yttr · GX05FiU4y · 2010-05-07 00:00:00 — Vidare hade IMF:s krav i många fall utgjort ett problem för fattigdomsbekämpning och tillväxt. I flera fall hade IMF:s och verksamhet motverkat varandra, och rekommendationen var att IMF avvecklar sina PRGF-lån till de fattigaste länderna och att IMF upphör med långsiktig utvecklingsfinansiering i allmänhet (yrkande 4). Motionsyrkanden om konditionalitet, de villkor som IMF ställer vid långivning och skuldomstrukturering, har behandlats i . Vid finansutskottets behandling av regeringens första skrivelse i ämnet hänvisade utskottet till sitt betänkande Svensk strategi för ökad global finansiell stabilitet (bet. 2003/04:FiU16). Utskottet hade då konstaterat att politik på området låg i linje med vad utskottet och regeringen tidigare hade anfört. Utskottet välkomnade att regeringen i IMF och hade betonat vikten av att utvecklingsländernas inflytande och ansvar över handlingsplaner och program i samband med skuldavskrivningar och fattigdomsbekämpning förstärks. Vidare hade utskottet välkomnat att regeringen även i detta sammanhang drev ståndpunkten att handlingsplanerna och programmen måste bli mer resultatorienterade och mer strategiskt anpassade till enskilda länders specifika situation. Enligt utskottets mening var detta steg i rätt riktning, men utskottet delade regeringens ståndpunkt att skuldomstruktureringsprocessen måste förbättras ytterligare. Härefter har frågan bl.a. behandlats i i utrikesutskottets betänkande Frihet från förtryck demokratibistånd (bet. 2008/09:UU6, rskr. 2008/09:187). noterade att konditionalitet varit en fråga på dagordningen vid ett uppföljningsmöte i om Parisdeklarationen om biståndseffektivitet. Där hade deltagarna däribland och fastslagit att karaktären på konditionalitet måste ändras så att den stöder ägarskap. Givarna skulle tillsammans med utvecklingsländerna söka komma fram till en begränsad uppsättning ömsesidigt överenskomna villkor baserade på nationella utvecklingsstrategier. Gemensamma utvärderingar skulle göras av i vilken utsträckning man åstadkommer detta. Från och med nu ska givare och utvecklingsländer regelmässigt offentliggöra alla villkor som är kopplade till utbetalningar. Dessutom ska utvecklingsländer och givare samarbeta på internationell nivå för att se över, dokumentera och sprida god praxis vad gäller konditionalitet. Detta ska ske så att man förstärker ländernas ägarskap och andra principer i Parisdeklarationen genom ökad tonvikt på harmoniserad, resultatbaserad konditionalitet. Utskottet framhöll att även befolkningen och parlamentarikerna i samarbetsländerna måste kunna ställa villkor. De ska kunna kontrollera vad biståndsmedlen används till och granska de resultat som uppnås. Utskottet ansåg att det var av vikt att fortsatt driver på för genomförande av Parisöverenskommelsen och slutdeklarationen från Accramötet. delar regeringens uppfattning, nämligen att villkor för långivning behövs både för att garantera att resurserna används effektivt och för att låntagarländerna i regel behöver reformera sin ekonomiska politik. Vidare instämmer utskottet i vikten av att villkoren för långivning inte är onödigt rigida och att de bygger på låntagarländernas prioriteringar. har i institutionerna framfört som sin ståndpunkt att villkoren bör vara flexibla och anpassas efter respektive lands situation. En sådan position torde, enligt utskottets mening, ligga i huvudsak i linje med motionärernas. Med det anförda avstyrker utskottet motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 1. Krav på liberalisering och privatisering har i sitt betänkande Internationella frågor om hållbar utveckling och miljö (bet. 2008/09:UU16) behandlat likartade motionsförslag om krav på privatisering, t.ex. av vatten. Efter en redovisning av uppgifter när det gäller utformande av policyer och program som rör vatten konstaterade utskottet att utvecklingen går bort från detaljerade policybaserade krav, och i stället utgör samarbetsländernas egna fattigdomsstrategier