sou · GXB316d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Denna förening av bredd och koncentration kan uppfattas som mycket positiv sedd ur perspektiv. Gym- nasieutredningen föreslår å andra sidan också att estetisk verksam- het stryks som obligatoriskt ämne vid samtliga program.22 Enligt vår uppfattning är det i så fall viktigt att slå vakt om mångfalden i de estetiska ämnen som erbjuds som tillval samt om de estetiska inslagen i andra ämnen. Enligt vad Aktionsgruppen för barnkultur erfor under sin utred- ningstid är det en allmänt utbredd uppfattning att lärarutbildningen vare sig ger lärarna tillräckliga kunskaper i estetiska och andra kult- urellt relevanta ämnen (som t.ex. litteraturvetenskap, historia och reli- gionsvetenskap) eller i hur de konstnärliga uttrycksformerna kan användas i undervisningen.23 Denna bedömning bekräftades också bland annat av utvärdering av lärarutbildningen 2005.24 Till dessa kompetenser kommer behovet av förbättrade ämneskunskaper i för kulturlivet relevanta områden som t.ex. historia och litteraturvetenskap samt kunskaper om interkulturell pedagogik. För att öka kompetensnivån förespråkade Aktionsgruppen en sammanhållen utbildning för lärare i estetiska ämnen (som bild, musik, drama, dans osv.) som ska täcka kompetensbehoven i såväl de obligatoriska som de frivilliga skolformerna. Aktionsgruppen för barnkultur understryker också behovet av förbättrade möjlig- heter till vidareutbildning med inriktning på estetiska lärprocesser för lärare i andra ämnen. Det förefaller också finnas behov av peda- gogisk utbildning för konstnärligt utbildade personer. I många fall anses utvecklingen av metoder dessutom kräva ytterligare pedago- gisk forskning med inriktning på samspelet mellan kultur och lär- ande (se även avsnitt 10.2). Ett nationellt och lärande planeras t.ex. vid . 23SOU 2006:45, Tänka framåt, men göra . Så stärker vi barnkulturen. Detta är också en synpunkt som framförts till bl.a. av företrädare för författarna. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Enligt vad vi har erfarit under våra samtal med företrädare för kulturutövare i hela landet är stödjande och förmedlande funk- tioner hett efterfrågade. Många museers arbete med museipeda- gogik har t.ex. varit en resurs för detta. På vissa håll har även konsulenterna kommit att fylla denna funktion. När dessa funk- tioner fungerar väl utgör de en stor tillgång för såväl skolorna som för ungdomars egna kulturverksamheter i det civila samhället. Båda är ofta beroende av enskilda personers kompetenser och kontakt- nät. Det finns emellertid mycket som tyder på att den nuvarande kon- sulentorganisationen inte är optimal. Mycket beror på konsulent- tjänsternas placering och på hur de enskilda konsulenterna väljer att tolka sina uppdrag. Uppdelningen av konsulentfunktioner på gen- rer och målgrupper kan också verka splittrande på insatserna. För- utsättningarna och behoven ser dessutom mycket olika ut i olika delar av landet. Vi ser därför ett stort behov av att ersätta kon- sulentorganisationen med nya och mer samlade regionala mäklar och stödfunktioner inom ramarna för portföljmodellen. I en situa- tion då samhället förändras och pedagogiken utvecklas uppstår ett behov av vidareutbildning för personalen med avseende på t.ex. inter- kulturell pedagogik och för digitaliseringen relevanta kompetenser för att de bättre ska kunna fylla skolans behov. Denna funktion disku- teras även i samband med civilsamhällets behov av stöd och mäklar- instanser (se 9.3), samt i samband med portföljmodellen i kapitel 12. Såväl som Aktionsgruppen för barnkultur har även pekat på att ansvaret för barn- och ungdomskulturen och för kult- uren i skolan framstår som splittrat även på nationell nivå.25 Fram tills ansvarade främst tre myndigheter för kulturen i skolan: , och Myndigheten för skol- utveckling. I och med pågående förändringar inom skolpolitikens myndighetsstruktur slogs de båda skolmyndigheterna emellertid samman. Därmed samlades den skolpolitiska sidans ansvar för kult- urfrågorna hos en ny aktör: . Därtill kommer dock den nya myndigheten som har till uppdrag att granska och kontrollera skolor med elevens kunskap i fokus, har också tillsynsansvar för barns rättigheter, kulturmyndigheternas arbete med skolorna och 25 2007/4360, SOU 2006:45. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden ansvar för stöd till ungdomars verksamheter utanför skolan i det civila samhället. Barn- och ungdomskultur är ingalunda att betrakta enbart som angelägenheter för skolan. När vi i andra avsnitt i detta betänkande diskuterar andra verksamheter inom kulturområdet sker detta med utgångspunkten att dessa i stor utsträckning även ska komma barn och unga till del. Skolan har ett ansvar för att barn och unga får möjlighet till bildning, tillfälle till eget skapande samt tillgång till sitt eget och andras kulturarv. Många av de kunskaper och kompe- tenser som skolan enligt gällande läroplaner och kursplaner (med stöd bl.a. i internationella konventioner, som t.ex. FN:s konven- tion om barnets rättigheter) ska lära ut är kulturella. Konstnärliga aktiviteter kan därtill vara ett viktigt redskap i lärandeprocessen. En heterogen och globaliserad värld innebär att den kulturella kontext som är relevant i vardagslivet omfattar ett vidare kulturarv än enbart . Möjligheterna att urskilja ett specifikt svenskt kulturarv kan också diskuteras. Däremot ökar behovet av en bred- are kunskap om historien och dess inflytande över samtiden. Inte minst de nationella minoriteternas kulturarv bör ges utrymme i undervisningen. Globaliseringen gör även kulturen och historien i andra delar av världen till alltmer relevant kunskap. Historien repre- senterar inte bara det bekanta utan kan också kontrasteras mot sam- tiden och därmed öka förståelsen för den senare och för oss själva. Här har kulturarvsinstitutionerna en viktig roll. Deras samarbete med skolan bör därför utvecklas vidare. När kulturen i samhället utvecklas i riktning mot ett större och mer självständigt individuellt deltagande är det viktigt att skolan bidrar till denna utveckling, inte minst som barns och ungas kult- intressen ofta ligger i utvecklingens framkant. Om detta ska vara möjligt krävs det att barns och ungas möjlighet till att utveckla sina skapande förmågor, samt tillgång till sitt eget och andras kult- arv, ges utrymme i läroplanen för såväl förskola och grund- skola som för gymnasiet. föreslår emellertid att estetisk verksam- het stryks som obligatoriskt ämne i gymnasiet, med undantag för vid det estetiska programmet.26 Detta skulle enligt vår uppfattning 26 SOU 2008:27. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden kunna få allvarliga konsekvenser för gymnasiets förmåga att för- medla estetisk kompetens till alla elever, såvida inte de estetiska aspekterna kan tydliggöras inom ramen för andra ämnen. Det är också viktigt att lärarutbildningen inkluderar för kult- urens integration i skolan viktiga perspektiv, som t.ex. estetiska lär- processer och interkulturell pedagogik, liksom att den tar hänsyn till pågående samhällsförändringar. som t.ex. digitaliseringen och sam- hällets tilltagande kulturella mångfald, samt till de åtaganden som svenska staten har gjort i förhållande till de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Samma sak gäller förbättrade möjligheter till vidareutbildning med inriktning på dessa områden för lärare i alla ämnen. Det förefaller också finnas behov av pedagogisk kompetens- utveckling för konstnärligt och humanistiskt utbildade personer (jfr 10.2). Ett samlat nationellt ansvar för kultur i skolan Skolan kan dra betydande fördelar av att samarbeta med kulturlivet och dess institutioner. Statens insatser för kultur i skolan ger emel- lertid ett splittrat intryck. Ett stort antal myndigheter och nivåer är inblandade. Såväl enskilda skolor som utbildningsmyndigheterna saknar tydliga replipunkter på kulturområdet. Enskilda skolor kan