sou · GXB316d2 · 2010-01-01 00:00:00 — På vissa sätt påminner museets roll i den naturvetenskapliga forskningen om den funktion som inom humanistiska områden fylls – eller skulle kunna fyllas – av andra muse- er. kan även de naturvetenskapliga museernas resurser för att bevara och hantera sina samlingar ifrågasättas, något som görs i betänkandet Kunskap för biologisk mångfald (SOU 2005:94). Den begränsade finansieringen av forskning för kulturområdets behov innebär att grundforskningens resultat aldrig används i til- lämpad forskning. Satsningen på kultur och hälsa inom ramarna för anslag var ett steg i riktning mot att åtgärda detta problem på området kultur och hälsa. Den var dock tidsbegränsad och har upphört. Den saknade också organisatoriskt samband med kulturområdet ( se även 10.5). En annan sida av svårigheten att överskrida gränser är att uni- versitetsforskningen i relativt liten utsträckning utnyttjar de resur- ser som finns inom kulturområdet, t.ex. i form av arkiv, bibliotek Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden och andra samlingar. har dock den föremålscentrerade forskningen ökat något i betydelse. bedömer många före- trädare för arkiv, bibliotek och andra samlingar att det finns ett stort behov av såväl ekonomiska resurser som av forskning och utvecklingsarbete kring bevarandet av denna för den humanistiska forskningen viktiga infrastruktur, liksom för att genom digitalisering och publicering tillgängliggöra den för en vidare krets forskare och intresserad allmänhet (se även kapitel 15). Försök att överbrygga klyftan Ett försök att överbrygga avståndet mellan museer och lärosäten är , en forskarutbildning finansierad av och och med som huvudman. Där är fast tjänst vid en kultur- arvsorganisation ett antagningskrav. Tjänstgöring på vid museer parallellt med utbildningen är också obligatoriskt. Därmed öppnas möjligheter för museianställda att fortsätta sin utbildning och knyta an till forskningen som den också genererar ny forskning där de museianställdas praktiska erfarenheter av arbete vid museer och med museernas samlingar kan bilda utgångs- punkten för fortsatt utveckling. För att vinna motsvarande fördelar för redan disputerad per- sonal skulle postdoktorsprojekt vara en rimlig lösning. Ett initiativ i den riktningen är Jubileumsfonds och Vitterhetsaka- demiens gemensamma satsning på postdoktorsplatser. Sådana sats- ningar kan bidra till att förbättra relationerna mellan forskningen och kulturområdet. bidrar de till att åtgärda den generella brist på postdoktorsplatser som påpekats bl.a. av Befattningsutred- ningen i betänkandet Karriär för kvalitet (SOU 2007:98). Observatory, (SweCult), är ett forskningscentrum vi finansierat av bl.a. . I finns flera svenska forskningsmiljöer med kulturpolitisk inriktning representerade. Centret är också samlokaliserat med Tema Kultur och Samhälle, en av fåtaliga forskningsmiljöer inom kulturstudier och hist- oriebruksforskning. SweCult arbetar med att sammanställa och forskning och statistik med relevans för kulturområdet och kultur- politiken. gav man ut rapporten 2009 där man ger en överblick över nya resultat på dessa områden. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Initiativen till att överbrygga klyftan mellan kulturområdet och forskningen har i de flesta fall gjorts av fristående aktörer som och . Att forsk- ningspolitiken främst ska förlita sig på dessa fristående aktörer för att långsiktigt upprätthålla kunskapsförsörjningen inom offentliga – ofta statliga – verksamheter är emellertid inte rimligt. Visserligen är både och lång- siktigt orienterade aktörer, men de är också främst inriktade på grundforskning. Sammantaget kan man konstatera att kulturom- rådet och forskningen har många betydelsefulla kontaktytor men att dessa är dåligt utvecklade. Infrastrukturen och det organisa- toriska stödet för att stödja sådana är begränsade. Å ena sidan pågår det mycket relevant forskning vid universitet och högskolor. Å