sou · GYB32 · 2010-01-28 00:00:00 — På samma sätt som kan ske enligt såväl lagen om företagsrekonstruktion som konkurs- lagen bör det finnas möjlighet för parterna att hänskjuta frågan om arvodets storlek till rätten för prövning (jfr. 14 kap. 8 § andra stycket KL och 4 kap. 4 § FRekL). Det bör även finnas begränsningar i frågan om när rekonstruktören kan lyfta sitt arvode (jfr. 14 kap. 11 §) och vem som beslutar rörande ersättning till rådgivare, förlik- ningsman och sakkunnigt biträde (jfr. 14 kap. 15–16 §§). Det kan under eller i samband med egenförvaltning uppstå ett par olika situationer som förtjänar särskilda påpekanden. Som tidigare anförts förutsätter en prövning av ansökan om egen- förvaltning att gäldenären har ingett en rekonstruktionsplan. Regel- mässigt torde denna ha upprättats tillsammans med den person som gäldenären föreslår som rekonstruktör. Har rekonstruktionsplanen fått borgenärernas gillande, kan det i de flesta fall antas att detta även innebär att den föreslagne rekonstruktören har borgenärernas förtroende. Dock kan det uppstå situationer där den föreslagne re- konstruktören, som således kan ha lagt ned arbete på gäldenärens ansökan och rekonstruktionsplan, inte blir förordnad som rekon- struktör i egenförvaltningen. Att han eller hon i ett sådant fall har rätt till ersättning för sitt nedlagda arbete får betraktas som självklart. Mot bakgrund av de ställningstaganden som gjordes ovan framstår det också som klart att det i en sådan situation är gäldenären som blir ansvarig för att arvodet erläggs. Det bör därvid övervägas om inte den ratade rekonstruktören i ett sådant fall har rätt att få ut sitt arvode än den som nämndes ovan, och redan i samband med att rätten beslutar om egenförvaltning men förordnar en annan person som rekonstruktör. En annan situation som särskilt bör övervägas är sådana egen- förvaltningsfall som konverteras till ett förvaltarlett förfarande. I sådana fall bör arvodet till den tidigare rekonstruktören – såvida denne inte förordnats som förvaltare i det förvaltarledda förfaran- det och fått fortsatt förtroende – således betraktas som en massa- fordran i det förvaltarledda förfarandet. Blir egenförvaltningen nedlagd med stöd av bestämmelsen i den föreslagna 12 kap. 1 § blir frågan om arvode till rekonstruktören en sak mellan gäldenären och rekonstruktören. Skulle ett förvaltarlett förfarande läggas ned eller avskrivas uppstår enligt min uppfattning inte någon komplikation. Rätten får i ett sådant fall, på samma sätt som gäller vid övriga förvaltarledda förfaranden, besluta om arvode Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet till förvaltaren i samband med beslutet att lägga ned eller avskriva förfarandet. 8.19Information om beslut och åtgärder under förfarandet Förslag: Bestämmelser om information om beslut och åtgärder under konkurs överförs från konkurslagen till det samlade in- solvensförfarandet. Beslut om konvertering från egenförvaltning till förvaltarlett förfarande ska kungöras på samma sätt som ett beslut om inledande av ett insolvensförfarande. Förvaltaren eller rekonstruktören ska underrätta samtliga kända borgenärer om ett beslut att inleda ett insolvensförfarande, oavsett om detta sker som förvaltarlett förfarande eller under egenförvaltning. Detta kan ske genom att rättens kungörelse vidarebefordras till samtliga kända borgenärer. Samma sorts underrättelse bör göras av förvaltaren när rätten beslutat om konvertering av en egen- förvaltning till ett förvaltarlett förfarande. Bestämmelser om information om beslut och åtgärder under en konkurs finns samlade i 15 kap. konkurslagen. I detta kapitel anges former för kungörande av olika beslut under konkur- sen (15 kap. 1 §), i vilka fall kungörelse kan bytas ut mot skriftliga underrättelser till borgenärerna (15 kap. 2 §), i vilka fall underrättelser och kallelser till borgenärerna kan bytas ut mot kungörelse (15 kap. 3 §) och formen för kallelser och underrättelser (15 kap. 4 §). 