sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Jag kommer att redovisa en helhetslösning för den framtida tillstånds- processen som även innefattar konsekvensbeskrivningar för miljön och därmed konsekvensbedömningar, se våra föreslagna krav om fiskelicens, 9.1.5. En del av det jag nu föreslår kan förutsättas ge ökade kostnader för fiskenäringen. Det kunskapskrav jag föreslår innebär krav om utbildning. Ett krav om konsekvensbeskrivning skulle ge merarbete. Jag kommer att i kapitel 10 noga redovisa vilka konsekvenser mina sammantagna förslag kommer att få. Vid en jämförelse med miljö- balken framstår det som naturligt att det är verksamhetsutövaren som ska bära kostnaderna för skyddsåtgärder och andra försiktig- hetsmått som är nödvändiga. Detta är innebörden i den allmänna Utredningens överväganden och förslag principen om att det är förorenaren som betalar (Polluter Pays Prin- ciple, PPP, jfr. 6.1.3.). är jag dock väl medveten om att delar av fisket är en ekonomiskt hårt ansatt näring. Utrymmet för ekonomiska pålagor på näringen är därmed i praktiken i begränsat. I sammanhanget vill jag också påpeka att yrkesfisket också är skattebefriade. Svenska fiskeföretag är som del av sjöfarten befriade från energi-, koldioxid- och svavelskatter. Enligt min uppfattning är det motsägelsefullt att lägga ekonomiska krav på en näring som uppbär skattebefrielse. Min syn om förenklat system innebär att i första hand att bidrag ska avvecklas innan nya ekonomiska krav ska utvecklas. Jag ser det inte som min uppgift att föreslå att skatte- befrielsen ska upphävas, det får utredas i ett annat sammanhang. En sådan utredning skulle behöva klarlägga i vilken utsträckning fisket skulle drabbas ur ett konkurrensperspektiv. Det ska noteras att svenskt fiske konkurrerar med internationellt fiske. Vidare skulle även behöva utredas i vilken mån de store båtarna i den svenska flottan ändå skulle kunna om utnyttja skattebefrielserna i exempel- vis och om det därmed i första hand skulle vara kustfisket som drabbas. Att skattebefrielse utgår innebär dock – som jag kom- mer att utveckla i kapitel 10 – att i största möjliga utsträckning försöka undvika att lägga betungande ekonomiska krav på näringen. Resursfördelningen av fisket mellan olika kategorier fiskare är en central och konfliktfylld fråga. Som framgått av kapitel 4 är den nu- varande resursfördelningen i den gällande fiskerättslagen dold i olika bemyndiganden. Jag kommer att utgå från den befintliga resursför- delningen, men göra några nödvändiga anpassningar. Jag vill dock vidare att resursfördelningen klart ska framgå av fiskevårdslagen. En brist i den nu gällande lagen är att det saknas definitioner. Enligt fiskelagen finns det bara yrkesfiskare och övriga. Yrkesfiskare är de som har yrkesfiskelicens. För att få yrkesfiske- licens krävs det bl.a. att fisket ska vara av väsentlig betydelse för försörjningen. Det betyder att inkomsten av fisket inte får understiga brutto två eller netto ett halvt prisbasbelopp, dvs. netto skulle inkomsten inte behöva uppgå till mer än . För den som har annan inkomst än från fiske ska bruttoinkomsten från eget fiske utgöra av sökandens samlade brutto- Utredningens överväganden och förslag inkomst av tjänst och näringsverksamhet i genomsnitt . Det finns förstås olika kategorier yrkesfiskare. I kustfisket finns en, i det pelagiska fisket en annan osv. De övriga skulle vara fritidsfiskare. Det finns olika kategorier fritidsfiskare, sportfiskare som i huvudsak använder handredskap och husbehovsfiskare som använder nät och andra mängdfångande passiva redskap. Resursfördelningen ser i huvudsak ut så här. En fullständig redo- visning finns i avsnitt 4.2: Yrkesfiskare har enligt fiskelagen fri tillgång till fisket på allmänt vatten. De har även rätt att använda fasta redskap på allmänt vatten. Tillstånd måste dock enligt 10 § fiskelagen sökas hos . Yrkesfisket är dock i mycket stor utsträckning inskränkt. Genom är många bestånd i haven kvoterade. Kvoterna fördelas genom