sou · GYB334 · 2010-05-11 00:00:00 — Ett av utredningens förslag var att slå samman , , , och till en myndighet. Till denna myndighet skulle också föras den koordinatorsfunktion för museiområdet som Museikoordinatorn föreslagit. Den nya myndighetens skulle bilda en sfär för frågor som på olika sätt rörde historia, samtid och livsmiljö. Utredningen såg kopplingar och samordningsvinster mellan den verksamhet som de olika myndigheterna bedrev och hänvisade också till ett allmänt behov inom kulturområdet av en enklare, mer kraftfull och mindre uppsplittrad förvaltningsorganisation. skrev att de under arbetets gång övervägt att föreslå en nedläggning av Riksutställningar, men att man funnit att verksamheten var efterfrågad och att den behövdes. Därför skulle större delen av verksamheten föras in i den föreslagna myndigheten. Verksamheten skulle dock behöva ändra inriktning. Eftersom lokala och regionala kulturinstitutioner enligt utredningen både hade en hög kompetens och kvalitet och dessutom stod nära lokala arrangörer och målgrupper borde de ges möjlighet att producera utställningar för hela landet. Riksutställningars tillkomst och utveckling resurser borde därför användas uteslutande till samverkan med statliga och regionala kulturinstitutioner, som blir ansvariga för utställningarnas innehåll. Riksutställningar borde också ägna sig åt praktisk utställningsproduktion och transport, att ta fram standarder samt bedriva forsknings- och utvecklingsverksamhet om t.ex. utställningsproduktion och om hur människors upplever utställningarna. Utredningen förutsatte dock att den samlade myndigheten liksom skulle bedriva utställningsproduktion i i . Vissa av myndighetens resurser skulle dock kunna frigöras för att bygga upp den föreslagna permanenta museikoordinatorsfunktionen. Regeringen valde i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3), som beslutades , att inte gå vidare med en samlad sfärmyndighet för historia, samtid och livsmiljö och inte heller en permanent museikoordinatorsfunktion. Däremot betonade regeringen att kraven på samarbete mellan myndigheterna skulle öka och öppnade också för att förändringar inom den statliga myndighetsstrukturen kunde komma att bli aktuella . När det gällde Riksutställningar, Stiftelsen och konstaterade regeringen att alla dessa tre institutioner skulle få ändrade förutsättningar i och med att stödet till de regionala institutionerna inom scenkonst, musik och utställningar förändrades.4 Statens insatser behövde i högre grad inriktas på expertstöd och kompetensutveckling både i förhållande till den regionala nivån och i förhållande till andra aktörer. Längst valde regeringen att gå när det gällde Stiftelsen , som föreslogs få ett slopat verksamhetsstöd. Istället skulle ansvaret för vissa nationella insatser på musikområdet föras över till Statens musiksamlingar.5 I propositionen meddelade regeringen att en utredare skulle utses för att se på Riksutställningars framtida roll och uppdrag. 4Reformen finns utförligt beskriven i betänkande Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11). 5Se förslag i betänkandet I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiken (SOU 2010:12) Riksutställningars tillkomst och utveckling I ovanstående avsnitt har vi redogjort för de olika utredningar och politiska beslut som lett fram till det uppdrag som Riksutställningar har . Från försöksverksamheten som inleddes , via stiftelsebildningen till att bli en myndighet och den översyn av verksamheten som denna utredning har i uppdrag att genomföra. Diskussionen om Riksutställningars roll och uppdrag har sett likartad ut genom i stort sett hela denna 45-åriga period. Ska Riksutställningar ha en egen tydlig profil och en egen konstnärlig identitet eller borde dess roll snarare vara att stödja andra utställare? Riksutställningars allra första vandringsutställning var med . I utställningen ingick verk av bl.a. , och att antal andra världsberömda namn ur samlingar. Utställningen gick på turné