sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — är systemansvarig för det svenska stam- nätet och utredningen menar att med utgångspunkt från dagens förhållande kommer att certifieras som system- ansvarig för överföringssystem. Det är därmed viktigt att även har möjlighet att samarbeta med sina motsvarigheter även i denna del varför det är viktigt att en komplettering av regel- verket även omfattar sådana regionala samarbeten som ska utföras av den som certifierats som systemansvarig för överföringssystem. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.5Kapitel III – Produktion Kapitel III innehåller regler om produktion och omfattar artiklarna 7 och 8. 3.5.1Artikel 7 – Tillståndsförfarande för ny kapacitet Artikel 7 innehåller fyra punkter och behandlar tillståndsförfaran- det vid anläggning av ny produktionskapacitet. Artikeln motsvaras huvudsakligen av artikel 6 i direktiv /54/EG. Punkterna 2 j-k är nya och relaterar till det arbete som skett på klimat- och miljö- området sedan andra energimarknadspaketet. Punkterna hänvisar till miljömålen och innebär att hänsyn ska tas till dessa. Punkten 2 j anger att hänsyn ska tas till produktionskapacite- tens bidrag till att man uppnår gemenskapens övergripande mål om att åtminstone av gemenskapens slutliga energianvänd- ning (brutto) ska komma från förnybara energikällor enligt förnybarhetsdirektivet (Direktiv /28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor). Punkten 2 k anger att hänsyn ska till produktionskapacitetens bidrag till utsläppsminskningen. 2004/05:62 Genomförande av EG:s direktiv om gemen- samma regler för de inre marknaderna för och naturgas m.m. konstaterades att den svenska lagstiftningen inte innehåller krav på ett specifikt tillstånd för att uppföra en produktionsanläggning med undantag av kärnkraftsreaktorer. Det angavs även att det kan krävas tillstånd enligt ett antal andra lagar om man vill uppföra en produktionsanläggning, nämligen (1998:808) och (1987:10), PBL. Regeringen slog fast att den svenska lagstiftningen uppfyller kraven i direktivet. Utredningen ser ingen anledning att göra någon annan bedöm- ning av artikeln men vill lyfta fram följande kring de två nya punk- terna, vilka ansluter till den utveckling som skett inom ramen för EU:s arbete inom klimat och miljö . bedrivs det ett medvetet arbete med klimat och miljö på många nivåer i samhället. Klimatmötet i är ett exempel på det arbete som drivs globalt, och där EU har Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre slöt och Europa- parlamentet en överenskommelse om ett klimat- och energipaket där dels det tredje energimarknadspaketet ingår, dels även direkti- vet om främjande av förnybar energi. Överenskommelsen innebär att både klimatmål och målen för användning av förnybar energi lades fast för gemenskapens medlemsstater. EU arbetar nu i enlighet med det sjätte miljöhandlingsprogram där ett antal mål för klimatet har ställts upp. Här ingår det för gemenskapen övergripande målet på att av gemenskapens slutliga energianvändning ska komma från förnybara energikällor och att utsläppen av växthusgas ska ha minskat med 2020 jämfört med . För del har EU-direktivet om förnybar energi lagt fast ett mål som innebär att ska av svensk energi- användning komma från förnybara energikällor. lade regeringen fram två propositioner som tillsammans avsågs utgöra en sammanhållen klimat- och energipolitik fram (propositionerna 2008/09:162 och 163). Regeringen uttalade att har förutsättningar för en hög ambitionsnivå, samt att en ökad andel förnybar energi har ytterligare positiva effekter. De mål som regeringen lade fast i dessa för den svenska klimat- och energipolitiken är därför en minst 50 procentig användning av förnybar energi (jfr med gemenskapens krav på ), 40 procents minskning av klimatutsläppen (jfr med 1990 och den icke-handlande sektorn), effektivare energianvändning och förnybar energi i trans- portsektorn. För de verksamheter som omfattas