sou · GYB377 · 2010-11-04 00:00:00 — Hänvisningen till 1 kap. 14 och 15 §§ ersätter bestämmelserna i nuvarande 7 och 8 §§ och innebär att det anges vad som gäller i fall där indelningsdelegerade ska utses. Det här kapitlet innehåller ingen motsvarighet till 1 kap. 16 §. Bestämmelsen i 1 kap. 16 § första stycket gäller vid sammanläggningar av kommuner och innebär att det nyvalda fullmäktige som är kvar innan indelningsändringen träder i kraft även ska företräda de kommuner som lagts samman och alltså inte bara den nya kommunen. Av 1 kap. 16 § andra stycket följer att vid kommundelningar får regeringen förordna att kommunen enligt den äldre indelningen ska företrädas av det gamla fullmäktige fram till dess indelningsändringen träder i kraft och att de gamla fullmäktiges tjänstgöring först då ska upphöra. Bestämmelserna i 1 kap. 16 § tar sikte på indelningsändringar som innebär att nya kommuner bildas och reglerar vilket fullmäktige som ska företräda kommunerna enligt den äldre indelningen (prop. 1978/79:157 s. 81 110 och 111). Det rör sig alltså om ändringar där indelningsdelegerade ska utses och bestämmelserna bör därför i fortsättningen även gälla vid ändringar i landstingsindelningen, vilket uppnås genom hänvisningen till 1 kap. 16 §. Genom hänvisningen görs 1 kap. 17 §, dvs. den bestämmelse som bara anger när indelningsdelegerade ska utses vid ändringar i kommunindelningen, tillämplig även på ändringar i landstingsindelningen. Bakgrunden till förslaget och behovet av bestämmelser om indelningsdelegerade även för landsting behandlas i avsnitt 2.3. I 1 kap. 18 § sägs att fram till dess att en indelningsändring träder i kraft får det nyvalda fullmäktige använda indelningsdelegerades arbetsutskott och kommittéer för att bereda och verkställa ärenden som avser kommunen enligt den nya indelningen. Bestämmelsen bör ses mot bakgrund av att det nyvalda fullmäktige till en början saknar egna beredningsorgan (prop. 1978/79:157, s. 81). Eftersom indelningsdelegerade i fortsättningen även ska utses vid omfattande ändringar i landstingsindelningen bör 1 kap. 18 § även gälla när indelningsdelegerade för landsting har utsetts. En hänvisning till 1 kap. 18 § tas därför in här. Hänvisningen till 1 kap. 19 §§ ersätter bestämmelserna i 9 § och innebär att det anges vad som gäller i fall där indelningsdelegerade ska utses. Motsvarande hänvisning ges i 12 §. Syftet med punkterna 1 och 2 är att underlätta tillämpningen. Punkten 3 finns med för att det klart och tydlig ska framgå vad hänvisningen till 1 kap. 12 § innebär, nämligen att beslut enligt 1 § första stycket som huvudregel ska meddelas senast innan indelningsändringen träder i kraft och att tidsfristen för beslut enligt 1 § andra stycket är . Dagens innehåll ersätts av hänvisningen i 6 § 4 till 1 kap. 14 §. Här ges i stället ett nybildat landsting befogenhet att lämna bidrag till en kommun inom och kommuner inom ett nybildat landsting befogenhet att lämna bidrag till varandra. Bestämmelserna som är nya behandlas också i avsnitt 3.5 och 3.6. Det är frivilligt att utnyttja möjligheten att lämna bidrag, vilket framgår av att det sägs att bidrag får lämnas. Ett nybildat landsting får lämna bidrag till en kommun i den utsträckning det behövs för att motverka att bildandet leder till höjd kommunalskatt. I avsnitt 3.1 redogörs för vad det är som gör att bidrag kan behöva lämnas för att undvika skattehöjningar. Om uppgifter förts över från till kommunerna eller omvänt, får de kommuner som ingår i ett nybildat landsting lämna bidrag till varandra om det behövs för att jämna ut ekonomiska effekter mellan kommunerna på grund av överföringen. Det krävs alltså dels att verksamheter överförts från en nivå till en annan, dels att det finns behov av att utjämna effekterna av överföringen. En redogörelse för behovet av kostnadsutjämning i samband med verksamhetsöverföringar finns i avsnitt 3.1. De förutsättningar som föreslås motsvarar förutsättningarna i bidragslagen (prop. 1997/98:153, s. 17–20, bet. 1997/98:FiU28, s. 5–11). Enligt andra stycket