sou · GYB346 · 2010-06-30 00:00:00 — (91)Medlemsstaterna måste ges möjlighet att, under särskilda omständigheter och i enskilda fall, av hänsyn till tjänster- nas säkerhet, göra undantag från bestämmelsen om frihe- ten att tillhandahålla tjänster för en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. En sådan möjlighet bör dock endast få utnyttjas om harmonisering saknas på gemenskapsnivå. (92)Begränsningar av den fria rörligheten för tjänster i strid mot detta direktiv kan bero dels på åtgärder som vidtas gentemot tjänsteleverantören, dels på en rad olika hinder för tjänstemottagarnas, särskilt konsumenternas, möjlig- het att utnyttja tjänsterna. I detta direktiv ges exempel på olika begränsningar för tjänstemottagare som vill utnyttja en tjänst som erbjuds av en tjänsteleverantör etablerad i enannanmedlemsstat.Dettainbegriperävenfalldärtjäns- temottagarna är skyldiga att erhålla tillstånd från eller underrätta sina behöriga myndigheter för att få ta emot en tjänst från en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. Det gäller inte allmänna tillståndsför- faranden som även är tillämpliga på tjänster utförda av en tjänsteleverantör som är etablerad i samma medlemsstat. L 376/48 Europeiska unionens officiella tidning (93)Begreppet ekonomiska bidrag för användning av en sär- skild tjänst bör varken omfatta system för stöd som bevil- jas av medlemsstaterna, särskilt på det sociala området eller inom den kulturella sektorn, och som omfattas av gemenskapens konkurrensregler, eller allmänna ekono- miska bidrag som inte är kopplade till användning av en särskild tjänst, t.ex. studiebidrag eller studielån. (94)Enligt fördragets bestämmelser om fri rörlighet för tjäns- ter är det förbjudet att diskriminera en tjänstemottagare på grund av dennes nationalitet eller på grund av i vilket land eller på vilken ort han eller hon är bosatt. Sådan dis- kriminering kan utgöra en skyldighet som gäller endast de som är bosatta i en annan medlemsstat att lämna in ori- ginalhandlingar, bestyrkta kopior, ett intyg om medbor- garskap eller auktoriserade översättningar av handlingarna förattkunnautnyttjaentjänstellerförmånligapriser.För- budet mot diskriminerande krav bör emellertid inte hin- dra att vissa tjänstemottagare kan få rätt till förmåner, särskilt när det gäller avgifter, om förmånerna grundar sig på objektiva motiverade kriterier. marknadskommunikation, t.ex. reklam, utan bör snarare avse broschyrer där det ges en ingående beskrivning av de tjänster som erbjuds, även dokument på webbplatser. (97)Det är nödvändigt att i detta direktiv fastställa vissa bestämmelser om hög kvalitet på tjänster och i synnerhet garantera krav på information och öppenhet. Dessa bestämmelser bör tillämpas både för gränsöverskridande tjänster mellan medlemsstaterna och tjänster som tillhan- dahålls i en medlemsstat av en tjänsteleverantör som är etablerad där, utan att lägga onödiga bördor på små och medelstora företag. Bestämmelserna bör inte på något sätt hindra medlemsstaterna från att, i enlighet med detta direktiv och annan gemenskapsrätt, tillämpa ytterligare eller andra kvalitetskrav. (98)Aktörer som tillhandahåller tjänster som utgör en direkt och särskild hälso- eller säkerhetsrisk eller ekonomisk risk för tjänstemottagaren eller en tredje person bör, i princip, omfattas av en yrkesansvarsförsäkring eller en likvärdig eller jämförbar garanti, vilket särskilt innebär att en sådan aktör i regel bör vara tillräckligt försäkrad för de tjänster som tillhandahålls i en eller flera andra medlemsstater än etableringsmedlemsstaten. (95)Principen om icke-diskriminering på den inre marknaden innebär att tjänstemottagare, i synnerhet konsumenter, inte får vägras tillträde till en tjänst som erbjuds allmän- heten eller att tillträdet inte får begränsas på grund av att de allmänna villkor som erbjuds allmänheten