sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — bunden av ett tidsbestämt avtal har elleverantören rätt till ersätt- ning för högst ett belopp motsvarande den förlust han kan visa att han får på grund av att avtalet upphört . Då bytet genomförts ska konsumenten få sin slutfaktura för bytets genomförande. Det torde inte innebära något problem då mätning ska ske i samband med att bytet sker och detta ska sedan rapporteras i enlighet med gällande föreskrifter. 4.1.5Tillgång till förbrukningsuppgifter en gång Förslag: Det införs i ellagen en skyldighet för företag som bedriver nätverksamhet att tillhandahålla elkonsumenten information om dennes elförbrukning minst en gång . Konsumenterna ska få sina mätvärden utan kostnad för dem och på ett teknikneutralt sätt. Direktivet föreskriver att konsumenterna ska ha en ovillkorlig och fri tillgång till sina förbrukningsuppgifter tillräckligt ofta i syfte att kunna reglera sin elförbrukning. Uppgifterna ska lämnas inom rimlig tid med hänsyn till kapaciteten hos konsumentens mätutrustning och konsumenten ska inte behöva betala något extra för detta. får konsumenten sin information om förbrukning via sin elfaktura. En del har också tillgång till sin mätare och kan själv läsa av förbrukningen. Så är dock inte fallet för samtliga konsumenter. För att direktivet ska kunna anses uppfyllt bör konsumenterna tillförsäkras tillgång till sina mätvärden tillräckligt ofta, minst en gång . Konsumenterna ska få sina mätvärden utan kostnad för dem och på ett teknikneutralt sätt. Förslag: Konsumenternas elrådgivningsbyrå bör utses att vara kontaktpunkt för elhandels- och nätfrågor. Regeringen får inom ramen för sin restkompetens utse Konsumenternas elrådgiv- ningsbyrå att vara kontaktpunkt för elhandels- och nätfrågor. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet I artikel 3.12 i elmarknadsdirektivet anges att medlemsstaterna ska se till att det inrättas gemensamma kontaktpunkter där konsu- menterna kan få tillgång till all nödvändig information om sina rättigheter, gällande lagstiftning och möjligheter till tvistlösning i händelse av en tvist. Som konstaterats i avsnitt 3.4.1 hanteras sådan information för svenskt vidkommande av , konsumentvägledarna i kommunerna, Konsumenternas Elrådgivningsbyrå samt . Ingen av dessa är dock utsedd att utgöra en sådan kontaktpunkt för elhandels- och nätfrågor som avses i direktivet. Syftet med en kontaktpunkt för konsumenterna är att under- lätta för konsumenterna genom att göra relevant information lättåtkomlig. Genom att en sådan kontaktpunkt erbjuder nödvändig information bl.a. om konsumenternas rättigheter ges dessa härigenom förbättrade möjligheter att agera på marknaden som konsumenternas förtroende för marknaden kan förbättras. För att kontaktpunkten ska fungera effektivt är det dock viktigt att informationen är tydligt och lättillgänglig samt att åtkomligheten är god oavsett var konsumenten finns. Konsumenternas elrådgivningsbyrå är ett oberoende konsu- mentorgan med , , och som huvudmän. Byrån finansieras av branschorganisationen , men myndig- heterna har majoritet i styrelsen. Som namnet anger arbetar byrån med rådgivning, vägledning och information till konsumenterna på elmarknaden. Sedan byrån inledde sin verksamhet 2002 har den hanterat ett stort antal ärenden, främst via telefon och Internet. Konsumenterna kan utnyttja byråns tjänster kostnadsfritt. Elrådgivningsbyrån har en organisation som är inrättad i syfte att ge konsumenterna råd och information vad gäller elmarknaden, och bidrar även med information och utbildnings- insatser för de konsumentvägledare som finns ute i kommunerna. Byrån arbetar aktivt med att följa hur de olika typerna av klagomål som byrån hanterar fördelar sig över olika områden. Konsumenternas elrådgivningsbyrå bedriver därmed den typ av verksamhet som avses i artikel 3.12 i elmarknadsdirekti- vet. De har även den organisation och kompetens som krävs för att fortsatt driva verksamheten i