sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Därför är det motiverat att som bakgrund till vad intervjupersonerna berättar återge hur samhällets inställning till aga, vanvård och misshandel har förändrats. I utredningens direktiv står att uppdraget är att kartlägga allvarliga övergrepp och vanvård. Redan i direktivet kon- stateras att vissa bestraffningar av omhändertagna barn har varit reglerade i den sociala barnavården sedan länge.1 I det här kapitlet presenteras den lagstiftning och de föreskrifter som har reglerat misshandel, sexuella övergrepp och olika bestraff- ningar av omhändertagna barn . Dessutom ges exempel på hur allmänhetens inställning till fysisk bestraffning har förändrats. Kapitlet syftar till att visa hur länge olika bestraffningar och övergrepp som intervjupersonerna har berättat om har varit förbjudna och brottsliga handlingar. Kapitlet inleds med en översikt om vanvård ur ett historiskt per- spektiv. Därefter behandlas hur kroppsaga har reglerats i lag- stiftning och föreskrifter samt hur attityder till kroppsaga har för- ändrats. Sedan följer ett avsnitt om hur andra bestraffningsformer har reglerats inom den sociala barnavården. Slutligen beskrivs för- ändringar i lagstiftning om sexuella övergrepp mot barn. Kapitlet avslutas med en sammanfattning. 1 Dir 2006:75, s. 3. Vanvård ur ett historiskt perspektiv 4.1Vanvård ur ett historiskt perspektiv Vad som är att betrakta som barns bästa och vad som är till skada för barn omförhandlas ständigt. Till exempel har bruket av aga som uppfostringsmedel förändrats . Dessutom har uppfatt- ningar om det riktiga i att aga barn varierat mellan klasser och geo- grafiskt i Sverige.2 är det viktigt att betona att föreställ- ningar om vad som har varit orätt att göra mot barn har präglats av samstämmighet . I en studie av aga och barnmisshandel i från reforma- tionen till nutid visar historikern att kroppslig bestraffning har haft stöd i den allmänna rättsuppfattningen endast om den tillgripits som sista utväg, inte utdelats i affekt, inte orsakat synliga skador samt syftat till barnets bättring.3 Agan skulle utföras på ett visst sätt för att vara acceptabel. Bergenlöv har studerat lagstiftning, rådgivningslitteratur i upp- fostringsfrågor och rättspraxis. Det är först med ett sådant mång- sidigt angreppssätt det går att komma åt vad som har ansetts som å ena sidan sanktionerat och å andra sidan oacceptabelt våld mot barn. Trots att det genom historien funnits lagar som påbjudit kroppslig bestraffning i uppfostringssyfte har viss misshandel av barn saknat stöd i en allmän rättsuppfattning. Trots att det länge saknades rättsliga förbud mot barnaga har all misshandel av barn inte varit accepterad.4 Eftersom lagtexter inte synliggör all oacceptabel behandling av barn är lagtexter inte heller någon lämplig utgångspunkt för att definiera vad som har varit att betrakta som vanvård ur ett historiskt perspektiv. Däremot kan lagtexterna tillföra ytterligare en dimension av den van- vård intervjupersonerna vittnar om i utredningen, nämligen att vissa handlingar också har varit straffvärda. Inter- vjupersonerna har i de fallen inte enbart blivit utsatta för oacceptabel behandling utan också för brottsliga handlingar. Vid sidan om lagtexterna finns stadgor, instruktioner och före- skrifter som exempelvis har reglerat hur vården i institutioner och barnhem skulle utföras. I dessa förekommer förbud mot olika bestraffningsmetoder av barn. Personal som bröt mot dessa förbud gjorde sig inte skyldig till brott, men likväl till oacceptabel behand- 2Bergenlöv, , Drabbade barn: aga och barnmisshandel i från reformationen till nu- tid. Nordic Academic Press, 2009, s. 26. 3Bergenlöv 2009, s. 160. 4Bergenlöv 2009, s. 157–161. Vanvård ur ett historiskt perspektiv ling av barnen som skulle kunna ha lett till att han eller hon tvingats att lämna sin tjänst. Vanvård som intervjupersonerna har vittnat om kan alltså vara av flera slag; brottsliga handlingar, oac- ceptabla handlingar och slutligen sanktionerade handlingar som hade stöd i den allmänna rättsuppfattningen . 