av handeln med utsläppsrätter bestäms utsläppsminskningen gemensamt av EU inom ramen för handelssystemet. Målet ligger på en minsk- ning på till 2020 jämfört med . Inom ramen för den svenska politiken har regeringen tagit fram tre handlingsplaner varav en för förnybar energi. Denna handlingsplan omfattar bl.a. att elcertifikatsystemet ges ett mål på (jfr 2002), att vindkraften får en nationell planeringsram på (på land, till havs), och att nätanslutningsvillkor för förny- bar elproduktion förbättras. Elcertifikatsystemet är ett teknikneutralt system som syftar till att stödja användningen av förnybar energi. De investerare som satsar på ny produktionskapacitet för el som omfattas av certifikat- systemet får dels ersättning genom de tilldelade elcertifikaten, dels genom den el de producerar och säljer. SOU 2010:30 Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre investeringar i produktionsanläggningar för el från förnybara källor. Den svenska miljölagstiftningen är till stora delar samlad i . andra kapitel omfattar portalparagrafer som innehåller allmänna hänsynsregler som anger alla som bedriver eller avser att bedriva verksamhet har att beakta för att skydda naturen. Dessa hänsynsregler innebär bl.a. att alla måste vidta nöd- vändiga skyddsåtgärder och försiktighetsmått för att skydda miljön. Hänsynsreglerna är avsedda att gälla för all verksamhet som påverkar miljön. De innebär att den som orsakar en skada eller olägenhet ansvarar för att förebygga eller avhjälpa denna påverkan. I 2 kap. 5 § anges även att de som bedriver en verk- samhet ska hushålla med råvaror och energi, och i första hand ska förnybara energikällor användas. För att kunna investera i ny elproduktion krävs bl.a. olika typer av tillstånd för uppförande och drift av olika typer av kraftanlägg- ningar. Enligt en rapport från kräver i princip alla typer av större kraftanläggningar som regel någon form av tillstånd enligt eller andra lagar (2007:05). Huvudregeln är att en ansökan om tillstånd skall omfatta en miljö- konsekvensbeskrivning (MKB) som redogör för verksamhetens miljöpåverkan i vidare mening och som möjliggör en mer samlad bedömning . En MKB ska identifiera, beskriva och bedöma den planerade verksamhetens effekter på människor, djur, mark, vatten, luft, landskap och kulturmiljö. Genom tydliga ställningstagande vad gäller främjandet av förnybar energi samt de signaler som kontinuerligt lämnas torde det befintliga regelverket i och PBL även täcka de aspekter som lagts till i artikeln genom punkterna 2 j och 2 k. Sammantaget bedömer NELGA därmed att även punkterna 2 j och 2 k i artikel 7 tillgodoses genom det befintliga svenska regelverket. 3.5.2Artikel 8 – Anbudsförfarande för ny kapacitet Artikel 8 omfattar fem punkter och föreskriver regler för anbuds- förfarande eller annat förfarande som är likvärdigt i fråga om trans- parens och icke diskriminering för ny kapacitet eller åtgärder för styrning av energieffektiviteten/energiefterfrågan för att trygga elför- sörjningen. Artikeln motsvaras av artikel 7 i direktiv /54/EG. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre upphandlar en effektreserv enligt lagen (2003:436) om effektreserv. Lagen gäller till , vilket innebär att ansvarar för att upphandla en effektreserv på som mest 2 000 MW t.o.m. /2011. Effektreserven skapas genom att elproducenter ställer produktionskapacitet till förfogande eller att större elförbrukare ställer förbrukningsreduk- tion till förfogande. Detta rör sig därmed inte om ny kapacitet utan snarare om produktionskapacitet som av olika skäl inte annars bedöms vara tillgänglig eller aktuell för marknaden. Den svenska effektreserven är tillsammans med den finska tillgänglig efter akti- vering på Elspot . Regeringen anser dock precis som tidigare att frågan om att upprätthålla effektbalansen måste lösas av marknadens aktörer. Regeringen beslutade propositionen Effektreserven (prop. 2009/10:113). Propositionen omfattar förslag till