15 kap. KL innehåller vidare bestämmelser om register över kon- kurser. Bestämmelser om beslut och kallelser som ska kungöras respektive informeras om under en konkurs återfinns utspridda över konkurs- lagen. I 2 kap. 24 § KL anges att ett konkursbeslut genast ska kungöras, vidare att genom kungörelsen kallas övriga borgenärer till det ed- gångssammanträde som rätten ska ha beslutat tidpunkten för i sam- band med att konkursen inleddes. Formen för denna kungörelse regleras i 10 § konkursförordningen (1987:916). Denna förordning innehåller vidare i 12–16 §§ bestämmelser om hur olika myndigheter och aktörer ska informeras om ett konkursbeslut, ett överklagande Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet av ett sådant beslut samt ett beslut från högre rätt att upphäva en lägre rätts konkursbeslut. Upphävs ett beslut om konkurs av högre rätt ska tingsrätten enligt 2 kap. 25 § genast kungöra den högre rättens beslut. Konkurslagen innehåller även en rad andra bestämmelser om information under ett konkursförfarande. I 3 kap. 9 § anges att gäldenären, för det fall att rättegång pågår mellan honom och någon annan om sådan egendom som tillhör kon- kursboet eller om fordran som kan göras gällande i konkursen, ska underrätta domstolen om konkursen, samt att domstolen ska lämna konkursboet meddelande om rättegången. Har förvaltaren beslutat om försäljning av gäldenärens egendom genom auktion i enlighet med bestämmelser i 8 kap. KL, ska han eller hon enligt 8 kap. 11–12 §§ låta kungöra auktionen på det sätt och inom den tid som föreskrivs för kungörande av exekutiv auktion på sådan egendom som det är fråga om. Förvaltaren ska också enligt 8 kap. 13 § före en av henne eller honom utsatt auktion på lös egendom särskilt underrätta varje känd borgenär som har panträtt eller annan särskild förmånsrätt i egendomen om auktionen. Beslutar rätten om bevakningsförfarande enligt 9 kap. 1 § i kon- kursen ska detta beslut och den tid som beslutats för förfarande enligt 9 kap. 2 § kungöras enligt 9 kap. 3 §. Rätten ska vidare enligt 9 kap. 8 § underrätta om de beslut som fattats om tid inom vilken anmärkningar får framställas mot bevakningar, var bevakningshand- lingarna ska hållas tillgängliga för granskning och tidpunkten för det förlikningssammanträde som ska hållas inför rätten om anmärkningar framställs. Sådana underrättelser ska tillställas förvaltaren, tillsynsmyn- digheten, gäldenären samt de borgenärer som har bevakat fordringar i konkursen. När förvaltaren har upprättat utdelningsförslag i konkursen och tillsynsmyndighetens yttrande enligt 13 kap. 5 § har inkommit, ska rätten enligt 11 kap. 6 § kungöra detta, med besked om att utdelnings- förslaget och förvaltningsredogörelsen hålls tillgängliga hos rätten och tillsynsmyndigheten för den som vill ta del av handlingarna. Rätten ska, med stöd av 31 § konkursförordningen (1987:916), redan efter edgångssammanträdet underrätta varje känd borgenär om huru- vida han eller hon kan påräkna utdelning för fordringen eller, i före- kommande fall, att konkursen har avskrivits. Ett beslut om nedläggning av konkursen enligt 12 kap 1 § ska kungöras med stöd av 12 kap. 2 §. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Har gäldenären tillställt rätten ett ackordsförslag som tas upp, ska borgenärerna genast kallas till ett sammanträde inför rätten för att pröva förslaget. Kallelsen till ett sådant sammanträde ska enligt 12 kap. 8 § kungöras. Detsamma gäller enligt 12 kap. 19 § för kallelse till ett sammanträde vid vilket ska prövas ett ackordsförslag som enligt första stycket 1 detta lagrum vägrats fastställelse men som inte har förkastats av borgenärerna eller förfallit. Lagen om företagsrekonstruktion och förordningen (1996:783) om företagsrekonstruktion är inte lika utförliga som konkurslagen när det gäller bestämmelser om information om olika beslut och åtgär- der under förfarandet. Uttryckliga bestämmelser om kungörelser i företagsrekonstruktionsärenden finns endast beträffande