sou · GYB377 · 2010-11-04 00:00:00 — Indelningslagen innehåller bestämmelser om när indelningsdelegerade ska utses och mandattiden. I 1 § LKI sägs att om regeringen enligt 1 kap. 17 § indelningslagen har beslutat att en kommun ska företrädas av indelningsdelegerade, ska delegerade utses från varje kommun vars område helt eller delvis ska ingå i kommunen enligt den nya indelningen. Därefter kommer bestämmelser om val av indelningsdelegerade, indelnings- delegerades sammanträden, beredning och verkställighet, kostnader för indelningsdelegerades verksamhet, revision och överklagande. Förarbetena till LKI innehåller inga skäl till varför bestämmelserna placerades i en särskild lag i stället för i indelningslagen tillsammans med övriga bestämmelser om indelningsändringar (SOU 1978:32 och prop. 1978/79:157). En möjlig förklaring är att regelverket om indelningsändringar års lagar var uppdelat på två lagar, nämligen lagen (1919:293) om ändring i ecklesiastik indelning och lagen (1965:596) om kommunala sammanläggningsdelegerade. Det finns inga principiella skäl till varför bestämmelserna om indelningsdelegerade i fortsättningen ska vara uppdelade på två lagar. Dessutom framstår det som mest lämpligt att ta in bestämmelserna i ett eget kapitel i indelningslagen. Med hänsyn till det nu sagda anser vi att bestämmelserna om indelningsdelegerade ska ges i indelningslagen. Vi föreslår därför att LKI upphävs och att dagens bestämmelserna om kommunala indelningsdelegerade flyttas till indelningslagen och att de nya bestämmelserna om indelningsdelegerade för landsting också ges där. 2.5Innehållet i bestämmelserna om indelningsdelegerade Bedömning: Bestämmelserna om indelningsdelegerade för kommuner och landsting ska i huvudsak ha samma innehåll som lagen (1979:412) om kommunala indelningsdelegerade. Vissa bestämmelser ges dock samma innehåll som motsvarande bestämmelser i lagen (1996:945) om sammanläggningsdelegerade för läns landsting och lagen (1997:222) om sammanläggningsdelegerade för Västar . Skälen för utredningens bedömning: Vårt uppdrag är inte att se över bestämmelserna om kommunala indelningsdelegerade utan uppdraget är begränsat till att föreslå bestämmelser om indelningsdelegerade för landsting. När det gäller vilka bestämmelser som bör föreslås anser vi att den första fråga som bör ställas är om bestämmelserna om kommunala indelningsdelegerade, dvs. innehållet i LKI, även bör gälla när indelningsdelegerade ska utses för ett ny- eller ombildat landsting. Vid bildandet av landstingen i och gällde de särskilda lagarna om sammanläggningsdelegerade. Båda lagarna innehöll, precis som LKI, hänvisningar till merparten av bestämmelserna i 4–10 kap. KL och uppvisade även många andra likheter med LKI. Genom beslutet att införa särskilda lagar om indelningsdelegerade för de nya landstingen i och avvek från Regionberedningens förslag. Beredningen hade nämligen föreslagit att indelningslagens bestämmelser om när indelningsdelegerade ska utses och LKI, dvs. generella bestämmelser, även skulle gälla vid ändringar i landstingsindelningen (SOU 1995:27 s. 488 och 489). Som skäl för att avvika från Regionberedningens förslag anförde regeringen att om bestämmelserna i stället gavs i en särskild lag blev det möjligt att ta hänsyn till vissa särskilda önskemål som hade förts fram (prop. 1995/96:224 s. 43 och prop. 1996/97:108 s. 39). utreddes förfarandet för indelningsändringar av två olika utredningar. Båda utredningarna föreslog ändringar som skulle göra det möjligt att utse indelningsdelegerade även vid ändringar i landstingsindelningen (SOU 2002:33 s. 109 och SOU 2004:128 s. 99).6 Som framgår av vårt uppdrag ledde förslagen dock inte till lagstiftning. Den ena av utredningarna – – anförde att det fanns fler hänvisningar till kommunallagen i de särskilda lagarna om sammanläggningsdelegerade än i LKI. Bakgrunden var önskemål från berörda landsting och kommuner i och om att få