yttr · GX05FiU4y · 2010-05-07 00:00:00 — 2009/10:FiU4y Redovisning av verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna under 20082009 Redovisning av verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna under 20082009 har beslutat att till utrikesutskottet överlämna dels regeringens skrivelse 2009/10:153 Redovisning av verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna under 20082009, dels de med anledning av skrivelsen väckta motionerna 2009/10:FiU9 (s) och 2009/10:FiU10 (v). beslutade därefter att anmoda finansutskottet att yttra sig över skrivelsen med följdmotioner. avstyrker de här behandlade motionerna. I yttrandet finns 2 avvikande meningar. IMF, som bildades , är en myndighet inom FN med egen styrning, finansiering m.m. Dess mål är bl.a. att säkra stabiliteten i det internationella monetära och finansiella systemet samt att främja global tillväxt. Fonden ger råd i policyfrågor och finansieringsstöd till medlemmar i ekonomiska svårigheter. Den arbetar också med utvecklingsländer för att hjälpa dem att uppnå makroekonomisk stabilitet och minska fattigdomen. Tyngdpunkten i IMF:s arbete ligger på åtgärder för att förebygga finansiella kriser. I uppgiften ingår också ekonomisk övervakning av medlemsländerna. Resultatet publiceras regelbundet bl.a. i s.k. artikel IV-rapporter. Den globala övervakningen fokuserar på trender i den globala ekonomin och på de globala finansmarknaderna. Resultatet presenteras i IMF:s rapporter World Economic Outlook och Global Financial Stability Report. Antalet medlemsstater i IMF uppgår till 186. De är representerade genom ett kvoteringssystem, som i stort sett är baserat på deras relativa storlek av den globala ekonomin. Fondens högsta beslutande organ är guvernörsstyrelsen, där varje medlemsland har en representant. I är kontaktorgan för IMF. (egentligen Världsbanksgruppen), som bildades , är en fristående överstatlig organisation inom ramen för FN:s ekonomiska och sociala råd. Gruppen består av fem institutioner, som är internationella organisationer med ansvar för att finansiellt bistå och ge råd åt länder för att främja ekonomisk utveckling och utrota fattigdom. De fem organen är: for Reconstruction and Development () Bland publikationerna kan nämnas , som fokuserar på utvecklingspolitik. Världsbanksgruppen ägs genom ett kooperativ av de 186 medlemsstaterna, vilkas rösträttighet baseras bl.a. på deras kapitalinsats och bistånd till bankgruppen. Den europeiska (, ), som bildades , har som mål att stödja den ekonomiska omvandlingen i . Verksamheten bedrivs genom finansiering av projekt i den privata sektorn i form av bl.a. krediter, riskkapitalinvesteringar och garantier. Andra uppgifter är policyrådgivning och utveckling av institutionella ramverk. Verksamheten sker på kommersiella villkor, ofta tillsammans med multi- och bilaterala bidragsgivande institutioner. lämnar stöd endast till länder som agerar i enlighet med demokratiska principer. Banken styrs och ägs av ca 60 länder, och Europeiska investeringsbanken. samverkar med främst via Sida. Den s.k. G20-gruppen bildades i syfte att på ett systematiskt sätt sammanföra viktiga industrialiserade länder och utvecklingsländer för diskussioner om den globala ekonomin. Deltagare är finansministrar och centralbankschefer från 19 länder och EU (ordförandeskapet och ). beslöt 2003 (bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112) att regeringen, med regelbundna intervall, i en särskild skrivelse ska redovisa dels verksamheten inom (), och de regionala utvecklingsbankerna Asiatiska (AsDB), Afrikanska (AfDB), () och Europeiska (), dels regeringens prioriteringar i arbetet med dessa institutioner. redovisade regeringen en skrivelse med detta syfte för perioden 20032004 (skr. 2004/05:54). Den behandlades i utrikesutskottet (bet. 2004/05:UU8), och finansutskottet yttrade sig i ärendet (yttr. 2004/05:FiU2y). Den nu aktuella skrivelsen är den andra som regeringen har presenterat i form av en särskild skrivelse. Regeringen