särskilda tillstånd av . För fritidsfiskare gäller begränsningar på allmänt vatten. Endast svenska medborgare får fiska på allmänt vatten. Högst sex redskap får användas , utom för hummerfiske, här gäller högst 14 burar. Vidare får nätens sammanlagda längd inte överstiga och en långrev får vara försedd med högst 100 krokar. Därutöver får svenska och utländska medborgare bedriva handredskapsfiske på all- mänt vatten. På enskilt vatten har fastighetsägaren fri tillgång till fisken och kan använda fasta redskap. Det krävs ingen licens för att kunna bedriva yrkesfiske. På enskilt vatten längs kusterna och i de fem , , , och har svenska och utländska medborgare rätt till handredskapsfiske. Svenska medborgare har också enligt mycket detaljerade och ålderdomliga bestämmelser i en bilaga till fiskelagen rätt till s.k. frifiske på enskilt vatten längs kusterna och i de , dvs. rätt till ett omfattande fiske med i huvudsak rörliga redskap. Rätten varierar geografiskt. Det har för- utsatts att samma redskapsbegränsningar gäller för fritidsfiske med Utredningens överväganden och förslag stöd av frifiskerätten som för fisket på allmänt vatten, även om detta inte uttryckligen framgår. Det skulle alltså betyda högst sex redskap som huvudregel samt begränsning i nätlängd och antalet krokar. Vidare gäller att det krävs yrkesfiskelicens för att yrkesfiska på enskilt vatten enligt frifiskerätten. Inte heller detta framgår ut- tryckligen. Utredningens förslag: Av förenklingsskäl krävs det bara ett tillstånd i fiskevårdslagen för att bedriva yrkesfiske. Detta tillståndskrav benämns fiskelicens och ersätter yrkesfiskelicensen och fartygstillståndet. Det ska kunna beviljas såväl fysiska som juridiska personer. Fisket är en resurs som tillhör samhället, nuvarande och framtida generationer. Fiskeresurserna ägs inte av någon utan förvaltas av staten genom inom ramen för bestämmelserna i gemensamma fiskeripolitik, jfr. 2008/2009:169, avsnitt 5.3. En yrkesfiskare får tillgång till denna resurs genom att han får fiska utan redskapsbegränsningar och med fasta redskap. Genom att vara yrkesfiskare får man alltså en rättighet. Det är rimligt att det med dessa rättigheter även följer skyldigheter. Som tidigare föreslagit kommer bl.a. ett kunskapskrav gälla framöver för yrkesfiskare. Det finns en enighet om att den totala fiskekapaciteten måste minska, eftersom resursen inte räcker för ett lönsamt fiske för många. Lagstiftningen och myndigheter har tidigare försökt styra antalet fiskare genom yrkesfiskelicensen. Det grundläggande syftet med yrkesfiskelicensen var att fördela den begränsade resursen fisk. Syftet var att åstadkomma en bättre hushållning med fiskbestånden och att stärka det fiske som bedrivs av dem som är beroende av fisket för sin försörjning. Tillgången till fisk får dock bara beaktas första gången frågan om licens prövas. Vid den nu gällande lagens tillkomst ansågs det olämpligt att yrkesfiske- licensen och därmed rätten att yrkesfiska skulle kunna fråntas fiskaren vid sviktande tillgång. En sådan ordning skulle påverka fiskarens möjligheter att finansiera sin utrustning och i hög grad öka risken Utredningens överväganden och förslag De medel som skulle användas för att komma till rätta med följderna av variationerna i fisketillgång skulle i stället vara kvotering och fiskevårdsföreskrifterna. Det betyder att den som en gång fått yrkesfiskelicens har framöver rätt till detta oavsett hur resursen ser ut. Ytterligare ett skäl för yrkesfiskelicens var att kunna fördela bidrag, jfr. Av rättspraxis tycks följa att det är sökanden som har bevisbördan för att tillgången till fisk är god vid första gången ansökan om licens prövas. I en dom meddelat av Kammarrätten i överklagade en kvinna beslut om att avslå hennes ansökan om yrkesfiske- licens för kräftfiske i . Hon påstod att tillgången till kräfta var mycket god och åberopade bevisning till stöd för detta. Fiskeri- verket anförde dock att beståndsutvecklingen var osäker. Förutom biologiska aspekter skulle