sou · GYB321 · 2010-04-14 00:00:00 — Ett fåtal tjänstehundar har trots detta importerats från , och . Den nya zeeländska polisen skulle gärna vilja ha bättre tillgång till hundarna i men anser att det är svårt att upparbeta kontakter och relationer till ägare och uppfödare där. Däremot anses det att framtiden ligger i internationellt samarbete för att sprida kunskap mellan polismyndigheter och för att dela och sprida genetiskt material via sperma, valpar och avelsdjur. När valparna är placeras de hos fodervärdar. Antingen placeras de hos sin framtida hundförare eller hos en privat fodervärd. kontrolleras valpen och bedöms utifrån hur den utvecklas. Det är framförallt valparnas jaktinstinkt och mod i olika typer av miljöer som bedöms. Patrullhundar börjar utbildas vid cirka åtta månaders ålder. Då genomförs en grundkurs med hundekipaget. När hunden är genomgår ekipaget nästa kurs. Den är cirka en månad lång. Här ökar svårighetsgraden på övningarna från grundkursen. genomför ekipaget den sista kursen. Sedan sker en utvärdering av hunden. Om hunden godkänns är den klar att tas i tjänst. Träningen läggs upp på detta sätt eftersom polisen anser att hundens ålder är viktig för den mentala mognad som krävs för att klara träningen. Hunden ska också klara den stress som den utsätts för under träning av skyddsarbete. När hunden är i tjänst kommer krävande och stressande situationer vara en del av arbetsmiljön. Mellan kurserna fortsätter hund och hundförare att träna på kursmomenten och etablera ett bra samarbete. Träningen sker i det egna distriktet under överinseende av en handledare. Även narkotika- och bombsökande hundar börjar tränas . Deras utbildning är mindre omfattande och tar att genomföra. Royal Canadian Mounted () är ett nationellt polisorgan som verkar i större delen av , det vill säga i de tre territorierna och i åtta av tio provinser. () är en del av RCMP och ansvarar för hundanskaffning, träning av hundekipage och årlig kvalitetsgranskning av hundekipagen. Utöver egna hundar tränar PDTSC även hundar som tillhör andra organisationer. Den vanligaste typen av hund som används av RCMP motsvarar den svenska patrullhunden. Den enda hundras som används för detta ändamål är . Alla hundar är utbildade för att skydda sina förare och sig själva samt gripa misstänkta personer. Hundar av andra raser förekommer som specialsökhundar, det vill säga hundar som enbart söker efter av narkotika och explosiva ämnen på exempelvis flygplatser. Dessa hundar är antingen av raserna , eller golden retriever. RCMP föredrar hanhundar framför tikar. Hundarna ska vara vid god fysisk hälsa men även besitta vissa psykologiska egenskaper för att passa som polishundar. Hundarna ska ha ett jämt temperament, tydlig jaktinstinkt och en god karaktär. RCMP anser att schäferrasen besitter den mångsidighet, styrka och mod som krävs för polisarbete. Hundarnas närvaro verkar ha en förebyggande och lugnande effekt. De har också tjock päls som gör att de kan arbeta under extrem kyla. Hur rekryteras hundarna? Hundarna rekryteras på två sätt. PDSTC bedriver dels egen uppfödning av , dels köper de in hundar från försäljare som letar upp och förmedlar hundar för olika behov. av RCMP:s tjänstehundar kommer från det egna avels- och uppfödningsprogrammet. Ursprungligen kommer föräldradjuren från östeuropeiska avelsdjur. Resterande behov av hundar köps in från försäljare i och . Försäljare köper i sin tur merparten av hundarna från privata uppfödare i och . RCMP anser dock att de hundar som kommer från den egna uppfödningen är av bättre kvalitet än de som köps in. Ett av skälen är att inom det egna uppfödningsprogrammet testar RCMP hundarna själva. När hundarna köps utifrån tvingas RCMP lita på försäljaren som har testat hundarna och kanske inte är helt säker på vad köparen vill ha. De djur som köps in är mellan 10 och . De undersöks av en veterinär varvid höft- och armbågsleder röntgas. Hundarna testas för att se om de är lämpliga att börja tränas för polistjänst. De