anför att den sedan den förra skrivelsen (skr. 2004/05:54) lades fram för har redovisat frågorna i flera olika sammanhang. Exempelvis har kontinuerligt informerats inför IMF:s och års- och vårmöten. Regeringen har också överlämnat en skrivelse om biståndets resultat (skr. 2008/09:189). Regeringen förklarar sin avsikt att överlämna ytterligare en skrivelse om biståndets resultat. Detta innebär, anför regeringen, att den nu aktuella skrivelsen inte utgör en komplett redovisning av de internationella finansiella institutionernas verksamhet. Skrivelsen omfattar perioden 20082009. Valet av redovisningsperiod innebär att inte hela perioden från överlämnandet av den förra skrivelsen om verksamheten i de internationella finansiella institutionerna täcks av den förevarande skrivelsen. Detta anges vara motiverat eftersom dels frågorna numera redovisas i flera olika sammanhang, dels perioden delvis är inaktuell då den finansiella och ekonomiska krisen inneburit stora förändringar. Skrivelsen blir därmed en uppdatering av verksamheten i institutionerna och regeringens prioriteringar. I skrivelsen redogörs det för verksamheten inom , och de regionala utvecklingsbankerna under 20082009. Tyngdpunkten läggs vid de ställningstaganden som regeringen har gjort i de policyfrågor som präglat såväl styrelsearbetet som institutionernas verksamhet. Inledningsvis behandlas institutionernas övergripande roll, hur den finansiella och ekonomiska krisen har påverkat olika grupper av länder samt hur institutionerna på ett övergripande plan har hanterat krisens utmaningar inom ramen för sina respektive mandat. Därefter redovisas arbetet med en rad centrala policyfrågor i institutionerna. De frågor som tas upp är institutionernas roll som övervakare av den globala ekonomin och enskilda länders ekonomiska politik, förändringar i institutionernas utlåningsramverk, resursförstärkning, styrnings- och inflytandefrågor, miljö och klimat samt resultatstyrning. Avslutningsvis redogör regeringen för den förväntade inriktningen av institutionernas verksamhet . Utskottet understryker liksom vid sin behandling av den förra skrivelsen vikten av att får en god information om och möjligheter till inflytande över agerande i de internationella finansiella institutionerna. Som regeringen redovisar är den nu aktuella skrivelsen inte heltäckande, vare sig i fråga om den period som redovisas eller de frågeområden som berörs. Sålunda har regeringen redovisat sina ställningstaganden vid olika tillfällen, bl.a. inför utrikesutskottet . Vidare har regeringen förklarat sin avsikt att senare lägga fram en redovisning om biståndet. Det är visserligen en fördel att får information och därmed aktuell sådan, men för överskådlighetens skull vore det av värde med en samlad redovisning. Det finns således alltjämt potential för en fortsatt utveckling av redovisningen till i dessa frågor. Vid finansutskottets behandling av den förra skrivelsen behandlades även tre motionsförslag med kritik mot utformningen av skrivelsen. instämde delvis i kritiken och sade sig utgå från att regeringen till nästa skrivelse skulle se över strukturen på informationen och tydligare klargöra vilka de svenska ställningstagandena varit i olika frågor. anslöt sig i denna fråga till finansutskottets bedömning. Motionsförslagen om tillkännagivanden avstyrktes emellertid av finansutskottet och sedermera även av utrikesutskottet. finner att den nu aktuella skrivelsen i väsentliga avseenden är mer ändamålsenligt strukturerad. Såvitt gäller det som beskrivs under rubriken regeringens prioriteringar hade det dock möjligen varit önskvärt med en tydligare åtskillnad mellan hittillsvarande svenska ställningstaganden och regeringens prioriteringar inför det fortsatta arbetet i de internationella finansiella institutionerna. Regeringen framhåller att prioriteringar i institutionernas löpande arbete är baserade på den politik som har slagits fast av mot bakgrund av propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112). Därutöver