enligt verket hänsyn även tas till ekono- miska aspekter. Fisket av en art kan vara av sådan karaktär att ytter- ligare en verksam yrkesfiskare kan medföra att etablerade fiskare får en sämre tillgång till arten, vilket i sin tur medför försämrade eko- nomiska förutsättningar för de etablerade fiskarna. Kammarrätten fann i sina domskäl bl.a. att det var ostridigt i målet att tillgången på kräftor i är god, men att det fick anses vara klarlagt att det finns en osäkerhet rörande den framtida utveck- lingen av kräftbeståndet i . Enligt kammarrättens mening gick det inte att bortse från denna osäkerhet vid bedömningen i målet. Sammantaget ansåg kammarrätten därför att haft fog för sitt beslut att avslå ansökan (Kammarrätten i , i mål nr. 2387/09). Yrkesfiskelicensen får enligt fiskelagen bara beviljas den för vars försörjning är av väsentlig betydelse om fisket har anknytning till svensk fiskenäring. Som tidigare framgått i detta kapitel menas med väsentlig betydelse endast netto ca . Till anknyt- ningen hör att sökanden landar minst hälften av den totala fångsten i , att minst hälften av sökandens fiskefärder utgår från en svensk hamn eller att minst hälften av deltagarna i sökandens fiske är bosatta här i landet. har i sina föreskrifter bestämt att yrkesfiskelicens kan meddelas för . Vid ansökan ska särskild vikt läggas vid en fortlöpande föryngring av fiskarekåren samt att även regionala aspekter ska beaktas liksom jämställdheten mellan könen. Vi har i avsnitt 4.3.1 ifrågasatt om dessa kriterier om regionalpolitik, kön och ålder är förenliga med grundlagen. Enligt 2 kap. 20 § rege- Utredningens överväganden och förslag ringsformen får begränsningar i rätten att driva näring endast införas för att skydda angelägna allmänna intressen. Därutöver finns det ytterligare ett tillståndskrav, fartygstill- stånd, Detta krav finns bara utvecklat i föreskrifter, FIFS 2004:25. Innebörden är att fartyg med största längd av eller mer får användas för yrkesmässigt fiske i havet endast efter tillstånd av . Jag har i avsnitt 3.1.4 redogjort för EU:s nya kontrollförordning. I artikel 6 anges att gemenskapens fiskefartyg endast får användas för yrkesmässigt utnyttjande av levan- de akvatiska resurser om de har fiskelicens. Det är medlemsstaterna som ska utfärda licensen. Kontrollförordningen gäller dock bara haven. Innebörden är att alla som bedriver yrkesmässigt fiske i haven med fartyg måste ha licens. Denna bestämmelse är alltså riktad mot medlemsstaten och kräver därför särskild nationell lagstift- ning. Kontrollförordningen i denna del är dock inget nytt utan är en upprepning av vad som redan gällt enligt rådets för- ordningar 3760/92 artikel 5 och 3690/93 artikel 1. Kravet har sedan upprepats i förordningen 2002/2371 och sedan i förslaget till ny kontrollförordningen. Eftersom även den bara gäller haven innebär den att alla fartyg i haven måste ha licens. Det är medlemsstaten som ska administrera licensen. I har detta skett genom fartygs- tillståndet i föreskrifter 2004:25. Fiskelicens har alltså benämnts fartygstillstånd. Som framgått tidigare krävs dock i inte nuläget fartygstillstånd för fartyg som är kortare än . Det saknas i stöd för detta undantag. innebär alltså att alla fiskefartyg i gemenskapen som fiskar yrkesmässigt i haven ska ha haft en fiskelicens. Från verkets sida har uppgetts att yrkesmässigt fiske med en- skild rätt inte kräver fartygstillstånd. Skälet är enligt verket att det inte är yrkesmässigt i lagens mening. Enligt 6 § fiskelagen är som tidigare omnämnts yrkesmässigt fiske sådant fiske som bedrivs med yrkesfiskelicens. Den som fiskar yrkesmässigt med enskild rätt saknar yrkesfiskelicens, eftersom syftet med licensen för den en- skilde är möjligheten att använda fasta och rörliga redskap utan begränsningar, dvs. den som äger sitt vatten kan fiska obegränsat och även sälja fisken, jfr. Enligt min mening är detta inte förenligt med . Om det i en EU-förordning anges att allt yrkesmässigt fiske i havet kräver fartygstillstånd