sou · GXB396 · 2010-01-01 00:00:00 — görs då i beräkningsprogrammet av allmän pension för mellangenerationen. Försäkringsbolagen beräknar pensionsförlust i samtliga fall där inkomstförlustersättning lämnats och som regleras utan nämnd- prövning. Bolagen har anpassat ovan nämnda beräkningsverktyg för beräkning av engångsbelopp vid framtida inkomstförlust och efter beskattning skattepliktig ersättning och 40procent skattefri ersättning, den s.k. 40/60-regeln. För skadade tillhörande mellangenerationen med [?] bestämd inkomstförlust schablonberäknas pensionsförlusten till hälften av den framräknade förlusten efter att pensionsavgift på avräknats. Schablonen innefattar då även förlust av tjänstepension. Beräkningen av pensionsförlust bygger på de förutsättningar och de regelverk som är kända vid slutregleringen. Pensionsför- lustberäkningen görs för slutregleringen och tid- punkten för ålderspensioneringen ligger oftast långt fram i tiden. För omprövning finns den lagreglerade omprövningsrätten enligt 5 kap. 5 § skadeståndslagen. Denna har inte aktualiserats i praktiken då det är svårt att visa vilket pensionsutfall som skulle ha varit aktuellt om skadan inte inträffat. De invändningar som fram- förts är främst att värdesäkringen av inkomstlivräntan och samord- ningsförmånerna inte kompenserar för den inkomstutveckling som skulle ha varit aktuell skadan förutan. Rättsfallet NJA 2008 s. 1217 I kan komma att innebära omprövningar av tidigare fastställda liv- räntor för inkomstförlust och pensionsförlust. Detta skulle inne- bära att tidigare utgående livränta upphör och ny pensionsförlust- beräkning görs enligt de regler som gäller vid beräkningstid- punkten och med nytt fastställelseår för värdesäkring. De olika pensionssystemen har genomgått förändringar . tillhandahåller beräkningsprogram för beräkning av förlust av tjänstepension inom respektive avtals- område. Beräkningsmodellerna bygger på olika förutsättningar som att den skadade: omfattas av premie- eller avgiftsbefrielseförsäkring, är berättigad till tjänstepension efter skadan men inte omfattas av en premie- eller avgiftsbefrielseförsäkring, inte är berättigad till tjänstepension efter skadan men det kan antas att han eller hon som oskadad skulle ha varit det, är berättigad till partiell tjänstepension efter skadan men inte omfattas av premie- eller avgiftsbefrielseförsäkring och det kan antas att han eller hon som oskadad skulle ha varit berättigad till hel tjänstepension, eller har återgått i arbete men med lägre inkomst än som oskadad. Beräkningsmetod – förlust av tjänstepension Tjänstepensionen som oskadad fr.o.m. och livsvarigt beräknas schablonmässigt enligt följande. upp till 7,5 inkomstbasbelopp i intervallet 7,5 inkomstbasbelopp – 20 inkomstbasbelopp i intervallet 20–30 inkomstbasbelopp Förlusten av tjänstepension beräknas individuellt utifrån aktuellt avtalsområde och uppgifter från tjänstepensionsorganen. Beräk- ningsmodellerna används även för de fall arbetsgivare/arbetstagare valt annan pensionslösning än traditionell försäkring och/eller fondförsäkring. Storleken på premieinbetalningarna från arbets- givaren skiljer sig inte åt och det är inte möjligt att förutsäga den framtida utvecklingen. För beräkning av pensionsförlusten utreds om den skadade omfattas av premie- eller avgiftsbefrielseförsäkring, hur försäk- ringen gäller beroende på hel eller partiell arbetsoförmåga (sjuker- sättning) samt den pensionsmedförande lönens värde vid slut- regleringsåret. För denna utredning finns särskilda frågeformulär. En avräkning sker också för beräknad tjänstepension på den eventuella kvarvarande arbetsförmågan. Tjänstepensionsförlust i det ärende där inkomstförlusten skälig- hetsbestämts beräknas efter aktuell procentsats av den framräknade förlusten beroende på om den totala inkomsten ligger över eller under 7,5 inkomstbasbelopp. Schablonberäkningen av den fram- räknade förlusten kan dock inte tillämpas för de fall där den skadade skulle ha omfattats av