektivisering genom s.k. vita certifikat avslås av . Utskottet hänvisar bl.a. till att det så sent som avvisade ett införande av vita certifikat. Vidare erinrar utskottet om att frågor med liknande innebörd behandlas inom ramen för pågående EU-förhandlingar om ett nytt energieffektiviseringsdirektiv. Jämför reservation 5 (S, MP, V). Konkurrenssituationen på marknaden för energitjänster presenterade Europeiska kommissionen ett förslag till energieffektiviseringsplan för perioden 20112020 (KOM(2011) 109). Kommissionen har funnit att en stor del av potentialen för energitjänster är outnyttjad och att ytterligare åtgärder behöver vidtas för att främja marknadens utveckling. Kommissionen har därför föreslagit att medlemsstaterna, med hänsyn till nationella förutsättningar, ska införa system med bindande krav på energibolag att genomföra kvantifierade energibesparingar hos slutkonsumenterna, s.k. vita certifikat. Enligt propositionen förväntades kommissionen presentera ett mer preciserat förslag till EU-lagstiftning . Regeringen anser att en väl fungerande marknad för energitjänster har stor betydelse för omfattningen av åtgärder för energieffektivisering hos slutkonsumenterna. Konkurrenssituationen mellan olika typer av energibolag som, oavsett ägarform, bedriver verksamhet som kan ha negativ inverkan på andra aktörers möjlighet att på jämlika villkor erbjuda och genomföra energitjänster bör klarläggas. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att i samråd med och analysera konkurrenssituationen mellan dels privata och kommunala energibolag, dels energibolag och andra företag som tillhandahåller energitjänster. I rapporten certifikat (ER 2010:34) har på regeringens uppdrag analyserat för- och nackdelar med vita certifikat. Analysen utgår från svenska förhållanden och från erfarenheter från europeiska länder som har sådana system. Myndigheten anser att ett system med vita certifikat, där energibolag genom kvotplikt får i åtagande att minska energianvändningen hos sina kunder, inte skulle bidra med större energibesparingar än redan existerande styrmedel. Myndigheten kommer till slutsatsen att ett system för vita certifikat inte bör införas i . Den huvudsakliga motiveringen är att det inte förefaller vara ett samhällsekonomiskt effektivt system eftersom det redan finns energi- och koldioxidskatter samt utsläppshandel i som bidrar till att skapa ett ekonomiskt värde på energibesparingar. Regeringens preliminära ståndpunkt som har redovisats för i en faktapromemoria (2010/11:FPM92) till kommissionens förslag till energieffektiviseringsplan 2011 (KOM(2011) 109) är att ett obligatoriskt system med krav på energibolag att genomföra energibesparande åtgärder har små möjligheter att bidra positivt till den samhällsekonomiska kostnadseffektiviteten för den svenska energieffektiviseringspolitiken. har dock föreslagit ett system med vita certifikat. För att bättre förstå förutsättningar och konsekvenser krävs det, enligt regeringens bedömning, ytterligare utredning. Detta är särskilt motiverat eftersom kommissionen föreslår att ett sådant nationellt system ska utformas utifrån de nationella förutsättningarna. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att, i samråd med , göra en fördjupad utredning av förutsättningarna för och konsekvenserna av att införa ett system med krav på energibolag att genomföra energibesparingar hos slutkonsumenter. I motion 2011/12:N2 (MP, V) begärs ett tillkännagivande om s.k. vita certifikat. Motionärerna framhåller att det är positivt med olika verktyg för att uppmuntra en minskad energianvändning för den enskilda konsumenten och för att nå målen om energieffektivisering. Som ett sätt att främja marknaden för energitjänster föreslår att ett system med vita elcertifikat införs, erinrar motionärerna om. De menar att avvisande inställning till förslaget inte är seriös, då den slår fast att det inte finns något behov av vita certifikat eller något marknadsmisslyckande som behöver åtgärdas. Verkligheten är att är bland de sämre medlemsstaterna i EU vad gäller energieffektivisering och att systemet med vita elcertifikat har gjort stor nytta i de länder där det förekommer. Införandet av vita elcertifikat kan vara ett sätt att vända den svenska trenden med ökad energianvändning. Även i kommittémotion 2011/12:N258 förordas vita certifikat. Motionärerna påpekar att med ett sådant system måste elleverantörer medverka till att elanvändningen effektiviseras. Marknaden gör att de billigaste effektiviseringsåtgärderna efterfrågas, vilket ger möjlighet att styra resurserna till de mest kostnadseffektiva besparingsåtgärderna. Motionärerna anser att ett system med vita elcertifikat är ett mycket pedagogiskt verktyg för att stimulera till minskad elanvändning. De är starkt kritiska till slutsats att vita certifikat inte syftar till att hantera något marknadsmisslyckande som inte redan hanteras av något annat styrmedel och till slutsatsen att dylika certifikat därför inte bör införas i . Motionärerna understryker att alla internationella erfarenheter visar att ett system med vita certifikat är effektivt och fungerar som drivkraft, och att ett sådant system därför skyndsamt bör införas i . Vita certifikat tas även upp i motion 2011/12:N320 (S). Motionärerna anser att bör ligga före och införa vita certifikat. Med en minskad energianvändning går alla kostnader ned i samhället och våra produkter som exporteras får lättare att konkurrera, vilket i slutänden bygger välfärd i landet. Motionsyrkanden om vita certifikat har behandlats av näringsutskottet . Senast skedde detta i samband med beredningen av budgetpropositionen (prop. 2010/11:1 utg.omr. 21 Energi, bet. 2010/11:NU3). I utskottets betänkande refererades till ovan omnämnda rapport certifikat (ER 2010:34) och till myndighetens slutsats att sådana certifikat inte bör införas i . I sitt ställningstagande konstaterade utskottet, med hänvisning till , att det inte fanns något skäl för att tillmötesgå de då aktuella motionsyrkandena med krav om införande av ett sådant system. I en reservation (MP, V) förordades att vita certifikat skulle prövas i , medan S-ledamöterna i utskottet i en motivreservation refererade till analys och framförde uppfattningen att frågan om vita certifikat borde granskas närmare innan begär att regeringen inför ett sådant system. Förslag till nytt energieffektiviseringsdirektiv presenterade kommissionen det förslag till nytt energieffektiviseringsdirektiv (KOM(2011) 370) som omnämns ovan. Det föreslagna direktivet ska fastställa en gemensam ram för att främja energieffektivisering i unionen.