hundar som godkänns i testet tas in i ett träningsprogram där de får lära sig grunderna för spårning och att gripa misstänkta personer. De får också vänja sig vid olika typer av miljöer. De hundar som godkänns efter den inledande träningen börjar tränas enligt en standardiserad utbildning. Det är också nu som hundarna anvisas till en hundförare. Det är hundföraren som kommer träna hunden tills den är redo att tas i tjänst. Valpar inom det egna avelsprogrammet testas när de är för att se om de har potential att bli polishundar. De valpar som bedöms vara lämpliga lämnas till en hundförare. Vanligtvis är hundföraren en polis som har arbetat och som sökt sig till the (). Hundföraren får en handledare från RCMP som också är verksam som hundförare. Handledaren undervisar och hjälper hundföraren att uppfostra sin valp. Valpen bor i en hundgård hemma hos hundföraren. Hundarna behandlas som tjänstehundar och inte som husdjur. vänja sig vid alla olika typer av miljöer och situationer som den kan tänkas komma i kontakt med i tjänst. Under ledning av handledaren får valpen lära sig grunderna i spårning och gripande av misstänkta. Särskild personal från PDS följer upp hur valpen utvecklas när den är fyra, . Valpar som inte utvecklas som förväntat tas ur träning och hundföraren får en ny valp att arbeta med. När valparna är mellan och har visat sig lämpliga kommer de att genomgå ett standardiserat träningsprogram. När hunden är färdigtränad och arbetar fortsätter hunden att bo i hundgård hemma hos hundföraren för att denne ska kunna ha möjlighet att rycka ut med sin hund när som helst . RCMP:s hundar är i tjänst . har ett polisväsende som är organiserat på både federal och förbundslandsnivå. är ett av de 16 förbundsländerna. Det finns tre federala polismyndigheter: den federala kriminalpolisen , den federala ordningspolisen samt Polizei beim Deutschen Bundestag som är det tyska parlamentets egen poliskår. Polisväsendet på förbundslandsnivå, Landeskriminalamt, ansvarar bland annat för att bekämpa, förebygga och klara upp brott, bekämpa organiserad brottslighet samt ordningshållning vid demonstrationer och sportarrangemang. Polisen i använder till största del hundar som motsvarar de svenska patrullhundarna. De använder sig främst av malinois för dessa ändamål. Polisen använder sig också av specialsökhundar med motsvarande uppgifter som de svenska. De vanligaste raserna bland specialsökhundar är blodhund och olika typer av jakthundar. Polisen anser att dessa raser är överlägsna vad gäller sökuppgifter. Polisen i har 369 hundar i tjänst. Hundarna är vanligtvis i tjänst . Det årliga ersättningsbehovet är drygt 50 hundar. Hur rekryteras hundarna? Polisen i bedriver egen uppfödning av hundar av rasen malinois. Cirka hälften av de eget uppfödda valparna är lämpliga att träna till tjänstehundar. Detta motsvarar i genomsnitt av det årliga behovet. Resten av polisens tjänstehundar köps från privata uppfödare och hundhandlare. Det är den enskilde polismannen som köper sin hund vilket alltså inte är en centraliserad uppgift. Vid behov kan polismannen få råd från centralt håll när denne köper hund. Hundar från Polisens egen uppfödning efterfrågas i högre grad än hundar som köps från annat håll. Polisen i köper in hundar som är mellan . Ett normalt pris för ett tjänstehundsämne är 2 000 . Denna summa betalas av polisens inköpsavdelning. I enstaka fall betalar den enskilde polismannen upp till 3 500 för en hund. Priset för en tjänstehund är således inte centralt beslutat. Valpar ur den egna uppfödningen lämnas till den framtida hundföraren vid mellan tio och tolv veckors ålder. Hundföraren ska uppfostra hunden och när den är testas hunden för att se hur den har utvecklats och mognat. Ytterligare tester följer och efter det fjärde testet avgörs om hunden är lämplig för tjänst. Bortfallet under träningen till polishund är . Hundar som inte bedöms lämpa sig för polistjänst säljs på den öppna marknaden. Valpar från den egna uppfödningen växer upp i tills de är . Polisen strävar efter att varje hund ska kunna användas både för att skydda sin förare och för att söka efter människor eller olika substanser. Hundföraren genomför en introduktonsutbildning vilken är obligatorisk. Därefter finns specialistutbildningar för narkotikahundförare och för brandhärdshundförare som omfattar . När hundekipaget har utbildats testas det för att godkännas för tjänst inom respektive område. Ekipaget måste sedan genomgå ett tjänstbarhetsprov för att få fortsätta sin tjänst. Används hunden för både skydd och spårning måste den genomgå ett årligt test för varje användningsområde. Den inledande uppfostran och träningen av hunden får hundföraren genomföra utanför tjänstetid och utan ersättning. Om hunden godkänns som polishund får polishundföraren en engångsersättning på 976 för kostnader som uppstått . En polishundförare får en schablonersättning för att täcka kostnader för hundfoder och slitage på hemmet. Det norska försvaret har cirka 150 hundar. Då ingår även hemvärnets hundar. För att bibehålla antalet behöver cirka 35 hundar nyrekryteras . Det norska försvaret använder sig främst av patrullhundar motsvarande de svenska men även av narkotikasökande och minsökande hundar. är den vanligaste rasen men även andra raser används. De narkotikasökande hundarna är alla av olika spanielraser. Norska försvaret är öppet för att använda andra raser och blandrashundar. Det är norska försvaret som äger hundarna. Eftersom det främst är värnpliktiga som hanterar hundarna betyder det att hundarna som regel får en ny förare . Hundarna inom hemvärnet ägs av de privatpersoner som ingår i hemvärnet. är medlem i NATO men det påverkar inte hundverksamheten på annat sätt än att det finns upparbetade kontaktvägar mellan militären i ett antal NATO-länder. Hur rekryteras tjänstehundarna? Fram till och med testade norska försvaret runt 150 hundar . av dessa blev godkända och köptes in. De flesta blev sedan tjänstehundar. ändrades tillvägagångssättet eftersom tillgången till hundar på marknaden blev sämre och de krav som norska försvaret ställde på hundarna blev högre. Norska försvaret började därför föda upp egna hundar och har hitintills fått fram runt 70 valpar. Av dessa har blivit sker försörjningen av hundar genom den egna uppfödningen, genom att köpa in hela eller delar av valpkullar och genom att köpa tjänstehundsämnen från nationella och internationella kontakter. Det norska försvaret köper bland annat lämplighetstestade och godkända tjänstehundar från den svenska Försvarsmakten. Det norska försvaret köper in fler valpar än det föder upp. Trots att det norska försvaret bedriver viss uppfödning av hundar anser de sig aldrig kunna bli självförsörjande. Att bedriva egen avelsverksamhet har prövats men är inte aktuellt eftersom det i ännu högre grad än uppfödning är dyrt och resurskrävande. Norska försvaret kommer därför även vara beroende av att köpa in hundar. köpte norska försvaret främst in tjänstehundsämnen men vill de helst köpa valpar. Innan köp kontrolleras stamtavlan och oftast tingas fyra av valparna i en kull. Det norska försvaret samarbetar med den norska polisen vid inköp av hundar. Valparna rekryteras inte bara i utan köps bland annat från , och . Det norska försvaret använder sig av fodervärdar. När valpen är lämnas den till en fodervärd. följs hundens utveckling upp. Om fodervärden får problem kan denne kontakta hundtjänsten och få hjälp. Eventuella problem upptäcks ofta på ett tidigt stadium eftersom valparna följs upp regelbundet. Allra helst skulle norska försvaret vilja att den blivande hundföraren tar hand om en valp och utvecklas i takt med den genom att själv uppfostra den. Erfarenhetsmässigt ger detta de bästa resultaten. Det är krävande att starta och bygga upp ett sådant system och är därför inte vanligt förekommande. De unghundar som köps in lämnas till mer erfarna hundförare eftersom dessa hundar kan vara svårare att hantera än valpar. När valpar av någon anledning inte kan placeras hos de framtida