utgångspunkt; ömsesidiga mål och tillhörande resultatbaserade villkor sätts i allt högre utsträckning upp, detta i enlighet med Parisdeklarationen om biståndseffektivitet och Agenda for Action. Det framhölls vidare att antalet villkor hade minskat . Såvitt gäller IMF redovisades det att villkoren i regel handlar om makroekonomisk stabilitet, växelkurs- och skattepolitik samt regelverk för finansmarknaden. Utskottet framhöll vikten av tydligt offentligt ansvar för vatten-, sanitets- och hygienfrågor. Full kostnadstäckning och kostnadseffektivitet inom vattensektorn är grundläggande detta gäller oavsett om försörjningen sker i offentlig eller privat regi, fortsatte utskottet och hänvisade till att utskottet hade understrukit detta även under den föregående mandatperioden i betänkande 2005/06:UU17. Prissättningen på vatten får inte komma i konflikt med fattiga människors tillgång till vatten och sanitet, och därmed reducera möjligheterna att nå millenniemål 7 om att säkra en hållbar utveckling, vilket innefattar ett delmål om dricksvatten och sanitet. Motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 2 avstyrks därmed. har under de i omgångar utökat sitt bidrag till , bl.a. som en del av regeringens klimatsatsningar. Enligt vad utskottet har inhämtat från är det av stor vikt att ha ömsesidigt överenskomna mål, eftersom detta är grunden för planering, genomförande och uppföljning av biståndsinsatserna. Utskottet finner mot bakgrund av det sagda att något uttalande av inte behövs; motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 3 avstyrks därför. Utskottet konstaterar att frågan om PRGF-lån berördes i finansministerns svar på en fråga (fr. 2006/07:1020) av om reformering av IMF. Enligt finansministerns mening innehöll den s.k. Malanrapporten inte någon rekommendation om en avveckling av PRGF-lånen. Regeringen ansåg att dessa typer av lån rätt använda utgör effektiva verktyg för IMF för att hjälpa fattiga länder att uppnå ekonomisk stabilitet och stärka förutsättningarna för tillväxt. Det var inte regeringens uppfattning att det råder något motsatsförhållande mellan makroekonomisk stabilitet å ena sidan och utveckling och tillväxt å andra sidan. Slutligen betonade finansministern att även i fortsättningen i skulle arbeta med konkreta förslag för att förbättra och effektivisera institutionernas verksamhet så att målen ska kunna uppnås. Utskottet har ingen annan uppfattning än regeringen i denna fråga. Dock kan det enligt utskottets mening finnas skäl att regeringen särskilt informerar om hur PRGF-lånen utvecklas. Med hänvisning härtill avstyrker utskottet motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 4. Som en följd av de ökade utlåningsvolymerna har de internationella finansiella institutionerna efterfrågat ytterligare resurser till såväl koncessionell som icke-koncessionell utlåning. har krisen inverkat negativt på möjligheten till bidrag från medlemsländerna. Det är av stor vikt för den globala ekonomin att de internationella finansiella institutionerna har kapaciteten att agera stabiliserande och bistå sina medlemsländer, inte minst de fattigaste medlemmarna, i en ekonomiskt samt miljömässigt och socialt hållbar utveckling. har varit en stor finansiär av det multilaterala systemet. För att man ska kunna försäkra sig om att svenska skattemedel används effektivt och i överensstämmelse med svenska prioriteringar bör det också betonas att svenska bidrag är kopplade till graden av inflytande i institutionerna. I takt med att länders ekonomiska styrka och inflytande i IMF ökar följer ett ansvar att bidra med resurser. Regeringen verkar för att givarländerna, inklusive de nya biståndsgivarna bland medelinkomstländerna, tar sitt ansvar i institutionernas resursförstärkningar och vid finansieringen av institutionernas skuldavskrivningar. Regeringen stöder beslutet om en allmän kapitalhöjning i AsDB. Avgörande skäl var den roll den ekonomiska utvecklingen i spelar för möjligheterna att uppnå millennieutvecklingsmålen, för en