innehåller krav på tjänstemottagarens nationalitet eller bosättnings- ort. Detta påverkar inte möjligheten att inom ramen för dessa allmänna villkor tillämpa olika avgifter, priser och villkor för tillhandahållandet av en tjänst, om detta är motiverat av objektiva faktorer som kan variera länderna emellan, som högre faktiska kostnader på grund av avstånd, tekniska detaljer i samband med tillhandahållan- det, olika marknadsvillkor, exempelvis säsongspåverkad högre eller lägre efterfrågan, olika semesterperioder i med- lemsstaterna och olika konkurrenters prissättning eller större risktagande på grund av att bestämmelserna skiljer sig från dem i etableringsmedlemsstaten. Det innebär inte heller att en tjänst som inte tillhandahålls en konsument på grund av avsaknad av nödvändiga immateriella rättig- heter på ett visst territorium skulle utgöra olaglig diskriminering. (96)Tjänsteleverantörer bör åläggas att ange e-postadress och webbplats som ett sätt att göra de upplysningar som de är skyldiga att lämna lättillgängliga för tjänstemottagaren. Skyldighetenförtjänsteleverantörernaattlämnavissaupp- lysningar i de handlingar där de ger en ingående presen- tation av sina tjänster bör inte omfatta allmän (99)Försäkringen eller garantin bör vara anpassad till riskens art och omfattning. Därför måste tjänsteleverantörerna ha gränsöverskridande försäkringsskydd endast om de fak- tiskt tillhandahåller tjänster i andra medlemsstater. Med- lemsstaterna bör inte fastställa mer detaljerade regler om försäkringsskyddet och fastställa till exempel miniminivåer för försäkringsbeloppet eller begränsningar när det gäller undantag från försäkringsskyddet. Tjänsteleverantörer och försäkringsbolag bör även fortsättningsvis ha tillräcklig flexibilitet för att förhandla fram försäkringsavtal som är exakt avpassade efter riskens art och omfattning. Dess- utom är det inte nödvändigt att genom lag fastställa en skyldighet i fråga om skäligt försäkringsskydd. Det bör vara tillräckligt om en försäkringsskyldighet ingår i de etiska regler som fastställs av yrkesorganisationer. Försäk- ringsbolagen bör heller inte vara skyldiga att tillhandahålla försäkringsskydd. (100)Det är nödvändigt att upphöra med totalförbudet mot marknadskommunikation från reglerade yrken, inte genom att ta bort förbud mot innehållet i marknadskom- munikationen utan snarare sådana förbud som innebär att ett visst yrke generellt sett inte får sända ut marknadskom- munikation av ett visst eller av vissa slag, såsom all form av reklam via ett visst medium eller vissa medier. I fråga om marknadskommunikationens innehåll och utformning måste tjänsteleverantörerna uppmanas att på gemenskaps- nivå utarbeta uppförandekoder som är förenliga med gemenskapsrätten. Europeiska unionens officiella tidning L 376/49 (101)Det är nödvändigt och i tjänstemottagarnas, särskilt kon- sumenternas, intresse att se till att tjänsteleverantörerna har möjlighet att erbjuda tjänster på flera olika områden parallellt och att begränsningar i detta hänseende inskränks till vad som är nödvändigt för att garantera opartiskheten, oberoendet och integriteten hos de regle- radeyrkena.Dettapåverkarintesådanabegränsningaroch förbud mot att utföra viss verksamhet som syftar till att garantera oberoende om en medlemsstat anförtror en tjänsteleverantör en särskild uppgift, i synnerhet när det gäller stadsutveckling, och det bör inte heller påverka til- lämpningen av konkurrensregler. (102)För att förbättra öppenheten och verka för att de bedöm- ningar av kvaliteten på de tjänster som erbjuds och utförs förtjänstemottagarensräkninggörsutifrånjämförbarakri- terier, är det viktigt att upplysningar om innebörden av kvalitetsmärkning och andra kvalitetstecken för dessa tjänster är lättillgängliga. Denna skyldighet att visa öppen- het är särskilt viktig inom exempelvis turism, i synnerhet