behöva stöd och vägledning. Samarbetet med andra politikområden skulle enligt vår bedömning kunna utvecklas bättre om samverkan mellan kulturområdet och skolan var bättre kartlagt än . Detta skulle bli möjligt om ansvarsfördelningen mellan kulturområdets myndigheter tydliggjordes och en myndighet gavs ett övergripande ansvar för utvärdering av kulturområdets insatser för barn och unga samt av hur kulturområdets aktörer samverkar med skolan. Det skulle enligt vår bedömning också vara en fördel för arbetet med kultur i skolan och med kultur för barn och unga om ansvaret för kulturområdets informationsspridning och strategiska insatser på dessa områden i en reformerad förvaltningsstruktur inom kult- urområdet kunde samlas i en myndighet vars övriga uppgifter skapar god överblick över kulturområdet på statlig, regional och kom- munal nivå. Samma myndighet bör också ansvara för utvärderingen av kulturområdets insatser för barn och unga samt av hur kulturom- rådets aktörer samverkar med skolan. En sådan myndighet skulle också kunna bli en tydligare replipunkt för de ansvariga myndig- heterna inom skolområdet. skulle inom ramen för det Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden nya uppdrag som vi föreslår i kapitel 18 kunna bli en sådan myn- dighet. nya uppdrag på detta område avser inte ersätta det ansvar eller de uppdrag som och Skolinspektionen har inom skolans verksamhetsområde. Behovet av ett mer samlat ansvar är emellertid särskilt tydligt i de frågor där nya krav ställs på skolan. Det är viktigt att dessa inslag i skolan kan relatera till pågående samhällsförändringar som t.ex. digitaliseringen, till samhällets tilltagande kulturella mångfald, samt till de åtaganden som svenska staten har gjort i förhållande till de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. En annan fråga där ökad samordning inom kulturområdet kan bli en fördel för kulturen i skolan är att en mer samordnad biblio- tekspolitik skulle kunna bidra till att förbättra skolbibliotekens för- utsättningar (se vidare kapitel 15). Tillsammans med en mer sam- manhållen struktur på det regionala planet skulle ett sådant tydlig- görande av ansvaret kunna bli ett viktigt steg mot att bygga upp en mer stabil bas för framtida arbete med kultur för barn och unga. De regionala överenskommelser som utredningen föreslår för- utsätter att det på nationell nivå finns kompetens att från statens sida utvärdera att dessa uppfylls. Samma myndighet som bistår med denna kompetens bör också få uppdraget att samla in och förmedla kunskap på området. Det nya skulle enligt vår bedöm- ning vara en lämplig placering för ett sådant ansvar. För att bygga nätverk mellan olika aktörer på området kultur för barn och unga kan det vara användbart med olika stöd-, rådgiv- nings- och förmedlingsinstanser. Vår bedömning är att sådana insatser gynnas av förankring i det lokala och regionala kulturlivet och samhället. Vi understryker även behovet av vidareutbildnings- och kompetensutvecklingsmöjligheter för dem som ska verka i en sådan organisation. Vi bedömer att skolans behov av stöd-, rådgiv- nings- och förmedlingsinstanser i väsentlig utsträckning samman- faller med det civila samhällets behov av sådana insatser och därför bör omorganiseras med riktning mot en samlad regional organisa- tion inom ramarna för portföljmodellen. Sådana stöd- och förmedlingsinsatser skulle också kunna komplettera bidragsgivningen inom . Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden mellan Skapande skola och liknande satsningar i andra länder ger vid handen att någonting som skulle kunna tillföras är mer pro- aktiva insatser. Ett sätt att utveckla satsningen vore alltså att ge en eller flera aktörer uppdraget att föreslå och förankra kulturprojekt i skolor och kommuner som inte tar egna initiativ. En sådan aktör skulle också kunna bidra till att stödja skolor som själva saknar de nödvändiga kontakterna och kompetenserna för att annars ta initia- tiv till projekt. Då flexibilitet och anpassning till regionens särskilda förutsättningar här tycks vara särskilt viktiga är detta en funktion som borde kunna tillgodoses ytterligare inom ramarna för portfölj- modellen (se kapitel 12). En sådan ordning skulle också kunna till- godose behovet av nya och skilda lösningar i olika regioner. Ett regionalt ansvar för kultur för barn och unga bör också inne- fatta ett ansvar för att insatser inom det civila samhället. Kom- munal öppen verksamhet och obligatorisk skola kompletterar varandra. Det är därför viktigt att bådas behov vägs in i de överens- kommelser som sluts inom ramen för portföljmodellen. 10.2Högre utbildning, forskning och eftergymnasial utbildning för kulturområdet Vår bedömning: Samverkan mellan kulturområdet och de utbild- ningar som har samband med detta bör förstärkas. Samma sak gäller för kulturområdet och den forskning som inriktar sig på detta område. Arbetet med att införa större arbetsmarknadsrelevanta inslag som ekonomisk, entreprenöriell och pedagogisk kunskap samt praktik, i dessa utbildningar bör fortsätta såväl på högskolenivå som på efter- gymnasial nivå. Förutsättningarna för detta arbete kan stärkas genom att myndigheterna på kulturområdet utökar sitt arbete med att kart- lägga kulturområdets arbetsmarknad och möjligheter till företagande. Ytterligare forskning kring kulturområdet är av stor betydelse för dettas utveckling. Forskning och utveckling är inte minst viktigt som underlag för framtida utvärderingar och översyner inom området. Vårt förslag: Vi har redovisat våra överväganden och förslag om forskning för behov i ett särskilt yttrande (bilaga 6 i betänkandet). Sammanfattningsvis anser vi att kulturområdet behöver förstärkta forskningsresurser. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden I ett samhälle präglat av en tilltagande kulturalisering borde kult- urens roll i utbildningen vara given. En bred kulturell kompetens kan ses som en förutsättning för att ta del av ett allt mer plura- listiskt kulturliv, men också som ett redskap och ett perspektiv att tillämpa på samhället i stort. Utvecklingstrender som globaliseringen och den ökande kulturella pluralismen ställer nya krav på spets- kompetens för yrkesverksamma inom kulturområdet. Ny informa- tion och ny forskning spelar i många länder en viktig roll för att öka förståelsen för den pågående samhällsförändringen. Utveck- lingen sätter således fokus på sambanden mellan kulturpolitik och utbildningspolitik. I detta avsnitt behandlas eftergymnasiala och högre utbildningar samt forskning. Folkbildningens och skolans roll som kulturbärare diskuteras på annan plats i betänkandet (avsnitt 9.5 respektive 10.1). I detta avsnitt diskuteras i stället utbildningar vars studenter och elever kan väntas bli yrkesmässigt verksamma på kulturom- rådet. Här diskuteras också forskning för kulturområdets behov. Avsnittet behandlar därmed bl.a. yrkesutbildningar med inriktning mot bl.a. konst, konsthantverk och kulturarvsbevarande. Dessa är alla eftergymnasiala utbildningar som till skillnad från de som äger rum vid universitet och högskolor inte är forskningsanknutna. Här diskuteras också ett antal universitetsutbildningar där många av studenterna längre fram kan väntas söka sig till kulturområdet. Många av dessa utbildningar är praktiska konstnärliga utbildningar (däribland teater, fri konst, design, dans och musik). De övriga hör till det humanistiskt-samhällsvetenskapliga området. De flesta av de senare är förlagda till humanistiska fakulteter. Forskning för kulturområdets behov var temat för en prome- moria som vi lämnade över till den 27 febru- ari 2008 inför arbetet med forskningsproposition. Där före- slog vi en kraftsamling där resurser skulle samlas för forskning för kulturområdets behov. Ett av syftena var att förstärka den infrastruk- tur som binder samman kulturområdet och universitetssektorn. Flera av de behov som vi diskuterade där har behandlats i forsk- ningspropositionen. Kulturmyndigheternas behov av forsknings- baserat underlag kvarstår dock till viss del. Promemorian är fogad som bilaga 6 till betänkandet. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Den nuvarande ordningens framväxt Kulturområdet och utbildningsområdet har i stor utsträckning en gemensam historisk bakgrund. I återspeglas detta av att de sorterade under samma departement. Längre tillbaka hade både dessa områden och trossamfunden en gemensam historia i . Frågor som rör trossamfund ingår numera i område, tillsammans med gamla bildningsinstitutioner som t.ex. folkbiblioteken. Där ingår också en mängd tidigare forskningsanknutna organisationer som museer, arkiv och de kungliga akademierna. Bland annat utbildning, forskning och folkbildning sorterar däremot under . De humanistiska och konstnärliga utbildningar som på ett eller annat sätt inriktar sig på kulturområdet har en varierad historisk bakgrund. I flera fall bedrevs stora delar av forskningen ursprung- ligen vid museer medan utbildningen bedrevs vid universiteten. Detta gäller t.ex. ämnet historia i relation till , etnografi och socialantropologi i förhållande till , samt etnologi i förhållande till . Sambandet var tydligt. skärptes emellertid gränsen mellan universitet och kulturinstitutioner. Medan museerna under första halvan av århundradet ofta rymde betydande forskningsmiljöer är den forsk- ning som bedrivs vid museer ytterst begränsad. De äldre konstnärliga utbildningarna har i flera fall sin bakgrund i yrkesskolor som upprättats vid olika tillfällen och som sedan inordnats i högskoleväsendet. Till exempel kom den Söndagsritskola för Handtverkare som grundades att utvecklas till Konstfack- skolan, numera . Högskola blev den först . har å andra sidan sin bakgrund i utbildnings- verksamhet. Många andra konstnärliga utbildningar har inordnats i redan existerande universitet och högskolor. Inordningen av de konst- närliga utbildningarna i universitetssystemet är en process som fort- farande pågår, t.ex. i form av inrättandet av konstnärliga forskarut- bildningar och doktorsexamina. Andra konstnärliga utbildningar har utvecklats till förberedande utbildningar för de utbildningar som uppnått högskolestatus. När verksamheterna i viss utsträckning hängde samman var det självklart att kulturområdets samband med utbildning och forsk- ning tillgodosågs genom löpande kontakter med den humanistiska forskningen. Kulturinstitutionerna ansåg sig kunna räkna med att universitetsutbildningen skulle ägna sig åt sådant som är relevant Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Andra samband gäller forskningens informationsför- sörjning, t.ex. genom kulturinstitutionernas arkiv och specialbiblio- tek. Sådana finns bl.a. inom , Riksantikvarie- ämbetet och Teatermuseum. och landsarkiven ansvarar dessutom för historieämnets viktigaste källor. har universitetsforskningen och museerna emellertid inriktat sig på skilda frågeställningar. Som vi ska återkomma till är situationen på konstområdet likartad. Detta har, enligt vår bedöm- ning, lett till minskade löpande kontakter mellan kulturarvsom- rådet och universitet och högskolor, med konsekvenser såväl för forskning och utbildning som för kulturområdet. 10.2.2Eftergymnasial yrkesutbildning för kulturyrken Vid sidan av de utbildningar som bedrivs på högskolenivå finns också en växande mängd eftergymnasiala utbildningar utanför hög- skolan med inriktning på kulturområdet. Sådana utbildningar är bland annat konstskolorna, Handarbetets Vänners kursverksamhet och kulturinriktade folkhögskoleutbildningar. Formerna och huvud- männen är många. En omorganisation av hela området har utretts av som presenterade sina förslag i betänkandet , För yrkeskunnande i förändring (SOU 2008:29). En ny yrkeshögskola föreslås nu av regeringen i proposi- tionen (prop. 2008/09:68). Förändringarna före- slås träda i kraft 1 kuli 2009. Så som den nu organiseras kan den eftergymnasiala utbildningen delas in i fem olika kategorier efter hur de regleras: 1.Kommunal vuxenutbildning, regleras i skollagen (1985:1100) och i förordningen (2002:1012) om vuxenutbild- ning. 2.Kompletterande utbildning, regleras i förordningen (2000:521) om statligt stöd till kompletterande utbildningar. 