ska de närmare villkoren för bidragsgivningen regleras i en överenskommelse mellan och kommunerna. Denna bestämmelse, som även behandlas i avsnitt 3.6, bör ses mot bakgrund av att bidragsperiodens längd enligt 8 § ska anges i överenskommelsen om bidrag. Den nuvarande bestämmelse ersätts av hänvisningen i 6 § 4 till 1 kap. 15 §. I den här paragrafen föreskrivs nu i stället att bidrag enligt 7 § bara får lämnas och att övergångsperiodens längd ska anges i och kommunernas överenskommelse om bidrag. Av 7 följer att de närmare villkoren för bidragsgivningen ska regleras i en överenskommelse mellan och kommunerna. Här föreskrivs att bidragsperiodens längd ska anges i överenskommelsen. Det innebär att kommuner och landsting i samband med att de ingår en överenskommelse om bidrag måste ta ställning till hur länge bidragsgivningen ska pågå. Syftet med paragrafen är att understryka att bidrag bara får lämnas och att landsting och kommuner därför även måste komma överens om övergångsperiodens längd. Se vidare avsnitt 3.6. Det är inte lätt att säga något generellt om hur lång en period kan vara utan att förlora karaktären av övergångsperiod utan frågan för bedömas från fall till fall. En femårig bidragsperiod bör normalt ses som en övergångsperiod. I speciella fall kan även något betraktas som övergångsperioder. Bestämmelserna i det här kapitlet ersätter LKI som upphävs. På vissa punkter föreslås ändringar i förhållande till vad som gäller enligt LKI. Skälen för ändringarna redovisas i avsnitt 2 och det anges också i kommentaren om en bestämmelse är ny. finns det inga bestämmelser om vem som ska företräda ett ny- eller ombildat landsting i väntan på att ett nytt fullmäktige valts. När det gäller ändringar i landstingsindelningen finns det alltså inga bestämmelser att ersätta och i det avseendet är alla bestämmelser i det här kapitlet nya. Vid bildandet av landstingen i och beslutade riskdagen särskilda lagar om s.k. sammanläggningsdelegerade3. Lagarna om sammanläggningsdelegerade upphörde att gälla vid utgången av men har använts som förebild till bestämmelserna i det här kapitlet. I kommentaren till paragraferna anges därför genomgående vilka bestämmelser i ämnet som fanns i lagarna om sammanläggningsdelegerade. Eftersom bestämmelserna i kapitlet, i likhet med LKI och lagarna om sammanläggningsdelegerade, i stor utsträckning hänvisar till bestämmelser i kommunallagen har den lagens disposition och rubriker fått tjäna som förebild. 1995/96:224, bet. 1996/97:BoU, rskr. 1996/97:2, SFS 1996:945 och 1996/97:108, bet. 1996/97:BoU13, rskr. 1996/97:228, SFS 1997:222. 1998/99:66, bet. 1998/99:KU30 rskr. 1998/99:210, SFS 1999:627 och 1999:629. I kommentaren till paragraferna hänvisas till följande förarbetena bara genom angivande av det årtal då bestämmelsen infördes eller ändrades. 1979 Förslag till lag om ändring i rikets indelningar i kommuner, landstingskommuner och församlingar, m.m., SOU 1978:32, prop. 1978/79:157, bet. KU 1978/79:40, rskr. 1978/79:363, SFS 1979:412 1992 Följdlagstiftning till den nya kommunallagen, prop. 1991/92:17, bet. 1991/92:KU6, rskr. 1991/92:31, SFS 1991:1694 1993 Ny kyrkolag, prop. 1991/92:85, bet. 1991/92:KU23, rskr. 1991/92:222, SFS 1992:348 2006 Stärkt revision och ansvarsprövning i kommuner och landsting, prop. 2005/06:55, bet. 2005/06:KU27, rskr. 2005/06:227, SFS 2006:370 Om en paragraf i lagarna om sammanläggningsdelegerade nämns i kommentaren till paragraferna utgör det även en hänvisning till följande förarbeten, nämligen 1995/96:224, bet. 1996/97:BoU4, rskr. 1996/97:2, 1996/97:108, bet 1996/97:BoU13, rskr. 1996/97:228. Om regeringen beslutat att indelningsdelegerade ska utses framgår det av den här paragrafen från vilka kommuner och landsting de indelningsdelegerade ska utses. De kommuner och landsting som det handlar om definieras här som ändringsberörda kommuner och landsting. Paragrafen ersätter 1 § första stycket LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1992. Paragrafen paragraf ersätter 1 § andra och tredje stycket LKI. Den nuvarande