andra sidan ger staten få eller inga incitament att särskilt beforska de frågor som är mest strategiskt relevanta för kulturområdet. Som ett första steg i riktning mot ett förstärkt samband mellan kulturområdet och forskningen föreslog vi i promemorian Forsk- ning för kulturområdets behov, som överlämnades som underlag till detta års forskningsproposition, att kulturområdets forskningsresurser samlas i ett gemensamt forskningsfinansierande organ (se bilaga 6 till betänkandet). Istället för att fördelas på flera olika myndigheter skulle anslagen fördelas en särskild nämnd med uppgift att fördela anslag uppgående till till forskningsprojekt med inriktning på områden där kulturområdet har forskningsbehov, främst med avseende på de statliga och stats- understödda verksamheternas behov. Nämnden skulle enligt för- slaget vara kopplad till en myndighet, i bästa fall till en myndighet med ett strategiskt och övergripande ansvar för kulturområdet. Med utgångspunkt i att medierna utgör en viktig del av kultur- området skulle även anslaget till Nordicom kunna inordnas i ett sådant sammanhang. Likaså skulle den konstnärliga forsk- ningen kunna ges ett tvärvetenskapligt sammanhang där. Ett annat förslag som framförts till utredningen har varit att knyta den konst- närliga forskningen till . I propositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50) föreslår regeringen att får i uppdrag att fördela medel för forskning med inriktning mot det konst- närliga området och kulturområdet. bör, enligt regeringen inom sig inrätta en kommitté för att hantera detta. För forskningssatsningen bör använda , samt ytterligare från Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden och med 2010. Totalt bör forskningsfinansieringen för detta område uppgå till . Dessa summor inklu- derar de c:a till konstnärlig forskning och utveck- ling som fördelat sedan 2001.41 Inom ramarna för satsningen bör, enligt regeringen, en forskar- skola inom konstnärlig forskning finansieras med 7 miljoner kro- nor . På det konstnärliga området bör satsningen enligt för- slagen i propositionen inriktas mot att utveckla den konstnärliga forskningen. De konstnärliga högskolorna i samt de universitet och högskolor som har tillstånd att utfärda konstnärliga examina på avancerad nivå bör kunna delta i forskarskolan. Inom kulturarvs och kulturområdet bör uppmärksamhet enligt förslagen i propositionen riktas mot projekt där hela kulturområdet öppnas för vidare interaktion med humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning och teoriutveckling. De motiveringar som ges till detta överensstämmer med vår analys av kulturforskningens behov. Detta gäller i synnerhet med avseende på den konstnärliga forsk- ningen. Propositionen innehåller däremot ingen koppling mellan dessa till förlagda grundforskningsmedel och de meden som i kulturbudgeten anslås till forskning. I och med att det rör sig om grundforskningsmedel föreslås heller ingen forskning med direkt inriktning på kulturområdets behov. Vilka av dessa behov som denna satsning ändå kan komma att bidra till att lösa beror i stor utsträckning på hur väljer att sätta samman den kom- mitté som ska fatta beslut om medlens fördelning. Samhällets tilltagande kulturalisering kan göra en bred kultur- kompetens till en betydande tillgång (jfr kapitel 2). ställer kulturområdets ökade integrering i det övriga samhället krav på en bredare och internationellt förankrad kompetens hos dem som söker sig dit. Ser man till dagens arbetsmarknad för i första hand konst- närsutbildade finns det också anledning att tala om en överutbild- ning på detta område. Söktrycket på utbildningarna är också fort- 41 2001–2003 en fast summa på , därefter varierande. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Det är därför av stor vikt att utbildningarna ger bred kompetens så att den arbetsmarknad som de kvalificerar student- erna för inte inskränks till kulturområdets traditionella kärna. Många konstnärliga utbildningsinstitutioner arbetar nu med att förstärka den breda arbetsmarknadsrelevansen i utbildningarna. Många av de företrädare för kulturområdet och för utbildningarna, som vi har talat med, pekar på betydelsen av detta arbete. Det finns anledning att betona vikten av att de utbildningar som förbereder studenter och elever för etablering på kulturområdet fortsätter sitt arbete med att förstärka inslagen av inte minst ekonomisk, entre- prenöriell och pedagogisk kompetens. Snarare än i form av kraftigt ökande anställningsmöjligheter skulle ökande försörjningsmöjligheter, enligt vår bedömning, kunna uppstå i form av ökade möjligheter till egenföretagande, projektarbete, ökat behov av projektledare etc. (se 10.3). På dessa områden finns i så fall ett betydande utbildningsbehov, inte minst i form av ett växande behov av att vidareutbilda personer som redan är verksamma på kult- urområdet. har i uppdrag att kartlägga de entrepre- nörskapsutbildningar som finns i dag.42 Vidareutbildningsbehov som vi kan identifiera är entreprenörskap och ekonomi, men också, med tanke på skolans roll som kulturarena, pedagogik (se 10.1). Behovet av vidareutbildningar i entreprenörskap diskuterar vi vidare i avsnitt 10.3. Alla dessa kompetenser blir allt relevantare för kultur- utövare. Såväl universiteten och högskolorna som den nya yrkeshög- skolan, konstskolorna och folkhögskolorna skulle kunna fylla denna växande nisch på utbildningsmarknaden. När det gäller ickeakademiska eftergymnasiala utbildningar för- utsätter detta dock att den eftergymnasiala utbildningen innehåller inslag som förbereder eleverna för deras framtida arbetsmarknad. ska även den högre konstnärliga utbildningen förbereda stu- denterna för att självständigt verka i arbetslivet.43 Det är därför viktigt att dessa perspektiv integreras även i de utbildningar som förbereder framtida studenter för dessa utbildningar, dvs. i första hand de konstnärliga högskoleförberedande eftergymnasiala utbild- ningarna. Dessa kompetenser kan inte minst vara betydelsefulla för de elever som aldrig antas till högre utbildningar. En tanke som har framförts till oss, bl.a. från utredningens refe- rensgrupper, är att möjligheterna för konstnärligt och humanistiskt utbildade personer att komplettera sin utbildning för att därigenom 2008/09:1. 16, s. 186. 43Högskoleförordningen (1993:100), Bilaga 2 Examensordning. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden skaffa sig lärarkompetens borde förbättras. Detta skulle tillföra kompetens till skolan (jfr 10.1) och bidra till att öka utbytet mellan kulturområdets arbetsmarknad och andra delar av arbetsmark- naden. Utbildning av bl.a. musik- och bildlärare sker ofta redan av samma högskolor och institutioner som utbildar musiker respek- tive bildkonstnärer. Detta skulle kunna bilda en utgångspunkt för ytterligare samordning. Även författare och humanister besitter kompetens som skulle kunna komma till nytta i skolans värld. Den överutbildning av personer för kulturområdets arbets- marknad som föreligger kan inte främst hänföras till kompe- tensbrister. Att döma av statistiken avslutar fler studenter sådana utbildningar än kulturområdets arbetsmarknad kan hantera. Möj- ligheterna att åtgärda detta tycks begränsade inom ett fritt utbildningssystem. Det finns dock anledning att understryka att även högskoleförberedande utbildningar påverkar arbets- marknaden. Även dessa bör därför, såväl i fråga om omfattning som i fråga om innehåll, planeras med hänsyn till etableringsmöjlig- heterna på kulturområdet. Om de konst- och kulturarvsinriktade eftergymnasiala utbildningarna, som regeringen föreslagit, inte inord- nas i den nya innebär detta att dessa hänsyn måste tillgodoses på annat sätt. Även om dagens kulturliv inte är sådant att det enligt vår bedömning är möjligt att långsiktigt förutsäga vilka kompetenser som kommer att behövas på kulturområdet kan man med viss säker- het bedöma vilka kompetenser som kommer