finns regeringens prioriteringar redovisade i skrivelsen politik för global utveckling (skr. 2007/08:89), i regeringens Strategi för multilateralt utvecklingssamarbete och i Policy för ekonomisk tillväxt inom svenskt utvecklingssamarbete 20102014 (UF2010/6949/UP). Övriga övergripande prioriteringar som regeringen driver är bl.a. makroekonomisk och finansiell stabilitet, ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling samt institutionell effektivitet. Regeringen har för den innevarande mandatperioden tre tematiska prioriteringar för utvecklingssamarbetet: mänskliga rättigheter och demokrati Därtill prioriteras stärkt resultatstyrning och biståndseffektivitet. Regeringen anmäler sin avsikt att fatta beslut om organisationsstrategier som ytterligare specificerar prioriteringar och fastställer mål för samarbete med och Afrikanska (AfDB). De internationella finansiella institutionernas roll och den finansiella och ekonomiska krisen De finansiella institutionerna har en stor betydelse för att främja ekonomisk tillväxt och global ekonomisk och finansiell stabilitet samt för att bekämpa fattigdom. Den finansiella och ekonomiska kris som bröt ut medförde att den globala ekonomiska aktiviteten och världshandeln drabbades av de kraftigaste minskningarna sedan . Generellt sett har höginkomstländer drabbats både tidigt och hårt av krisens effekter. Medel- och låginkomstländer har generellt drabbats senare av krisens effekter och inte i lika hög omfattning som höginkomstländer. Detta har till stor del att göra med deras lägre grad av integration i den globala ekonomin. Många medel- och låginkomstländer har dock ändå påverkats kraftigt av den finansiella och ekonomiska krisen, och de har därtill ofta haft ett sämre utgångsläge. är flera medel- och låginkomstländer betydligt känsligare för ekonomiska fluktuationer, inte minst eftersom de i regel har små offentliga sektorer med begränsade sociala skyddssystem. Hårdast har krisen slagit mot de fattiga länder som redan drabbats av höga priser på energi och livsmedel. Regeringen anser att de internationella finansiella institutionerna spelar en grundläggande roll i det globala samarbetet. Detta har tydliggjorts i och med den finansiella och ekonomiska krisen. Institutionerna har generellt sett hanterat krisens stora utmaningar på ett gott sätt. De har visat prov på en betydande anpassningsförmåga inom ramen för sina respektive mandat. Anpassningsförmåga är en viktig egenskap i den föränderliga världsekonomin. har målmedvetet drivit, och driver fortsatt, att institutionerna ska ha tillräcklig kapacitet för att kunna hantera nya utmaningar. Det är viktigt att verksamheten utvecklas med beaktande av komparativa fördelar och i enlighet med institutionernas mandat. Regeringen verkar för en tydlig rollfördelning institutionerna emellan för att främja ett effektivt utnyttjande av resurser. En stor del av den anpassning som de internationella finansiella institutionerna har gjort för att möta den finansiella och ekonomiska krisen har drivits av G20. Regeringen välkomnar resultatet av flera av de frågor G20 drivit, men understryker att frågor som rör de internationella finansiella institutionerna ska diskuteras på ett substantiellt sätt och beslutas i institutionernas respektive styrorgan. Detta är viktigt ur ett representationsperspektiv, eftersom i princip alla världens länder, direkt eller indirekt, är representerade i institutionernas styrelser, vilket inte är fallet i G20. Insatserna i och är en viktig del av det arbete som institutionerna genomfört i vår region. Genom internationellt samarbete kan effekterna av den finansiella krisen i närområde mildras och spridning av en finansiell kris i en stat till andra stater kan motverkas. IMF:s övervakning av den globala ekonomin och enskilda länders ekonomiska politik IMF:s övervakning av den globala ekonomin och enskilda medlemsländers ekonomiska politik är central för att främja den globala ekonomiska och finansiella