lydelse av 1 § LKI är . Ordalydelsen här skiljer sig något från 1 § LKI. Det rör sig dock inte om någon ändring i sak utan i likhet med är det bara när ändringsberörda kommuner och landsting inte är ense som regeringen ska bestämma antalet indelningsdelegerade från varje kommun och landsting. Är kommunerna och landstingen ense bestämmer de alltså antalet själva. ska regeringen fastställa det antal som kommunerna är ense om. Det förefaller onödigt och här ges därför kommuner och landsting rätt att besluta om antalet när de är ense. Att kommuner och landsting får besluta om antalet indelningsdelegerade om de är ense innebär att i fall där delegerade endast ska utses från en kommun eller ett landsting bestämmer den kommunen eller det antalet. Det behöver dock inte, som , anges särskilt. När det gäller lagarna om sammanläggningsdelegerade angavs antalet delegerade i 5 §. Här anges vem som väljer indelningsdelegerade, nämligen fullmäktige i ändringsberörda kommuner och landsting, och när valet senast ska vara klart. För kommuner finns motsvarande bestämmelser i 2 § första stycket LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1993. Bestämmelser om vem som skulle välja delegerade och när valet senast skulle vara klart fanns i 4 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. I paragrafen sägs hur valet av delegerade ska gå till. Bestämmelserna hämtas från 2 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1993. Även enligt lagarna om sammanläggningsdelegerade gällde att valet skulle vara proportionellt under de förutsättningar som angavs i 2 § lagen (1992:239) om proportionellt valsätt och att turordningen för ersättarna skulle bestämmas om de inte valdes proportionellt. Det framgick av 6 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. I paragrafen anges vilka som är valbara som indelningsdelegerade. Motsvarande bestämmelser för val av kommunala indelnings- delegerade finns i 2 § LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1993. Den här paragrafen behandlas, så vitt gäller valbarheten som indelningsdelegerade för landsting, även i avsnitt 2.6.1. I 6 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns bestämmelser om valbarhet. Här föreskrivs vad som gäller om en indelningsdelegerad avgår. När det gäller kommunala indelningsdelegerade anges det i 2 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1993. Dagen bestämmelse i 2 § LKI utgörs av en hänvisning till 6 kap. 14 § KL. Det som sägs i den här paragrafen motsvarar första och andra stycket i 6 kap. 14 § KL. Däremot finns det ingen motsvarighet till 6 kap. 14 § tredje stycket KL. Skälen härför redovisas i avsnitt 2.9. I 31 § lagarna om sammanläggningsdelegerade föreskrevs att om en delegerad avgick skulle 6 kap. 14 § första och andra stycket KL tillämpas. Paragrafen ersätter 2 § andra stycket och 4 § LKI. Den nuvarande lydelsen av 2 § LKI är . Innehållet i 4 § LKI har ändrats en gång, nämligen 1992. I 19 § sägs att i fråga om indelningsdelegerades arbetsformer gäller bestämmelserna om hur sammanträden kungörs i 5 kap. 8– 10 §§ KL. Den hänvisningen gäller även de delegerades första sammanträde och här ges därför till skillnad från 4 § andra stycket LKI ingen särskild bestämmelse om kungörelse av det första sammanträdet. Enligt lagarna om sammanläggningsdelegerade skulle ordförandena i fullmäktige i och underrättas om valet och alltså inte . Ordförandena skulle utse en av de delegerade att kungöra första sammanträdet och föra ordet där till dess en ordförande valts. Bestämmelserna fanns i 4 och 13 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. Här sägs att indelningsdelegerade är beslutande församling för kommunen eller enlig den nya indelningen. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i lagen om kommunala indelningsdelegerade och inte heller lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll något liknande. Att indelningsdelegerade är beslutande församling och inte sittande fullmäktige följer dock av förutsättningarna för att utse indelningsdelegerade, nämligen att den nya kommunen eller inte bör företrädas av de gamla fullmäktige. Regeringens beslut innebär alltså att indelningsdelegerade tar över beslutanderätten från sittande fullmäktige i ändringsberörda kommuner och landsting. Bestämmelsen utgör alltså enbart ett förtydligande och finns med för att ge en fullständig bild av organisationen. Förebilden är 3 kap. 1 § KL där det sägs att fullmäktige är beslutande församling i kommuner och landsting. Den här paragrafen innehåller bestämmelser om berednings- och verkställighetsorganisationen. För beredning och verkställighet ska indelningsdelegerade tillsätta ett arbetsutskott. Om det inte är tillräckligt får de delegerade tillsätta fler utskott eller använda sig av nämnder och beredningar i de kommuner och landsting som har valt indelningsdelegerade. Paragrafen ersätter 14 § LKI, som har behållit sin ursprungliga lydelse . Bestämmelser om beredning och verkställighet fanns i 21 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. De bestämmelserna gav dock inte de delegerade möjlighet att använda nämnder och beredningar i de kommuner och landsting som hade valt delegerade. I lagen om kommunala indelningsdelegerade används ordet kommitté som benämning på de organ för beredning och verkställighet som de indelningsdelegerade får tillsätta vid behov. Bestämmelserna om arbetsutskott och kommittéer är i många fall gemensamma. Lagtexten blir enklare om ordet utskott kan användas i bestämmelser som gäller för både arbetsutskottet och övriga berednings- och verkställighetsorgan. I den här lagen används därför inte ordet kommitté utan har används utskott som grundbenämning på samtliga berednings och verkställighetsorgan. 10 och 11 §§ Paragraferna ersätter hänvisningen i 17 § LKI till 7 kap. KL i den del hänvisningen avser partsammansatta organ. En hänvisning till den äldre kommunalagens (1977:179) bestämmelser om medbestämmandeformer för de anställda infördes i 17 LKI 1986 (prop. 1984:85:200, bet. KU 1985/86:3, rskr.1985/86:6, SFS 1985:897). Sin nuvarande lydelse fick 17 § LKI 1992. Bestämmelser om närvarorätt för personalföreträdare i utskott finns i 32 § 11. Lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll inga bestämmelser om medbestämmandeformer för de anställda. I 7 kap. 18–22 §§ KL finns bestämmelser om självförvaltningsorgan. Någon hänvisning till dessa bestämmelser tas inte in i iden här lagen. Skälen härför redovisas i avsnitt 2.9. Dagens bestämmelser om uppdragets upphörande i 3 § LKI ersätts av första stycket och hänvisningen i andra stycket 1 till 4 kap. 9 § KL Det finns ingen motsvarighet till hänvisningen i andra stycket 1 till 4 kap. 10 § 2 KL, som också gäller uppdragets upphörande. Skälen för den ändringen redovisas i avsnitt 2.6.2. även kommentaren till 27 §. Genom hänvisningen till 4 kap. 10 § 2 ges ett fullmäktige befogenhet att återkalla uppdraget för en indelningsdelegerad som genom en dom som har vunnit laga kraft har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Skälet till att hänvisningen till 4 kap. 10 § inte omfattar punkten 1 är att de indelningsdelegerades verksamhet inte granskas genom revision, vilket i sin tur innebär att frågan om de delegerade ska beviljas eller vägras ansvarfrihet aldrig kommer upp hos de fullmäktige som valt delegerade (jfr 5 kap. 25 a § och 9 kap. KL samt 37–42 §§). Bestämmelser om uppdragets upphörande fanns i 20, 31 och 32 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. Hänvisningen i första stycket 2 till bestämmelserna om rätt till ledighet från anställning i 4 kap. 11 § första stycket KL ersätter en hänvisning i 11 § LKI. Här hänvisas, till skillnad från i 11 § LKI, bara till 4 kap. 11 § första stycket KL. Anledningen till det är att andra stycket i 4 kap. 11 § KL endast föreskriver att rätten till ledighet även ska gälla vissa personkategorier utöver förtroendevalda, som t.ex. styrelseledamöter i sådana juridiska personer som avses i 3 kap. 17 och 18 §§ KL. Den nuvarande lydelsen av 11 § LKI är . Även lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll en hänvisning till 4 kap. 11 § KL, närmare bestämt i 20 §. I 9 § LKI sägs att varje delegerad har en röst. Däremot finns det inga motsvarigheter till kommunallagens bestämmelser i 4 kap. 20 och 22 §§ om rätten att avstå från att rösta och möjligheten att reservera sig mot ett beslut. I 20 § lagen om sammanläggningsdelegerade fanns dock hänvisningar till nämnda paragrafer i kommunallagen. Hänvisningen i första stycket 3 innebär dels att bestämmelsen i 9 § LKI om att varje delegerade har en röst ersätts med en hänvisning till 4 kap. 19 § KL, dels att indelningsdelegerade ges rätt att avstå från att rösta. Genom hänvisningen i första stycket 4 ges de delegerade möjlighet att reservera sig mot beslut. Skälen för de nu beskriva ändringarna finns i avsnitt 2.6.3. För att hänvisningarna till kommunallagen ska fungera och vara lätta att tillämpa behöver vissa begrepp i den lagen ersättas med begrepp i denna lag. Det görs i andra stycket. Det bör noteras att det bara är i 4 kap. 9 KL som det som sägs om fullmäktige i stället ska gälla indelningsdelegerade (jfr 3 § LKI). Begreppet fullmäktige finns även i 4 kap. 8 och 10 §§ men där avses det fullmäktige som valt indelningsdelegerade. Ledamöter i fullmäktige är förtroendevalda. Det innebär att det som sägs i 4 kap. 19 och 20 §§ om ledamöter i fullmäktige i stället ska gälla indelningsdelegerade. Paragrafen ersätter 21 § LKI, som har kvar sin ursprungliga lydelse . Ordalydelsen här skiljer sig något från den i 21 § LKI. Det beror på att paragrafen har utformats med ledning av 4 kap. 14 § KL. I 7 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns bestämmelser om ersättning till delegerade och utskottsledamöter. Här sägs att indelningsdelegerade bestämmer när och var sammanträden ska hållas och på vilkas initiativ ett sammanträde ska hållas. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i fråga om kommunala indelningsdelegerade i 6 § LKI. Den paragrafen har behållit sin ursprungliga lydelse . Lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll inga liknande bestämmelser utan frågan om var och när sammanträden skulle hållas och på vems initiativ förutsattes de sammanläggningsdelegerade reglera i den obligatoriska arbetsordningen (prop. 1995/96:224 s. 54). Av 21 § följer att de indelningsdelegerade ska besluta om en arbetsordning och att arbetsordningen ska innehålla föreskrifter om när sammanträden ska hållas. Förebild för bestämmelserna om arbetsordning är 5 kap. 63 och 64 §§ KL. I kommunallagen finns även en motsvarighet till den här paragrafen, nämligen 5 kap. 7 §. Den ordning som föreslås här stämmer alltså överens med den som gäller enligt 5 kap. 7, 63 och 64 §§ KL när det gäller regleringen av var och när sammanträden ska hållas och på vems initiativ. Paragrafen ersätter 10 § LKI, som har kvar den ursprungliga lydelsen . I 19 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns bestämmelser med i stort sett samma innehåll som de som ges här. En nyhet i förhållande till 10 § LKI är att revisorer ska få väcka ärenden hos indelningsdelegerade om ärendet avser granskningen eller förvaltning som har samband med revisionsuppdraget. Det motsvarar den rätt att väcka ärenden hos fullmäktige som revisorer har enligt 5 kap. 23 § KL. Skälen för förslaget finns i avsnitt 2.7.2. 16 och 17 §§ Lagen om kommunala indelningsdelegerade ger inte de delegerade befogenhet att delegera beslutanderätt till arbetsutskottet eller en kommitté. Däremot fanns det en sådan delegationsrätt i 9 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. I avsnitt 2.7.3 föreslås att indelningsdelegerade ska få delegera beslutanderätt till utskott och att utskotten, om de delegerade bestämmer det, i sin tur ska få delegera beslutanderätten vidare till en ledamot eller ersättare eller en anställd. Det uppnås genom de här bestämmelserna. Med anställd avses en person som är anställd hos kommunen eller enligt den nya indelningen. Av 16 § andra stycket framgår att de delegerade inte får delegera ärenden av speciell beskaffenhet eller som