miljömässigt hållbar utveckling och för en global ekonomisk återhämtning. Regeringen anser att de kapitalöversyner som ska avslutas för flera utvecklingsbanker bör bedömas enligt samma kriterier. Detta är viktigt både för att nå enhetlighet i bedömningen av resursbehov och för att ställa motsvarande krav på institutionerna. Regeringen har verkat för en samsyn inom EU om hur processen och kriterierna för kapitaltillskott ska se ut. Detta kräver noggranna analyser av bl.a. institutionernas långsiktiga resursbehov och hur de begränsade resurserna ska kunna användas så effektivt som möjligt. Volymökningar bör inte ske i en takt som innebär att bankernas kapacitet ansträngs alltför mycket. Dessutom har regeringen understrukit vikten av att bankerna fortsätter att arbeta inom sina respektive mandat för att undvika en ökad överlappning och ineffektiv arbetsfördelning institutionerna emellan. Enligt vad som anförs i motion 2009/10:Fi10 av () m.fl. krävs nya verktyg för att kunna bekämpa världsfattigdomen och klimatförändringarna på ett verkningsfullt sätt. Motionärerna hänvisar till den senaste tidens diskussioner om rekordbonusar i banksektorn, och de förordar att en internationell bonusskatt införs. Enligt deras mening borde utreda förutsättningarna för en sådan skatt (yrkande 9). Utskottet noterar att det vid mötet med IMF:s och gemensamma utvecklingskommitté beslutades om ett kapitaltillskott till , vilket är det första på omkring . En påfyllnad om totalt avses för och om för IFC. För IFC:s vidkommande övervägs ytterligare åtgärder för att stärka den finansiella kapaciteten, som att ge ut en hybridobligation till frivilliga ägarländer och att kvarhålla vinstmedel. Kapitaltillskotten är kopplade till den justering av inflytandet i som går ut på att bättre återspegla vissa utvecklingsländers ökade ekonomiska tyngd. Utskottet konstaterar att vid ett flertal tillfällen har behandlat förslag om att införa en global skatt på valutamarknaderna, s.k. Tobinskatt, bl.a. i sitt yttrande till utrikesutskottet över regeringens redovisning av verksamheten i de internationella finansiella institutionerna (yttr. 2004/05:FiU2y). Utskottet avstyrkte förslaget. Det nu aktuella förslaget om en internationell skatt synes emellertid i första hand ha till syfte att utöka de finansiella resurserna för fattigdomsbekämpning och klimatförändringar. I har man infört en tidsbegränsad bonusskatt i banksektorn. De banker och institut som betalar ut en bonus på högre belopp än ca får betala en extra skatt på på det överskjutande beloppet. Den beskattning av bonusar som har införts har alltså skett på nationellt initiativ, och något internationellt initiativ i denna fråga har inte tagits. Vidare har även beslutat om en tidsbegränsad bonusskatt genom en lag av . Internationellt har man kommit överens om att bonusar ska stävjas genom införande av regelverk. Sådana har också tagits fram av () och av EU, och de har implementerats av . Frågan om att beskatta bonusar har varit uppe i IMF i en preliminär rapport till G20, men det anses högst osäkert vilket stöd en sådan tanke har speciellt då inga enskilda länder verkar driva denna fråga. Det kan tilläggas att både EU, och förordar ett införande av stabilitetsavgifter, men sådana avses finansiera krishantering i den finansiella sektorn, inte andra internationella åtgärder. Det bör också noteras att inget land möjligen med något undantag förordar en skatt på internationella valutatransaktioner. Enligt vad utskottet har erfarit har såväl som IMF tagit en klar ställning emot ett sådant system. I sitt svar på interpellation 2009/10:257 om bankernas bonussystem berörde statsrådet även diskussionen om en bonusskatt Han konstaterade att regeringen inte hade tagit ställning till om en bonusskatt kan vara effektiv för att förhindra utbetalningar av bonusar som bidrar till osunt risktagande. Erfarenheter från andra länder är inte entydigt positiva, anförde han. Han sade sig för egen del vara skeptisk till systemet men framhöll att regeringen