långsiktig hantering av effektproblematiken. Svenska kraftnäts upphandling sker enligt lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och post- tjänster. Lagen (2009:1) om offentlighet och sekretess säkerställer att behovet av konfidentialitet under upphandlingsprocessen till- godoses. Sammantaget innebär detta att såväl objektivitet som icke- diskriminering och sekretess garanteras. De uppgifter som tidigare låg på handling (NOU) togs över av . har därmed tillsynsuppgifter enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och post- tjänster. fokuserar därvid på att granska väsent- liga överträdelser för att bidra till att skapa väl fungerande markna- der och effektiv konkurrens. Utredningen anser därmed att den svenska lagstiftningen där- med uppfyller direktivets krav i artikel 8. 3.6Kapitel IV – Drift av överföringssystem Kapitlet innehåller bestämmelser om driften av överföringssystem. Artiklarna 9–16 handlar om systemansvariga för överföringssyste- met, TSO (artikel 9–12), oberoende systemansvariga, ISO (artikel Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 13), åtskillnad av ägare till överföringssystem, TSOW (artikel 14), inmatning och balans (artikel 15) samt konfidentiell behandling när det gäller systemansvariga för överföringssystem (TSO) och ägare till överföringssystem (TSOW) (artikel 16). För svenskt vidkommande är systemansvarigt för överföringssystemet. Med systemansvarig i direktivets mening avses dock inte samma sak som systemansvarig myndighet i ellagens mening. Enligt direktivet ska en systemansvarig för över- föringssystem ansvara för att reglerna om ägaråtskillnad följs, garantera tillträde för tredje part till överföringsnätet på lika vill- kor, ansvara för insamlandet och betalandet av avgifter samt för underhåll och utbyggnad av överföringsnätet. 3.6.1Artikel 9 – Åtskillnad av överföringssystem och systemansvariga för överföringssystem (TSO) Artikeln innehåller 12 punkter som tillsammans beskriver de krav på åtskillnad och oberoende som ställs på en TSO. En TSO definie- ras enligt artikel 2.4 som varje fysisk eller juridisk person som bedriver överföringsverksamhet och som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av överföringssystemet inom ett visst område och, i tillämpliga fall, dess sammanlänkningar till andra system och för att säkerställa att systemet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på överföring av el. Grundläggande är att en aktör som ikläder sig rollen som TSO måste vara ägarmässigt åtskild från produktions- och/eller handel med el. Artikel 9.1 inleds med att fastställa att artikelns krav gäller fr.o.m. . Av artikel 9.1 a framgår vidare att varje företag som äger ett överföringssystem ska agera som systemansva- rig för detta. Den som äger ett överföringssystem ska enligt direk- tivet agera som systemansvarig och ansvarar för att reglerna om ägaråtskillnad följs samt garanterar tillträde för tredje part till överföringsnätet på lika villkor, insamlandet och betalandet av avgifter samt att underhålla och bygga ut överföringsnätet. Artiklarna 9.1 b–d beskriver de krav på oberoende som ställs på en TSO. Texten ger en relativt detaljerad beskrivning av vad samma person eller personer inte får utöva kontroll över i syfte att bibe- hålla den systemansvariges oberoende. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Det ska observeras att i artikel 44.2 andra stycket finns en bestämmelse som innebär att begreppet företag som bedriver produktions- eller leveransverksamhet inte omfattar slutförbru- kare som bedriver verksamhet inom produktion och/eller leverans av el under vissa förutsättningar (se avsnitt 3.13.3). Artikel 9.2 definierar den kontroll som artikel 9.1 b och 9.1 c talar om. Det som avses med kontroll är rätten att rösta och befo- genheten att utse ledamöter till styrelsen, tillsynsorganet eller organ som juridiskt företräder företaget eller att inneha ägar- majoriteten. Av artikel 9.3 framgår att begreppet