är det skyldighet att införa sådana tillstånd. Det framstår som märkligt att detta kunnat undvikas på den grunden att det yrkesmässiga enskilda Utredningens överväganden och förslag fisket enligt den nationella lagstiftningen inte behövt yrkesfiske- licens och därmed hamnat utanför systemet. Avgörande borde vara om det enskilda fisket i havet är yrkesmässigt eller inte. När en ansökan om fartygstillstånd prövas ska enligt Fiskeri- verkets föreskrifter beaktas tillgången på fisk, bestämmelserna i lagstiftning om system för inträde och utträde i flottan samt regional- politiska aspekter. Fartygstillstånd för skepp (fartyg vars skrov har en största längd av och en största bredd av ) beviljas i normalfallet om bruttovärdet av den samman- lagda fångsten vid fiske från fartyget under ett kalenderår kan beräknas uppgå till minst två prisbasbelopp enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring. När en tidigare tillståndshavare vid tillstånds- periodens utgång ansöker om förnyat fartygstillstånd för skepp be- viljas tillstånd i normalfallet om det kan visas att bruttovärdet av den sammanlagda fångsten vid fiske från fartyget under kalenderåret före ansökan uppgår till minst två prisbasbelopp enligt 1 kap 6 § lagen om allmän försäkring. Utgångspunkt för beräkningen av bruttovärdet ska i sådant fall normalt vara vad som uppgetts i fiskeloggbok. Ett tillstånd kan begränsas avseende giltighetsperioden, fångstområden, fångstsätt, redskap och fiskarter samt innefatta villkor om att fartygs- kapacitet ska föras ut från den svenska fiskeflottan. Som villkor gäller i övrigt: 1.Fartyget ska vara registrerat som fiskefartyg i det fartygsregister som avses i 1 kap. 2 § sjölagen. 2.Fartyget ska ha en reell ekonomisk anknytning till . 3.Tillståndshavare är en fiskare med yrkesfiskelicens. 4.Befälhavare på fartyget ska vid varje fisketillfälle vara en fiskare med yrkesfiskelicens. 5.Fångstuppgifter ska lämnas inom föreskriven tid. 6.Tillståndet ska i original eller fotostatkopia medföras ombord. En jämförelse mellan krav om fartygstillstånd och krav om yrkes- fiskelicens i den nationella lagstiftningen visar att kraven går in i varandra, men att de inte helt överensstämmer. Kravet om yrkesfiskelicens ska garantera: 1.Förbehålla resursen fisk ett begränsat antal yrkesfiskare – krav om inkomst som brutto motsvarar två basbelopp eller netto ett halvt. Utredningens överväganden och förslag 2.Garantera anknytningen till , Sökanden ska landa minst hälften av fångsten i , minst hälften av fiskefärderna ska utgå från en svensk hamn eller minst hälften av deltagarna ska vara bosatta här. 3.Krav om föryngring av fiskekåren Kravet om fartygstillstånd ska garantera: 1.Förbehålla resursen för ett begränsat antalet yrkesfiskare – krav om inkomst som brutto motsvarar två basbelopp dock är netto- belopp inte angivet 3.Garantera reell anknytning till , saknas definition. 4.Beakta EU:s lagstiftning om inträde/utträde ur flottan 6.Tillståndshavare och befälhavare ska ha yrkesfiskelicens 7.Fångstuppgifter ska lämnas i tid Jämförelsen visar att det finns två olika tillståndskrav som delvis kräver samma saker. Båda har ett inkomstkrav, även om det inte är exakt likadant utformat. Båda kraven ska också beakta regionala aspekter. Båda kräver också anknytning till , men kravet de- finieras bara i kravet om yrkesfiskelicens. Därutöver speglar fartygs- kravet ett EU-krav. Som framgår av 3.1.3 infördes ett nytt system för att begränsa EU-fiskeflottans kapacitet. Medlemslän- derna är skyldiga att anpassa fiskekapaciteten för sina flottor så att en stabil och varaktig balans uppnås mellan denna fiskekapacitet och deras fiskemöjligheter. Kommissionen beslutar om varje medlems- stats tillåtna fiskekapacitet. Det uttrycks i bruttoton och motorstyrka. Medlemsländerna får inte överskrida kapaciteten. Utträde ur flottan med offentligt stöd ska endast tillåtas om kapaciteten inte ersätts. Inträde av ny kapacitet utan offentligt stöd ska kompenseras av ett tidigare