tillämpa fler bestämmelser i kommunallagen. Det hade alltså inför den praktiska handläggningen av kommunala ärenden visat sig att det behövdes fler hänvisningar till kommunallagen än de som fanns i LKI. Enligt de undersökningar som kommittén gjorde framkom inte annat än att bestämmelserna hade fungerat tillfredsställande i praktiken och 6 Bakgrunden till utredningarna var ett riksdagsinitiativ med syftet att öka medborgarnas inflytande över ändringar i läns- och landstingsindelning. Anledningen till att tog ett initiativ i frågan var att ansökt hos regeringen om att få tillhöra län i stället för . Regeringen avslog ansökningen . godkände dock att skulle ingå i län. I samma ärende gjordes bedömningen att beslutsformerna och förfarandet vid ändringar i läns- och landstingsindelningen inte borde ändras (prop. 2005/06:24, bet 2005/06:KU12). kommittén föreslog därför att bestämmelserna skulle permanentas i LKI (SOU 2002:33, s. 109). I sitt remissvar över kommitténs förslag anförde i att den särskilda lagen om sammanläggningsdelegerade hade fyllt sin funktion men att lagen i vissa avseenden inte var heltäckande. Bland annat saknades en regel om att sammanläggningsdelegerade för beredning och verkställighet av beslut skulle kunna använda nämnder och beredningar i de landsting som valt delegerade.7 påpekade också att erfarenheterna från visade att i en indelningsprocess behöver beslutanderätt kunna delegeras till arbetsutskott och kommittéer. Det kan t.ex. röra sig om att delegera anställningsbeslut. Det bör nämnas att synpunkter tillgodosågs i förslag. Även yttrade sig över förslag men regionen berörde inte förslaget om indelningsdelegerade.8 Utredningens sekretariat har varit i kontakt med Regionkanslierna i och och hört sig för om hur de särskilda lagarna om sammanläggningsdelegerade fungerade i praktiken. Regionkansliet i har i en skrivelse framfört att det var problematiskt att fastställa antalet ledamöter och ersättare i det nya landstingsfullmäktige.9 Några andra problem nämner inte Regionkansliet. Regionkansliet i har i kontakterna med utredningens sekretariat inte nämnt några problem. Det kan konstateras att de särskilda lagarna om sammanläggningsdelegerade förefaller ha fungerat utan större problem. Eftersom lagarna till stor del byggde på LKI innebär det att bestämmelserna i den lagen skulle fungera tillfredsställande för indelningsdelegerade för landsting. Med hänsyn till det nu sagda och till att kommunallagens bestämmelser nästan helt är gemensamma för kommuner och landsting anser vi att utgångspunkten ska vara att dagens bestämmelser om kommunala indelningsdelegerade även ska gälla när indelningsdelegerade för landsting ska utses. 7Regeringskansliets dnr, Ju2002/3288/K, ärendet flyttat till Fi2003/167/K. 8Regeringskansliets dnr, Ju2002/3288/K, ärendet flyttat till Fi2003/167/K. 9Enligt 7 § lagen om sammanläggningsdelegerade för läns landsting skulle de sammanläggningsdelegerade fastställa antalet ledamöter och ersättare i det nya . skäl talar för något annat, ska alltså bestämmelserna om indelningsdelegerade ha samma innebörd oavsett om indelningsändringen avser kommuner eller landsting. Som kommer att framgå i det följande anser vi dock att det på några punkter finns skäl att föreslå ändringar i förhållande till vad som gäller enligt LKI. Vissa av förslagen, som alltså ska gälla delegerade för både kommuner och landsting, utgår från innehållet i lagarna om sammanläggningsdelegerade och förlag om delegation till arbetsutskott och kommittéer. Vi börjar dock med frågan om vem som ska vara valbar som indelningsdelegerad för landsting. 