att krävas för att yrkes- mässigt etablera sig på kulturområdet . Förutsättningarna för sådana bedömningar kan också förbättras genom bättre kartläggning av kulturområdet. Denna information blir inte minst relevant för de konstnärliga högskolorna när de i ökande grad fokuserar på arbetsmarknaden, men också för . Dessa samband understryker vikten av att kulturområdets myndig- heter har resurser för kartläggning, samt av att en dialog sker mel- lan den för detta ansvariga myndigheten och de ansvariga myndig- heterna på utbildningsområdet, dvs. i första hand , Hög- skoleverket, en framtida myndighet med ansvar för , samt med (med avseende på folkhögskolorna). Det understryker också behovet av forskning som dessa bedömningar kan grunda sig i. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Vi ser ett behov av strategiskt inriktad forskning för kulturområdet i vid mening. Det behövs resurser både för enskilda forskningspro- jekt och för långsiktiga satsningar på infrastruktur. Nya broar behövs mellan institutionerna i gränslandet mellan kulturområdet och de relevanta forskningsdisciplinerna (t.ex. arkeologi, museo- logi, kulturpolitisk forskning, medie- och kommunikationsveten- skap, kulturekonomi, filmvetenskap, konstnärlig forskning osv.). Medelstilldelning till forskning för kulturområdets behov skulle behöva ske samlat för hela detta område, eftersom en viktig del av syftet är att överbrygga gränserna mellan genrer, delområden och forskningsdiscipliner. Ett gott samarbete mellan kulturområdet, utbildningen och forsk- arvärlden tycks förutsätta ett kontinuerligt utbyte av personal. Då får forskare erfarenhet av kulturvärlden och kan ställa relevanta frågor. De som arbetar i t.ex. museer, arkiv och kulturmiljövård blir upp- daterade med den forskning som bedrivs på vetenskapliga institu- tioner. Karriärvägarnas betydelse för forskningens kompetensupp- byggnad hörde till de viktigaste slutsatserna i Befattningsutred- ningens slutbetänkande Karriär för kvalitet (SOU 2007:98). Detta blir allt viktigare när forskningen utvecklas allt snabbare. Ur detta perspektiv blir möjligheterna för kulturområdets personal att forskar- utbilda sig och delta i forskningsprojekt strategiskt avgörande. Utan forskning för kulturområdets behov blir det svårt att på ett relevant sätt forskningsanknyta utbildningar med inriktning på kultur- området. Forskningsprojekt som inkluderar finansiering av doktorander och postdoktorsprojekt kan vara viktiga medel för att uppnå detta. Sådana projekt skulle bidra till att bygga upp framtida gränsöver- skridande kompetens. Genom att etablera konstnärliga forskarut- bildningar kan förutsättningar skapas för att det ska finnas lärare på de konstnärliga högskolorna som kan kombinera konstnärliga och akademiska perspektiv. kan etableringen av konstnärliga forskarutbildningar ses som ett försök att finna nya finansierings och organisationsformer för konstens utvecklings- arbete. Propositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50) innebär en välbehövlig förstärkning av framför allt den konstnärliga forskningen och projekt där hela kulturområdet öppnas för vidare interaktion med humanistisk och samhällsvetenskaplig Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden forskning och teoriutveckling. Givet att den kommitté som Veten- skapsrådet enligt propositionen bör tillsätta får en sådan inriktning kan detta bidra till att förstärka kopplingen mellan kulturområdets verksamheter och den forskning som bedrivs vid universitet och hög- skolor. I vilken mån de tillförda medlen är tillräckliga bör utvärderas . Ett område som inte lyfts fram specifikt i regeringens satsning är tillämpad forskning om kulturlivet och om de offentliga kultur- institutionernas relation till det övriga samhället. Det är viktigt de nya medlen för forskning om konst och kultur koncentreras på denna typ av forskning. Den humanistiska forskningen är av stor betydelse både för kulturområdet och för