hel förmån men inte tjänat in någon tjänstepension före skadan eller inte kommer att göra detta som skadad. För de avtalsområden där premie- och avgiftsbefrielseförsäkring tillkom först räknas pensionsförlusten till skillnaden mellan pensionsmedförande lön som oskadad och samordningsförmåner. Detta gäller dock under förutsättning att den skadade omfattas av tjänstepensionsförsäkring och med tjänstgöringsgrad i samma omfattning som skulle ha varit aktuell skadan förutan. Beräkningarna och de underlag som legat till grund för pensions- förlustberäkningen ska delges den skadade eller dennes ombud. I ärenden som är obligatoriska för kontrolleras beräkningarna vid prövningen i nämnden. överlåter till bolaget att beräkna pensionsförlusten enligt det cirkulär som gäller vid beräkningstillfället utan obligatorisk åter- remiss till såvitt inte någon av parterna begär prövning. Om det i ett enskilt ärende åberopas utredning som visar att förlusten av allmän pension eller tjänstepension är en annan än aktuell beräkningsmodell utvisar, bestäms ersättningen i enighet med vad utredningen visar. När parterna är överens i inkomst- och pensionsförlustfrågan inköps livränta med värdesäkring enligt lag om skadeståndsliv- räntor. Vid lägre belopp för inkomstförlust och pensionsförlust beräknas ersättningen som ett engångsbelopp enligt kapi- taliseringstabeller. Det framräknade beloppet ersätts efter beskatt- ning enligt 40/60-regeln. Vid temporära inkomstförluster där den framtida årliga pensionsförlusten uppgår till nivåer kan ersättningen i det enskilda fallet omräknas till engångsbelopp. Utredningens förslag: Trafikskadeersättning för inkomstför- lust ska utgöra pensionsgrundande inkomst. Det finns i inkomstskattelagen (1999:1229) ingen uttrycklig bestämmelse om att skadestånd för inkomstförlust är skatte- pliktigt. I rättspraxis har emellertid principer utvecklats enlig vilka skadestånd i form av livränta som ersättning för inkomstförlust är skattepliktigt. Av 8 kap. 15 § första stycket 3 inkomstskattelagen följer dock att ersättning på grund av trafikförsäkring, ansvarsförsäkring eller skadeståndsförsäkring är skattepliktig, om ersättningen avser för- lorad inkomst som skulle ha tagits upp som intäkt. Att sådan försäkringsersättning är skattepliktig men inte pensionsgrundande är svårt att förstå annat än av systematiska skäl. Det finns i nuvarande avgiftsförfattningar ingen naturlig hemvist för ersättning till icke yrkesaktiva som betalas ut av annan än staten. Detta är naturligtvis en fråga av lagteknisk karaktär att lösa och inte något som i sig hindrar att trafikskadeersättningen görs pensionsgrundande. Det finns inget som tyder på att skadelidande med nuvarande skaderegleringspraxis generellt sett blir vare sig över- eller under- kompenserade när det gäller pensionsförlust . Regleringen av pensionsförlust är emellertid både tidskrävande och komplicerad. Visserligen finns avancerade beräkningsverktyg att tillgå men det är ändå förenat med ett omfattande arbete att inhämta all relevant information till beräkningen. En klar fördel med att låta trafikskadeersättning för inkomst- förlust bli pensionsgrundande är att den då kommer att fullt ut ge den rätta pensionen som inkomsten annars skulle ha gett upphov till. De nuvarande beräkningsmetoderna kan medföra en viss risk för att pensionsförlusten avviker från vad som egentligen skulle ha blivit den riktiga pensionen. utgör trafikskadeersättningen en begränsad del av ersätt- ningen för inkomstförlust. Den skadade får i flertalet fall sin huvudsakliga ersättning från den allmänna sjukförsäkringen. Den ersättningen är pensionsgrundande, vilket innebär att även en yngre skadad som gör en inkomstförlust kommer att få en icke obetydlig inkomstrelaterad pension från det allmänna pensionssystemet. Om trafikskadeersättningen inte heller i ett system med utvidgat ansvar blir pensionsgrundande, kommer ett stort antal varaktigt skadade som är tidigt eller mitt i sitt förvärvsaktiva liv att