hotellnäringen, där bruket av klassificeringssystem är mycket utbrett. Vidare bör man undersöka i vilken utsträckning den europeiska standardiseringen kan använ- das för att förbättra överensstämmelsen och kvaliteten på tjänsterna. De europeiska standarderna utarbetas av de europeiska standardiseringsorganen, den europeiska stan- dardiseringsorganisationen (), för elektroteknisk standardisering (Cenelec) och Europe- iska (). Om så är lämpligt kan kommissionen i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfa- rande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjäns- ter (1) utfärda ett mandat för utarbetandet av särskilda europeiska standarder. (103)För att lösa eventuella problem med att följa ett domstols- beslut bör det föreskrivas att medlemsstaterna skall erkänna likvärdiga garantier som ställts av institut eller organ som banker, försäkringsgivare eller andra leveran- törer av finansiella tjänster som är etablerade i en annan medlemsstat. (104)Inrättandet av ett nätverk av medlemsstaternas konsu- mentskyddsmyndigheter, som behandlas i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 kompletterar det samarbete som föreskrivs i detta direk- tiv. Tillämpningen av konsumentskyddslagstiftningen i gränsöverskridande fall, särskilt när det gäller utvecklingen av nya marknadsförings- och försäljningsmetoder, liksom behovet av att undanröja vissa specifika hinder för samar- betet på detta område, nödvändiggör en högre grad av samarbete mellan medlemsstaterna. Framför allt är det nödvändigt att på detta område se till att medlemsstaterna (1) EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. kräver att aktörer på deras territorium som riktar sig till konsumenter i en annan medlemsstat upphör med olag- liga metoder. (105)Administrativt samarbete är väsentligt för att den inre marknaden för tjänster skall fungera väl. Brist på samar- bete mellan medlemsstaterna resulterar i en ökning av antaletreglersomärtillämpligapåtjänsteleverantörereller dubbelarbete när det gäller kontroller av verksamhet över gränserna, och kan även utnyttjas av mindre seriösa eko- nomiska aktörer som vill komma undan kontroller eller kringgå gällande nationella regler om tjänster. Det är där- för väsentligt att föreskriva tydliga rättsligt bindande skyl- digheter för medlemsstaterna att samarbeta effektivt. (106)Ikapitletomadministrativtsamarbetebörtillsynomfatta sådan verksamhet som övervakning och undersökning, problemlösning, verkställighet och införande av sanktio- ner samt därpå följande uppföljningsverksamhet. (107)Under normala förhållanden bör ömsesidigt bistånd ske genom direktkontakt mellan de behöriga myndigheterna. De kontaktpunkter som har utsetts av medlemsstaterna bör vara skyldiga att underlätta förfarandet endast då det uppstår svårigheter, t.ex. om det behövs hjälp för att klar- göra vilken relevant myndighet som är behörig. (108)Vissa skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd bör gälla alla frågor som omfattas av detta direktiv, inklusive då en tjänsteleverantör etablerar sig i en annan medlemsstat. Andra skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd bör endast gälla när tjänster tillhandahålls över gränserna, då bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster är til- lämplig. Ett antal ytterligare skyldigheter bör gälla i samt- liga fall då tjänster tillhandahålls över gränserna, även inom områden som inte omfattas av bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster. Tjänster som tillhanda- hålls över gränserna bör även omfatta sådana fall då tjäns- ter tillhandahålls på distans och då mottagaren reser till tjänsteleverantörens etableringsmedlemsstat för att motta tjänsten. (109)Omentjänsteleverantörtillfälligtförflyttarsigtillenannan medlemsstat än etableringsmedlemsstaten är det nödvän- digt att dessa båda medlemsstater inleder