i lastbil till ett 20-tal orter runt om i landet. Ursprungsidén med Riksutställningar var just att fler skulle få möjlighet att ta del av det gemensamma kulturarvet och de konstskatter som fanns i de centrala museernas samlingar. fick dock utställningar som tog upp aktuella samhällsfrågor och politiska debattämnen ett allt större utrymme. Riksutställningar var i hög utsträckning präglat av den rådande tidsandan och många utställningar hade som mer eller mindre uttalat syfte att utmana den konst- och historiesyn som man menade präglade det traditionella museiväsendet i . En typisk utställning från var den kontroversiella Sköna stund som gick i turné –1970 och som belyste den rika västvärldens, i synnerhet , förhållningssätt till utvecklingsländerna. Andra exempel är Land du välsignade om industrialismens genombrott, arbetarnas miljöer och folkrörelsernas framväxt 1850–1915. Samhällsengagemanget har fortsatt att vara ett genomgående tema för Riksutställningar, även om den politiska agendan kanske har blivit mindre entydig. En av Riksutställningars största succéer , både hos kritiker och publik, är har 99 namn som handlade om det mångreligiösa samhälle som utvecklats till och om symbolers betydelse. Utställningen var en av anledningarna till att Riksutställningar fick ta emot Svenska Museiföreningens utmärkelse Årets museum 2001. Riksutställningars tillkomst och utveckling Riksutställningar har använt sig av flera olika distributionssätt och utställningsmedier. utrustade Riksutställningar i samarbete med SJ ett antal utställningståg som rullade ut till olika platser i landet. i fraktades runt till olika orter längs med Nordens kuster på ett fartyg. Vanligare har dock varit att använda sig av specialanpassade långtradare eller lastbilar, bussar eller släpvagnar. har Riksutställningar skaffat sig en närmast unik kompetens när det gäller att distribuera utställningar och utforma dem så att de enkelt kan packas ned, transporteras, packas upp igen och anpassas till skiftande utställningslokaler eller miljöer. Riksutställningar har gjort olika prioriteringar när det gäller storleken på utställningsprojekten. Under vissa perioder har man valt att satsa på färre men större och mer resurskrävande utställningsprojekt, medan man under andra perioder i stället prioriterat mindre utställningar som anpassas till visningar i t.ex. bibliotek, skolor och mindre visningslokaler. Både större och mindre utställningar har dock alltid funnits som en del av utbudet. Riksutställningar har ett flertal gånger varit föremål för olika utredningar och utvärderingar. Men det politiska beslut som kanske haft störst betydelse för verksamheten sedan försöksverksamheten påbörjades var inte grundat på några kulturpolitiska överväganden. beslutade den dåvarande regeringen att Riksutställningar skulle flytta hela sin verksamhet från till . Omlokaliseringen skulle enligt beslutet påbörjas och vara helt genomförd . Beslutet föranleddes av försvarspolitiska beslut (prop. 2004/5:5) som bl.a. innebar att , P 18 lades ned. För att kompensera bortfallet av arbetstillfällen på de orter och regioner som berördes av nedläggningar av militär verksamhet aviserade regeringen att ny- och omlokaliseringar av statliga arbetstillfällen skulle ske. En särskild utredare tillsattes med uppdrag att utreda och föreslå sådana lokaliseringar. Utredningen, som antog namnet (N2004:15), presenterade sina slutsatser i två rapporter respektive . 