företag som bedriver produktions- eller leveransverksamhet ska anses omfatta det som avses med detta begrepp i gasmarknadsdirektivet (2009/72/EG) och termerna systemansvarig för överföringssystem och över- föringssystem omfatta systemansvarig för överföringssystem och överföringssystem i den mening som avses i gasmarknads- direktivet. Enligt artikel 9.4 har medlemsstaterna möjlighet att bevilja undantag från direktivets krav på oberoende enligt artikel 9.1 b–c. Undantag får beviljas t.o.m. , under förutsättning att den systemansvarige för överföringssystemet inte ingår i ett vertikalt integrerat företag. Artikel 9.5 gör det möjligt för två eller fler ägare av överförings- system att agera som TSO genom bildandet av ett samriskföretag. Härigenom kan ett samriskföretag utgöra en TSO för trans- missionssystem i två eller fler medlemsstater. I artikel 9.6 lämnas förtydliganden avseende artikel 9.1. I arti- keln fastställs att de krav som beskrivs i artikel 9.1 b–1 d inte gäller, i det fall de personer som avses utgörs av en medlemsstat eller ett offentligt organ. Artikel 9.7 handlar om skyddande av kommersiellt känsliga uppgifter. I det fall en systemansvarig för ett överföringssystem har ingått i ett vertikalt integrerat företag, ska medlems- staterna se till att kommersiellt känsliga uppgifter som innehas av den systemansvarige inte överförs till företag som bedriver produktions- eller leveransverksamhet. Artikel 9.8 gör det möjligt för medlemsstaterna att under vissa förutsättningar inte tillämpa TSO-lösningen enligt artikelns punkt 1. För att detta ska vara möjligt krävs att transmissionssystemet ägdes av ett vertikalt integrerat företag. Vidare måste medlemsstaten enligt artikel 9.8 a tillämpa en ISO- Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre lösning (independent system operator), eller enligt artikel 9.8 b, tillämpa en ITO-lösning (independent transmission operator) enligt direktivets kapitel V. Om överföringssystemet tillhörde ett vertikalt integrerat företag, kan medlemsstaterna även genom artikel 9.9 besluta att inte tillämpa TSO-lösningen. Skillnaden jämfört med artikel 9.8 är att det enligt artikel 9.9 inte ställs några krav på vare sig ISO- eller ITO-lösning. Kravet är istället att det finns arrangemang som säkerställer att den systemansvarige för överföringssystemet faktiskt är mer oberoende än vad som före- skrivs i direktivets kapitel V. Enligt artikel 9.10 måste varje företag som utses till system- ansvarig för ett överföringssystem först certifieras enligt artikel 10.4, 10.5 och 10.6 i detta direktiv samt artikel 3 elförordningen. Vertikalt integrerade företag som äger ett transmissionssystem får enligt artikel 9.11 inte hindras från att vidta åtgärder i syfte att kunna agera som TSO enligt artikelns punkt 1. Slutligen förtydligas i artikel 9.12 att företag som bedriver produktions- och/eller leve- ransverksamhet inte under några omständigheter får utöva någon form av kontroll över en TSO i en medlemsstat som tillämpar artikelns punkt 1. EU har gjort bedömningen att regleringen från direktiv /54/EG inte lett till en tillräckligt genomförd åtskillnad i och därför har nya regler införts i ellagen.2 I och med det nya direktivet kan medlemsstaterna välja mellan tre olika lösningar på ägar- och åtskillnadsfrågan. Det första är en TSO-lösning där ägaren av överföringssystemet och den som har bestämmanderät- ten över detsamma är samma juridiska person. Det andra är en ISO-lösning med en oberoende systemansvarig som föreslås av överföringssystemets ägare (TSOW) och som godkänns av kommissionen. Det tredje alternativet i direktivet är en ITO- lösning där en oberoende systemansvarig för överföring inom samma koncern utses. För att kunna tillämpa såväl det andra alter- nativet (ISO) som det tredje alternativet () krävs att över- 2 Commission Staff Working Paper, Interpretative Note on Directive 2009/72/EC Concerning Common Rules for the Internal Market in Electricity and Directive 2009/73/EC Concerning Common Rules for the Internal Market I Natural Gas, The unbundling Regime. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre föringssystemet tillhörde ett vertikalt integ- rerat företag. Om det är fallet kan medlemsstaten välja vilken lösning som ska tillämpas. Med ett vertikalt integrerat företag avses i elmarknadsdirektivet ett elföretag eller en grupp av elföretag där samma person(er) direkt eller indirekt har rätt att utöva kontroll och där det berörda företaget eller den berörda företagsgruppen bedriver verksamhet inom minst ett av områdena produktion eller leverans av el.3 I ägs överföringssystemet av staten genom som är en statlig myndighet och ett affärsdrivande verk. sköter stamnätet för elkraft och har system- ansvaret för den svenska elförsörjningen. är även en koncern med tre dotterbolag, , och (vilande) samt sex intressebolag, bland andra den nordiska elbörsen Spot. har bildats med syfte att lång- siktigt kunna säkra resurser för att hantera störningar i kraftsyste- met. Bolaget bedriver inte kommersiell handel med el utan dess anläggningar utnyttjas endast av vid störningar i kraftsystemet för att säkra driften. Att svenska staten äger av aktierna i utgör inte i sig ett skäl för att ska anses ingå i ett vertikalt integrerat företag enligt artikel 9.6. är enligt utredningens bedömning inte vertikalt integrerat och därför kan endast en TSO-lösning vara aktuell. I svensk lag har ingen skillnad gjorts på regler avseende över- föringssystemet eller distributionssystemet vad gäller åtskillnads- reglerna. Åtskillnadsreglerna återfinns i 3 kap. ellagen. Där stadgas att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion eller handel med el mer än för att täcka nätförluster eller i syfte att ersätta utebliven el vid elavbrott. I artikel 9.1 och 9.2 talas om kontroll över vissa situationer. Termen kontroll är hämtad från rådets förordning (EG) nr 139/2004 av om kontroll av företagskon- centrationer (EG:s koncentrationsförordning) och ska tolkas i enlighet med den förordningen.4 I enlighet med koncentrations- förordningen avses såväl direkt som indirekt kontroll. 3Se direktiv /72/EG, art. 2.21. 4Se direktiv /72/EG, ingressen, punkt 13. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Även tolkningen av person ska hämtas från koncentrations- förordningen och här anges att det är såväl privata som juridiska personer som avses. I artikel 9.1 b och 9.1 c talas om vissa rättigheter och i artikel 9.2 finns en lista över de rättigheter som avses i dessa artiklar. Listan i artikel 9.2 är inte fullständig utan tar bara upp de viktigaste rättig- heterna som avses. Reglerna rörande förbud att utöva kontroll över rätten att rösta och att utse styrelseledamöter, ledamöter till tillsynsorganet där sådant finns eller till organ som juridiskt före- träder företaget, innebär inget absolut förbud mot att inneha aktier i ett produktions- eller leveransföretag, men man är förbjuden att utöva sin rösträtt. Artikel 9.2 c innebär dock ett förbud mot att inneha en ägarmajoritet. Artikel 9.3 inför en ny regel som innebär att de företag som bedriver produktions- eller leveransverksamhet i artikel 9.1 b även ska omfatta det som avses med detta begrepp i och rådets direktiv /73/EG av om gemen- samma regler för den inre marknaden för naturgas. Det samma gäller de begrepp som föreskrivs i artikel 9.1 b andra stycket. I den svenska ellagen finns bestämmelser som motsvarar direktivets krav på den systemansvariga. Bestämmelserna om samriskföretag i artikel 9.5 kan komma att behöva införas för det fall att över- föringsnätet eller delar av det ägs av flera juridiska personer i ett samriskföretag. 