4.2Aga ur ett historiskt perspektiv Aga och kroppslig bestraffning var länge en metod för att upp- fostra barn, men är totalförbjudet i . Denna lag- stiftning bygger på tanken att det är orätt att slå ett barn oavsett effekt eller motiv. Det är en normativ lag som totalförbjuder aga till skillnad från tidigare begränsningar av möjligheten att använda aga som skildras nedan. Agans avskaffande har skett i flera steg. Först avskaffades agan för vuxna, senare för barn. Förbuden mot barnaga har gått från att gälla äldre skolbarn till att omfatta också yngre barn i hemmet. började aga av vuxna regleras i lagstift- ningen. Husagan, det vill säga husbondens rätt att aga sina anställda, avskaffades för vuxet tjänstefolk 1858, men först för unga tjänare. strafflag stadgade att misshandel kunde resultera i böter eller fängelse. Men detta gällde inte om misshandeln hade utdelats av någon som hade rätt att aga den drabbade och om skadan var ringa. Eftersom det 1864 främst var barn och unga som kunde agas gällde detta rättsskydd inte dem. Lagen upphävdes först 1957.5 förbjöds kroppslig bestraffning och kränkande behandling av elever på högre folkskolor och kommunala högre skolor6 och 1928 förbjöds aga på läroverken.7 På de särskilda läroverken för flickor, flickskolorna, var aga över huvud taget aldrig tillåtet. 5Bergenlöv 2009, s. , , Barn och misshandel: en rapport om kroppslig bestraffning och annan misshandel i , offentliga publikationer, , 2001, s. 21. 7Qvarsebo, fostran: enhetsskolan, agan och politiken om barnet 1946–1962, , Tema Barn, , Diss. : uni- versitet, , 2006, s. 10. Qvarsebo hänvisar till SFS 1928:412. Vanvård ur ett historiskt perspektiv De första agaförbuden gällde ungdomar som studerade vid en högre utbildning än den gängse folkskolan. växte tanken stark om att alla barn, oavsett klass och kön, borde ha rätt till en likvärdig skolutbildning. När visionen om enhetsskolan skulle omsättas i praktik blev just agan något som representanter för olika skolformer var tvungna att enas kring. Det gjordes först efter mångåriga diskussioner.8 Den gamla strafflagen ersattes med en ny brottsbalk 1957 som likställde aga, som tilldelades av andra än vårdnadshavare, med misshandel. Skolaga blev då synonymt med misshandel, vilket ledde till dess avskaffande.9 1958, efter agaförbudet på högre folk- skolor och högre kommunala skolor, blev det förbjudet att aga elever i folkskolan.10 4.2.3Agaförbud i den sociala barnavården Barn som omhändertogs inom den sociala barnavården riskerade inte bara att utsättas för aga i skolan och hemmet första hälft. Barnavårdsnämnderna hade också rätt att förordna och dela ut aga i uppfostringssyfte. Barnavårdsnämndernas rätt att aga barn skrevs in i de första barnavårdslagarna 1902 och kvarstod Lag om samhällets barnavård.11 ifrågasattes lämpligheten av att barnavårdsnämnd- erna agade barn. I och med att Lag om samhällets barnavård omar- betades 1942 nämndes inte längre barnavårdsnämndernas rätt att aga barn. Den del som i 1924-års lag uttryckte möjligheten att aga barn ströks. Det kan tolkas som att det efter 1942 saknades stöd i lag för att barnavårdsnämnderna skulle kunna aga barn.12 Barn som vårdades på skyddshem/ungdomsvårdsskolor och andra institutioner kom tidigare än barn i vanliga hem att skyddas från aga i lagtexten. 1946 avskaffades agan på ungdomsvårdsskolorna, de tidig- 9Qvarsebo 2006, s. 79. 10Qvarsebo 2006, s. 80. 