annars är av större vikt. Delegation får inte heller ske i ärenden som enligt lag eller annan författning ska avgöras av fullmäktige (jfr 3 kap. 10 § KL). Om fullmäktige som valt delegerade inte hade fått delegera ärendet får alltså inte heller indelningsdelegerade delegera ärendet. I 17 § andra stycket anges genom en hänvisning till 6 kap. 34 § KL vilka slags ärenden som utskotten inte får delegera vidare. Paragrafen ersätter 11 § andra stycket LKI. Den paragrafens nuvarande lydelse är . Här sägs enbart vilka som får ställa interpellationer och frågor och till vem. Av 19 § första stycket 11 framgår att i övrigt gäller bestämmelserna om interpellationer och frågor i 5 kap. 49–51 och 53–56 §§ KL. Bestämmelser om interpellationer och frågor fanns i 27–30 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. Här anges vilka bestämmelser i kommunallagen som ska gälla i fråga om indelningsdelegerades arbetsformer. Den här punkten ersätter 5 § första stycket LKI. Den paragrafen har samma lydelse som när den infördes . I 5 § LKI sägs att ordförande och vice ordförande ska väljas för de delegerades tjänstgöringstid, dvs. för tiden fram till valåret då det nyvalda fullmäktige börjar sin tjänstgöring (1 kap. 17 § indelningslagen och 5 kap. 5 § KL). Här hänvisas i stället till 5 kap. 6 § KL, vilket innebär att indelningsdelegerade bestämmer tiden för uppdragen. Uppdragen kan dock inte sträcka sig längre än till utgången av oktober valåret. I 14 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns en bestämmelse med motsvarande innehåll som 5 § första stycket LKI. Bestämmelser om hur sammanträden ska kungöras finns i 7 § LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1992. I 15 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns bestämmelser om kungörelse med samma innehåll som 7 § LKI. Av 20 § första stycket 1 följer att ett sammanträde ska kungöras på anslagstavlan i varje kommun eller landsting som har valt indelningsdelegerade. sägs det i 7 § LKI. Punkten ersätter 8 § andra stycket LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1992. Dagens hänvisning till 5 kap. 16 § KL, där det regleras vilken ersättare som har företräde till tjänstgöring, slopas. Skälen för slopandet finns i avsnitt 2.9. Bestämmelser om ersättarnas tjänstgöring fanns i 16 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. En hänvisning till 5 kap. 18 och 19 §§ KL finns i 11 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1993. En motsvarande hänvisning fanns i 20 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. finns en hänvisning till 5 kap. 20 § KL i 11 § LKI. Den nuvarande lydelse av 11 § LKI är . I 5 kap. 20 a § KL sägs att den som är redovisningsskyldig till kommunen eller inte får delta i val av revisorer för granskning av verksamhet som omfattas av redovisningsskyldigheten eller handläggningen av ärenden om ansvarsfrihet för verksamheten. Dessa bestämmelser om s.k. redovisningsjäv fanns ursprungligen i 9 kap. 4 § KL, dvs. i kommunallagens kapitel om revision, men flyttades 2000 till 5 kap. KL. (prop. 1998/99:66 s. 39, 40och 94). Så länge bestämmelserna om s.k. redovisningsjäv var placerade i 9 kap. KL omfattades de av hänvisningen i 22 § tredje stycket LKI till bestämmelserna om revision i kommunallagen. dock uppfattas som något oklart om kommunallagens bestämmelser om redovisningsjäv även gäller i fråga om kommunala indelningsdelegerade. Det löses dock nu genom en uttrycklig hänvisning till 5 kap. 20 a § KL. Värt att påpeka är att indelningsdelegerade inte handlägger frågor om ansvarsfrihet utan det gör nyvalda fullmäktige i kommunen eller enligt den nya indelningen(41 §), vilket innebär att hänvisningen till 5 kap. 20 a § KL enbart får betydelse när indelningsdelegerade ska välja revisorer. I 20 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns en hänvisning till 5 kap. 20 § KL. Bestämmelser om revision fanns i 33–36 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. Av 36 § nämnda lagar följde att utöver vad som föreskrevs i lagarna gällde 9 kap. KL.