sou · GXB375d2 · 2010-01-01 00:00:00 — 14Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer 14.1.1Registrering av uppgifter om personer som varken är eller har varit folkbokförda Enligt 1 § andra stycket folkbokföringslagen ska vigsel, födelse och dödsfall i landet registreras även i fråga om en person som inte är eller har varit folkbokförd. Skälet till att bestämmelsen infördes var att även personer som inte var folkbokförda i landet kunde ha ett berättigat intresse av att få en officiell handling för att styrka en uppgift om vigsel eller barns födelse i syfte att få händelsen registrerad i hemlandet. Bestämmelsen borde även omfatta uppgift om dödsfall.1 Dessa händelser registreras inte på personnivå, utan varje händelse handläggs som ett ärende enligt 4 § andra stycket förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Av lagen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet framgår att de händelser som registreras med stöd av denna bestämmelse i folkbokföringslagen inte får aviseras till SPAR och andra mottagare av uppgifter från folkbokföringsdatabasen. 1 Se prop. 1994/95:94 Ändringar i folkbokföringslagen, m.m. s. 12 f. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer Tilldelning av samordningsnummer och personnummer En person som inte är eller har varit folkbokförd får enligt 18 a § folkbokföringslagen och 5 § folkbokföringsförordningen tilldelas ett särskilt nummer (samordningsnummer). Sådan tilldelning kan ske efter begäran från en statlig myndighet eller en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda vissa examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda examina. En förutsättning för en sådan tilldelning är att det begärande organet behöver ett samordningsnummer för personen i sin verksamhet för att undvika personförväxling eller för att utbyta information om personen med andra myndigheter eller organisationer. En person som omfattas av lagen om immunitet och privilegier och som enligt 5 § folkbokföringslagen inte ska folkbokföras får enligt 18 b § folkbokföringslagen i stället tilldelas ett personnummer om han eller hon uppfyller de krav som gäller vid folkbokföring efter inflyttning. Ett personnummer eller samordningsnummer för en sådan person får tilldelas endast på begäran av . beslut om tilldelning av samordningsnummer får enligt 39 § folkbokföringslagen inte överklagas, det får däremot verkets beslut om tilldelning av personnummer, utom den del som avser fastställande av födelsenummer och kontrollsiffra. I 5 b och 6 §§ folkbokföringslagen finns bestämmelser om fastställande av identitet och om handläggning av ärenden om tilldelning av samordningsnummer och personnummer. En person som har tilldelats ett samordningsnummer eller personnummer och det organ som begärt tilldelning av numret får begära att ändrar uppgiften om den adress som angetts i begäran om tilldelning. Uppgifter om personer som tilldelats samordningsnummer eller personnummer registreras med stöd av lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet på personnivå genom att uppgifterna kopplas till samordningsnumret eller personnumret. SPAR får, enligt 4 § lagen (1998:527) om det statliga personadressregistret, innehålla uppgifter om personer som har tilldelats personnummer enligt 18 b § folkbokföringslagen (1991:481). SPAR får även innehålla uppgifter om personer som har tilldelats samordningsnummer, om det inte råder osäkerhet om personernas identitet. De uppgifter i SPAR som kommer från folkbokföringsdatabasen ska enligt 15 § förord- Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer ningen (1998:1234) om det statliga personadressregistret gallras när de är nödvändiga för ändamålet med behandlingen, dock senast efter det att en ny, motsvarande uppgift registrerats. 