inte hade uteslutit någon sådan åtgärd. Enligt vad finansutskottet har erfarit har frågan om en internationell bonusskatt inte diskuterats inom . Utskottet anser inte att det finns skäl för att ta initiativ till en sådan internationell bonusskatt. Med det anförda avstyrks motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 9. Röststyrkan i IMF och baseras till stor del på medlemsländernas kapitalandelar i institutionerna. Andelarna kallas kvotandelar i IMF och röstandelar i . Dessa är ursprungligen beräknade med utgångspunkt i ländernas relativa styrka i världsekonomin. Den andra komponenten i medlemsländernas röststyrka är de s.k. basrösterna. Dessa fördelas lika mellan medlemsländerna i syfte att stärka små ekonomiers röststyrka. Flera av dessa länder är tillväxt- och utvecklingsländer. Till följd av den kraftiga ekonomiska tillväxten i många länder, inte minst i tillväxtländer i , återspeglar inte längre röstandelarna i IMF och respektive lands styrka i världsekonomin. Utöver detta har tidigare kapitalökningar i IMF och resulterat i att basrösternas andel av den totala röststyrkan minskat, något som har lett till ett minskat inflytande för små ekonomier. Frågan om utvecklings- och tillväxtländernas inflytande i IMF och Världsbanksgruppen är föremål för reformprocesser, och vissa reformpaket har beslutats. På förslag av regeringen godkände stadgeändringar som syftar till att öka tillväxt- och utvecklingsländernas inflytande i IMF och (prop. 2009/10:14, bet. 2009/10:FiU16, rskr. 2009/10:134). IMF och de multilaterala utvecklingsbankerna är stora och komplexa organisationer med ett globalt ägarskap och verksamhet som spänner över breda områden. Detta innebär stora utmaningar för en effektiv styrning för såväl medlemsländerna som institutionernas respektive ledningar. Trots dessa utmaningar är IMF och utvecklingsbankerna relativt väl fungerande och effektiva institutioner. Utvecklingsbankerna har också genomgått en positiv organisationsutveckling och stärkt sina system för resultatstyrning. I några fall, exempelvis AsDB, har institutionerna tagit fram långsiktiga strategier. I andra fall, såsom i , är en sådan på väg att tas fram. för resultatstyrning med tydliga mål och indikatorer har också etablerats för utvecklingsbankernas koncessionella låneramverk. En av de centrala frågorna i diskussionerna om IMF och utvecklings-bankernas styrning har handlat om medlemsländernas inflytande över institutionernas inriktning av verksamheten, och delvis också om balansen mellan olika grupper av länder och enskilda medlemsländers inflytande i institutionerna. Vid FN:s internationella konferens om utvecklingsfinansiering i i togs ett första beslut om att öka tillväxt- och utvecklingsländernas inflytande i IMF och . Eftersom dessa länder har större inflytande i de regionala utvecklingsbankerna pågår inte motsvarande diskussion där. Regeringen anser att det är viktigt att medlemsländernas inflytande och representation i de internationella finansiella institutionerna följer den världsekonomiska utvecklingen. Detta innebär att länder som har vuxit kraftigt ekonomiskt också ska ha ökat inflytande, något som främst berör tillväxtländerna. Dessutom är det av grundläggande betydelse att institutionerna uppfattas som legitima av sina medlemmar. Det är därför viktigt att ha ett brett perspektiv på styrnings- och inflytandefrågor där man ser till helheten för att öka institutionernas legitimitet och effektivitet. En grundtanke i politik för global utveckling är att fattiga människors perspektiv ska vara centralt inom utvecklingssamarbetet. Regeringen prioriterar därför frågan om stärkt inflytande för utvecklingsländerna i institutionerna, främst för söder om . Inom , där en metod för att beräkna röstandelarna diskuteras, är det även viktigt att också premiera länder som ger stora resursbidrag. Detta skapar incitament för länder att öka sina bidrag och därmed bidra till att säkra bankens resursbas och dess långsiktiga arbete med fattigdomsminskning. I