ett samarbete, så att den förra kan genomföra kontroller, inspektioner och utredningar på etableringsmedlemsstatens begäran, eller kontroller på eget initiativ om det enbart rör sig om kontroll av fakta. (110)Medlemsstaterna bör inte kunna kringgå bestämmelserna i detta direktiv, däribland bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster, genom diskriminerande eller opro- portionerliga kontroller, inspektioner eller utredningar. L 376/50 Europeiska unionens officiella tidning (111)Bestämmelserna i detta direktiv om utbyte av information om tjänsteleverantörens anseende bör inte ersätta initiativ inom polissamarbete och straffrättsligt samarbete, särskilt sådana som rör utbyte av information mellan medlemssta- ternas brottsbekämpande myndigheter och kriminalregister. (112)Samarbete mellan medlemsstaterna kräver ett väl fung- erande elektroniskt informationssystem, så att behöriga myndigheter lätt kan identifiera sina relevanta samarbets- partner i andra medlemsstater och kommunicera på ett effektivt sätt. (113)Det är nödvändigt att föreskriva att medlemsstaterna i samarbete med kommissionen har skyldighet att upp- mana berörda parter att utarbeta uppförandekoder på gemenskapsnivå, som särskilt syftar till att främja kvalite- ten på tjänsterna med beaktande av de enskilda yrkenas särdrag. Dessa uppförandekoder bör vara förenliga med gemenskapsrätten, särskilt konkurrensreglerna. De bör vara förenliga med rättsligt bindande regler för yrkesetik och uppförande i medlemsstaterna. (114)Medlemsstaterna bör uppmuntra särskilt yrkesorganisatio- ner, yrkessammanslutningar och andra branschorganisa- tioner på gemenskapsnivå att utarbeta uppförandekoder. Dessa uppförandekoder bör innehålla bestämmelser för marknadskommunikation för reglerade yrken utifrån de enskilda yrkenas särdrag, samt yrkesetiska bestämmelser och förhållningsregler för reglerade yrken med syfte att garantera oberoende, opartiskhet och tystnadsplikt. Dess- utombördevillkorsomgällerförfastighetsmäklaresverk- samhet ingå i uppförandekoderna. Medlemsstaterna bör vidta stödåtgärder för att uppmuntra yrkesorganisationer, yrkessammanslutningar och andra branschorganisationer att i sina respektive länder tillämpa uppförandekoder som antagits på gemenskapsnivå. (115)Syftet med uppförandekoder på gemenskapsnivå är att fastställa miniminormer för uppförande vilka utgör ett komplement till medlemsstaternas lagstadgade krav. De hindrar inte medlemsstaterna från att i enlighet med gemenskapsrätten införa strängare rättsliga regler eller nationella yrkesorganisationer från att föreskriva mer omfattande skydd i sina nationella uppförandekoder. (116)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att avskaffa hindren för tjänsteleverantörernas etableringsfrihet i med- lemsstaterna och den fria rörligheten för tjänster mellan medlemsstaterna, inte i tillräcklig utsträckning kan upp- nås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgär- dens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidia- ritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med pro- portionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (117)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (1). (118)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (2) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överensstämmel- sen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller, HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I detta direktiv fastställs de allmänna bestämmelser som skall underlätta utövandet av etableringsfriheten för tjänsteleve- rantörer och den fria rörligheten för tjänster, som tjäns- ternas höga kvalitetsnivå bibehålls. 2.I detta direktiv behandlas inte liberaliseringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som är förbehållna offentliga eller privata enheter, och inte heller privatiseringen av offentliga enhe- ter som tillhandahåller tjänster. 