6 Regeringsbeslut U2005/3610/Kr m.fl. SOU 2010:34 Riksutställningars tillkomst och utveckling erna fanns förslag om att skulle flytta 260 tjänster från till . Regeringens beslut blev emellertid att endast 140 tjänster vid skulle flyttas till och att Riksutställningar, som då hade en personalstyrka på drygt 60 personer, skulle flytta till . Regeringens planer presenterades i vårpropositionen. Riksutställningars ledning hade fått ett förhandsbesked om att ett beslut om flytt skulle fattas. Beskedet väckte starka protester både från myndighetsledningen, från fackliga organisationer och från olika intressenter och samarbetspartners. Någon ändring av beslutet var dock aldrig aktuell utan flytten genomfördes enligt planerna. flyttade Riksutställningar in i sina nybyggda lokaler i . hyr en annan del av fastigheten och myndigheterna har en gemensam entré och vissa andra gemensamma ytor. Endast en handfull av Riksutställningars medarbetare valde att flytta med till och därför är större delen av personalstyrkan nyrekryterad. Flytten till har inneburit att myndighetens transport- och lokalkostnader har ökat. Den har fått stora konsekvenser för myndigheten och orsakat stor turbulens. Men flytten har också inneburit att myndigheten tvingats tänka i nya banor kring sitt uppdrag, sin organisation och sitt samarbete med andra.7 7 Se t.ex. Omlokalisering – smärtsamt men nyttligt artikel i allehanda . 3Utställare och konstförmedlare i Utställningsområdet är både brett och inte helt enkelt att överblicka eller avgränsa. I detta avsnitt ges en mycket översiktlig bild över den svenska musei- och utställningssektorn – vilka aktörerna är, hur de finansieras och vilken publik de vänder sig till. Vi beskriver också litet närmare verksamheten vid och , de två statliga myndigheter som i likhet med Riksutställningar har uppdrag att verka inom området samtidskonst. Då tog fram officiell statistik för området museer och konsthallar i tillfrågades totalt 251 institutioner.1 I det urvalet ingår de museer och konsthallar som har anställd och yrkesutbildad personal och där personalens sammanlagda arbete uppgår till motsvarande minst en heltidstjänst . Detta gör att många av de mindre museerna och konsthallarna, bl.a. hembygdsgårdar och hembygdsmuseer, inte finns med. Det totala antalet konsthallar och museer i kan uppskattas till cirka 2 000. Till detta ska också läggas de gallerier och enskilda och ideella verksamheter som ägnar sig åt att producera eller visa utställningar. Av de 251 tillfrågade institutionerna svarade 214. Dessa bildar underlaget för den officiella statistiken. Det totala antalet besök på museer och konsthallar beräknades uppgå till närmare 18 miljoner. Det mest besökta museet var som hade en besökssiffra på drygt 1,3 miljoner, därefter följde som hade drygt 1,1 miljoner besökare och i och som bägge hade en besökssiffra runt en halv miljon. I genomsnitt hade museerna och konsthallarna 310 besök per dag. Omkring hälften av museernas samlingar är 1 De statistiska uppgifterna i detta avsnitt är hämtade från Museer & konsthallar 2008, Kulturen i siffror 2009:4 utgiven av . Utställare och konstförmedlare i inriktade på kulturhistoria och på design, konst eller konsthantverk. genomfördes 2 130 utställningar och mer än 100 000 publika aktiviteter, dvs. visningar, stadsvandringar, kurser etc. Av museerna räknas 23 som centrala museer. Det gemensamma för dessa är att de har staten som ägare och/eller huvudfinansiär, att de har någon form av nationellt uppdrag och att de sorterar under . De centrala museerna är organiserade i tio myndigheter och fyra stiftelser. Utöver de centrala museerna finns det ytterligare 25 museer som har staten som huvudfinansiär. Det finns närmare 30 regionala museer och ungefär dubbelt så många kommunala museer i . Därutöver finns ett 40-tal konsthallar som vanligtvis har ett kommunalt huvudmannaskap. De totala intäkterna för museiväsendet uppgick till . Av dessa medel var cirka två tredjedelar offentlig finansiering Staten bidrog med cirka 1,6 miljarder till museiväsendet. Två tredjedelar av dessa medel gick som årliga anslag till de centrala museerna, medan övriga medel var bidrag till främst regionala museer, men också i viss mån till kommunala museer och till konsthallar. Bidragsmedlen fördelas till största delen via . Kommunerna är den näst största finansiären av museisektorn och bidrog med . Drygt hälften gick till kommunala museer, en fjärdedel till regionala museer och en sjättedel till konsthallar. Landtingens medel till museiverksamhet uppgick till , varav huvuddelen avsåg regionala museer. Entréavgifterna utgjorde endast av de totala intäkterna. Cirka hälften av museernas och konsthallarnas kostnader avser personal och den samlade personalstyrkan motsvarade totalt 4 640 årsverken. Lokalkostnader var den näst största enskilda utgiftsposten och uppgick till . 