yttr · GX05FiU4y · 2010-05-07 00:00:00 — Förändringar i institutionernas ramverk har ett stort ansvar att i IMF och driva fram en utveckling där institutionernas arbete utgår från varje lands egna förutsättningar, de demokratiska processerna i syd och kampen mot fattigdomen. Institutionerna måste också öppnas för insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. Miljöfrågor, millenniemålen, fördelningsfrågor och jämställdhet mellan kvinnor och män måste få mycket större uppmärksamhet. Jag finner det oacceptabelt att globala lånemedel används för ändamål där man inte tar hänsyn till sociala och ekologiska faktorer. Som regeringen anför bör de villkor som ställs vid långivning inte vara onödigt rigida, och de bör bygga på låntagarländernas prioriteringar. Jag anser att detta i grunden är ett bra förhållningssätt. Icke desto mindre har vissa länder, bl.a. , och , utsatts för mycket strikta låneregler. Detta är tydliga exempel på hur de internationella institutionernas krav och agerande kringskär länders demokratiska handlingsutrymme, och på att de internationella institutionerna i vissa fall till och med anser sig kunna överpröva demokratiskt fattade beslut. Länge riktades berättigad kritik mot IMF och för deras nyliberala hållning till länders reformeringsbehov. tas emellertid större hänsyn till de fattiga ländernas egna prioriteringar när det gäller en effektiv fattigdomsbekämpning. Men enligt min mening återstår fortfarande stora problem. Den främsta kritiken som brukar framföras gäller den s.k. konditionaliteten, de villkor som ställs vid utlåning. Ofta är de makroekonomiska kraven mycket långtgående och detaljerade, vilket får till följd att låntagarländernas politiska och ekonomiska handlingsutrymme kraftigt begränsas. Då lånen ofta löper över långa tidsperioder innebär det också en bakbundenhet, som därtill tenderar att bli långvarig. Ett resultat av detta har blivit att ett flertal länder valt att betala tillbaka sina lån . Dessa krav medför att de demokratiska processerna i låntagande länder påverkas negativt. Jag anser att konditionaliteten måste reformeras, så att hänsyn tas till de demokratiska processerna i låntagarländerna och till sociala och miljömässiga faktorer. Bland villkoren finns också krav på privatiseringar och handelsliberaliseringar. Sådana krav har i många fall inte resulterat i att fattigdomen minskat utan har i stället slagit hårt just mot de fattiga. I ett par fall har man även krävt att tillgången till vatten ska privatiseras, bl.a. i . Att så få krav på privatisering av vatten ställs beror på att man redan lyckats genomdriva den typen av reformer i ett stort antal fattiga länder, bl.a. i och . De norska och brittiska regeringarna har kritiserat IMF och för denna typ av villkor och beslutat att i fortsättningen inte knyta sitt utvecklingssamarbete till krav på privatiseringar och liberaliseringar. Jag menar att borde framföra samma kritik. Vidare anser jag att stöd till inom bör vara villkorat av att bankens krav på makroekonomiska policyvillkor avskaffas. Dessa krav har kritiserats från olika håll, bl.a. . och har tidigare krävt att den makroekonomiska konditionaliteten ska fasas ut. Visserligen har en viss reformering av villkoren genomförts, men visar en rapport från Eurodad att andelen bindande krav på ekonomiska policyvillkor har ökat i förhållande till det totala antalet krav. Det bör påpekas att tidigare valt att dra tillbaka av sitt anslag till för att markera sitt missnöje. Det har även förekommit kritik mot programmet PRGF, som utvecklats av IMF för utlåning till låginkomstländer. Den före detta brasilianske finansministern konstaterar i sin studie av IMF:s verksamhet i de fattigaste länderna att IMF:s tonvikt på budgetbalans har gått ut över utvecklingen på sektorsnivå, t.ex. när det gäller hälsovård och utbildning. Vidare ska IMF:s och verksamhet i flera fall ha motverkat varandra. I