beslut om ackordsförhandling enligt 3 kap. 13 § FRekL. Beslutet att ta upp begäran om ackordsförhandling ska kungöras i Post- och . I 11–12 §§ förordningen om företagsrekonstruktion anges närmare föreskrifter rörande vad kungörelsen ska innehålla. Sättet för kungörelsen anges i 19 § förordningen. Beslutet att inleda företagsrekonstruktion kungörs inte av rät- ten. Däremot anges i 2 kap. 13 § FRekL att rekonstruktören inom från beslutet om företagsrekonstruktion ska underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet samt till underrättelsen foga vissa upplysningar om gäldenärens ekonomi och upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträde som bestämts. Är antalet borge- närer mycket stort får denna underrättelse ersättas av ett tillkänna- givande genom kungörelse, i vilken ges upplysning om beslutet om företagsrekonstruktion och om tidpunkten för borgenärssamman- trädet. Dagens bestämmelser om information om beslut och åtgärder under en konkurs respektive företagsrekonstruktion framstår i och för sig som väl avvägda och lämpliga att överföra till det samlade in- solvensförfarandet. Det kan konstateras att bestämmelserna i kon- kurslagen respektive lagen om företagsrekonstruktion inte är direkt likalydande men att de inte heller strider mot varandra. Det framstår som naturligt att bestämmelserna i konkurslagen om kungörande av de beslut som angetts i uppräkningen ovan överförs att gälla också för det samlade insolvensförfarandet. Kungörelserna vid inledandet av ett insolvensförfarande bör emellertid, i konsekvens med mitt förslag att låta edgångssamman- träde vara fakultativt och i stället införa bouppteckningssammanträde hos förvaltaren, justeras enligt följande. Rätten ska kungöra beslutet att inleda ett insolvensförfarande beträffande en viss gäldenär, i före- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet kommande fall tillsammans med uppgift om förvaltaren samt tid- punkt för bouppteckningssammanträde hos denne. Genom kungörel- sen kallas borgenärerna till detta sammanträde. Har rätten bifallit en ansökan om egenförvaltning bör kungörelsen som huvudregel också innehålla en uppgift om när borgenärssammanträde för omröstning av rekonstruktionsplanen ska äga rum. Mot bakgrund av de krav som enligt förslaget ställs på rekonstruktionsplanens innehåll vid ansökan om egenförvaltning framstår det som sannolikt att det i många fall redan när beslutet att inleda insolvensförfarandet fattas kommer att kunna sättas ut ett sådant sammanträde (jfr. Efter- som det kommer att ges möjlighet att justera rekonstruktions- planen bör det emellertid även finnas utrymme för att tidpunkten för borgenärssammanträdet inte beslutas i anslutning till inledandet av egenförvaltningen utan därefter. En ny kun- görelse med tidpunkten för borgenärssammanträdet måste då göras. Kungörelsen om inledande av egenförvaltning bör också innehålla uppgift om vem som har utsetts till rekonstruktör. Det bör också uttryckligen i lagtext anges för det nya insolvens- förfarandet att beslut om konvertering av förfarandet ska kungöras. En sådan konvertering avser frågan om vem som ska ha rådigheten över insolvensboet och är av stor betydelse för borgenärer och övriga aktörer att ha kännedom om. Ett beslut om konvertering från egen- förvaltning till förvaltarlett förfarande bör därför kungöras på samma sätt som beslut om inlett insolvensförfarande, dvs. med uppgift om vem som har förordnats som förvaltare och när boupptecknings- sammanträdet äger rum, om konverteringen sker vid en sådan tid- punkt att ett sådant sammanträde ska hållas i insolvensförfarandet. Det skulle även kunna övervägas om ett beslut att avskriva ett in- solvensförfarande på grund av att gäldenären har visat sig vara solvent bör kungöras. Min uppfattning är emellertid att det inte finns skäl för kungörelse i en sådan situation. Det bör i en sådan situation vara tillräckligt att avskrivningsbeslutet expedieras till parterna på sedvanligt