tillbakadragande utan offentligt stöd av minst samma kapa- citet. Därutöver ska yrkesfiskelicensen ta hänsyn till en föryngring av yrkeskåren och jämställdhetsaspekter, medan fartygstillstånden ska se till att fångstuppgifter lämnas. Slutligen är det t.o.m. så att krav om yrkesfiskelicens utgör ett krav om fartygstilllstånd, dvs. det ena kravet utgör villkor för det andra. Dessutom har det dubbla systemet den bristen att det inte tar ställning till ett yrkesmässigt Utredningens överväganden och förslag fiske, det fiske som sker med enskild rätt. Genom att det ena till- ståndskravet hänvisar till det andra faller detta utanför. Slutligen har fartygstillståndet den bristen att det inte fullt ut är förenligt med EU:s krav, eftersom fartygstillstånd i bara krävs för fartyg med största längd om eller mer, medan EU-kravet avser alla fartyg som bedriver yrkesmässigt fiske i havet. pekar i sin rapport insatser för ett hållbart fiske, jfr. avsnitt 5.8, att regeringen inte på ett tydligt sätt prioriterat mellan olika motstridiga mål, vilket bidragit till att statens insatser inte varit effektiva. Trots otydlig prioritering mellan målen har rege- ringen gett omfattande befogenheter med en långtgå- ende föreskriftsrätt och en mängd olika styrmedel. Nya styrmedel har dessutom tillkommit när målen har ändrats. har i sin tur inte beslutat om någon tydlig prioritering av vad som ska uppnås med varje styrmedel som myndigheten förfogar över (rap- porten s. 9). Till det anför kan tilläggas att den stora mängden av styrmedel gör fiskeripolitiken extremt komplicerad, svåröver- skådlig och byråkratisk. Enligt min mening utgör fartygstillstånd och yrkesfiskelicens ett exempel på detta. Det är inte rimligt att det ska krävas dubbla tillståndskrav för att delvis ställa samma krav. Det är dessutom förvirrande att kraven för yrkesfiskelicens och fartygs- tillstånd delvis är samma, men ändå inte helt korresponderar. Lag- tekniskt är detta olämpligt. Vidare ska noteras att det därutöver finns ytterligare ett tillstånds- krav i den befintliga lagstiftningen för att kunna bedriva yrkesfiske. Enligt 10 § fiskelagen gäller att vid fiske utan enskild fiskerätt får fast redskap användas bara efter tillstånd av den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt 2 kap. 2 § gäller att prö- var frågor om tillstånd att sätta ut eller sträcka ut fasta redskap. Tillstånd får bara beviljas fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske om det inte föreligger särskilda skäl. Tillstånd att sträcka fasta red- skap från det enskilda vattnet vidare ut i allmänt vatten får inte vägras den som har fiskerätt i enskilt vatten om det kan ske utan skada för andra fiskande eller annat beaktansvärt intresse. Utredningens överväganden och förslag Jag föreslår jag att det bara ska finnas ett enda grundläggande till- ståndskrav. Skälet är att det blir alltför komplicerat med två olika tillståndskrav som går in i varandra. Lagtekniskt är detta olämpligt. För att åstadkomma ett tillståndskrav måste jag förena de båda till- ståndskraven till ett. En fråga är vem som ska vara tillståndshavare. En fysisk person som yrkesfiskelicensen eller ett fartyg som fartygs- tillståndet. Enligt min mening är det rimligt att rättighetshavaren är en fysisk eller juridisk person. Det stämmer bäst överens med svensk tradition. Den nya lagen om överlåtbara fiskerättigheter innebär också att individuella fiskekvoter som tilldelas yrkesfiskare med fartygstillstånd kan överlåtas till annan yrkesfiskare med fartygstill- stånd. Innebörden är alltså att det är yrkesfiskaren som bär rättig- heten, inte fartyget. Fartygstillståndet är i stället bara ett krav, jfr. vidare lagkommentaren till 19–24 §§. Slutligen skulle fiskelicensen möjligen alltför lättvindigt kunna överlåtas om bara fartyget uppbar licensen. Det är alltså enligt min mening självklart att rättigheten måste vila på fysisk eller juridisk person. ska dock beaktas att fartygstillståndet är ett EU-krav. Det krav EU ställer syftar dock till att