stabiliteten. Verksamheten omfattar både det ekonomiska och det finansiella området, varvid sårbarheter identifieras och rekommendationer ges om ekonomisk politik. IMF genomför regelbundet översyner av sin övervakning. Vid styrelsediskussionen om 2008 års översyn noterades att IMF:s övervakningsarbete hade förbättrats , bl.a. med ett tydligare multilateralt perspektiv och ökat fokus på övervakningen av den finansiella sektorn. I och med den finansiella och ekonomiska krisen framfördes kritik att IMF:s övervakning är otillräcklig och att särskilt övervakningen av den finansiella sektorn bör stärkas så att IMF:s förmåga och verktyg för att förebygga och förhindra finansiella kriser förbättras. har IMF, tillsammans med (), utvecklat en metod (s.k. ) för att uppmärksamma systemrisker på global nivå på ett tidigt stadium. Metoden lyfter fram risker med låg sannolikhet att inträffa, men där kostnaderna skulle bli stora om så sker, och föreslår åtgärder för att undvika eller mildra dessa risker. Även förs en diskussion om hur IMF:s roll som övervakare av den finansiella sektorn ska kunna stärkas, bl.a. vad gäller övervakningen av finansiella flöden. I praktiken är IMF aktiv på området, men diskussioner förs om att utöka verksamheten och att formalisera arbetet genom en breddning av IMF:s formella mandat. reviderade IMF sina prioriteringar för övervakningsarbetet så att övervakningen även omfattar de samordnade strategier som planeras för att dra tillbaka de extraordinära stimulansåtgärder som satts in under krisen. På begäran från G20 kommer IMF och också att göra en analys av G20-ländernas ekonomiska politik. I skrivelsen lämnas också en redovisning av IMF:s övervakning av ekonomi. Det är angeläget att IMF har en helhetssyn för att kunna upptäcka risker i det globala ekonomiska och finansiella systemet. Det är också viktigt att den bilaterala övervakningen håller hög kvalitet som den anpassas till medlemsländernas specifika problem och sammanhang. Särskilt fokus bör läggas på att öka övervakningen av den finansiella sektorn och att bättre integrera denna i den övriga övervakningen. Även den regionala övervakningen behöver utvecklas för att man bättre ska kunna identifiera gränsöverskridande effekter. Regeringen verkar för ökad transparens och öppenhet inom IMF. driver exempelvis att det bör vara obligatoriskt att publicera alla landrapporter och att uppföljningen av bör förbättras. Detta är viktigt för att IMF:s övervakning ska få större effekt. Regeringen har i huvudsak ställt sig bakom IMF:s bedömningar av den globala ekonomiska situationen, inklusive dess rekommendationer för olika regioner och länder. Regeringen delar också i många avseenden IMF:s syn på ekonomi, särskilt vad gäller att bibehålla en strikt budgetdisciplin och att stärka den finansiella sektorn. Vad gäller utgiftstaket anser regeringen att det har fungerat väl. Regeringen delar IMF:s uppfattning att det kan förtydligas hur utgiftstaket bestäms. Frågan behandlas i pågående översyn av det finanspolitiska ramverket. Enligt vad som sägs i motion 2009/10:Fi10 av () m.fl. finns det ett behov av att IMF granskar ekonomi på samma sätt som institutionen granskar andra länders; ett tillkännagivande av denna innebörd begärs. Motionärerna anser att IMF:s och handlande i de tre fall som beskrivs i motionen avseende , och är tydliga exempel på hur de internationella institutionernas krav och agerande kringskär länders demokratiska handlingsutrymme, och på hur de internationella institutionerna i vissa fall till och med anser sig kunna överpröva demokratiskt fattade beslut. Motionärerna noterar att regeringen har ställt sig bakom IMF:s bedömningar och rekommendationer. De tolkar detta så att regeringen har godkänt IMF:s detaljreglering av syd (yrkande 5). Övervakningen av medlemsländerna utförs på basis av den s.k. artikel IV-proceduren, som alla medlemsländer genom sitt medlemskap är underkastade. har granskats vid varje sådant övervakningstillfälle, och rapporter om resultatet