få endast en ytterst begränsad allmän inkomstpension. Detta kan få oönskade konsekvenser. En sådan är att ett större antal personer än blir hänvisade till garantipension. Skadeståndsersättning avräknas inte vid beräkning av garantipension. Eftersom garanti- pensionen finansieras med skattemedel kommer det att leda till ökade kostnader för staten. En annan konsekvens är att pensions- systemet inte kommer att tillföras avgifter i samma utsträckning som . Även om det inte rör sig om något stort antal personer, får de uteblivna avgifterna negativa effekter på fördelningssyste- met. En analys härav finns i kapitel 9. En samlad bedömning av vad som anförts leder utredningen till slutsatsen att trafikskadeersättning för inkomstförlust bör vara pensionsgrundande. Utredningens förslag: Trafikförsäkringsbolagen ska betala ålderspensionsavgift av det på ersättningen beräknade avgiftsunderlaget. Ålderspensionsavift på trafik- skadeersättning ska regleras i en särskild lag. Den som uppbär trafikskadeersättning för inkomstförlust ska betala allmän pen- sionsavgift enligt lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift av det på ersättningen beräknade avgiftsunder- laget. En förutsättning för att en inkomst ska vara pensionsgrundande i det autonoma allmänna pensionssystemet, är att ålderspensionsav- gift, antingen som socialavgift eller som statlig ålderspensionsav- gift, tillförs systemet motsvarande den pensionsrätt inkomsten ger upphov till. Mot bakgrund av utredningens uppdrag, att föreslå regler som syftar till att trafikförsäkringens ansvar utvidgas på så sätt att ersättningar för skador som omfattas av den försäkringen skall undantas från den allmänna försäkringen, finns det inte någon anledning att överväga möjligheten att låta staten betala ålders- pensionsavgift på trafikskadeersättning i det nya systemet. Som beskrivits ovan i avsnitt 11.2.4 ska socialavgifter, inbegripet ålderspensionsavgift, betalas på hela inkomsten, även över de tak som gäller för begränsning av sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst. Det förhållandet att trafikförsäk- ringsbolagen kommer att betala ålderspensionsavgift innebär således att bolagen i vissa fall får betala mer för den skadades all- männa pension än vad de gör vid kompensation för pensions- förlust enligt skadeståndslagens regler. De ekonomiska konsekven- serna härav framgår i avsnitt 19.2. Enligt utredningens mening bör man emellertid inte betrakta det förhållandet att trafikförsäkringsbolagen behöver betala mer än nödvändig kompensation för pensionsförlust i vissa fall som stridande mot skadeståndsrättsliga principer. Överbetalningen får i stället ses uteslutande som en konsekvens av att trafikskadeersätt- ning för inkomstförlust blir pensionsgrundande och därmed följer de regler och principer som pensionssystemet och socialavgifts- systemet bygger på. Arbetsgivaravgifter beräknas på betalarens samlade ersättnings- summa för redovisningsperioden. Någon individualisering av avgifterna sker således inte. Detta och övriga administrativa och systematiska skäl som redovisats ovan medför att något undantag för försäkringsbolagen från skyldigheten att betala avgifter över taket inte bör komma i fråga. Enligt sina direktiv ska utredningen överväga vilka ytterligare socialavgifter som ska betalas. Som har nämnts i det föregående är de övriga avgifterna sjukförsäkringsavgift, föräldraförsäkringsav- gift, efterlevandepensionsavgift, arbetsmarknadsavgift och arbets- skadeavgift. Eftersom trafikskadeersättning enligt utredningens förslag inte kommer att vara sjukpenninggrundande och någon arbetsskadeer- sättning eller arbetslöshetsersättning inte kommer att kunna beräknas därpå, kan utredningen inte se några principiellt godtag- bara skäl för att några andra arbetsgivaravgifter utöver den före- slagna ska påföras trafikskadeersättningen. Socialavgifter betalas huvudsakligen på lön av arbete. Enligt 2 kap. 17 § socialavgiftslagen är ersättning för vilken betalas