3.1Samhällets insatser för den samtida konsten Förutom konsthallarna finns det ungefär 40 museer som är särskilt inriktade på samtida eller äldre konst. I den gruppen finns såväl statliga, som kommunala och regionala museer och museer som drivs i enskild regi. Totalt fick dessa institutioner i offentligt stöd 2008. Utställare och konstförmedlare i länsmuseer konstsamlingar och en mer eller mindre ambitiös utställningsverksamhet. Det finns också en handfull tongivande samtidskonstinstitutioner som tillkommit på privat initiativ och som är privat finansierade. Magasin 3 och konsthall, bägge i , är två exempel. ger bidrag till flera aktörer inom bild och formområdet. Bidragen ges till konstkonsulenter, utställningsarrangörer, konsthantverkskooperativ och centrala främjandeorganisationer. Dessutom fördelar verksamhetsbidrag och utvecklingsbidrag till landets länsmuseer. fördelade 2009 inom ramen för anslaget 4:5 Bidrag till bild och formområdet totalt till konstfrämjandeorganisationer, utställningsarrangörer och konsthantverkskooperativ. har till uppgift att besluta om statliga bidrag och ersättningar till konstnärer. Myndigheten ska hålla sig underrättad om konstnärernas ekonomiska och sociala förhållanden samt löpande bevaka trygghetssystemens utformning och tillämpning i förhållande till statlig verksamhet. Inom myndigheten finns , vars ledamöter utses av regeringen. Bildkonstnärsfonden fördelar den så kallade visningsersättningen som är en statlig ersättning åt bild- och formkonstnärer för att deras verk visas på offentliga institutioner. Dessutom fördelar Bildkonstnärsfonden bidraget till Iaspis, som är ett internationellt program för bild- och formkonstnärer, vilket drivs som en särskild verksamhetsgren inom . Iaspis fördelar stipendier till svenska konstnärer för att arbeta vid någon av de utländska eller svenska ateljéer som ingår i programmet. Dessutom erbjuder programmet möjlighet för utländska 2 Uppgifter från Statens kulturråds statistiska undersökning om bild- och formområdet som preliminärt kommer att publiceras . Utställare och konstförmedlare i konstnärer att komma till och arbeta och ställa ut under . Iaspis arrangerar också ett utåtriktat program bestående av debatter, seminarier, utställningar, workshops, filmvisningar, föreläsningar och samtal. Verksamheten riktar sig primärt till professionella utövare. Dessutom bjuder Iaspis in utländska curatorer och kritiker för vistelser och studiebesök. Syftet är att stärka det internationella utbytet och befästa det internationella intresset för svensk bild- och formkonst. samlade stipendie- och bidragsgivning (inklusive Iaspis) uppgick till i utbetalade medel. har, enligt sin instruktion (2007:1188) till uppgift att verka för att konsten blir ett naturligt och framträdande inslag i samhällsmiljön genom att myndigheten beställer och förvärvar god samtidskonst till statens byggnader och andra lokaler för statlig verksamhet, medverkar till att konst tillförs även andra gemensamma miljöer än sådana som brukas av staten, och sprider kunskap om konstens betydelse för en god samhällsmiljö. Myndigheten ska särskilt förteckna samlingar av konst och konsthantverk som tillhör eller understöds av staten, och ha tillsyn över sådana samlingar och över hur statliga organ vårdar konstverk som tillhör staten och som är fast anbringade. Detta gäller för konstverk som inte står under tillsyn eller vård av någon annan myndighet eller inrättning som har betryggande sakkunskap i fråga om sådan konst. är en enrådighetsmyndighet som leds av en chef med titeln direktör. Hos myndigheten finns det också ett insynsråd bestående av fem ledamöter. hade 15 personer