har publicerats. Härutöver finns granskningsformen Financial Sector Assessment; denna klassas som teknisk assistans och är därmed frivillig. Som regeringen anför bör särskild fokus läggas på att öka övervakningen av den finansiella sektorn och att bättre integrera denna i den övriga övervakningen. Utskottet anser i likhet med regeringen att det är angeläget med ökad transparens och öppenhet inom IMF. Mot den bakgrunden ställer utskottet sig bakom att regeringen driver att det bör vara obligatoriskt att publicera alla landrapporter och att uppföljningen av bör förbättras. Detta är viktigt för att IMF:s övervakning ska få större effekt. Som framgår av skrivelsen har G20 beslutat om en uppföljning av hur de råd som ingår i IMF:s övervakningsrapport följs upp av den berörda medlemsstaten. Enligt vad utskottet har erfarit kommer IMF och på begäran av G20 även att göra en analys av särskilt G20-ländernas ekonomiska politik. Utskottet, som välkomnar dessa initiativ, avstyrker därmed motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 5. Förändringar i institutionernas låneramverk före den ekonomiska och finansiella krisen präglades det globala finansiella systemet av överskottslikviditet. Detta ledde, särskilt i medelinkomstländerna, till ett ifrågasättande av de internationella finansiella institutionernas mervärde. Den finansiella och ekonomiska krisen, och den därmed ökade efterfrågan på institutionernas resurser, innebär att diskussionen i stället har kommit att präglas av huruvida institutionerna har tillräckliga resurser. För att motverka krisens negativa effekter i sina medlemsländer intog de multilaterala utvecklingsbankerna en kontracyklisk roll. Detta innebar att utlåningen ökade kraftigt och i flera fall översteg den långsiktigt hållbara utlåningsnivån. I vissa fall mer än fördubblades utlåningen . En stor del av utvecklingsbankernas utlåningsökning möjliggjordes genom tidigareläggning av redan planerade utbetalningar av gåvor och lån från fonderna. Helt nya resurser har tillförts bankerna i betydligt mindre omfattning. Institutionerna har även genomfört förändringar i de interna regelverken som möjliggjort en effektivare användning av existerande kapital. De internationella finansiella institutionernas låneramverk är uppdelade i koncessionell och icke-koncessionell utlåning. Den koncessionella utlåningen är helt eller delvis finansierad av biståndsmedel och erbjuds huvudsakligen låginkomstländer. Sammanlagt tillhandahöll de internationella finansiella institutionerna koncessionella lån och bidrag om ca 2008 och ca 2009. I skrivelsen redovisas de åtgärder som vidtagits och planeras för att möta utmaningar av olika slag, särskilt effekterna av den internationella ekonomiska och finansiella krisen. För att stödja de fattigaste länderna i krisen har koncessionella utlåningsfönster, Internationella utvecklingsfonden (), etablerat ett låneinstrument för att tidigarelägga utbetalningar, gåvomedel och koncessionella lån. Instrumentet omfattar ca . Totalt ökade sin utlåning till , vilket kan jämföras med . Ett nytt ramverk för utlåning till låginkomstländer är s.k. PRGT (Poverty Reduction and Growth Trust). har tre låneinstrument som skiljer på om det betalningsbalansproblem som motiverar lånet är kort-, medel- eller långsiktigt. I förhållande till tidigare låneramverk är lånevillkoren mer enhetliga mellan de olika låneinstrumenten. erbjöds låntagarländer i större uträckning olika lånevillkor beroende på vilket instrument de begärde lån från, något som uppfattats som godtyckligt. Den icke-koncessionella utlåningen sker på marknadsmässiga villkor och ges i regel till medel- och höginkomstländer. Även den icke-koncessionella utlåningen innebär att låntagarländerna får lägre räntor än de skulle ha fått på den privata marknaden. Sammanlagt tillhandahöll de internationella finansiella institutionerna icke-koncessionella lån och garantier om ca 2008 och ca 2009. Regeringen stödjer de internationella finansiella institutionernas