3.I detta direktiv behandlas inte avskaffandet av monopol för tillhandahållandeavtjänsterochintehellerstatligtstödfrånmed- lemsstater vilket omfattas av gemenskapens konkurrensregler. Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas frihet att i enlig- het med gemenskapsrätten definiera vad de anser vara tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, hur dessa tjänster bör organise- ras och finansieras i enlighet med bestämmelserna om statligt stöd samt vilka särskilda krav de bör underställas. Detta direktiv påverkar inte de åtgärder på gemenskaps- nivå eller nationell nivå som vidtas i överensstämmelse med gemenskapsrätten för att skydda eller främja den kulturella eller språkliga mångfalden eller mångfalden i medierna. (1) EGT L 184, , s. 23. Beslutet ändrat genom beslut /512/EG (EUT L 200, 22.7.2006, s. 11). (2) EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 376/51 5.Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas straffrätts- liga bestämmelser. Medlemsstaterna får dock inte begränsa frihe- ten att tillhandahålla tjänster genom att tillämpa straffrättsliga bestämmelsersomsärskiltreglerarellerpåverkartillträdettilleller utövandet av en tjänsteverksamhet genom att kringgå bestäm- melserna i detta direktiv. 6.Detta direktiv påverkar inte arbetsrätten, dvs. sådana rätts- liga eller avtalsreglerade bestämmelser om anställningsvillkor, arbetsförhållanden, inbegripet hälsa och säkerhet på arbetsplat- sen, samt förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, som medlemsstaterna tillämpar i enlighet med nationell lagstiftning som respekterar gemenskapsrätten. Detta direktiv påverkar inte heller medlemsstaternas lagstiftning om social trygghet. 7.Detta direktiv påverkar inte utövandet av sådana grundläg- gande rättigheter som erkänns i medlemsstaterna och i gemen- skapsrätten. Det påverkar inte heller rätten att förhandla om, ingå och tillämpa kollektivavtal samt att vidta stridsåtgärder i enlig- het med nationell lagstiftning och praxis som respekterar gemenskapsrätten. 1.Detta direktiv skall tillämpas på tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat. 2.Detta direktiv skall inte tillämpas på följande verksamheter: a) Icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse. b)Finansiellatjänstersåsombanktjänsterochtjänstersomavser krediter, försäkringar och återförsäkringar, tjänstepensioner och individuellt pensionssparande, värdepapper, investe- ringsfonder, betalningar och investeringsrådgivning inbegri- pet tjänster som förtecknas i bilaga I till direktiv /48/EG. c)Elektroniska kommunikationstjänster och kommunikations- nät och därmed förbundna resurser och tjänster när det gäl- ler frågor som omfattas av direktiv /19/EG, 2002/20/EG, 2002/21/EG, 2002/22/EG och 2002/58/EG. d)Tjänster på transportområdet, inbegripet hamntjänster, som omfattas av avdelning V i EG-fördraget. e)Tjänster som tillhandahålls av bemanningsföretag. f)Hälso- och sjukvårdstjänster, oavsett om de tillhandahålls via sjukvårdsinrättningar eller inte, och oavsett hur de är orga- niserade och finansierade på nationell nivå eller om de är offentliga eller privata. g)Audiovisuella tjänster, inbegripet cinematografiska tjänster, oavsett produktions-, distributions- och sändningsmetoder och radiosändningar. h)Spelverksamhet som innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. i)Verksamhet som har samband med utövandet av offentlig makt enligt artikel 45 i fördraget. j)Sociala tjänster som rör subventionerat boende, barnomsorg och stöd till permanent eller tillfälligt behövande familjer och enskilda, som tillhandahålls av staten, tjänsteleverantö- rer på uppdrag av staten eller av staten erkända välgörenhetsorganisationer. k)Privata säkerhetstjänster. l)Tjänster som tillhandahålls av officiellt utnämnda notarier och utmätningsmän. 