3.6.2Artikel 10 – Utseende och certifiering av systemansvariga för överföringssystem (TSO) Reglerna om utseende av systemansvarig för överföringssystemet innebär att innan ett företag utses till systemansvarig för ett över- föringssystem ska det certifieras i enlighet med de förfaranden som finns i artikeln och i artikel 3 i förordning (EG) nr 714/2009. Medlemsstaten ska godkänna och certifiera det företag som uppfyller kraven i artikel 9 i direktivet. Utnämningen ska anmälas till kommissionen och offentliggöras i unionens officiella tidning. Punkterna 3–6 innehåller regler om att den systemansvariga för överföringssystemet ska anmäla planerade transaktioner som kan komma att kräva en omprövning av godkännandet till tillsyns- myndigheten. ska kontrollera att de system- ansvariga för överföringssystemet fortlöpande uppfyller kraven i Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Slutligen ska tillsynsmyndigheten fatta beslut om certifie- ring från ansökningsdagen eller från den dag då kommissionen inkom med sin begäran. Det finns ingen reglering av certifieringen av nätföretag i . Direktivets krav på certifiering vänder sig mot det eller de företag som i har koncession för det s.k. stamnätet. Det bör därför införas bestämmelser härom i ellagen. Det är lämpligt att bemyndiga , i egenskap av nät- myndighet, att utfärda närmare föreskrifter kring certifierings- processen. Eftersom det kommer att finnas företag som träffas av kravet på certifiering när lagen träder i kraft bör det finnas en över- gångsregel som säger att detta eller dessa företag omgående ska ansöka om certifiering och att nätmyndigheten skyndsamt ska pröva en sådan ansökan. 3.6.3Artikel 11 – Certifiering i förhållande till tredjeländer Artikeln är ny och innehåller regler om förfarandet då en system- ansvarig för ett överföringssystem som begär certifiering är kontrollerat av en eller flera personer från tredje land. Med tredje land avses i detta direktiv länder utanför EU och EES. Denna artikel är inte aktuell för . Om det skulle uppstå en situation där en ägare från ett land utanför EU/EES blir aktuell får förnyad prövning göras. 3.6.4Artikel 12 – Uppgifter som åligger de systemansvariga för överföringssystemet (TSO) Artikel 12 motsvarar artikel 9 i det tidigare elmarknadsdirektivet. Artikeln är något omformulerad och har ett tillägg i punkten b vilket anger att den systemansvariga ska säkerställa tillräckliga resurser för fullgörandet av skyldigheten att tillhandahålla tjänster Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre samt i punkten h vilket bl.a. handlar om inkasserandet av kapaci- tetsavgifter och betalningar inom ramen för kompensationsmeka- nismen för transitering mellan systemansvariga för överförings- systemen. Det återkommande kravet på affärsmässighet och miljö- hänsyn återfinns i punkten a. Artikel 9 i det gamla direktivet är genomförd i svensk rätt. Det tillägg som gjorts i punkten h om inkasserandet av kapacitets- avgifter (flaskhalsintäkter) bör föras in i instruktionen för . Detta innebär endast en reglering av rådande praxis. Flaskhalsintäkter som hänförs till det svenska prisområdet har sedan den nordiska elbörsens tillkomst löpande inkasserats av . Kravet på affärsmässighet och att elnätsföretag säkerställer tillräckliga resurser för att uppfylla skyldigheten att tillhandahålla tjänster är tillgodosedda genom ellagens krav på elnätsföretagen. För de krav på miljöhänsyn som återfinns i direk- tivet finns i de generella bestämmelserna om miljöhänsyn i 2 kap. . 3.6.5Artikel 13 – Oberoende systemansvariga (ISO) Artikel 13 omfattar reglerna om oberoende systemansvarig (ISO). Artikelns första punkt återkopplar till artikel 9.8 och fastställer att om transmissionssystemet tillhörde ett vertikalt integrerat företag, får medlemsstaterna besluta att inte tillämpa artikel 9.1 (TSO-lösningen). Medlemsstaterna får istället utse en ISO vilken ska föreslås av överföringssystemets ägare (transmission system owner – TSOW). Utnämningen ska god- kännas av kommissionen. Punkt 2 a–e beskriver de villkor som måste uppfyllas för att en medlemsstat ska kunna utse en ISO. Den oberoende systemansva- rige måste t.ex. visa att den uppfyller samma krav på åtskillnad och oberoende som ställs på en TSO.