agerande för att svara på sina medlemsländers kraftigt ökade behov till följd av krisen. Att institutionerna snabbt lyckades att tillhandahålla mer resurser är positivt. Regeringen anser att villkor för långivning behövs både för att garantera att resurserna används effektivt och för att låntagarländerna i regel behöver reformera sin ekonomiska politik. är det viktigt att villkoren för långivning inte är onödigt rigida och att de bygger på låntagarländernas prioriteringar. Villkoren bör vara flexibla och anpassas efter respektive lands situation, något som fört fram i institutionernas styrelsediskussioner. Det är därför angeläget att fördelarna med policyvillkor bevaras, som det är motiverat att tillhandahålla resurser snabbt och flexibelt till länder som på förhand bedöms ha en god ekonomisk politik eller upplever stor nöd till följd av exceptionella omständigheter. Andra viktiga villkor för utlåningen är att institutionernas finansiella stabilitet bibehålls, att medlemsländer inte tillåts skuldsätta sig i sådan omfattning att de inte klarar av att betala tillbaka lånen och att hänsyn tas till låntagarländernas förmåga att använda resurserna effektivt (s.k. absorptionsförmåga). Regeringen anser att det har varit motiverat med de multilaterala utvecklingsbankernas expansion i den finansiella krisens spår. Det är dock viktigt att poängtera att tillfälligt ökade insatser bör avvecklas när behoven åter har normaliserats. Det är också viktigt att undvika påskyndade krisinitiativ som leder till otillräckligt förberedda eller dåligt motiverade projekt. Regeringen anser vidare att det är viktigt att ta hänsyn till den internationella institutionella arkitekturen så att institutionerna verkar inom ramen för sina respektive mandat. Inrättandet av överlappande krisinstrument främjar inte en effektiv användning av institutionernas resurser. I motion 2009/10:Fi10 av () m.fl. hävdas att det behövs en reform av den s.k. konditionaliteten, så att hänsyn tas till de demokratiska processerna i låntagarländerna samt till sociala och miljömässiga faktorer. De villkor och krav främst de makroekonomiska som ställs vid utlåning är ofta mycket långtgående och detaljerade, anser motionärerna. Detta får till följd att låntagarländernas politiska och ekonomiska handlingsutrymme kraftigt begränsas, och de demokratiska processerna i de låntagande länderna påverkas negativt. Eftersom lånen ofta löper över långa tidsperioder innebär detta också att bakbundenheten tenderar att bli långvarig. Motionärerna hävdar att ett flertal länder av denna anledning har valt att betala tillbaka sina lån (yrkande 1). I motionen begärs det vidare att de finansiella institutionernas krav på privatisering och liberalisering avskaffas. I många fall har de inte resulterat i minskad fattigdom utan i stället slagit hårt just mot de fattiga. Det anförs att man i ett par fall har krävt att tillgången till vatten ska privatiseras. Motionärerna hänvisar till att de norska och brittiska regeringarna har beslutat att i fortsättningen inte knyta sitt utvecklingssamarbete till krav på privatiseringar och liberaliseringar (yrkande 2). Härutöver anser motionärerna att stöd till () inte längre ska vara kopplat till makroekonomiska policyvillkor för låntagarländerna. Motionärerna medger att en viss reformering av krav har skett, men de hänvisar till en rapport från Eurodad (on Debt & Development) enligt vilken antalet bindande krav på ekonomiska policyvillkor sammantaget har ökat som andel av det totala antalet krav som ställer. Motionärerna hänvisar till att valt att dra tillbaka av sitt anslag till (yrkande 3). Motionärerna kräver vidare att driver frågan om att IMF:s lånefacilitet för fattigdomsbekämpning och tillväxt, PRGF, ska avvecklas. De åberopar en studie av IMF:s verksamhet i de fattigaste länderna som genomförts av den f.d. brasilianske finansministern . Enligt denne hade IMF:s tonvikt på budgetbalans gått ut över utvecklingen på sektorsnivå, t.ex. hälsovård och utbildning.