anställda, varav elva var tillsvidareanställda. har 2010 ett förvaltningsanslag på , myndigheten disponerar också ett anslag på för gestaltning av den gemensamma miljön. ger arbetstillfällen till konstnärer över hela landet genom skissuppdrag och uppdrag för genomförande av konstnärlig gestaltning i det offentliga rummet. fick 38 konstnärer skissuppdrag, 26 av dessa i statliga projekt och 12 i samarbetsprojekt. Utställare och konstförmedlare i 11 konstnärer i statliga projekt och i den övriga verksamheten har samarbetspartners skrivit kontrakt med 5 konstnärer. Verksamheten har resulterat i att 24 konstverk blivit klara . köper också in konstverk som erbjuds statliga verksamheter i form av konstkollektioner. köptes totalt 325 konstverk in till en kostnad av . samverkar med statliga och andra fastighetsägare med beställning och placering av konst i den gemensamma miljön. I den del av verksamheten som är inriktad på icke-statliga miljöer eller byggnader prioriteras barn och unga särskilt. satsar bl.a. på att stärka förståelsen och kunskapen kring den samtida konsten genom pedagogiska program som riktar sig till barn och unga. Inom ramen för sitt konstpedagogiska uppdrag utvecklar metoder för att skapa relationer mellan publiken och den offentliga konsten. I det arbetet ingår att arrangera och delta i visningar, föredrag, seminarier, samtal och workshops. Myndigheten prioriterar sitt uppsökande arbete vilket innebär att närma sig nya målgrupper för att kommunicera kring samtidskonstens skiftande uttryck och på så sätt sprida kunskap om konstens betydelse för en god samhällsmiljö. gör bedömningen att det uppsökande arbetet ger en unik nationell överblick och bidrar till att myndigheten har goda kontakter i hela landet. är det enda statliga centralmuseet som har ett uttryckligt samtidskonstuppdrag. Det förekommer dock att andra centralmuseer visar samtida konst och samarbetar med konstnärer i sin utställningsverksamhet.3 Museet har en framstående samling av svensk och internationell konst från 1900- och . Myndigheten anger i sin årsredovisning att det finns närmare 64 000 verk i museets konstdatabas och dessutom 370 000 oregistrerade fotografiska verk. växte samlingen med 176 konstverk som antingen donerats till eller inköpts av museet. hade totalt 325 000 besökare.4 I 3Bildmuseet i är även det ett statligt museum som är inriktat på samtidskonst. 4Museet anger två besökssiffror – 325 000 löste biljett och tog del av utställningarna, medan 582000 besökte byggnaden. Utställare och konstförmedlare i invigdes , som är en avdelning inom myndigheten. Dess verksamhet finansieras gemensamt av , och kommun. hade drygt 2 000 konstverk ur sina samlingar deponerade. Ungefär hälften av dessa är utlån till departement och andra myndigheter i . Övriga verk, i huvudsak grafik eller måleri, spridda på olika håll i landet och på svenska ambassader och konsulat i olika delar av världen. lånade 2009 ut 303 verk till 61 institutioner för att användas i utställningar. Av dessa institutioner låg tio i , 14 i övriga och 37 utanför gränser. Denna siffra har varit ganska över åren om man bortser från den period då höll byggnaden på stängd för renovering. Museet hade då ett omfattande samarbete med andra museer i det som kallades C/o . Moderna har turnerat tre större utställningar som museet producerat. Utställningarna har visats i antingen , eller , men inte på andra platser i . genomfördes också programverksamhet för barn- och unga, t.ex. specialvisningar, verkstad, och workshops. Museet räknar med att totalt 17 000 barn och ungdomar deltog. betalde ut totalt till 13 konstnärer enligt avtalet om konstnärers medverkan och ersättning vid utställningar. Museet anger själva att man 2009 hade ovanligt få utställningar med verksamma svenska konstnärer, men att antalet kommer att öka väsentligt . 