rapporten rekommenderar man att PRGF-lånen avvecklas och att IMF upphör med långsiktig utvecklingsfinansiering i allmänhet. Jag delar denna syn och anser att bör driva kravet på en avveckling av PRGF. anser att det krävs nya verktyg för att kunna bekämpa världsfattigdomen och klimatförändringarna på ett verkningsfullt sätt. En metod, som tidigare förordat, är en global transaktionsskatt. Den senaste tidens nyheter om rekordbonusar i banksektorn har lett till diskussioner om ett eventuellt införande av en internationell bonusskatt, vilket också ställt sig bakom. Det finns även ett stöd för detta i andra länder, bl.a. har president och premiärminister föreslagit en sådan internationell skatt. anser att borde utreda förutsättningarna för en sådan skatt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är utvecklingsländernas inflytande i IMF och begränsat. Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda med utgångspunkt i ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. I stället styrs andelen röster av maktförhållandena i världen då institutionerna bildades . Den pågående reformeringen av röstfördelningen handlar primärt om att röstfördelningen ska utgå från medlemmarnas aktuella ekonomiska styrka. Jag anser att ett mer demokratiskt och rättvist system bör införas. bör verka för ett system med s.k. dubbel majoritet, där man kombinerar ekonomisk styrka med en helt demokratisk beräkningsmodell där hänsyn tas även till principer som befolkningsstorlek. När det gäller frågan om jämställdhet i institutionerna finner jag att det av skrivelsen inte framgår vad som faktiskt har gjorts, detta trots att regeringen säger sig ha prioriterat detta område. Statistiken visar att man kommit en bit på väg, men att resultaten är långt ifrån tillfredsställande och att området därför måste prioriteras. Enligt uppgift var drygt hälften av de anställda på kvinnor 2009. Dock innehade kvinnor av de ledande befattningarna på alla nivåer. Världsbankschefen har satt som mål att det års utgång ska vara en jämn könsfördelning på samtliga nivåer i banken. I IMF är andelen kvinnor lägre; av det totala antalet anställda är kvinnor. innehar dock chefsbefattningar. Jag anser det vara en självklarhet att det ska finnas en jämn könsbalans på alla nivåer i såväl som IMF. Vidare finner jag att det är problematiskt med G20:s ökade inflytande i och med den finansiella krisen. Härigenom utestängs många länder, däribland utvecklingsländer, eftersom de saknar representation i G20. Jag anser att FN:s roll i arbetet med att möta den finansiella krisen och reformera de finansiella institutionerna bör stärkas. I skrivelsen hävdar regeringen att utvecklingsbankerna har lagt större fokus på en hållbar utveckling. Jag delar inte den uppfattningen. har det från många håll framförts skarp kritik av utlåning till icke förnybar energiframställning. Banken har tillbakavisat kritiken och lanserat sig själv som en klimatbank, bl.a. genom att skapa två nya klimatfonder. Detta är problematiskt. För det första har utvecklingsländerna, som är mest sårbara och utsatta för klimatförändringarna, ett mycket begränsat inflytande i beslutsrum. Därför anser jag att detta arbete bör bedrivas i FN:s regi. För det andra är finansieringen av dessa fonder fortfarande osäker. ökade utlåningen till förnybara energislag visserligen , men ökade utlåningen till icke förnybara energislag för hela världsbanksgruppen. För att man ska kunna möta den alltmer akuta situationen med klimatförändringar måste lån som avser projekt som bygger på icke förnybara energislag skyndsamt fasas ut. I det föregående har jag redovisat mitt ställningstagande i olika frågor som aktualiseras i och genom regeringens skrivelse. En fördjupad beskrivning av uppfattning i dessa frågor framgår av motionen och (mot. 2007/08:U226). Med det anförda tillstyrker jag motion 2009/10:Fi10 (v); motion 2009/10:Fi9 (s) avstyrks.