hundförarna försöker det norska försvaret rekrytera fodervärdar inom officerskåren. Det finns även behov av civila fodervärdar. I vissa fall har valparna placerats på öppna kriminalvårdsanstalter där de intagna får ansvara för socialisering och träning av valpen under sin strafftid. prövades att föda upp en kull valpar genom att behålla dem i försvarets egen istället för att lämna dem till fodervärd. Detta föll inte väl ut och hundar från den kullen har inte kunnat användas som tjänstehundar. () i bildades som följd av terrorattackerna . Dess uppdrag är att samordna arbetet med att förebygga och förhindra katastrofer och terrorattacker, samt att vid sådana händelser agera till skydd för befolkningen. Departementet ansvarar också för att förhindra och utreda illegal transport över gränserna, såsom smuggling av människor, droger, pengar och vapen. En del av DHS är (). TSA använder sig av bombsökande hundar för att bevaka de nationella transportnätverken. finns 600 hundekipage som jobbar på flygplatser, i tunnelbanesystemen, med luftfrakt och andra typer av transportsystem. Hundarna är främst av raserna och malinois. Eftersom hundarna vistas mycket ute bland människor efterfrågas hundar som är mindre respektingivande. Hur rekryteras hundarna? Majoriteten av hundarna har TSA anskaffat genom sitt samarbete med varifrån uppköpare åker till för att testa och köpa stora kvantiteter hundar. TSA har sedan möjlighet att köpa hundar ur denna grupp. TSA har även kontrakt med privata hundförsäljare och rekryterar hundar från det egna avelsprogrammet. TSA anser att det ger en ökad trygghet att ha flera olika hundleverantörer. TSA:s eget avelsprogram täcker av myndighetens totala behov av hundar. Uppfödningen omfattar labradorer men även några kullar vizslas samt korsningar mellan dessa båda raser. TSA använder sig av fodervärdar som tar hand om valpen från det att den är till den är . Fodervärdarna ställer upp utan ersättning. När det varit svårt att rekrytera fodervärdar har TSA tvingats föda upp en del hundar i kennlar. Valparna testas vid tre, sex och nio månaders ålder. När unghunden är sluttestas den. Om den godkänns kommer den att tränas i av särskild personal. Därefter kommer hundförare och hund genomgå en lång intensivkurs. All träning sker på träningsbanor som har konstruerats för att likna den verkliga arbetsmiljön. När hunden börjat sin tjänst bor den vanligtvis tillsammans med sin förare. TSA beräknar att hundarna behöver arbeta för att betala den gjorda investeringen. Norwegian Peoples Aid (NPA) är en norsk humanitär hjälporganisation. Organisationen arbetar både nationellt och internationellt. Ett av NPA:s uppdrag är att söka efter och oskadliggöra landminor för att på så sätt öka människors rörlighet. Som en följd av terrorattacken ökade efterfrågan på minsökande hundar av hög kvalitet. NPA bestämde sig därför för att börja avla och föda upp minhundar i egen regi. På så sätt kan de garantera att de hundar som skickas på internationella uppdrag håller den standard och har den träning som krävs. öppnades därför () utanför i . Minsökande hundar och andra typer av sökhundar avlas, föds upp och tränas här. Centret finansieras via donationer. Sida är en av finansiärerna. De hundar som tränas av GTC används främst för att söka efter minor och klusterbomber. Centret har också tränat bombsökande och narkotikasökande hundar. GTC anser sig kunna skaffa och träna lämpliga hundar för de flesta typer av uppdrag. Centret har levererat mer än 200 minhundar och 25 tjänstehundar för andra typer av uppdrag. Hur rekryteras hundarna? GTC föder upp och tränar hundar av rasen malinois. Centret producerar tillräckligt många hundar för att fylla både det egna behovet av tjänstehundar och behovet hos sina kunder. Produktionen omfattar mellan 15 och 25 valpkullar . Alla GTC:s avelsdjur väljs ut från aktiva tjänstehundar som godkänts som minhundar enligt höga interna kriterier. I huvudsak väljs hundar som också skulle kunna bli polis- eller militära