14.1.2Registrering av uppgifter om personer som har varit folkbokförda Om en händelse inträffar för en person som är avregistrerad från folkbokföringen och får kännedom om händelsen registrerar verket den i folkbokföringsdatabasen med stöd av 1 § första stycket folkbokföringslagen jämförd med 2 kap. 2 § lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. När en person avregistreras från folkbokföringen ska de registrerade uppgifterna om personen enligt 16 § förordningen (1998:1234) om det statliga personadressregistret gallras ur SPAR när de är nödvändiga för ändamålen med behandlingen, dock senast efter det att uppgiften om avregistrering från folkbokföringen registrerades i SPAR. I tilldelas inte endast personer som ska folkbokföras ett personnummer utan även personer som är bosatta utanför , men som är medlemmar i (Arbetsmarknadens tilläggspension – Arbejdsmarkedets Tillægspension) eller är skattskyldiga. I kan även samordningsnummer (erstatningspersonnummer) användas. Det görs när en person behöver ett identitetsnummer, men inte har rätt till ett personnummer. Samordningsnummer kan beställas via en webbtjänst eller genom att den organisation som behöver använda ett samordningsnummer själv konstruerar ett samordningsnummer som inte kan blandas samman med ett personnummer. Det danska folkbokföringsregistret innehåller inte någon information om de personer som har fått ett samordningsnummer. I den danska CPR-lagen finns också särskilda bestämmelser om folkbokföring av EES-medborgare och medborgare i samt deras familjemedlemmar som omfattas av rörlighetsdirektivet, se avsnitt 3.5. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer Alla finska medborgare som föds i eller utomlands får ett personnummer. Även en utlänning som är stadigvarande bosatt i eller som vistas där får ett personnummer. Dessutom kan ett personnummer ges till personer som tillfälligt bor i landet och i vissa fall till familjemedlemmar som är bosatta utomlands. Utlänningar som verkar i med diplomatstatus kan emellertid inte få ett personnummer. Personnummer kan dock tilldelas personal och deras familjemedlemmar som hör till den , , som finns i , se avsnitt 5.3. synes inte ha något system med samordningsnummer. Även i den finska lagstiftningen finns särskilda bestämmelser om folkbokföring av EES-medborgare och medborgare i samt deras familjemedlemmar som omfattas av rörlighetsdirektivet, se avsnitt 3.5. Alla som är bosatta i får ett personnummer. Även norska medborgare bosatta utomlands kan få ett personnummer om de behöver det för att få ett norskt pass. har också ett samordningsnummer som kallas D-nummer och som kan ges till fysiska personer som inte får ett personnummer och som är skyldiga att betala skatt eller avgift till eller ; har en affärsförbindelse med en norsk bank eller liknande institution; är skyldig att vara registrerad i företagsregistret, lösöreregistret eller konkursregistret; är delägare (rolleinnehaver) i en juridisk person; har ett konto i den norska Värdepapperscentralen; äger fast egendom i ; omfattas av norsk försäkring (trygdeordning) eller är bosatt på . Den som ska registrera en person som har rätt till ett samordningsnummer får begära ett samordningsnummer. innehåller uppgifter om alla som har personnummer eller samordningsnummer. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer 14.3.1Registrering av personer med uppehållsrätt Förslag: En EES-medborgare och dennes familjemedlemmar som har uppehållsrätt enligt 3 a kap. 3 eller 4 § utlänningslagen (2005:716) och som har för avsikt att vistas i landet utan att förutsättningarna för folkbokföring är uppfyllda får efter anmälan registreras av i folkbokföringsdatabasen. ska få begära att anmälan eller uppgift ska lämnas vid personlig inställelse. Ett beslut i ett ärende om registrering får överklagas hos Länsrätten i . Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. En person som registreras ska tilldelas ett samordningsnummer av om han eller hon inte har ett sådant nummer eller ett personnummer. Den som anmält sin vistelse ska vara skyldig att till lämna uppgift om ändrad adress, även i samband med flyttning från landet. Uppgiften om uppehållsrätt ska registreras i folkbokföringsdatabasen. Personer som har uppehållsrätt får efter anmälan registreras av Som framgår av avsnitt 4.4.2 ska personer som har uppehållsrätt folkbokföras under förutsättning att de har för avsikt att vistas i landet under . Frågan i detta avsnitt är om det finns skäl att införa särskilda bestämmelser om registrering av personer, med uppehållsrätt det vill säga unionsmedborgare, andra EES-medbor- gare och deras familjemedlemmar, som har för avsikt att vistas i landet men än . Bestämmelserna skulle då innebära att den enskilde på egen begäran registreras i folkbokföringsdatabasen. Det saknas enligt vår mening skäl att överväga registrering av personer som har för avsikt att vistas i landet . Det finns ett antal omständigheter som talar för att EES-med- borgare och deras familjemedlemmar på egen begäran ska kunna registreras i folkbokföringsdatabasen. Även personer som avser att Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer vistas i landet än och som således inte ska folkbokföras omfattas av rörlighetsdirektivet och därmed av rätten till likabehandling, se avsnitt 3.2.5. Rätten till likabehandling av EES-medborgare och deras familjemedlemmar underlättas, även i de fall personerna vistas än i landet, om personerna är registrerade i folkbokföringsdatabasen. Ett problem för många myndigheter är att det inte finns något centralt register som innehåller uppgifter om EES-medborgare som kan ha rätt till olika förmåner och som är tillgängligt för alla myndigheter på ett enkelt sätt. Varje myndighet kan därför behöva begära in personuppgifter som exempelvis kan styrka vem personen är. En registrering i folkbokföringsdatabasen skulle bland annat innebära att andra myndigheter på ett enkelt sätt kan få information om att personen har för avsikt att vistas stadigvarande i landet och att personen vid registreringen hade uppehållsrätt. Registreringen visar visserligen endast att personen vid registreringstillfället hade uppehållsrätt. Uppehållsrätten kan därmed ha upphört när myndigheten använder uppgifterna i folkbokföringsdatabasen. Registreringen torde ändå innebära att det blir enklare för personen i kontakterna med andra myndigheter eftersom det i vart fall är klarlagt att personen har haft uppehållsrätt. Som framgår nedan ska dessa personer dessutom vara skyldiga att anmäla ändrad adress vilket bör höja kvaliteten i uppgifterna. En möjlighet till registrering i folkbokföringsdatabasen innebär också att alla EES-medborgare och deras familjemedlemmar kan registreras i samma register oavsett om de anses bosatta i landet enligt 3 § folkbokföringslagen. Samma registreringsförfarande kommer alltså att gälla för alla som omfattas av rörlighetsdirektivet. Det finns mot denna bakgrund skäl att införa ett förfarande för att registrera EES-medborgare och deras familjemedlemmar som stadigvarande vistas här utan att vara folkbokförda. En förutsättning för att de ska kunna registreras bör, utöver vistelsens längd, vara att de har uppehållsrätt. Vid ansökan om registrering ska den enskilde lämna samma uppgifter som ska lämnas vid tilldelning av samordningsnummer. Han eller hon ska dessutom styrka sin uppehållsrätt. För prövningen av uppehållsrätten bör på samma sätt som när det gäller prövning av uppehållsrätt för folkbokföring få uppgifter från , se avsnitt 4.4.5. Vi bedömer att uppgiften om att en person har funnits ha uppehållsrätt kommer att användas av myndigheterna. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer viktigt att uppgifterna i folkbokföringsdatabasen om dessa personer är så aktuella som möjligt. Mot denna bakgrund bör personer som begär att uppgiften om vistelsen ska registreras i folkbokföringsdatabasen vara skyldiga att anmäla ändrad adress inom landet. De bör också anmäla att adressen upphör i samband med flyttning från landet. Det saknas skäl att göra undantag från möjligheten i 23 § folkbokföringslagen att begära att den enskilde inställer sig personligen hos om det finns särskilda skäl. En registrering i folkbokföringsdatabasen måste anses vara en sådan registrering som avses i rörlighetsdirektivet. Rörlighetsdirektivet ställer krav på rättssäkerhetsgarantier. beslut om registrering och uppehållskort får inte överklagas enligt bestämmelser i utlänningslagen. har i en rapport, se avsnitt 3.3.3, anfört att – om bestämmelserna behålls – det bör övervägas att införa bestämmelser om överklagande. Eftersom en registrering i folkbokföringsdatabasen endast kan ske om personen har uppehållsrätt och prövningen således innefattar en prövning av uppehållsrätten anser vi att besluten bör kunna överklagas. För att det ska vara tydligt att besluten får överklagas bör det i bestämmelsen om överklagande tas in ett förtydligande om detta. Tilldelningen av samordningsnummer ska dock inte heller i dessa ärenden få överklagas. Av nuvarande bestämmelser följer att överklagandet ska göras hos Länsrätten i . Det saknas skäl att införa andra forumbestämmelser. Rörlighetsdirektivet innebär att får registrera unionsmedborgare men ska utfärda uppehållskort för deras familjemedlemmar som inte är unionsmedborgare. Enligt vår bedömning finns det inte skäl att införa ett obligatoriskt registreringsförfarande hos . De flesta som kommer att vistas i landet torde dock komma att registrera sig. Vårt förslag innebär dessutom att om de senare ska folkbokföras har de bara omfattats av ett obligatoriskt förfarande. Förfarandet bör i största möjliga utsträckning inordnas i något av befintliga system för registrering och nummertilldelning. Registrering av dessa personer bör därför rent tekniskt göras inom det system som används för registrering av personer Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer som inte är folkbokförda och som tilldelas samordningsnummer. Att personen tilldelas ett samordningsnummer vid registreringen i folkbokföringsdatabasen är också en förutsättning för att uppgifterna ska kunna spridas och användas av andra myndigheter. Bestämmelserna om tilldelning av samordningsnummer ändrades så sent som med anledning av våra förslag i vårt delbetänkande.2 Ändringen innebär att fler personer kan tilldelas samordningsnummer i och med att de aktörer som får begära tilldelning av samordningsnummer har utökats från ett fåtal statliga myndigheter till samtliga statliga myndigheter och vissa enskilda utbildningsanordnare. Bestämmelserna om tilldelning av samordningsnummer efter begäran av en myndighet eller enskild utbildningsanordnare gäller även i förhållande till EES-medborgare och deras familjemedlemmar. Det kan hävdas att det finns skäl att låta de nya bestämmelserna tillämpas för att det ska vara möjligt att bedöma vilka effekter bestämmelserna får innan de justeras på nytt. Det är också viktigt att en och samma person inte tilldelas flera samordningsnummer och därmed får en möjlighet att agera under flera identiteter. Den risken kan öka i förhållande till EES-medborgare och deras familjemedlemmar när såväl efter anmälan om registrering som samtliga andra statliga myndigheter och de utbildningsanordnare som omfattas av bestämmelserna på organets begäran kan initiera att ett samordningsnummer tilldelas för en och samma person. Dessa problem bör dock inte överdrivas. Det är naturligtvis av stor betydelse att rutiner är sådana att risken för att de dessutom ska tilldelas samordningsnummer på begäran av en myndighet eller en enskild utbildningsanordnare minimeras. Det kan också förutsättas att det blir så att den enskilde först anmäler vistelsen i landet hos och därigenom tilldelas ett samordningsnummer av verket. Om dessa personer tilldelas samordningsnummer och uppgifterna sedan på samma sätt som andra uppgifter aviseras ut till andra myndigheter minskar behovet för myndigheter och utbildningsanordnare att begära samordningsnummer. Vi föreslår mot denna bakgrund att de personer som efter anmälan får registreras av ska tilldelas ett samordningsnummer, under förutsättning att de inte redan har tilldelats ett personnummer eller samordningsnummer. Den bestämmelse om registrering vi föreslår ovan omfattar alla som uppfyller de krav 2 Se SOU 2008:60 Personnummer och samordningsnummer s. 137 ff. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer vi ställer där, det vill säga även personer som redan har tilldelats ett personnummer eller samordningsnummer. När sådana personer registreras efter anmälan ska de alltså inte tilldelas något nytt samordningsnummer utan behålla sitt tidigare personnummer eller samordningsnummer. Bestämmelserna om tilldelning av samordningsnummer till personer som anmält att de vill registreras och som har uppehållsrätt bör i så stor utsträckning som möjligt vara samma som de som gäller vid tilldelning av samordningsnummer på begäran en myndighet eller en enskild utbildningsanordnare, bland annat för att inte tynga administration i onödan. Huvudregeln är att samordningsnummer får tilldelas en person endast om det inte råder osäkerhet om hans eller hennes identitet. Detta krav bör utan undantag gälla vid tilldelning av samordningsnummer i dessa fall. För att en person ska kunna anses ha visat att han eller hon har uppehållsrätt i landet, måste identiteten vara klarlagd. I praktiken är det därför inte aktuellt med någon registrering enligt den föreslagna bestämmelsen om inte identiteten är klarlagd. Samordningsnumret ska utgå från den födelsetid som den enskilde uppger. Behandling av uppgifter i folkbokföringsdatabasen och i SPAR Samma uppgifter som registreras för personer som tilldelas samordningsnummer eller personnummer kommer att registreras i folkbokföringsdatabasen även för personer som efter anmälan får registreras. Härutöver ska, som framgår ovan, även uppgiften om uppehållsrätt registreras. Mot bakgrund av att uppgiften om uppehållsrätt får anses vara känslig saknas det skäl att låta samtliga myndigheter få del av uppgiften via direktåtkomst. Endast myndigheter som får behandla uppgiften om uppehållsrätt ska därför kunna få del av uppgiften via direktåtkomst. I lagen om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet finns bestämmelser med begränsningar i möjligheterna att använda uppgifter med anknytning till utlänningar och invandrare som sökbegrepp. En sådan begränsning bör införas även när det gäller uppehållsrätt. Eftersom uppgiften om uppehållsrätt får anses vara känslig bör den inte få registreras i SPAR. Registrering av uppgifter om andra än folkbokförda personer 14.3.2SPAR ska få innehålla uppgifter om personer som har varit folkbokförda Förslag: SPAR ska få innehålla uppgifter om personer som har varit folkbokförda. I folkbokföringsdatabasen får uppgifter om personer som har varit folkbokförda registreras. Som framgår av avsnitt 7.3.2 upplever personer som har avregistrerats från folkbokföringen som utflyttade problem i sina kontakter med olika aktörer i det svenska samhället. Flera av dessa problem är knutna till att uppgifter om dessa personer inte får finnas i SPAR i mer än maximalt de avregistrerats och därefter inte finns tillgängliga för privata organisationer som banker och försäkringsbolag. Vi anser att det finns skäl att göra det möjligt att registrera uppgifter om personer som har avregistrerats från folkbokföringen i SPAR av samma skäl som uppgifter om personer som har tilldelats samordningsnummer eller personnummer får registreras där, nämligen att underlätta för dem att verka i det svenska samhället.3 Vi föreslår därför en sådan ändring. De gallringsbestämmelser som gäller innebär att om en person avregistreras från folkbokföringen, ska de uppgifter som finns registrerade om honom eller henne gallras när de är nödvändiga för ändamålen med behandlingen, dock senast efter det att uppgiften om avregistrering från folkbokföringen registrerades i SPAR. Denna bestämmelse ska i fortsättningen endast gälla den som avregistreras med stöd av 19 eller 21 § folkbokföringslagen, det vill säga vid dödsfall, om personen är försvunnen eller om personen har fått fingerade personuppgifter. En ny bestämmelse ska införas som innebär att gallring av uppgifter om en person som avregistreras på grund av utflyttning eller liknande enligt 20 § folkbokföringslagen ska ske först när uppgifterna är nödvändiga för ändamålen med behandlingen. 