2.6Indelningsdelegerade, utskottsledamöter och revisorer 2.6.1Valbar som indelningsdelegerad för landsting Förslag: Valbar som indelningsdelegerad för ny- och ombildade landsting ska den vara som är ledamot eller ersättare i fullmäktige i ett landsting som ska utse indelningsdelegerade. Skälen för utredningens förslag: Valbar enligt 6 § lagen om sammanläggningsdelegerade för län landsting var den som var ledamot eller ersättare i fullmäktige i , och kommun. Bestämmelsen om valbarhet i 6 § lagen om sammanläggningsdelegerade för Västra hade samma principiella innehåll, dvs. utöver ledamöter i fullmäktige i berörda landsting var det bara ledamöter i den landstingsfria kommunen som var valbara. Ledamöter i fullmäktige i andra kommuner än den landstingsfria var alltså inte valbara. Enligt 2 § LKI är den som är ledamot eller ersättare i fullmäktige i en kommun som ska utse delegerade valbar som delegerad. Att endast ledamöter och ersättare i fullmäktige är valbara som delegerade är en följd av att enligt 1 kap. 7 § RF ska beslutanderätten i kommuner och landsting utövas av valda församlingar.10 10 SOU 1978:32 s. 228, prop. 1978/79:157 s. 128, prop. 1995/96:224 s. 49 och 1996/97:108 s. 46. I det vilande grundlagsförslaget finns bestämmelsen om hur beslutanderätten i kommunerna utövas i 14 kap. 1 § RF (prop. 2009/10:80, s. 295, bet. 2009/10:KU19). Det är alltså inte tillräckligt att vara ledamot i fullmäktige i en kommun inom området för ett ny- eller ombildat landsting utan valbar som indelningsdelegerad för landsting kan bara den vara som är ledamot eller ersättare i ett eller i en landstingsfri kommun som ska uppgå i ett ny- eller ombildat landsting. Mot bakgrund av det nu sagda föreslås att valbar som indelningsdelegerad för ett ny- eller ombildat landsting ska den vara som är ledamot eller ersättare i fullmäktige i ett landsting som ska utse indelningsdelegerade, dvs. i landsting vars område helt eller delvis ska ingå i enligt den nya indelningen. Ledamöter och ersättare i fullmäktige i en landstingsfri kommun som ska gå upp i ett ny- eller ombildat landsting ska också vara valbara.11 Enligt LKI ska de delegerade utse ett arbetsutskott för beredning och verkställighet och får även utse en eller flera kommittéer för sådana uppgifter. Valbar till arbetsutskott och kommittéer är den som uppfyller de allmänna valbarhetsvillkoren, dvs. i princip alla som har fyllt och är folkbokförda inom kommunen enligt den nya indelningen. Det nu sagda ska i fortsättningen även gälla utskott12 som utses av indelningsdelegerade för landsting. Vid behov kan alltså personer som är ledamöter i fullmäktige i en kommun i det nya utses till ledamot i ett arbetsutskott, vilket t.ex. kan bli aktuellt i fall där ett nybildat landsting ska överta uppgifter från kommunala samverkansorgan. Bestämmelsen om valbarhet tas in i 3 kap. 5 § indelningslagen. 11För närvarande finns det bara en landstingsfri kommun och det är . 12I LKI används ordet kommitté som benämning på de organ för beredning och verkställighet som de indelningsdelegerade får tillsätta vid behov. Bestämmelserna om arbetsutskott och kommittéer är i många fall gemensamma. Lagtexten blir enklare om ordet utskott kan användas i bestämmelser som gäller för både arbetsutskottet och övriga berednings- och verkställighetsorgan. De bestämmelser om indelningsdelegerade för kommuner och landsting som vi föreslår innehåller därför inte ordet kommitté utan där används utskott som grundbenämning på samtliga berednings och verkställighetsorgan. 2.6.2Brottslig handling som grund för uppdragets upphörande Förslag: Ett fullmäktige ska få återkalla uppdraget för en indelningsdelegerad som fullmäktige har valt, om den indelningsdelegerade har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. De indelningsdelegerade ska få återkalla uppdragen för ledamöter i utskott och revisorer på samma grund. Skälen för utredningens förslag: Av 4 kap. 10 § 2 KL följer att fullmäktige får återkalla uppdraget för en förtroendevald som valts av fullmäktige, om den förtroendevalde genom dom som har vunnit laga kraft har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver (prop. 1990/91:117 s. 60–64). Ett fullmäktige, som har valt indelningsdelegerade, saknar däremot befogenhet