patrullhundar. Avelstikarna får minst två valpkullar. Enbart de bästa hundarna behålls för fortsatt avel. I varje kull sparas minst en tik för avel. Inom avelspopulationen finns både importerade hundar och hundar från den egna uppfödningen. importeras mellan sex och tio vuxna hundar för att förstärka den egna avelspopulationen. Främst är det tikar som köps in. Fördelen med tikar är att de kan paras med utvalda hanar innan de levereras till GTC. Det är viktigt att hitta rätt kombination av föräldradjur och blodslinjer som ska passa det egna eller kundens syfte. Centret använder både egna och andras avelshanar. Skälet till att GTC endast avlar och föder upp malinois är att centret anser att tiden i tjänst är längre och produktiviteten högre för denna ras än för exempelvis och . Schäferns frekventa problem med höft, armbåge och rygg gör att hundar av den rasen måste pensioneras redan vid . Hos NPA finns det hundar av rasen malinois som är i tjänst vid . GTC anser att det finns många bra hundar på marknaden, under förutsättning att de priser som begärs kan betalas. GTC:s valpar föds upp i kennelmiljö. Alla valpar genomgår samma aktiviteter och träningsprogram för att behandlas lika. På så sätt blir det möjligt att observera varje kull och objektivt utvärdera aveln. De hundar som föredras har stor jaktinstinkt, är sociala, kan uthärda olika miljöer och kan bo i . Alla valpar testas i ett specialdesignat valptest när de är . Av de valpar som testas godkänns för tjänst. Erfarenheten är att av de hundar som klarar testet kommer att kasseras senare under träningsprogrammet. Ursprungligen använde GTC sig av fodervärdar men slutade då möjligheten att påverka träning och vardag för valparna bedömdes vara för dålig. Av de hundar som produceras vid centret fortsätter att bo i någon slags . Det som efterfrågas är starka och oberoende arbetshundar. Hundarna behöver kunna hanteras av olika förare både under sin utbildning och senare när de tjänstgör. Alla hundar genomgår samma typ av grundläggande dressyr. Det är en bred utbildning med tyngdpunkt på sökarbete men även lydnad, spårning och skyddsarbete ingår. Hundarna ska kunna söka på olika platser och efter olika typer av objekt. Om hunden ska till en kund med speciella krav försöker GTC förenkla för kunden genom att särskilt träna det som efterfrågas, exempelvis skyddsarbete eller sökande efter människor i rasmassor. För sökhundarna är tjänstetiden och de flesta hundar av denna typ kan lämnas till kund . The Seeing () är en amerikansk ledarhundsskola som startade . Det är en privatägd välgörenhetsorganisation som finansierar sin verksamhet genom donationer. Den årliga budgeten är cirka 25 miljoner USD. Organisationen har runt 190 anställda. avlar, föder upp och tränar ledarhundar för synskadade. Organisationen är en av de tre största ledarhundsuppfödarna i . En tredjedel av TSE:s hundar är schäfrar, en tredjedel är labradorer och resterande är golden retriever eller en korsning mellan och golden retriever. Hur rekryteras ledarhundarna? har ett eget avels- och uppfödningsprogram. Målet är att få fram 600 valpar och 275 tränade och godkända ledarhundar . bedömer att detta antal valpar är tillräckligt för att få fram hundar både för tjänst och för avel utan att riskera inavel. De hundar som föddes upp är åttonde och nionde generatio- nen efter de ursprungliga avelsdjuren. har cirka 1 700 ledarhundar i aktiv tjänst. Av de hundar som använder kommer från den egna uppfödningen. har ett fåtal hundar av god avelskvalitet köpts in. Erfarenheterna från detta är dock blandade. Syftet med att köpa in hundar har varit att öka den genetiska variationen i avelspopulationen. Detta har lyckats men har lett till att det kommit in genetiska defekter som inte funnits i avelspopulationen. När valparna är placeras de hos fodervärdar där de stannar till dess de är mellan . Fodervärdarna ger hundarna en viss grundträning och uppfostran, till exempel ser de till att hundarna blir rumsrena och kan gå i