3.Påbyggnadsutbildning, regleras i förordningen (2005:676) om statsbidrag till viss påbyggnadsutbildning. 4.Kvalificerad yrkesutbildning (KY), regleras i lagen om kvalific- erad yrkesutbildning (2001:239) och i förordningen (2001:1131) om kvalificerad yrkesutbildning. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden 5.Lärlingsutbildning för vuxna, regleras i förordningen (2008:48) om statsbidrag för lärlingsutbildning för vuxna till vissa hant- verksyrken. I de tre förstnämnda fallen har tillsynsansvar, i de två sist- nämnda . Samtliga former innefattar utbildningar som kan anses relevanta för kulturområdet. Lärlingsutbildningarna rymmer flera utbildningar med anknytning till konsthantverk. Av de 760 KY-utbildningar som bedrevs var 62 inriktade mot konst och media. har dock godkänt allt färre utbildningar med denna inriktning. godkändes en enda av de 58 sökande inom området. Den ojämförligt största gruppen kulturorienterade vuxenutbildningar är istället konstskolorna. Dessa klassas i allmän- het som kompletterande utbildningar. Kulturområdets arbetsmarknad var således i högsta grad berörd när dessa utbildningar utreddes av . Dess förslag presenterades i betänkandet , För yrkes- kunnande i förändring (SOU 2008:29). Enligt dess direktiv skulle de eftergymnasiala utbildningar som utredningen uppfattar som direkt yrkesförberedande inordnas i en ny form som man kallar yrkeshögskola, ett förslag som tidigare presenterats i betänkandet Eftergymnasiala yrkesutbildningar – beskrivning, problem och möjlig- heter (SOU 2006:115). Dessa förslag ligger nu till grund för för- slagen i propositionen (prop. 2008/09:68). Enligt förslagen i propositionen ska eftergymnasiala yrkesut- bildningar som inte utgör högskoleutbildningar sammanföras under ett gemensamt regelverk, benämnt . Pågående och beslutade utbildningar ska fullföljas enligt gällande regler och de av respektive KY-Myndigheten fattade besluten. Myndighetsansvaret för dem övergår till den nya myndigheten för . Denna myndighet får pröva ansök- ningar från huvudmännen om eventuell fortsatt verksamhet inom . Också de kompletterande utbildningarna bör enligt regeringen kunna fortsätta att bedrivas som tidigare under en över- gångsperiod med stöd av den nu gällande förordningen (2000:521) om statligt stöd till kompletterande utbildningar. Med införandet av vill regeringen renodla regel- verket för de eftergymnasiala yrkesutbildningarna, skapa tydlighet och transparens för de studerande och intressenter, effektivisera den nationella prioriteringen och det statliga stödet samt säkerställa utvärdering och kvalitetssäkring av verksamheten. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden omfattningen av yrkeshögskoleutbildningar ska baseras på bedöm- ningar av arbetsmarknadens behov, så som är fallet med flera av de olika utbildningsformerna. Enligt propositionen bör en tydlig åtskillnad göras mellan yrkes- högskoleutbildningar och konst- och kulturbevarande utbildningar. De senare bör enligt propositionen kunna utvecklas inom ett särskilt regelverk. Vilka utbildningar som kan komma ifråga behöver emel- lertid granskas närmare. De kompletterande utbildningarna, inklu- sive de som riktar sig mot kulturområdet, bör därför enligt reger- ingen kunna fortsätta att bedrivas som tidigare under en över- gångsperiod med stöd av den nu gällande förordningen (2000:521) om statligt stöd till kompletterande utbildningar. Enligt de företrädare för de konstnärliga högskoleutbildning- arna som vi har talat med har merparten av deras studenter genom- gått sådana förberedande utbildningar. Detta skulle kunna tolkas som att dessa utgör en del av den normala utbildningsvägen för konst- närer, som därmed normalt kan anses uppgå till runt .