3.Detta direktiv skall inte tillämpas på skatteområdet. Förhållande till andra bestämmelser i gemenskapsrätten Om bestämmelserna i detta direktiv stridet mot en bestäm- melse i en annan gemenskapsrättsakt som reglerar specifika frå- gor rörande tillträde till och utövande av en tjänsteverksamhet inom särskilda områden eller för särskilda yrken, skall bestäm- melsen i den andra gemenskapsrättsakten ges företräde och til- lämpas på dessa särskilda områden eller yrken. Detta inbegriper följande rättsakter: a)Direktiv /71/EG. b)Förordning (EEG) nr 1408/71. c)Rådetsdirektiv89/552/EEGavden3oktober1989omsam- ordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemssta- ternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (1). d)Direktiv /36/EG. Dettadirektivrörintedeninternationellaprivaträtten,isyn- nerhet de regler som styr vilken lag som skall tillämpas på avtals- förpliktelser och utomobligatoriska förpliktelser, inbegripet sådana som garanterar att konsumenter omfattas av det konsu- mentskydd som fastställs i gällande konsumentlagstiftning i deras medlemsstater. (1) EGT L 298, 17.10.1989, s. 23. Direktivet ändrat genom Europapar- lamentets och rådets direktiv /36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60). L 376/52 Europeiska unionens officiella tidning Medlemsstaterna skall tillämpa bestämmelserna i detta direktiv i enlighet med bestämmelserna i fördraget om etable- ringsrätt och fri rörlighet för tjänster. I detta direktiv används följande definitioner: 1.tjänst: all förvärvsverksamhet som egenföretagare utövar, i regel mot ekonomisk ersättning, enligt artikel 50 i fördraget. 2.tjänsteleverantör: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller en juridisk person enligt artikel 48 i för- dragetochsomäretableradienmedlemsstatochsomerbju- der eller tillhandahåller en tjänst. 3.tjänstemottagare: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller som har rättigheter i kraft av gemenskaps- rättsakter eller en juridisk person enligt artikel 48 i fördra- get som är etablerad i en medlemsstat och av yrkesskäl eller andra skäl använder eller vill använda sig av en tjänst. 4.etableringsmedlemsstat: den medlemsstat inom vars territo- rium den berörda tjänsteleverantören är etablerad. 5.etablering: tjänsteleverantörens faktiska utövande av en eko- nomisk verksamhet enligt artikel 43 i fördraget och genom en stabil infrastruktur varifrån näringsverksamhet för att tillhandahålla tjänster faktiskt bedrivs. 6.tillståndsförfarande: förfarande som innebär att en tjänsteleve- rantör eller tjänstemottagare måste vända sig till en behörig myndighet för att erhålla ett formellt eller ett indirekt beslut om att få tillträde till eller utöva en tjänsteverksamhet. 7.krav: skyldighet, förbud, villkor eller begränsning som före- skrivs i medlemsstaternas lagar eller andra författningar eller som följer av rättspraxis, administrativt förfarande, regler från yrkesorganisationer eller kollektiva regler som yrkes- sammanslutningar eller andra branschorganisationer har antagit som ett led i utövandet av sitt rättsliga oberoende; regler som fastställts i kollektivavtal som arbetsmarknadens parter förhandlat fram skall inte uppfattas som krav i den mening som avses i detta direktiv. 8.tvingande hänsyn till allmänintresset: hänsyn som domstolen i sin rättspraxis bedömt som tvingande på grund av allmän- intresset, t.ex. följande: allmän ordning, allmän säkerhet, skydd för människors liv och hälsa, folkhälsa, bibehållen ekonomisk jämvikt i det sociala trygghetssystemet, konsu- mentskydd och skydd av såväl tjänstemottagare som arbets- tagare, rättvisa handelstransaktioner, kamp mot bedrägerier, skydd av miljö och stadsmiljö, djurhälsa, immateriella rättig- heter, bevarande av det nationella historiska och konstnär- liga kulturarvet, socialpolitiska och kulturpolitiska mål.