111 mom 23 §, Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 1223 § Lag (1942:62) angående ändring i vissa delar av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). I propositionen till ny strafflag 1957:170 står det dock att i förslag till ny BvL i SOU 1956:61 ska man ta bort barnavårds- nämndens befogenhet att tukta omhändertaget barn. Därför är uppgiften osäker. Se Prop 1957:170, s. 17. Vanvård ur ett historiskt perspektiv are så kallade skyddshemmen. De tillrättavisningsmetoder som per- sonalen på dessa institutioner fick använda sig av var inskränkning av friheter och förmåner, samt isolering. Däremot nämndes inte kroppsaga som varit tillåtet i en tidigare stadga från 1937.13 Inte heller 1937 fick kroppsaga utdelas hur som helst. Enligt skyddshemstadgan fick aga endast användas för att bestraffa över- våld mot befattningshavare samt misshandel av kamrater och djur, ävensom vid mera svårartat trots.14 Aga var att betrakta som en sista utväg. Vissa barn och ungdomar fick inte agas enligt stadgan. Pojkar och flickor fick inte agas. Aga fick heller inte utdelas till barn som misstänktes vara psykiskt funk- tionshindrade.15 Agan, liksom andra bestraffningsformer fick inte medföra men för elevens hälsa.16 Verkställande av kroppslig bestraffning var alltså omgärdat av restriktioner. 1960 stadgades ett uttryckligt förbud mot att utsätta elever på ungdomsvårdsskolor för kroppslig bestraffning eller kränkande behandling.17 förbjöds även aga på barnhem. Aga hade då redan varit ett oacceptabelt uppfostringsmedel på dessa institu- tioner i drygt . 1948 agerade nämligen för att förhindra kroppsaga på barnavårdsanstalter (barnhem). I Råd och anvisningar nr 49 1948 står det: Bestraffning kan verka allvarligt skadligt på barnet. Den mest aggressiva formen, kropps- agan, d.v.s. den avsiktliga handgripligheten för att framkalla smärta genom örfilar, stryk etc. är strängeligen förbjuden.18 Slutligen infördes bestämmelser mot aga på barnavårdsanstalter. stadga för barnavårdsanstalter kan man läsa: Barn som är intaget i barnavårdsanstalt må icke utsättas för kroppslig bestraffning eller kränkande behandling.19 13Enligt 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen, var följande tillrätta- visningar tillåtna: förlust av företräden, inskränkning av friheter och förmåner (men indrag- ning eller inskränkning av måltidsportioner var inte tillåtet), isolering samt kroppsaga. När denna stadga ersattes av Kungl. Maj:ts Stadga (1946:582) för skolor tillhörande barn- och ungdomsvården nämndes endast inskränkning av friheter och förmåner samt isolering som tillåtna tillrättavisningsmetoder under samma paragraf. 144 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 154 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 165 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 1740 § Kungl. Maj:ts Stadga (1960:728) för ungdomsvårdsskolorna. 18Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor nr 49, Kungl , 1948, s. 10. 1915 § Kungl Maj:ts Stadga (1960:595) för barnavårdsanstalter. Vanvård ur ett historiskt perspektiv I hemmen var aga under vissa former tillåtet då som första land i världen införde ett totalförbud mot barn- aga. Bland beslutsfattarna hade då diskussionerna om möjligheterna att införa ett agaförbud pågått . I förarbetena till föräldra- balken som antogs 1949 gav departementschefen uttryck för att kroppsaga borde undvikas.20 Men i stadgades att föräldrar fick använda de uppfostringsmedel som med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter fick anses lämpliga.21 Ett steg mot att införa strängare bestämmelser mot barnaga gjordes när den gamla strafflagen arbetades om till en ny brotts- balk . 1957 upphävdes bestämmelsen att ringa skada på grund av aga inte skulle leda till påföljd. Aga som utfördes av andra än föräldrar eller annan vårdnadshavare likställdes med miss- handel.22 Om annan vårdnadshavare inbegrep fosterföräldrar är oklart. Med en modern tolkning av begreppet vårdnadshavare är aga som utfördes av fosterföräldrar efter 1957 likställt med misshandel. Om däremot föräldrar och fosterföräldrar ansågs ha samma förpliktelser när det gällde den dagliga vården av barnen är aga som utfördes av fosterförälder inte att anse som misshandel. Vi håller för troligt att det sistnämnda gäller. Förändringen till följd av den nya gjorde det omöj- ligt att behålla skolagan eftersom den definierades som misshandel i den nya brottsbalken.23 