statlig ålderspensionsavgift avgiftsfri. På samma sätt bör trafikskadeer- Det innebär att endast ålderspensionsavgift ska betalas för sådan ersättning. En särskild lag därom bör införas. Om trafikskadeersättning för inkomstförlust ska bli pensions- grundande kommer ersättningen att tas upp i den uppräkning av pensionsgrundande ersättningar som anges i 2 kap. Som nämnts ovan anges i lagen om allmän pensionsavgift att avgift ska betalas på sådana ersättningar som anges i nämnda kapitel. Allmän pensionsavgift kommer således att tas ut som en direkt konsekvens av att ersättningen görs pensionsgrundande, om inte något undan- tag görs i lagstiftningen. Sådant undantag förekommer endast beträffande statlig ålders- pensionsavgift för dels pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. LIP och visst belopp som på grund av samordning mellan arbetsskade- livränta och efterlevandepension inte betalas ut, dels inkomst- relaterad sjukersättning och aktivitetsersättning. De först nämnda undantagen är motiverade utifrån att det handlar om fiktiva inkomster som inte har någon avgiftskraft. För sjuk- och aktivi- tetsersättningens del ansågs vid införandet av förmånerna att de inte gav en ersättning som var tillräckligt hög för att rymma en förmåga att betala avgift. hade skattereduk- tionen för den allmänna pensionsavgiften inte införts. Vid beräkning av trafikskadeersättning för inkomstförlust görs inte något avdrag för den pensionsavgift som den skadade skulle ha betalat på sin arbetsinkomst. Det skulle ju ha förelegat en rätt till skattereduktion för hela den avgift han skulle ha betalat på sin oskadade lön. Om trafikskadeersättningen görs pensionsgrundande, kommer skattereduktionen att fullt ut kompensera för den allmänna pensionsavgiften. Det finns därför enligt utredningens mening inte något skäl för att undanta trafikskadeersättningen från avgiftsplikt för allmän pensionsavgift i det nya systemet. Utredningen har i kapitel 7 föreslagit att försäkringsbolagen ska ha ett i det närmaste exklusivt ansvar för att ersätta inkomstförlust som en enskild förorsakats med anledning av en trafikolycka. kommer således inte alls att hantera ersättningar från sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringen i sådana fall. När trafikförsäkringen sålunda får det fulla ansvaret för att ersätta trafikskadade för inkomstförlust, ändras förutsättningarna för trafikförsäkringsbolagens handläggning av trafikskadeärenden. Uppgiften att svara för ersättningen från den första kronan efter utgången av en eventuell sjuklöneperiod skiljer sig i väsentliga avse- enden från trafikförsäkringens nuvarande uppgift, som är att ansvara bara för en kompletterande ersättning. När ett försäkringsbolag ensamt svarar för ersättningen, blir en viktig fråga hur bolaget snabbt ska få kännedom om försäkrings- fallet så att skaderegleringen kan inledas. Det är därför nödvändigt att undersöka hur anmälningsförfarandet ska vara utformat i det nya systemet. Försäkringsbolaget ska ansvara för ersättningen bara om inkomstförlusten beror på en trafikskada. Det kan i ett enskilt fall vara besvärligt att utreda om denna förutsättning föreligger. En viktig uppgift är att se till att sådana utredningssvårigheter inte försenar utbetalningen av ersättning till den skadade. Försäkrings- bolaget måste snabbt kunna betala ut ersättning även om det råder oklarhet huruvida orsakssamband föreligger mellan trafikolyckan och den i och för sig konstaterade arbetsoförmågan. I det nuvarande systemet kan försäkringsbolagen i stor utsträckning använda uppgifter och utredningar från Försäkrings- kassan som underlag för sina egna utredningar. I det nya systemet kommer det i allmänhet inte att finnas något sådant underlag från . Försäkringsbolagen behöver därför på annat sätt få tillgång till de uppgifter de behöver som underlag för sina beslut. Enligt utredningens direktiv ska det läggas särskild vikt vid att skyddet för dem som drabbas av trafikskador inte försämras. Vidare