diskussionen om representation och inflytande anser regeringen även att det är viktigt att bevaka och våra respektive valkretsars inflytande i de internationella finansiella institutionerna. De stora resurser som och övriga valkretsmedlemmar gemensamt bidrar med till de aktuella institutionerna bör följas åt av ett adekvat inflytande, inte minst för att bibehålla inflytande över hur svenska skattemedel används. Om inflytande i en viss institution minskar så mycket att det inte längre medger tillräcklig styrning av de svenska bidragen till institutionen är en möjlig konsekvens reducerade resursbidrag till institutionen i fråga. Regeringen anser att IMF:s och styrelser i huvudsak fungerar väl och att deras sammansättning reflekterar medlemsländerna på ett tillfredsställande sätt. Det är därför inte motiverat att minska antalet styrelseplatser i dessa institutioner, något vissa medlemsländer argumenterar för. En mindre styrelse skulle också innebära en reducerad representation, vilket inte är önskvärt. Regeringen prioriterar frågan om resultatstyrning i den svenska utvecklingspolitiken och driver den följaktligen i de multilaterala utvecklingsbankerna. gjorde organisationsbedömningar av , AfDB och AsDB. I dessa bedömdes organisationernas interna och externa effektivitet samt deras relevans i förhållande till de biståndspolitiska målen. Bedömningarna synliggjorde en rad styrningsfrågor av vikt, bl.a. ett behov av ökad fältnärvaro, av stärkt resultatstyrning samt av förbättrad personalpolitik och effektivare styrelser. För att öka effektiviteten och ansvarsutkrävandet samt säkra att svenska skattemedel används på bästa sätt bör institutionerna ha utvecklade och väl fungerande uppföljningssystem med tydliga mål och mätbara indikatorer. Regeringen driver även i fortsättningen frågan om institutionell effektivitet, inbegripet korruptionsbekämpning, i samtliga aktuella institutioner. I motion 2009/10:Fi9 av () m.fl. anförs att i och bör verka för en reformering av val av ordförande. Det är också nödvändigt att reformera processen för tillsättningen av chefer för och . I stället för att vara en sluten process som bygger på överenskommelser gjorda strax efter slut, bör processen vara transparent, öppen och bygga på meriter i stället för landtillhörighet samt kunna vara öppen för kandidater från hela världen (yrkande 1). Härutöver anförs att låg- och medelinkomstländernas inflytande i och bör stärkas. Detta bör åstadkommas genom dels förändrade regler för kapitalandelar och röststyrka, dels ett utökat antal platser i organisationernas styrelser (yrkande 2). I motion 2009/10:Fi10 av () m.fl. anförs att utvecklingsländerna har ett begränsat inflytande i IMF och , vilket beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. De kritiserar den pågående reformeringen av röstfördelningen för att den primärt handlar om att röstfördelning ska utgå från medlemmarnas ekonomiska styrka och i mindre utsträckning om att göra röstfördelningen mer demokratisk. Motionärerna föreslår i stället en reform som ska gå ut på att inte endast ekonomisk storlek beaktas utan även andra faktorer, såsom befolkningsstorlek. De anser att bör driva frågan i berörda institutioner (yrkande 6). Vidare begär motionärerna att arbetet med att uppnå en jämn könsbalans i de internationella finansiella institutionerna prioriteras. De anför att drygt hälften av de anställda på var kvinnor 2009, men att de var representerade på av de ledande befattningarna på alla nivåer. Världsbankschefen har kungjort målsättningen att man års utgång ska få till stånd en jämn könsfördelning på samtliga nivåer i banken. I IMF är andelen kvinnor av det totala antalet anställda, varav innehar chefsbefattningar. Det är en självklarhet att det finns en jämn könsbalans på alla nivåer i såväl som IMF, anser motionärerna. Statistiken visar att man visserligen har kommit en bit på väg, men resultaten är långt ifrån tillfredsställande och måste därför prioriteras. De kritiserar att regeringen i skrivelsen har underlåtit