hade barnmisshandel börjat uppmärksammas i medicinska sammanhang. hade den medicinska forsk- ningen varit relativt outvecklad om vilka skador som misshandel kunde åsamka barnen och att det fanns föräldrar som slog sina barn så mycket att barnen fick bestående men eller till och med avled. I hade barnröntgenologer och barnläkare kartlagt skall- och skelettskador på barn. Den första medicinska rapporten kom 1946. Men författaren, barnröntgenologen Caffey, slog inte fast hur de allvarliga skador som barnen i hans undersökning hade drabbats av, hade uppkommit. Kopplingen mellan barnmisshandel och svåra skador 20SOU 1978:10, Barnets rätt 1, Om förbund mot aga. Delbetänkande från Utredningen om barnets rätt, /Allmänna förl., , 1978, s. 13. Hänvisar till Prop 1949:93, s. 100. 21SOU 1978:10, s. 15. 22Prop 1957:170, s. 16. Se även Bergenlöv 2009, s. 142. 23Qvarsebo 2006, s. 79. Vanvård ur ett historiskt perspektiv var fortfarande okänd. 1953 konstaterade ännu en amerikansk barnröntgenolog, Silverman, att skadorna hade orsakats av våld. Men hur våldet uppkommit var fortfarande en obesvarad fråga. fastslog läkarna att de skador som Caffey och Silverman hade upptäckt berodde på vårdnadshavarnas misshandel av barnen. Att föräldrar och andra vårdnadshavare utsatte sina små barn för så kraftig misshandel var en nyhet som fick stor uppmärksamhet i amerikansk media. Kunskapen om indikationer på barnmisshandel spreds till läkar- kåren 1961 i ett symposium för barnläkare om barnmisshandel. Symposiet leddes av som senare lanserade begrep- pet The Battered Child Syndrome i en artikel 1962.24 The Battered Child Syndrome angav en medicinsk definition på barnmisshandel. fick läkare ett syndrom att förhålla sig till när barn med skelett- och hudskador, blödningar i hjärnan eller mjukdelssvullnader kom till sjukhusen. Att dessa skador kunde orsakas av misshandel var därmed klarlagt.25 I publicerades de första medicinska rapporterna om barnmisshandel . De baserades på undersökningar av svårt misshandlade barn som vårdats på sjukhus i och . Hur kontroversiella rönen om barnmisshandel var illustre- ras av att olika myndigheter hade svårt att acceptera att sjukhusen ställde diagnosen barnmisshandel på dessa barn. På ett barnläkarmöte i drogs riktlinjer upp för hur fall av barnmisshandel skulle bedömas och vilka åtgärder man skulle vidta när sådana fall upptäcktes. Det har hävdats att detta möte bidrog till svenska läkares förmåga att upptäcka barnmiss- handel.26 Det ledde till en ökad registrering av barnmisshandelsfall, vilket påpekades i en artikel i av . Artikeln fick fart på debatten i . Den ledde till att föräldrars rätt att aga sina barn började diskuteras i riksdagen.27 Vid ingången hade aga förbjudits i skolor och på anstalter. Men tillät fortfarande att vårdnadshavare agade sina barn. I och med att barnmisshandel hade fått en veten- skaplig medicinsk definition och att flera fall av barnmisshandel 24Kempe, CH., Silverman, F.N., , B.F., Droegemueller, W.& Silver, H.K. The Battered Child Syndrome. , 181, 1962, s. 17–24. 25En utredning om barnmisshandel, , , 1969, s. 10–15. 26En utredning om barnmisshandel, , , 1969, s. 15. 27SOU 2001:18, s. 23. Vanvård ur ett historiskt perspektiv hade rönt allmän uppmärksamhet hade riskerna med hård aga blivit kända. ändrades och vårdnadshavares rätt att aga sina barn ströks. Aga sågs inte längre som en uppfostringsme- tod utan likställdes med misshandel. föreskrev endast att föräldrar skulle hålla sina barn under erforderlig upp- sikt.28 Ändringen 1966 innebar inte något totalt förbud mot barnaga. Det ledde till att gränsen mellan vad som var tillåten kroppslig till- rättavisning och vad som var misshandel blev oklar. Därför restes krav på ett totalförbud i ett par riksdagsmotioner 1972.29 Slutligen förbjöds aga i hemmen i 1979. Det gjordes med följande tillägg: Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egen- art och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling.30 4.3Attityder till och bruk av kroppsliga bestraffningar mot barn har det i gjorts intervju- eller enkät- studier om personers attityder till och bruk av kroppsliga bestraff- ningar mot barn. Dessa studier visar att det har blivit allt mindre accepterat att aga barn efter antiagalagens tillkomst 1979. Opinionsundersökningar som har gjorts av och visar att 1965 var drygt hälften av den svenska befolkningen (53 pro- cent) positiv till kroppslig bestraffning av barn. Efter att föräldra- balken hade skrivits om 1966 var positiva till kroppslig bestraffning 1968. 