3.1.2Regionala och kommunala insatser Enligt uppgifter från avsatte landets landsting totalt till området bild och form, vilket motsvarar av de samlade kulturutgifterna.5 Då medräknas emellertid inte stödet till de regionala museerna, som i varierande grad ägnar sig åt att samla och förmedla konst. Landstingens samlade konstinköp uppgick till . Det regionala engagemanget inom konstområdet varierar stort mellan olika län. 5 Kulturens finansiering 2007, Kulturen i siffror 2008:7, utgiven av . Utställare och konstförmedlare i Det finns konstkonsulenter, även kallade länskonstnärer, i alla län utom , , och . fördelar ett statligt bidrag, som legat runt , till konstkonsulentverksamheten. I övrigt finansieras verksamheten av landstingen. Statsbidraget till konstkonsulenterna syftar till att sprida, stimulera och öka kunskapen om konst och kultur, framför allt bland barn och unga och till att öka kvaliteten inom amatörkulturområdet. har länge strävat efter att integrera konsulentverksamheten i stödet till övrig regional kulturverksamhet och stödet till tre av konstkonsulenterna sker därför numer inom anslaget till i respektive län. har föreslagit att medlen till konsulentverksamhet inom konst, dans, mångkultur och hemslöjd ska ingå i de belopp som fördelas inom ramen för Kultursamverkansmodellen.6 Genom att driva konsthallar och konstmuseer, köpa in konst samt fördela bidrag till konstnärer och utställare spelar kommunerna en viktig roll för det lokala konstlivet. Som vi redogjort för ovan bedrivs huvuddelen av landets konsthallar i regi och inte minst i de tre storstadsområdena har den kommunala finansieringen en avgörande betydelse för konstlivet. 3.1.3Privata och ideella insatser Det görs många insatser från offentligt håll för att stödja bildkonstområdet i . finns det ett stort ideellt engagemang för att sprida och förmedla professionella bildkonstnärers verk. Det finns också starka kommersiella intressen i bildkonsten. om konstnärernas inkomster, som publicerades visar tydligt att gruppen bildkonstnärer, tillsammans med fotografer och konsthantverkare, är den enskilda yrkeskategori bland kulturskaparna som har lägst förvärvsinkomst och lägst nettoförmögenhet.7 Detta kontrasterar mot det faktum att ett fåtal samtida konstnärer säljer sina verk för mångmiljonbelopp och att antalet gallerier och konsthallar är på framväxt. Den internationella konstmarknaden befinner sig i en kraftig tillväxt. 6Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11) avsnitt 5.2, s. 79 ff. 7Konstnärernas inkomster – en statistisk undersökning av SCB inom alla konstområden – 2005. Utställare och konstförmedlare i Det är svårt att få en samlad bild av den privata konstmarknaden och den privata konsumtionen av konst. hade enligt uppgift på sin hemsida 46 medlemmar . Den årliga omsättningen bland dessa uppgår till . Runt 400 svenska konstnärer medverkar i utställningar som medlemmar arrangerar. Studieförbunden är viktiga arrangörer av olika typer av kulturprogram. Detta gäller även för konstområdet. uppger studieförbunden att det genomfördes närmare 16 000 enskilda program där utställningar ingick. Därtill kommer den konstbildande verksamheten som i hög utsträckning bedrivs på ideell basis. Folkrörelsernas konstfrämjande är en ideell riksorganisation där 16 folkrörelseorganisationer ingår. Genom sin distriktsverksamhet bedriver Konstfrämjandet konstbildande verksamhet med konst på arbetsplatser, i konstklubbar, galleriverksamhet och olika typer av projekt. Konstfrämjandet samarbetar också med kommuner och landsting och arbetar på olika sätt för att göra konsten tillgänglig och vidga konstnärernas arbetsfält. En del i Konstfrämjandets verksamhet är att arrangera turnéutställningar. Sveriges Konstföreningar är en intresseorganisation för landets cirka 1 000 konstföreningar, som sammanlagt har nära 300 000 medlemmar. Konstföreningarna arrangerar totalt cirka 3 000 utställningar och 4 000 kulturprogram med föreläsningar, kurser, studiecirklar och resor. Många av utställningarna visas i allmänna lokaler. Sveriges Konstföreningar arrangerar vandringsutställningar som medlemmarna kan låna kostnadsfritt.