att redovisat sina faktiska insatser för jämställdhet inom IMF och , trots att regeringen sagt sig prioritera frågan (yrkande 7). I samma motion framförs synpunkten att FN bör ges en ökad roll i arbetet med att möta den finansiella krisen och reformera de internationella finansiella institutionerna. Motionärerna hänvisar till att det i skrivelsen nämns att G20 fått ökat inflytande i och med den ekonomiska och finansiella krisen och därmed blivit en aktör i globala ekonomiska frågor och i arbetet med att reformera de internationella finansiella institutionerna. Detta är mycket problematiskt, sägs det, eftersom många länder däribland utvecklingsländer utestängs. I stället borde FN ges en ökad roll i arbetet med att möta den finansiella krisen och reformera de finansiella institutionerna (yrkande 8). Allmänt om insyn i och inflytande på IMF och har behandlat hithörande frågor i sitt betänkande Vissa frågor om globalisering m.m. (bet. 2009/10:UU13). Utskottet anförde bl.a. att verkar för att öka tillväxt- och utvecklingsländernas inflytande i . Riksdagsbeslutet om godkännande av stadgeändringarna i IMF och är ett uttryck för detta. Det finns bland de internationella finansiella institutionernas medlemsländer en bred samsyn om att deras relativa styrka i världsekonomin bör återspeglas i deras inflytande. Vidare delade utskottet inte uppfattningen i en motion om att folkmängden borde vara en av de komponenter som påverkar röststyrkan i IMF och eftersom detta främst skulle gynna stora tillväxtländer. Utskottet instämde i regeringens uppfattning att länder i stället bör premieras för att deras ekonomier växer och uppmuntras att bidra till bankens fattigdomsminskande verksamhet. För att öka de fattigaste ländernas röststyrka var det enligt utskottet bättre att öka antalet basröster, en uppfattning även framgent bör driva. I sammanhanget borde understrykas vikten av kapacitetshöjande insatser för att stärka utvecklingsländernas deltagande i internationella beslutsprocesser. Härutöver instämde utskottet i regeringens uppfattning att som utvecklingsländerna står i fokus bör inte de länder som bidrar stort till , exempelvis via Internationella utvecklingsfonden (), förlora incitament att även fortsättningsvis göra så. Den nordisk-baltiska valkretsen, där ingår, är den femte största givaren till , och den näst största givaren till s.k. trust funds, alltså de resurser som förfogar över utöver den ordinarie verksamheten inom och . Det är angeläget att säkerställa att och den valkrets vi tillhör har inflytande över användningen i av de bidrag som finansieras via skattemedel. De berörda motionsförslagen avstyrktes. Som har redovisats ovan beslutade den gemensamma kommittén vid mötet om ett kapitaltillskott till , med en koppling till justering av röststyrkan för medlemsländerna. Enligt beslutet ska låg- och medelinkomstländernas andel av rösterna inom öka , vilket gör att de får . För höginkomstländerna (utvecklade ekonomier) minskas således andelen till . Av de enskilda länderna ökar röstandel mest, från till ; detta innebär att kommer på tredje plats när det gäller röststyrka efter och . Ökade röstandelar tillkommer även och . Andelen för de fem nordiska länderna minskar från till . När det gäller IFC ökas röstmakten för låg- och medelinkomstländerna till , vilket innebär en ökning . Banken har också beslutat om en efter-kris-strategi med fokus på åtgärder som kan ge störst värde: 1) Satsa särskilt på fattiga och sårbara länder, speciellt söder om . 2) Skapa tillväxtmöjligheter med speciellt fokus på jordbruk och infrastruktur. 3) Främja globala kollektiva åtgärder på olika frågor, alltifrån klimatförändring och handel till jordbruk, livsmedelssäkerhet, energi, vatten och hälsa. 4) Stärka ledningsfunktioner och åtgärderna mot korruption. 5) Ha beredskap för kriser. Mot bakgrund av vad utskottet nu har redovisat saknas skäl för att vidta någon åtgärd. Därför avstyrker utskottet motion 2009/10:Fi9 (s) yrkande 2 och motion 2009/10:Fi10 (v) yrkande 6.