1971, före totalförbudet mot aga, hade siffran sjunkit till . , när agaförbudet hade införts, sade sig vara positiva till kroppslig bestraffning av barn. 1994 delades denna upp- fattning endast av 11 procent.31 Förmodligen speglar alla dessa undersökningar till viss del vad som har ansetts accepterat vid . Det är ändå intressant att notera att aga som uppfostringsmetod saknade stöd hos knappt hälften av den 28SOU 1978:10, s. 19. 29SOU 1978:10, s. 20. 30SOU 2001:18, s. 22. 31Durrant, the success of corporal punishment ban. Child Abuse & Neglect, 23(5), 1999, s. 438. Vanvård ur ett historiskt perspektiv svenska befolkningen 1965. För utredningens del innebär detta att kroppslig bestraffning av barn inte var något självklart vid 1960- talets mitt. Vilka attityder som rådde tidigare är inte undersökt. Opinionsundersökningarna säger inget om hur vanligt det var att barn verkligen blev agade. Men några studier där föräldrar till- frågats om de har slagit sina barn kan berätta något om detta. Av de få studier som finns kan vi utläsa att aga genom enstaka slag har varit relativt vanligt in men därefter blivit allt mer sällsynt. Det finns flera problem med att generalisera resultat från dessa undersökningar. Dessa kommenteras nedan i samband med att undersökningarna presenteras. I en långtidsstudie av barn födda i uppgav av barnens mödrar att de hade slagit sina barn. Alla barn i denna studie hade under uppväxten blivit slagna av sina föräldrar, enligt föräldrarnas egen uppgift. Föräldrarna uppgav att de slog barnen oftare när de var mindre. svarade att de slog sina barn när barnen var 1–. Efter fyllda utdelade föräldrarna slag mer sällan eller knappt alls. Hårdare kroppslig bestraffning, som i Solnastudien kallades för ett kok stryk, drabbade däremot fler äldre barn. 30–av barnen i studien fick ett rejält kok stryk minst en gång när de var 9–, enligt föräldrarnas uppgift. Studien visade att mödrar slog sina barn oftare än fäder, något som också är känt från internationella historiska undersökningar.32 Solnastudien visar hur arbetarklassen i en förort brukade kroppslig bestraffning. Eftersom attityder och bruk av aga har varierat mellan olika orter och i olika delar av landet, liksom mellan klasser, går det inte att säga att undersökningen speglar situationen för alla barn i . Enligt den brittiske barndomshistorikern har arbetarklassen varit mer benägen att bruka kroppslig bestraff- ning mot sina barn.33 Överfört på svenska förhållanden ger Solna- studien en bild av agan i den grupp där den var mest förekom- mande. Efter antiagalagens tillkomst har flera nationella undersökningar om föräldrars inställning till fysisk bestraffning av barn gjorts. Den första genomfördes och baserades på intervjuer med 1 105 familjer (den så kallade ). 32SOU 2001:18, s. Se även , , Heroes of their own lives: the politics and history of family violence: 1880–1960, Penguin Books, , 1989[1988]. 