framhålls det att höga krav måste ställas på att systemet är överblickbart och begripligt för den enskilde. Den nya trafikförsäk- ringen måste således kännetecknas av både tydlighet och trygghet. Det måste vara helt klart såväl för de trafikskadade som för de olika försäkringsgivarna hur en skada ska anmälas, handläggas och ersät- tas. Systemet måste vara utformat så att ersättningar betalas ut och så att inga ersättningar uteblir på grund av oklara ansvarsförhållanden. , som hanterar större delen även av trafikskadades inkomstförlust, är en myndighet under regeringen. Dess verksamhet är intill detaljnivå författningsreglerad. som hanteringen av det nya ersättningssystemet bör bygga på de i direktiven angivna föresatserna tvingas man konstatera att mycket lite av försäkringsbolagens administrativa handhavanden går att reglera från lagstiftarens sida. Detta bör hållas i åtanke när olika aspekter av handläggningen hos försäkringsbolagen behandlas i detta kapitel. I avsnitt 2.3 finns en redogörelse för trafikförsäkringsbolagens personskadereglering. Frågor som berör försäkringsbolagens och handläggning i det nya systemet behandlas också på flera andra ställen i detta betänkande. Utredningens förslag: Om ett sjukdomsfall på grund av en trafikskada ger rätt till sjuklön ska den skadades arbetsgivare anmäla sjukfallet till en trafikförsäkringsanstalt i stället för till om fallet pågår efter sjuklöneperiodens utgång. Om tar emot en sjukanmälan och det finns anledning att anta att den försäkrade ådragit sig sjukdo- men i följd av trafik, ska översända handling- arna till en trafikförsäkringsanstalt om den försäkrade inte motsätter sig det. I det nuvarande systemet har den skadades arbetsgivare och det grundläggande ansvaret för att den som skadas i trafiken får ersättning för inkomstförlust. En arbetsgivare som har betalat sjuklön är skyldig att anmäla sjukdomsfallet till , om sjukperioden fortsätter efter sjuklöneperio- dens utgång. Risken för att någon ska gå miste om sjuklön eller sjukpenning därför att arbetsgivaren eller inte känner till sjukdomsfallet är inte särskilt stor. För att den som skadas i trafiken ska få ersättning från trafikför- säkringen måste han själv ta initiativet. Han måste då känna till att han har rätt till trafikskadeersättning och att skadan ska anmälas till det ansvariga försäkringsbolaget. I det nya systemet måste det säkerställas att den skadade inte lider någon rättsförlust på grund av anmälningsförfarandets utformning eller på grund av oklarhet om till vem anmälan ska lämnas. Det måste ställas höga krav på infor- mationen till de skadade om att ersättningen är beroende av att en ansökan snabbt inkommer till försäkringsbolaget. I avsnitt 2.3.2 har lämnats en redogörelse för det nuvarande anmäl- ningsförfarandet hos trafikförsäkringsbolagen. Regeln är att skade- anmälan inges till det trafikförsäkringsbolag som hade det fordon försäkrat i vilket den skadade befanns sig i vid trafikolyckan. Skadade som befann sig utanför ett trafikförsäkringspliktigt fordon kan anmäla skadan till vilket av de inblandade fordonen som helst. Det finns inga direkta regler om hur bolagen ska förfara om de får sig tillsänt en skadeanmälan som inte avser deras egen försäkrings- tagare. I praktiken kontaktas anmälaren som blir upplyst om att skadeanmälan skickats in till fel bolag. Antingen skickar bolaget anmälan till rätt försäkringsbolag eller så ombesörjer den skadade själv detta. Den här kontakten sker omgående i det nuvarande systemet eftersom bolagen enligt de grundläggande principerna för skadebehandling ska lämna aktiv service. En anmälan kan också komma från en utomstående – t.ex. en vårdinrättning. Även i ett sådant fall måste försäkringsbolaget ta ställning om anmälan har gjorts till rätt bolag. Handläggningen hos försäkringsbolagen 2009:96 get ta kontakt med de skadade för att kunna inleda skadere- gleringen. De vid en trafikolycka skadade personerna som inte är förare eller passagerare, dvs. fotgängare, cyklister