linje med direktivets intentioner. Byrån utgör dock ett privaträttsligt subjekt vilket finansieras av branschorganisationen . Dess oberoende i sakfrågor säkerställs genom dess huvudmannaskap som omfattar ett flertal Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet myndigheter vilka även innehar styrelsemajoriteten. I det fall byrån åsamkas större kostnader genom detta uppdrag bör de kunna upp- bära en viss ersättning från staten. Av 8 kap. 13 § första stycket regeringsformen (1974:152) fram- går att regeringen genom förordning får besluta om föreskrifter som inte enligt grundlag ska meddelas av . Denna behö- righet för regeringen brukar kallas för restkompetensen och omfattar en mängd bestämmelser som inte innebär ålägganden eller ingrepp utan som är neutrala eller gynnande för den enskilde. Utredningen anser därmed att regeringen inom ramen för sin restkompetens får utse Konsumenternas elrådgivningsbyrå att vara kontaktpunkt för elhandels- och nätfrågor. 4.1.7Information till konsumenter av el om deras rättigheter och möjlighet till tvistlösning Förslag: Ellagen kompletteras med en bestämmelse om att det på elleverantörsfakturan och i reklam som riktar sig mot konsumenter ska lämnas information om slutförbrukarnas rättigheter och möjligheten till tvistlösning. Direktivet föreskriver i tillägg till det tidigare kravet på information om elens ursprung även att information ska lämnas till konsumenter angående deras rättigheter och möjlighet till tvist- lösning. Då denna information torde kunna bli ganska omfattande bör det räcka att man hänvisar till information på Internet och till kontaktpunkten som kan upplysa om rättigheter för konsumen- terna samt till det tvistlösningslösningsorgan som inrättas. 4.1.8Definition av utsatta kunder Förslag: Med utsatta elkonsumenter avses i de personer som är berättigade till bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453). En definition av utsatta kunder ska tas fram i enlighet med direkti- vets bestämmelser. En sådan definition kan hänvisa till energi- fattigdom, men detta är inte nödvändigt. Den ska innehålla en Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet definition av vilka kunder som kan anses höra till gruppen utsatta kunder. Den svenska skyddslagstiftningen i de fall en person inte kan sörja för sin egen person återfinns huvudsakligen i socialtjänstlagen (2001:453). Den definition som ska finnas i ellagen bör därför överensstämma med de överväganden som görs inom ramen för socialtjänstlagstiftningen. Definitionen av utsatta kunder ska enligt direktivet fastslås varför den bör tas in bland ellagens definitioner. Förslag: ges i uppdrag att göra en ekonomisk bedömning av de kostnader och den nytta de smarta mätarna för med sig för såväl marknaden som för konsumenten. En sådan bedömning ska vara gjord . Det pågår ett arbete inom EU för att ta fram en definition av smarta mätare. Det torde vara svårt att göra en bedömning av läget i innan en sådan definition är klar. I bedömningen kan också utredas vilka smarta mätare som är ekonomiskt rimliga och kostnadseffektiva. Slutligen bör en bedömning ske av vilken tids- frist som är rimlig för mätarnas distribution i det fall man finner att nya mätare, eller nya funktioner till mätarna, behövs. Målet för införande av smarta mätare på elmarknaden är att ska av alla mätare vara s.k. smarta mätare. Med utgångs- punkt i denna bedömning bör en tidsplan tas fram med ett mål att genomföra ett system med smarta mätare med minst 80 procents täckningsgrad. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet Förslag: Det ska införas regler i ellagen om skyldigheten för elleverantörer och företag som bedriver nätverksamhet att ha en väl fungerande hantering av klagomål från konsumenter. Vidare ska företagen lämna uppgifter om klagomålshanteringen till nätmyndigheten. Det ska också införas en föreskriftsrätt för avseende företagens skyldighet att lämna uppgifter till nätmyndigheten. Konsumenten ska tillförsäkras en väl fungerande hantering av klagomål hos sin elleverantör och sitt elnätsföretag. Detta innebär att alla företag ska ha en genomarbetad process för klagomåls- hantering. Konsumenten bör i första hand vända sig till sin elleverantör eller sitt nätföretag om han har ett klagomål mot elleverantören eller elnätsföretaget. Företagen behöver, i de fall de inte redan har det, arbeta fram processer för hanteringen av klago- målen. Denna process bör vara enkel och lättförståelig. har enligt direktivet en skyldighet att övervaka de konsumentklagomål som inkommer till företagen. För att kunna genomföra denna övervakning bör tillsynsmyndigheten därför ges möjlighet att begära in uppgifter från elhandlare samt nätföretag rörande klagomål. 4.2Åtskillnad mellan elnätsverksamhet och produktion och/eller handel med naturgas Förslag: Det ska i ellagen införas bestämmelser om att en juridisk person som bedriver elnätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med naturgas. I ellagen 3 kap. 1 a § finns bestämmelser om att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. I andra stycket finns två undantag från huvudregeln. I artikel 9.3 i elmarknadsdirektivet har införts en regel om att det förbud som tidigare fanns för samma juridiska person som bedriver elnätsverksamhet att bedriva handel eller produktion av el nu utökas till att gälla även produktion eller handel med naturgas. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet Förslag: Det ska i ellagen föras in bestämmelser om att den systemansvarige för överföringssystemet (TSO) ska certifieras av nätmyndigheten från ansökningsdagen eller från den dag då kommissionen inkom med en motiverad begäran om omprövning av den certifierade. Med system- ansvarig för överföringssystemet avses i den eller de som har koncession för det s.k. stamnätet. Certifieringen gäller företaget och behöver således bara sökas en gång. ska också på eget initiativ fortlöpande kontrollera att en certifierad systemansvarig uppfyller kraven i artikel 9. I elförordningen ska ges bemyndigande att utfärda närmare föreskrifter om hur denna certifieringsprocess ska gå till samt hur den löpande övervakningen av de certifierade ska verkställas. Regler om att utse systemansvarig för överföringssystemet fanns i det tidigare direktivet men de nuvarande reglerna är betydligt mer administrativt krävande och innebär en ex-ante prövning av att kraven på åtskillnad och oberoende är uppfyllda. De innebär att innan ett företag utses till systemansvarig för ett överföringssystem (får koncession) ska det certifieras i enlighet med de förfaranden som finns i artikel 10 och i artikel 3 i förordning (EG) nr 714/2009. ska certifiera det företag som uppfyller kraven i artikel 9 i elmarknadsdirektivet. Ett beslut om certifiering ska fattas från ansökningsdagen eller från den dag då kommissionen inkom med en motiverad begäran om kontroll av om artikel 9 är uppfylld. Utnämningen ska anmälas till kommissionen och offentliggöras i unionens officiella tidning. Den systemansvariga för överföringssystemet ska anmäla plane- rade transaktioner som kan komma att kräva en omprövning av godkännandet till tillsynsmyndigheten. ska kontrollera att de systemansvariga för överföringssystemet fort- löpande uppfyller kraven i artikel 9. Hur certifieringsprocessen ska gå till samt vilka uppgifter nätmyndigheten behöver för att sköta den löpande kontrollen kan regleras i föreskrift. Energimarknads- inspektionen bör därför få ett bemyndigande att utfärda sådana föreskrifter. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet Förslag: Instruktionen för ska kompletteras med en bestämmelse om att har uppdraget att inkassera kapacitetsavgifter (flaskhalsintäkter). hanterar kapacitetsavgifter vilka uppkommer i elbörsverksamheten när det råder brist på över- föringskapacitet i systemet. Mot bakgrund av att detta nu formellt regleras i EU-direktivet bör Svenska kraftnäts instruktion kompletteras med uppdraget att inkassera kapacitetsavgifter. Förslag: Det ska införas regler i ellagen om skyldigheten för vertikalt integrerade elnätsföretag att utse en övervaknings- ansvarig. Skyldigheten ska gälla alla vertikalt integrerade elnätsföretag oavsett antal anslutna kunder. bör bemyndigas att i föreskrift närmare reglera den övervakningsansvariges uppdrag och skyldigheter samt vem som kan utses till övervakningsansvarig. Skyldigheten att utse en övervakningsansvarig ska gälla alla verti- kalt integrerade elnätsföretag. Den möjlighet som finns att undanta vertikalt integrerade elnätsföretag med färre än 100 000 anslutna kunder utnyttjas således inte. Kravet att upprätta övervaknings- planer åligger samtliga elnätsföretag. Företag som inte är vertikalt integrerade ska dock inte vara skyldiga att utse en övervaknings- ansvarig. Den övervakningsansvarige ska vara helt oberoende. Det ska tolkas som att den övervakningsansvarige förvisso kan utses inom företaget, men att denne ska ha en självständig ställning. Det bety- der att den som utses bör vara erfaren och ha god integritet samt mycket goda kunskaper inom området. Den övervakningsansvarige ska även ges rätt befogenheter att genomföra uppdraget. Det inne- bär att den övervakningsansvarige självständigt ska se till att en övervakningsplan har upprättats på rätt sätt och att den följs. Vidare har den övervakningsansvarige ett ansvar att påpeka brister i hanteringen av övervakningsplanen och rapportera till tillsyns- Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet myndigheten om företaget brister i framtagandet eller följandet av övervakningsplanen. Den övervakningsskyldige ska vid behov även samråda med tillsynsmyndigheten om hur bestämmelserna om övervakningsplanen ska tillämpas. De närmare reglerna för vem som kan utses till övervakningsansvarig och dennes skyldigheter och befogenheter övervakningsansvarig regleras lämpligen i före- skrift. bör bemyndigas att utforma sådana föreskrifter. Förslag: För att öka tydligheten i elnätföretagens kommunikation och varumärkesprofilering ska det i ellagen införas regler om att avsändarens identitet tydligt ska framgå vid kommunikation riktad mot en eller flera kunder. Detta bör ske genom att det i anslutning till företagets namn tydligt framgår vilken verksamhet som företaget bedriver genom att det till företagsnamnet fogas ett förtydligande som visar att det är elnätsföretaget som är avsändare. Regeln ska gälla vertikalt integrerade företag med mer än 100 000 anslutna kunder. Enligt artikel 26 får inte ett nätföretag som är vertikalt integrerade skapa förvirring i fråga om sina separata identiteter vid kommuni- kation eller varumärkesprofilering. Utöver det regelverk som reglerar åtskillnaden mellan konkurrensutsatt och reglerad verk- samhet på elmarknaden omfattar det svenska regelverket inga bestämmelser som uppfyller direktivet i denna del. För att undvika att skapa förvirring kring avsändarens identitet är det tillräckligt att det tydligt framgår om det är elnätsföretaget som är avsändare. I anslutning till företagsnamnet bör det därför framgå att det är elnätsföretaget som är avsändare. Detta ska ske i all kommunikation riktad mot en eller flera kunder. Därmed omfattas både massreklam och direktreklam, samt även medskick med fakturor, hemsidor etc. Syftet med bestämmelsen är att ett vertikalt integrerat företag inte ska kunna dra otillbörlig nytta av att den vertikala integrationen. Det innebär att alla företag inom en elkoncern som omfattas av ellagens bestämmelser om vertikalt integrerade företag kan behålla ett gemensamt företagsnamn. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet 4.7Undantagsmöjlighet för företag med färre än 100 000 kunder Bedömning: Det bör övervägas om gränsen för undantag från reglerna för vertikalt integrerade företag ska sänkas från dagens 100 000 anslutna kunder. En analys av konsekvenserna av att sänka gränsen för undantaget bör därför genomföras. I analysen bör kostnader och nytta undersökas. Analysen bör utmynna i ett förslag om var det är lämpligt att gränsen för undantag går i . Direktivet ger en möjlighet att undanta företag med färre än 100 000 anslutna kunder från reglerna om vertikalt integrerade företag. Undantagsmöjligheten fanns även i tidigare direktiv och den svenska ellagen medger undantaget. Kravet på åtskillnad mellan konkurrensutsatt verksamhet och sådan verksamhet som bedrivs i monopol är betydelsefullt för marknadens funktion, eftersom det är av stor betydelse att nät- företagen kan agera neutralt gentemot alla aktörer på den konkur- rensutsatta marknaden. Risken för korssubventionering och otill- börligt informationsutbyte kan öka om samma personer tillåts leda de båda verksamhetsgrenarna inom en och samma koncern och kan detta leda till en minskad konkurrens på elmarknaden. Ett undantag från bestämmelsen om åtskillnad skulle därför kunna innebära att konkurrensförutsättningarna på marknaden inte blir desamma för alla företag. Frågan om åtskillnad och undantag från reglerna för de mindre företagen har diskuterats och utretts ett flertal gånger. En redo- görelse för detta återfinns i prop. 2004/05:62 s. När det tidigare elmarknadsdirektivet 2003/54/EG skulle genomföras i svensk lag diskuterades frågan. El- och gasmarknads- utredningens betänkande SOU 2003:113 redovisade en analys som gav anledning att misstänkta att korssubventionering förekom. Regeringen gjorde dock bedömningen att nyttan av att ha fler elleverantörer med tillhörande mångfald och lokal förankring över- vägde den eventuella positiva effekten av ett krav på åtskillnad för de allra minsta elföretagen. Regeringen ansåg också att eftersom det inte heller fanns underlag för att fastställa någon annan gräns än det i direktivet angivna 100 000 kunder borde undantagsmöjlig- Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet heten utnyttjas fullt ut, dvs. med ett undantag för alla företag med färre än 100 000 anslutna kunder (prop. 2004/05:62 s. I samband med det tredje energimarknadspaketet har det i ett s.k. tolkningsmeddelande1 tydliggjorts att den valda nivån för undantagsmöjligheten i direktivet för företag med färre än 100 000 anslutna kunder utgår från förhållandena i gemenskapen som helhet. Siffran 100 000 är därmed ett snitt för vad som är en lämplig nivå för EU som helhet. Varje medlemsstat måste avgöra var gränsen ska gå om man väjer att utnyttja undantaget, varvid man ska ta hänsyn till nationella förhållanden. Det är även möjligt att dela in företagen med färre än 100 000 kunder i flera grupper vilka då kan komma i åtnjutande av undantagsmöjligheterna i varierande grad. finns det ca fem koncerner som har fler än 100 000 anslut- na kunder. Skulle man sänka antalet anslutna kunder till 75 000 så skulle ytterligare en koncern träffas av reglerna. Skulle man sänka det till 50 000 så skulle ytterligare sex koncerner träffas av reglerna. Utredningen har inte haft möjlighet att genomföra någon ny analys av kostnader och effekter av att sänka gränsen för undan- taget. Mot bakgrund av intentionerna med direktivet och uttalandet i den förklarande noten menar utredningen dock att möjligheten att sänka gränsen för undantag från reglerna för vertikalt integrerade företag på nytt bör analyseras. En analys bör utmynna i ett förslag till var gränsen för undantagsmöjligheten bör dras med utgångspunkt från förhållandena på den svenska elmarknaden. 1 Commission Staff Working Paper, Interpretative Note on Directive 2009/72/EC Concerning Common Rules for the Internal Market in Electricity and Directive 2009/73/EC Concerning Common Rules for the Internal Market I Natural Gas, The unbundling Regime. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet 4.8Regionala samarbeten som ett steg på vägen mot en inre marknad Förslag: Svenska kraftnäts instruktion ska kompletteras med en hänvisning till affärsverkets uppgifter enligt elmarknadsdirektivet vad gäller främjandet av samarbete och utvecklingen av regionala marknader för el såsom den nordiska elmarknaden och regionala marknader inom . Detta avses även omfatta sådana regionala samarbeten som nämns i elmarknadsdirektivet och som ska utföras av den som certifierats som systemansvarig för överföringssystem. Artikel 6 i elmarknadsdirektivet omfattar bestämmelser som tydlig- gör den ökade betoningen på regionala samarbeten som ett steg på vägen mot en inre marknad. Det avsedda slutmålet med de regionala samarbetena är därmed skapandet av en väl fungerande inre marknad för el. Artikel 38 berör också regionalt samarbete även om fokus där är på tillsynsmyndigheterna uppgifter på områ- det vad gäller regelverk för gränsöverskridande frågor. Av båda artiklarna framgår att har en viktig roll i främjandet av både regionala och EU-vida samarbeten. Som konstaterats tidigare torde det befintliga regelverket täcka uppgifter i dessa delar. har varit en aktiv deltagare i olika samarbe- ten bl.a. i syfte att skapa en nordisk marknad. har delar av det nordiska samarbetet även bedrivits i syfte att förstärka kopplingarna till de övriga länderna som ingår i det område som definieras som norra i elförordningen, och där ingår som en del. Delar av det nordiska samarbetet har för räkning bedri- vits genom . Verkets instruktion, för- ordning (2007:1119) med instruktion för , saknar dock en explicit hänvisning till verkets uppgifter vad gäller regionala samarbeten. Som tidigare nämnts anges det i verkets regleringsbrev att ska verka för en ökad integration och harmonisering av de nordiska ländernas elmarknader och elnät samt för vidareutveckling av elmarknads- samarbetet inom för att främja en inre marknad för el. Ett regleringsbrev är ett mer kortsiktigt styrdokument för en myndig- het än den förordning som utgör myndighetens instruktion. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet att uppfylla direktivets bestämmelser som syftar till att främja regionala samarbeten samt att främja utvecklingen till en väl funge- rande inre marknad torde det därmed vara lämpligt att införa en bestämmelse i Svenska kraftnäts instruktion motsvarande den som finns i verkets regleringsbrev . Härmed omfattas även sådana regionala samarbeten som ska utföras av den som certifierats som systemansvarig för överförings- system. Som tidigare nämnts har denna roll på den svenska elmarknaden. Utredningen gör därmed bedöm- ningen att med utgångspunkt från dagens förhållande kommer att certifieras som systemansvarig för över- föringssystem. arbetar även med elberedskapsfrågor och är tillsynsmyndighet för frågor om driftsäkerhet hos det nationella elsystemet enligt 2 § förordning (1994:1806) om systemansvaret för el. Även detta utgör en viktig del av arbetet med att främja regionala marknader och slutmålet en väl fungerande inre marknad för el då detta handlar om att sammanlänka de nationella elsystemen inom EU. Det är därmed viktigt att även har möjlighet att samarbeta med sina motsvarigheter även i denna del. 4.9Vägrat tillträde kräver motiverade beslut Förslag: Ellagen ska kompletteras med en bestämmelse som anger att i de fall en systemansvarig för ett elnät, dvs. koncessionshavaren, vägrar tillträde till nätet ska ett sådant beslut vara vederbörligen motiverat. Av skälen till beslutet ska framgå hur koncessionshavaren beaktat bestämmelserna i artikel 3 i elmarknadsdirektivet, samt hur de bedömt de relevanta tekniska och ekonomiska kriterierna i det aktuella fallet. Enligt 3 kap. 6–7 § § ellagen (1997:857) har den som har nät- koncession för linje respektive område skyldighet att på skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning om det inte finns särskilda skäl att vägra. I 8 § samma kapitel finns bestämmelser om skyldig- het att på skäliga villkor överföra el. Ellagen innehåller dock inga bestämmelser som anger hur ett sådant beslut om att vägra tillträde ska utformas eller vilka faktorer som ett sådant beslut ska belysa. Överväganden och förslag – elmarknadsdirektivet