sätt. Ytterligare en situation där kungörelse bör ske är de fall när förval- taren lägger fram en rekonstruktionsplan i ett förvaltarlett förfaran- de. I sådana fall ska, i likhet med vid egenförvaltning, borgenärerna ta ställning till rekonstruktionsplanen vid ett borgenärssamman- träde. Rättens kungörelse bör i sådana fall innehålla uppgift om att en rekonstruktionsplan har ingivits och när borgenärssammanträdet kommer att äga rum. I likhet med vad som gäller vid egenförvaltning Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet bör ett sådant sammanträde äga rum från det att rekonstruktionsplanen har ingivits. I de fall då rätten fastställer en rekonstruktionsplan uppkommer fråga om ett sådant beslut bör kungöras. Även i en sådan situation resulterar rättens prövning i ett beslut som ska expedieras till parterna. Mot bakgrund av det regelverk som enligt förslaget kommer att gälla för antagande av en rekonstruktionsplan, med krav på acceptans från en bestämd andel borgenärer, kan det diskuteras om en kungörelse i ett sådant fall är nödvändig. Jag kommer att återkomma till saken i kapitel 9. Som framgår ovan innehåller lagen om företagsrekonstruktion en bestämmelse i 2 kap. 13 § med innebörd att rekonstruk- tören inom från beslutet att inleda företagsrekonstruk- tionen ska underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet. Det har från något håll påtalats att en kungörelse är svår för borge- närerna att bevaka och att skyldigheten för rekonstruktören att underrätta borgenärerna om ett beslut om egenförvaltning därför bör kvarstå i någon form, inte minst för att gäldenären behåller rådigheten över likviditeten vilket gör att borgenärerna har ett särskilt stort intresse av att kunna följa förfarandet. Inte minst mot bakgrund av den starka tonvikt som lagts på borgenärsintresset i denna utredning framstår det som önskvärt att rekonstruktören även fortsättningsvis åläggs att underrätta de kända borgenärerna om att ett insolvensförfarande har inletts. Denna skyldighet bör även omfatta att lämna andra sådana upplysningar som förvaltaren be- dömer vara av intresse för borgenärerna. Vad dessa uppgifter är måste det vara upp till förvaltaren själv att avgöra. Ledstjärnan bör därvid vara att insolvensförfarandet ska bedrivas på ett sätt som är till gagn för borgenärerna och att förvaltaren eller rekonstruktören alltså uppfyller sin grundläggande skyldighet: att ta till vara borge- närernas gemensamma intressen. I praktiken torde det inte inne- bära något större merarbete för rekonstruktören. Eftersom an- sökan om egenförvaltning ska innehålla en i vart fall preliminär rekon- struktionsplan som ska ha stöd av en relativt stor andel av borge- närerna torde det inte vålla något större problem för rekonstruktören att möta ett sådant krav på underrättelse. Denna skyldighet borde emellertid kunna anses uppfylld genom att förvaltaren eller rekonstruktören vidarebefordrar rättens kungörelse till samtliga kända borgenärer, med de handlingar som finns angivna i lagtexten . På motsvarande sätt bör förvaltaren kunna underrätta borge- närerna efter det att beslut om konvertering har fattats och kun- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Det kan noteras att rättens kungörelse i huvudfallet kommer att innehålla dag för borgenärssammanträde om sådan bestämts. Det bör därför inte dröja alltför länge innan underrättelsen når borgenären, för det fall han eller hon inte har uppmärksammat kungörelsen och inte heller på annat sätt fått kännedom om sam- manträdet. Emellertid framstår den tid som gäller – – som mycket kort i sammanhanget. Mitt förslag är därför att den tid som rekonstruktören har på sig för att underrätta borgenärerna bestäms från beslutet att inleda insolvensförfarandet. I övrigt bör enligt min uppfattning de underrättelser och kun- görelser som återfinns i konkurslagen och som redogjorts för inledningsvis överföras till att gälla även i det samlade insolvensför- farandet, oavsett om detta sker som ett förvaltarlett förfarande eller under egenförvaltning. 