m.fl. är inte alltid lätta att fånga upp vid ett anmälningsförfarande i samband med olyckan. Den blankett, Skadeanmälan – motorfordon, som används vid trafikolyckor innehåller visserligen ett fält vari tredje person som skadats kan anges med identitetsuppgifter. Det kan emellertid vara svårt för den som fyller i blanketten att i det kaos som ofta förelig- ger vid allvarliga trafikolyckor få fram relevanta uppgifter om för denne okända personer. I det nuvarande systemet anmäls ett sjukfall till arbetsgivaren, om denne ska betala sjuklön, och i andra fall till . Vid sjuklöneperiodens utgång ska arbetsgivaren anmäla sjukfallet till , om arbetstagaren är fortsatt arbetsoförmögen. Som utredningen föreslagit i avsnitt 6.4 ska arbetsgivare alltjämt ha skyldighet att betala sjuklön vid trafikskador i det nya systemet. Även fortsättningsvis ska alltså en anställd anmäla till arbets- givaren, om han eller hon drabbas av sjukdom till följd av en trafik- skada som medför arbetsoförmåga. Efter sjuklöneperiodens utgång är det emellertid inte längre som ska ersätta eventuell fortsatt inkomstförlust utan det ansvariga försäkrings- bolaget. Det kan därför inte vara motiverat att arbetsgivaren anmä- ler sjukfallet dit i fall då det står klart att det uppkommit på grund av en trafikolycka. Den i lagen (1991:1047) om sjuklön angivna skyldigheten för arbetsgivaren att anmäla sjukfallet till Försäk- ringskassan bör därför kompletteras med en bestämmelse om att arbetsgivaren i stället ska anmäla sjukfallet till ett försäkringsbolag på arbetsgivaren bör inte ställas särskilt högt. Han ska ju inte ha med den fortsatta skaderegleringen att göra. Det bör inte åligga honom att göra någon mer omfattande utredning. Bara om det av arbetstagarens uppgifter eller av andra omständigheter fram- går att sjukdomsfallet beror på en trafikolycka ska arbetsgivaren anmäla skadan till försäkringsbolaget. I alla andra fall bör anmälan i stället göras till . Trots att i det nya systemet inte ska betala ersättning vid inkomstförlust orsakad av trafikskada, får man räkna med att myndigheten får ta emot anmälningar om sådana skador. Det kan bero exempelvis på att den skadade eller dennes arbets- givare inte känner till att skadan ska anmälas till ett försäkrings- bolag. Att skadan i sådana fall anmäls till fel instans bör inte få negativa konsekvenser för den skadade. Det ligger därför nära till hands att bör ha en skyldighet att vidare- befordra en anmälan till det ansvariga försäkringsbolaget, om det visar sig under kassans handläggning att det är fråga om en trafik- skada som ska ersättas enligt trafikskadelagen. En förutsättning för att ska vara skyldig att anmäla en trafikskada till det ansvariga försäkringsbolaget måste vara att det i det enskilda fallet klarläggs att det föreligger en trafik- skada som berättigar till trafikskadeersättning. Om inkomstför- lusten beror på en trafikskada, ska inte betala sjukpenning utan ersättningen ska i stället betalas av ett försäk- ringsbolag. För att kunna fastställa att ärendet inte ska handläggas av måste det stå klart att den försäkrade har varit inblandad i en trafikolycka och att den aktuella inkomstför- lusten beror på olyckan. Utredningen i detta hänseende måste vara tillförlitlig och medge en rimligt säker slutsats. Samspelet mellan och försäkringsbolagen när det gäller att avgöra om en skada berättigar till trafikskadeersättning eller inte behandlas närmare i kapitel 7. En enkel och praktisk åtgärd som i många fall skulle kunna underlätta för arbetsgivare och att bedöma om ett skadefall ska anmälas till ett försäkringsbolag är att i blanketten Läkarutlåtande – hälsotillstånd (FKF 3200) som används av läkare vid sjukskrivning föra in en ruta som den intygsskrivande läkaren får kryssa i om det är fråga om en trafikolycka. Med hjälp av anteckningar i akutjournal bör läkaren i de flesta fall kunna ta ställning till om det är en trafikolycka som har orsakat besvär och eventuell arbetsoförmåga.