samhället i stort. Dess behov av grundforskningsmedel kan emellertid inte täckas av en kommitté med en budget på . Dessa medel brukas istället bäst för forskning med mera direkt anknytning till konstarterna, föremålssamlingarna och till kulturområdets övriga verksamheter. Av de frågor som vi aktualiserade i promemorian Forskning för kulturområdets behov återstår flera även efter forskningsproposi- tionen, inte minst återstår anslaget för Forsknings- och utveck- lingsinsatser inom kulturområdet att utreda. Flera behov inom kulturområdet finns, enligt vår uppfattning, att ta hänsyn till vid denna bedömning. Kulturområdets myndigheter behöver i präglad av förändring relevant och högkvalitativ forskning som underlag för sina bedömningar. behöver kulturområdets institutioner resurser för forskning och utveckling. I de allra flesta fall skulle minskade forskningsmedel till kulturområdets myndigheter och institutioner få allvarliga konsekvenser för deras forskningsmöjlig- heter. används det nämnda anslaget i stor utsträckning för forskning i anslutning till ansvarsmuseernas uppdrag. Stora delar av detta avsnitt diskuterar frågor som rör sig inom utbildningspolitikens område snarare än inom kulturpolitikens. De är icke desto mindre avgörande för kulturlivet. Den centrala tanke- gången i avsnittet har varit att sambanden mellan de båda politik- områdena bör stärkas. De utbildningar som inriktas på kulturom- rådets arbetsmarknad bör ge en bred kompetens som skapar goda förutsättningar för ett föränderligt kulturklimat och för ett stort Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden mått av rörlighet under loppet av en karriär. Den väntade höga utvecklingstakten ställer också höga krav på möjligheter till vidare- utbildning och kompletterande utbildning. De utbildningar som inriktar sig på kulturområdet som arbets- marknad bör enligt vår bedömning i högre grad ta hänsyn till hur denna arbetsmarknad ser ut. Arbetet med att förstärka moment av entreprenörskap, pedagogik och praktik bör därför fortsätta och vidareutvecklas. Detta gäller såväl för eftergymnasiala konst- och kulturarvsutbildningar som för konstnärliga och andra kultur- orienterade utbildningar på högskolenivå. En allt snabbare förändringstakt ställer högre krav på samarbete mellan utbildningsområdet och kulturområdet myndigheter för att göra detta möjligt. Förutsättningarna för att uttala sig om vilka behov, i fråga om utbildningarnas innehåll och omfattning, kan för- bättras genom ett tätare samarbete med kulturområdets myndig- heter. Dessa bör i större utsträckning kartlägga kulturområdets utveckling. Förutsättningarna för detta diskuteras vidare i kapitlen om förändrad förvaltningsorganisation (se vidare kap. 14–18). Den kulturpolitik som vi föreslår ställer också ökade krav på tillgången till högkvalitativ och relevant forskning för kulturom- rådets behov. har tillförts nya medel för forskning om konst och kultur. Det är viktigt att resultaten av denna forsk- ning kommer kulturområdet och dess myndigheter till godo. Det är också väsentligt att den forskning som finansieras inom ramarna för kulturbudgeten står i nära kontakt med annan relevant forsk- ning. De relativt begränsade medel som i kulturbudgeten anslås till forskning bör enligt vår bedömning i de flesta fall även fortsätt- ningsvis användas till samma ändamål som . Där det är möjligt bör prioriteringar fortsatt ske med hjälp av vetenskapliga experter. De medel som anslås för ansvarsmuseernas forskning bör även fortsättningsvis användas till forskning och utveckling inom museiområdet. Hur detta kan ske på bästa sätt utreds av Museiko- ordinatorn. Sammanfattningsvis bedömer vi, som vi framfört i det särskilda yttrandet, att kulturområdet behöver förstärkta forskningsresurser. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Vår bedömning: Frågor om kulturföretagande och entreprenörskap är en angelägenhet för såväl kulturpolitiken som för näringslivspolitik, arbetsmarknadspolitik, regional tillväxtpolitik och utbildningspolitik. De förvaltningsmyndigheter som vi anser ska ansvara för före- slagna sfärer bör tillsammans med de nya myndigheterna Till- växtverket och Myndigheten för Tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser () få i uppdrag att stärka och fördjupa sitt sam- arbete i frågor som rör kulturföretagande och entreprenörskap samt kreativa och kulturella näringar. Ett nationellt program för kreativa och kulturella näringar bör prioriteras inom ramen för detta samarbete. Regionala och lokala erfarenheter bör till- varatas i detta arbete. () bör i samverkan med det nya och Myndigheten för Tillväxtpolitiska utvärder- ingar och analyser ges i uppdrag att arbeta med statistikfrågor som kan ligga till grund för utvärderingar inom området kult- och kreativa näringar. Såväl statliga myndigheter som andra statliga aktörer som arbetar med näringslivsfrämjande frågor bör ges i uppdrag att öka sin kompetens och kunskap om kulturföretagande och dess entreprenörer för att därmed kunna förbättra deras förut- sättningar att verka som företagare. De förvaltningsmyndigheter som vi anser ska ansvara för före- slagna sfärer bör tillsammans med statliga myndigheter och andra statliga aktörer som arbetar med näringslivsfrämjande frågor ges i uppdrag att synliggöra kulturskapare och deras verksamheter som en värdefull resurs såväl för den privata som den offentliga sektorn. Konstnärs- och hantverksutbildningar av skilda slag bör i större utsträckning fördjupa inslag om entreprenörskap och före- tagande. bör ges ett tydligt ansvar för att följa upp och utvärdera konstnärs- och hantverksutbildningarnas inslag av företagande och entreprenörskap inom högskolor och universitet. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden De förvaltningsmyndigheter som vi anser ska ansvara för före- slagna sfärer, det nya samt myndigheter och andra berörda statliga aktörer som arbetar med näringslivsfrämjande frågor bör i olika hänseenden ges i uppdrag att uppmuntra skapandet av mötesplatser för kulturföretagare, mäklare eller s.k. mellanhänder mellan kulturskapare och marknad samt att uppmuntra inkubatorverksamheter. Kulturella verksamheters betydelse för regioners attraktivitet, till- växt och sysselsättning är något som lyfts fram allt mer. Krea- tiva och kulturella näringar och upplevelseindustri marknadsförs som nya betydelsefulla sektorer och branscher för ökad tillväxt och sysselsättning i länder, regioner och städer. Enligt studien economy of culture in Europe (2006), initierad av EU-kommis- sionen, omsatte kulturella- och kreativa näringar i 654 mil- jarder euro 2005 vilket kan jämföras med bilindustrins . Kulturell verksamhet kan både i sig själv fungera som en säljbar produkt och aktivitet, men även vara en resurs som tillför något till annan verksamhet. T.ex. kan en intressant kulturhistorisk miljö lik- väl som en regionalt producerad film bidra till att skapa inkomster för en kommun och region. Kulturellt relaterade näringar t.ex. inom designområdet, är en allt viktigare bas för utveckling och mark- nadsföring av varor och tjänster. Gränserna mellan kultur som självständig produkt eller som resurs, är ofta flytande. Kulturmiljön eller kulturyttringen kan både vara en säljbar produkt och en infrastrukturell bas för andra pro- dukter. Ett exempel är som är en kulturhistoriskt intressant plats men också det ställe där Falu Rödfärgs råvara fort- farande utvinns. En skådespelare kan både utnyttja sitt kunnande som skådespelare i en filmproduktion och som föreläsare i en chefs- utbildning. Då blir skådespelarens kulturella kapital en tillgång även för en annan bransch.44 Cirkus Cirkör kan här nämnas som exempel på en organisation som bedriver gränsöverskridande verksamhet. Förutom att arrangera egna föreställningar arbetar de även med ledarskapsutbildningar för kommuner och näringsliv. Ett annat exempel är Färgfabriken som både genomför egna utställningar och ?, 2008.