ska kontrollera storleken av sin flotta. Min slutsats är att om jag väver in detta krav i mitt förslag till licens för en fysisk eller juridisk person så uppfyller jag EU:s krav. En sådan slutsats är nödvändig om de två tillståndskraven ska kunna förenas till ett. Min utgångspunkt är vidare att tillståndskravet inte ska innehålla fler krav än som är nödvändiga. Vi benämner detta tillståndskrav fiskelicens för att undvika begreppsförvirring. Som framgått benämns fartygstillståndet inom EU fiskelicens. Vidare är det som framgått ett EU-krav att kontrollerar storleken av sin fiskeflotta. Därmed är det nödvändigt med ett grund- läggande tillståndskrav, som möjliggör för myndigheterna att begränsa antalet fiskefartyg. Därutöver krävs det också ett tillståndskrav för att säkerhetsställa den svenska anknytningen. Vi kommer att åter- komma till anknytningen i avsnitt 9.1.15. Jämställdhet och föryng- ring i fiskekåren ska utgå som krav för att bedriva yrkesmässigt fiske. Fångstuppgifter ska inte heller utgöra krav för tillstånd. Själv- fallet ska det även finnas krav om fångstuppgifter kvar. Överträdelser ska också beivras i sanktionssystemet. Det ska dock ske en renodling som innebär att överträdelser ska beivras inom sanktionssystemet, inte utgör krav för att förvägra tillstånd. Fiskelicensen ska liksom gälla för en . Utredningens överväganden och förslag mer att framgå av 9.2 ska det vara möjligt att återkalla tillståndet vid överträdelser. När det dock gäller frågan om vem som ska få bedriva yrkes- mässigt fiske följer med definition en utökad tillgång till resursen. I gengäld kommer lagstiftningen framöver ställa krav om kunskap osv. Det är också viktigt att det upprätthålls en klar gräns mellan yrkes- fisket och fritidsfisket. I den nuvarande lagstiftningen upprätthålls gränsdragningen med det låga inkomstkravet om netto . Frågan är därmed i grunden vad som konstituerar en yrkesfiskare, vad som ska skilja en yrkesfiskare från en fritidsfiskare. En avgörande skillnad som redan finns i regelsystemet, men i annan lagstiftning än fiskelagen, är den skatterättsliga skillnaden. Med näringsverksamhet avses enligt 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229, IL) förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt. Uttrycket yrkesmässigt syftar på att verksamheten ska bedrivas i vinstsyfte och med förvärvsverksamhet avses att verksam- heten ska bedrivas regelbundet, varaktigt och ha en viss omfattning. Det brukar i allmänhet talas om att de tre kriterierna självständighet, varaktighet och vinstsyfte ska vara uppfyllda för att näringsverksam- het ska anses föreligga. beträffande hela stycket prop. 2008/09:62, F-skatt åt fler, avsnitt 4.1.) Om verksamheten inte ska beskattas i näringsverksamhet hör den i stället till inkomst av tjänst. Inom inkomstslaget tjänst skiljer man på hobbyverksamhet och annan inkomst av tjänst. Om verk- samheten är knuten till en anställning behandlas den på samma sätt som andra tjänsteinkomster. I sådana fall är det arbetsgivaren som betalar socialavgifter i form av arbetsgivaravgifter och gör skatte- avdrag. Om verksamheten är självständig och varaktig men saknar vinstsyfte betraktas den som hobbyverksamhet. Beskattning sker för sig inom inkomstlaget tjänst och man betalar själv sina socialavgifter i form av egenavgifter, jfr. för hela stycket , SKV 344 utgåva 9, Hobbyverksamhet. Yrkesfiske bedrivs med fiskeföretag. Med detta avses i all- mänhet det sätt som fysiska eller juridiska personer med tillgång till fiskefartyg har valt att utöva verksamheten. En och samma fiskeverk- samhet bedrivs ofta av två bolag av vilka det ena av tradition har ut- gjort ett enkelt bolag (fiskelaget) och det andra ett partrederi eller annat bolag (båtlaget) som äger och tillhandahåller fartyget. Inkomst av fiske hänförs av hävd och praxis i normalfallet till inkomst av Utredningens överväganden och förslag näringsverksamhet, jfr. beträffande hela stycket prop. 2008/2009:169, Överlåtbara fiskerättigheter, avsnitt 4.4.