koppel. Fodervärdarna tränar också valparna socialt och i olika typer av miljöer. Det kan bestå i att besöka shoppingcentra, järnvägsstationer och besöka de centrala delarna i en stad. Miljöträningen är viktig för att hunden ska känna igen många av de miljöer som den kan komma i kontakt med när den sedan arbetar som ledarhund. har utvecklat ett standardiserat test för att bedöma om hundarna lämpar sig som ledarhundar eller inte. Detta test genomförs när hunden är . Godkända hundar dresseras därefter enligt ett fastställt program. När har tränat färdigt en ledarhund kommer den att bo hos och tillhöra den synskadade. I genomsnitt är hunden i aktiv tjänst . Guide Dogs (GDV) är en australiensisk välgörenhetsorganisation som utbildar och tillhandahåller ledarhundar för synskadade. Organisationen bildades och finansieras till största del genom donationer. GDV använder sig till av labradorer. Hur rekryteras ledarhundarna? GDV föder upp cirka 130 valpar. Dessa placeras ut hos fodervärdar för att förberedas för ett liv som ledarhund. tränades 65 ledarhundsekipage av GDV. Då ingår både helt nya ekipage samt ett antal hundförare som fått ersättningshundar. GDV:s mål är att av valparna ska bli ledarhundar. GDV köper inte hundar på den inhemska marknaden eftersom organisationen är med i () tillsammans med fem andra ledarhundsorganisationer. Inom denna grupp utbyts avelsdjur och sperma och medlemmarna delar med sig av information och expertis för att skapa ett system som även andra kan ha nytta av. Inom avelsprogrammet väljs de hundar ut som ska ingå i framtida avel. Efter varje parning följs också avelsresultatet upp, det vill säga hur bra avkommorna blev. Valparna lämnas till fodervärdar när de är . I likhet med ska fodervärdarna ge hundarna en viss grundträning och uppfostran. Träningen består av samma moment som hos . När valparna är mellan testas deras lämplighet som ledarhundar. GDV har utvecklat standardiserade tester för detta ändamål. Testerna omfattar exempelvis hundens reaktion på plötsliga ljud, på katter och på andra hundar. av de hundar som testas godkänns. De hundar som anses lämpliga genomgår cirka 20 veckors träning. Bedömningar och utvärderingar sker löpande under hela dressyrperioden. Den färdiga ledarhunden bor hos den synskadade men fortsätter att tillhöra GDV. Hundarna är i aktiv tjänst mellan åtta och . Både och samarbetar med andra ledarhundsorganisationer runt om i världen. Bland annat upprätthålls kontakterna för att byta avelsdjur och sperma. På så sätt finns tillgång till bra avelsdjur från andra delar av världen som inte har något släktskap med de egna hundarna. Den genetiska variationen upprätthålls då inom både den egna avelspopulationen och populationer i andra delar av världen. De djur som kommer in via detta samarbete har väl dokumenterad bakgrund vad gäller hälsa och stamtavla, något som inte alltid är fallet när hundar köps från privata uppfödare. Förslag från Svensk Bruksschäfer på olika prismodeller att användas vid inköp av tjänstehundsämnen. Priset föreslås öka med ökad förädlingsgrad. Premie vid godkänd hund Inköp av unghund eller vuxen hund Inköp av vuxen hund Inköp av vuxen hund Förslag avseende avelsråd för statlig avel/destinationsuppfödning/privat uppfödning för tjänstehundar Detta förslag är framtaget i samråd mellan Försvarsmakten och Polisen. Grunden för den framtida tjänstehundsaveln bör bygga på den avel som Försvarsmakten (FM) startat. Denna verksamhet kan sedan övergå i en avel/uppfödning där privata aktörer gradvis ges större utrymme. FM avelsstation blir då statens avelsstation med uppgift att föda upp tjänstehundar med inriktning polishund (patrullhund) som utgör den enskilt största kategorin tjänstehundar. En sådan smärre ändring av inriktningen av aveln kommer att medge en tillräcklig rekrytering av bevaknings- och sökhundsämnen eftersom kraven på hundtyperna är likartade. Inriktningen av det övergripande avelsarbetet beslutas av ett avelsråd (AR). Kenneln med personal arbetsleds genom FM.