8.20Domstolens handläggning av insolvensärendet och överklagande Förslag: De handläggningsregler som finns i konkurslagen och konkursförordningen överförs, med vissa modifikationer, till den nya insolvenslagen. I den mån handläggningsföreskrifter där saknas bör lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) tillämpas. Allmänt regleras tingsrättens handläggning av en konkurs huvudsak- ligen av 16 kap. KL. Det föreskrivs där inledningsvis, att handlägg- ningen sker som ett konkursärende. I 16 kap. 2 § KL föreskrivs, att bestämmelser om tvistemål gäller i tillämpliga delar i konkursärenden, om inte något annat sägs i konkurslagen. I samma lagrum sägs att, om handläggningen sker vid förhandling, bestämmelserna om huvudförhandling i tvistemål tillämpas om inte sakens beskaffenhet motiverar avsteg därifrån, att utevaro av någon som kallats till förhandling inte hindrar att den fråga som förhand- lingen gäller prövas och avgörs och att rättens avgörande sker genom beslut. Om domförhet finns bestämmelser i 16 kap. 3 § KL. Där sägs att tingsrätt vid handläggning av konkursärende skall bestå av en lagfaren domare, dock att vid förhandling rätten får bestå av tre lag- farna domare. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet I 16 kap. KL finns vidare bestämmelser om verkställighet och om överklagande av beslut i konkursärenden. De innebär bl.a. att enligt 16 kap. 4 § första stycket KL beslut av konkursdomstolen går i verkställighet , om inte annat förordnats eller följer av andra stycket i lagrummet, och att enligt 16 kap. 5 § KL varje tings- rättens beslut i ett konkursärende i fråga som enligt konkurslagen ska prövas av rätten får överklagas för sig, med undantag som angivits i 16 kap. 6 och 7 §§ KL. Tiden för överklagande, som regleras i 16 kap. 9 § KL, är normalt från den dag då beslutet meddelades. Det kan också nämnas att tingsrätten i en mängd olika situatio- ner ska utfärda kungörelse och/eller underrättelser och kallelser till borgenärerna. Allmänna bestämmelser om formen för kungörande, kallelser och underrättelser m.m. samt om utbyte i vissa fall av kun- görelse mot underrättelser och vice versa har meddelats i 15 kap. KL. Kompletterande bestämmelser finns i konkursförordningen (1987:916). Det är också tingsrätten som ska avgöra tvistiga frågor, exempel- vis angående bevakad fordrans utdelningsrätt. Oberoende av tvist ska rätten också besluta i frågor om arvoden och fastställelse av ut- delningsförslag och ackord. Vissa processuella förfaranden, som har sin grund i konkurs, är vanliga tvistemål på vilka regler är direkt tillämp- liga. Det gäller genom stämningsansökan anhängiggjort mål om åter- och om av slutredovisning. Andra sådana är vanliga brottmål, nämligen mål om överträdelse av det automatiska närings- förbudet under konkurs och om ansvar för borgenär som betingat sig särskild förmån av gäldenären. Särskilda regler om handläggningen av mål om näringsförbud finns i lagen (1986:436) om näringsförbud. Enligt 17 kap. 6 § KL får åtal mot en gäldenär för brott som avses i 11 kap. BrB eller mot borgenär för sådant brott som sagts väckas vid den tingsrätt där konkursen är eller har varit anhängig. Det är viktigt att lägga till att konkursförvaltaren är den som fattar alla operativa beslut under en konkurs. Ett stort antal av konkurslagens bestämmelser reglerar hans eller hennes skyldigheter i olika hänseenden. Handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion regleras först och främst i 4 kap. FRekL. I 4 kap. 1 § FRekL föreskrivs att lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) gäller för hand- läggningen om inte annat föreskrivs (i lagen om företagsrekonstruk- tion eller annanstans). I 4 kap. FrekL finns regler om att rätten ska besluta om företagsrekonstruktionens upphörande, om arvode till Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet rekonstruktören m.m. Här finns också regler om överklagande. Till