3 Se prop. 2007/08:58 Samordningsnummer och anmälan av dödfödd m.m. s. 13 f. I folkbokföringslagen regleras ett antal olika förhållanden som ska anmälas till . Den enskilde ska anmäla flyttning inom landet samt flyttning in från utlandet och flyttning till utlandet. Vidare ska bland annat barns födelse anmälas till . 15.1.1Vem som kan ta emot anmälningar De olika förhållanden som ska anmälas till kan i vissa fall, förutom till , lämnas till annan myndighet eller annat organ. Ett barns födelse ska anmälas till (24 § första stycket). En sådan anmälan måste lämnas till , någon annan är inte behörig att ta emot den. Den som flyttar inom landet eller som ändrar postadress utan att flyttning har skett kan välja att lämna ansökan till , eller till ett postbefordringsföretag som regeringen har bestämt (25 §). Övriga typer av anmälningar kan göras antingen till eller till , men inte till . Det är fråga om anmälningar vid flyttning in i eller ut ur landet, av den som är registrerad som obefintlig och ska folkbokföras samt när ett barn ska folkbokföras enligt 3 § andra stycket (26 och 27 §§). Möjligheten att göra anmälningar till infördes i samband med införandet av den nuvarande folkbokföringslagen. Detta gjordes främst av serviceskäl gentemot allmänheten; kassorna skulle kunna medverka till en förbättrad service för allmänheten genom sitt vitt förgrenade kontorsnät. Avsikten var att det främst var ärenden som initierades av enskilda vid personligt besök vid ett kontor som kassorna skulle kunna medverka i. Anmälningar som gjordes per post borde däremot alltid skickas direkt till skattemyndigheten. Tanken var att kassorna skulle lämna information till allmänheten, tillhandahålla blanketter, bistå enskilda med att upprätta anmälningar samt ta emot anmälningar och kontrollera att de var kompletta. Därefter skulle anmälan skickas per post till skattemyndigheten, som fortsatte bereda ärendet, fattade erforderliga beslut och utförde registrering i folkbokföringsregistret. En anmälan som lämnades till ett kassakontor skulle anses behörigen fullgjord på samma sätt som om den gjorts till skattemyndigheten.1 har omkring 370 kundmötesplatser, det vill säga kontor som människor kan besöka rent fysiskt för att exempelvis lämna in handlingar.2 Enligt den tidigare gällande folkbokföringslagen kunde en anmälan göras endast till folkbokföringsmyndigheten. En flyttningsanmälan som gjordes i samband med en begäran om eftersändning av posten blev därmed gällande först när den vidarebefordrats till folkbokföringsmyndigheten. Detta innebar att den enskildes folkbokföring blev beroende av postens hanteringstid. I den nu gällande folkbokföringslagen togs därför in en bestämmelse att en anmälan också kan lämnas till ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer.3 Av 1 § folkbokföringsförordningen (1991:749) framgår att regeringen har bestämt att ett postkontor hos är ett sådant postbefordringsföretag som kan ta emot anmälningar. Det innebär att en anmälan som görs till ett postkontor blir gällande den dag den lämnas in där. 1994 beslutade att Posten skulle ombildas från affärsverk till ett aktiebolag och är ett statligt ägt företag. finns några postkontor avsedda 1SOU 1990:18 Lag om folkbokföringsregister m.m., s. 51 ff. Se också prop. 1990/91:53 s. 12 och prop. 1990/91:153 s. 124. I siffran 370 inkluderas 90 samverkanskontor, 180 lokalkontor, 40servicekontor och 60 lokala försäkringscenter. 1990/91:153 s. 105. för privatpersoner, endast så kallade Företagscenter finns, 365 stycken. bedriver inte någon operativ verksamhet; denna verksamhet bedrivs i ett flertal dotterbolag.