33Hendrick, , Children, childhood and English society, 1880–1990, . Press, 1997, s. 22. Vanvård ur ett historiskt perspektiv sökning genomfördes av Kommittén mot barnmisshandel . Underlaget utgjordes av telefonintervjuer med föräldrar till 1 609 barn. Jämförelser mellan de två undersökningarna visar att fysisk bestraffning var vanligare 1980, då svarade ja på frågan om de hade använt fysisk bestraffning mot sitt barn . svarade ja på denna fråga.34 De former av kroppslig bestraffning som föräldrarna sade sig ha använt 1980 var främst att de knuffat, huggit tag i eller ruskat sitt barn hårt (49,), samt slagit eller klappat till barnet (27,). Det var däremot sällsynt att föräldrarna 1980 hade kastat saker på barnet (3,), sparkat, bitit eller slagit med knytnävarna (3,), slagit barnet med något föremål (2,), gett barnet ett kok stryk (3,), hotat med vapen (0,) samt använt vapen (0,). var svarsfrekvensen färre än en procent på dessa mer ovanliga former av fysisk bestraffning.35 Samtidens fördömande attityder gentemot barnaga kan ha påverkat hur föräldrarna svarade i intervjuerna. Kommittén mot barnmisshandel som har sammanställt jämförelsen mellan och intervju- studien , håller dock för troligt att underrapporteringen i de båda studierna inte har varit så omfattande att resultaten är helt missvisande.36 Sammanfattningsvis bekräftar de studier som har gjorts att många barn utsattes för kroppslig bestraffning under uppväxten , men att det har blivit allt ovan- ligare . Det är dock skillnad på engångsföreteelser och på upprepad misshandel. Utredningen om vanvård i den sociala barna- vården har valt att fråga intervjupersonerna hur ofta de utsattes för olika former av övergrepp och försummelse. Förutom kroppsaga har andra former av fysisk och psykisk bestraffning använts på institutioner för barn och ungdomar. I detta avsnitt redogörs för de bestraffningar som har beskrivits i stadgor, anvisningar och lag- stiftning som reglerat institutionernas verksamhet. På så sätt syn- liggörs vilka bestraffningar som har varit sanktionerade i lag men också vilka som har varit förbjudna. 34SOU 2001:18. s. 44. 35SOU 2001:18. s. 45. 36SOU 2001:18. s. 45. Vanvård ur ett historiskt perspektiv Barn och ungdomar som omhändertagits för så kallad vanart37 kunde placeras på särskilda institutioner. Institutionerna kom att ändra beteckning . Vi har valt samlingsbeteckningen ungdomsinstitutioner i vår framställning. Till en början kallades institutionerna för skyddshem. I den första stadgan för de statliga skyddshemmen fanns fyra tillrättavis- ningsmetoder uppräknade: 1)förlust till större eller mindre del av förut jämlikt 19 § vunna före- träden; 2)inskränkning för av de friheter och för- måner, som i allmänhet äro eleverna medgivna; 3)isolering; samt 4)lämplig kroppsaga, given av föreståndaren själv eller annan i hans närvaro38 Kroppsagan har tidigare kommenterats. De andra tillrättavisnings- åtgärderna diskuteras i det följande. I fråga om inskränkning av friheter och förmåner var det inte tillåtet att dra in eller minska på elevens matportioner. Att bestraffa genom att inte ge barnen mat var således förbjudet . Om bestraffningen innebar att man skilde eleven från kamrat- erna fick detta inte pågå längre än i sträck.39 Isolering på skyddshem fick inte användas mot elever . En elev fick inte hållas isolerad längre än i sträck. Upp till tre dagars isolering kunde föreståndaren själv besluta om, men för krävdes styrelsens ordförandes medgivande. Hur själva isoleringen skulle gå till var strikt reglerat. Isolerings- rummet skulle ha full tillgång till dagsljus. Eleven skulle få ha sina egna kläder och få läsa, skriva eller ha tillgång till någon form av sysselsättning. Efter två eller skulle eleven få vistas ute eller i en annan lokal någon tid varje dag.40 Föreståndaren var skyldig att föra journal över alla bestraff- ningar som utdelades. Dessa skulle granskas av styrelsen och av skyddshemsinspektören.41 37Ungefär: moraliskt eller sedligt förfall 381 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 392 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 403 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. 416 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1937:860) för skyddshemmen. Vanvård ur ett historiskt perspektiv 1946 trädde en ny stadga i kraft för skolor som tillhörde barn- och ungdomsvården, som de tidigare skyddshemmen nu kom att kallas. I den nya stadgan nämndes inte aga som tillrättavisningsmedel.