detta kommer att rätten enligt 3 kap. 1 § FrekL har att, på ansökan, besluta om offentligt ackord inom ramen för ett ärende om före- tagsrekonstruktion. Vidare ges i 3 kap. FrekL vissa regler som innebär att rätten har vissa uppgifter av beslutande karaktär. Slutligen finns det kompletterande bestämmelser om handläggningen av ett ärende om företagsrekonstruktion i förordningen (1996:783) om företags- rekonstruktion. Även här är det viktigt att lägga till att rekonstruktören är den som i praktiken måste stå bakom alla operativa beslut under en företags- rekonstruktion. Det gäller oavsett om rekonstruktionen innefattar ett offentligt ackord eller inte. Ett stort antal av lagens bestäm- melser reglerar hans eller hennes skyldigheter i olika hänseenden. Det kan alltså konstateras att såväl konkurshandläggningen som handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion principiellt är reglerade på ett och samma sätt. I båda fallen finns det särskilda handläggningsbestämmelser i respektive lag och en anslutande för- ordning med kompletterande bestämmelser. I båda fallen finns det också ett utpekat subsidiärt och generellt gällande regelverk för hand- läggningsfrågor, nämligen respektive ärendelagen. I det samlade insolvensförfarandet kan denna principiella kon- struktion med fördel övertas. Det innebär att den nya lagen ska inne- hålla de huvudsakliga handläggningsbestämmelserna och komplet- teras med en förordning. Dessutom ska en subsidiär och generellt gällande handläggningsordning pekas ut. De handläggningsregler som bör framgå direkt av den nya lagen är givetvis i någon mån beroende av vilka lösningar som väljs i sak. Men bortsett från det kan den nya lagen med fördel ta över de gene- rella handläggningsbestämmelser som finns i konkurslagen och konkursförordningen. I en fråga måste det dock göras ett val. Det gäller om rätte- gångsbalken eller ärendelagen ska utgöra det subsidiära regelverket för handläggningsfrågor. gjorde i sitt betänkande med förslag till företagsrekonstruktionslag (SOU 1992:113 s. 382 ff.) följande över- väganden i den lagtekniska frågan om hur regleringen av förfaran- det skulle anpassas till det processuella systemet. Strävandena på det processrättsliga och förvaltningsrättsliga området har gått ut på att skapa såvitt möjligt enhetliga förfaranderegler för domstolar respektive förvaltningsmyndigheter. Att nu ta ett steg i motsatt riktning beträffande en speciell grupp av insolvensärenden Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet är inte lämpligt eller behövligt. De särregler som behövs låter sig utan större problem infogas i en lag om företagsrekonstruktion. Utred- ningen konstaterade vidare att det inte syntes vara en lämplig lösning att falla tillbaka på ärendelagen, eftersom i ett betänkande (Domstolarna inför 2000-talet [SOU 1991:106]) hade föreslagit att ärendelagen skulle upphävas och ersättas av reglerna i en ny lag. Sammanfattningsvis ansåg att det var viktigt att även förfaranden som inte utgör rättskipning i egent- lig mening men som ska äga rum vid allmän domstol om möjligt anknöt till . Främst praktiska skäl talade för att en och samma domstol inte hade att tillämpa mer än en uppsättning förfaranderegler. Av denna anledning ansåg att man i princip borde välja samma lösning som vid reformen av konkurslagen, dvs. att låta regler om företagsrekonstruktion vid behov fyllas ut genom . I propositionen 1995/96:5 med förslag till företagsrekonstruk- tionslag gjorde regeringen emellertid en annan bedömning i fråga om vilka förfaranderegler som borde tillämpas i företagsrekonstruk- tionsärenden (a. prop. s. 71). Mot bakgrund av att en företagsrekon- struktion väsentligen utgörs av vad som brukar benämnas frivillig rättsvård ansågs det mest följdriktigt att låta bestämmelserna i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden vara tillämpliga på förfarandet i den mån särskilda förfarandebestämmelser inte finns i lagen om företagsrekonstruktion.