att återkalla uppdraget för en indelningsdelegerad som har begått ett brott av nyssnämnd svårighetsgrad. Indelningsdelegerade ska förbereda den nya kommunens verksamhet och organisation samt förhandla om ekonomisk reglering. I uppdraget ingår att fatta en rad beslut som normalt fattas av fullmäktige. Uppdraget som indelningsdelegerad är alltså jämförbart med andra kommunala förtroendeuppdrag och fullmäktiges befogenhet att återkalla uppdrag vid brott av viss svårighetsgrad bör därför även gälla indelningsdelegerade. En indelningsdelegerad som har dömts för ett sådant brott och därigenom förlorat fullmäktiges förtroende men som inte tar sitt politiska ansvar och avgår självmant bör därför i likhet med andra förtroendevalda kunna avsättas av fullmäktige (jfr prop. 1990/91:117 s. 62). Indelningsdelegerade ska tillsätta ett arbetsutskott för beredning och verkställighet och får om det behövs tillsätta fler utskott. De indelningsdelegerade ska även utse revisorer. Även uppdragen som utskottsledamot och revisor är jämförbara med andra kommunala förtroendeuppdrag och en ledamot eller revisor som förlorat de indelningsdelegerades förtroende bör därför kunna avsättas. Med hänsyn härtill bör indelningsdelegerade få återkalla uppdraget för en ledamot eller ersättare i ett utskott och en revisor om de har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Vi föreslår alltså att indelningsdelegerade och utskottsledamöter som begår brott av en viss svårighetsgrad ska kunna avsättas. De nya bestämmelserna ges i 3 kap. 12, 27 och 40 §§ indelningslagen. 2.6.3Rätt att avstå från att rösta och möjlighet att reservera sig Förslag: Indelningsdelegerade och ledamöter i utskott ska ha rätt att avstå från att delta i en omröstning eller i ett beslut. Ordföranden ska dock vara skyldig att rösta när det behövs för att ärendet ska kunna avgöras. Dessutom ska ledamöter i utskott vara skyldiga att rösta i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. En indelningsdelegerad eller en utskottsledamot som har deltagit i avgörandet av ett ärende ska få reservera sig mot beslutet. Reservationen ska anmälas innan sammanträdet avslutas. Skälen för utredningens förslag: Enligt 4 kap. 19 § KL har varje ledamot i fullmäktige eller i en nämnd en röst. Av 4 kap. 20 § samma lag följer att en ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har rätt att avstå från delta i en omröstning eller i ett beslut. Om det behövs för att ett ärende ska kunna avgöras, är ordföranden dock skyldig att rösta. Dessutom är ledamöter i en nämnd enligt 4 kap. 21 § KL skyldiga att rösta i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av 4 kap. 22 § KL följer dock att en ledamot som har deltagit i ett ärende får reservera sig mot beslutet under förutsättning att han eller hon anmäler detta innan sammanträdet avslutas. LKI saknar nästan helt bestämmelser om omröstning och reservation. Utöver bestämmelsen i 9 § LKI om att varje delegerad har en röst saknas nämligen motsvarigheter till bestämmelserna i 4 kap. 19–22 §§ KL. Däremot innehöll 20 och 26 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade hänvisningar till kommunallagens bestämmelser om omröstning, beslut och reservation (prop. 1995/96:224 s. 55 och 58 samt prop. 1996/97:108 s. 46). Hänvisningarna gällde både delegerade och ledamöter i arbetsutskott och kommittéer. Det behövs tydliga bestämmelser om omröstning, beslut och reservation både vad gäller indelningsdelegerade och utskott. Vi föreslår därför med lagarna om sammanläggningsdelegerade som förebild att de nya bestämmelserna om indelningsdelegerade ska innehålla hänvisningar till 4 kap. 19–22 §§ KL. Bestämmelsen i 4 kap. 21 § KL om att nämndledamöter är skyldiga att rösta i ärenden som avser myndighetsutövning ska bara gälla ledamöter i utskott. Hänvisningarna, som i övrigt ska gälla både för indelningsdelegerade och utskottsledamöter, tas in i 3 kap. 12 och 32 §§ indelningslagen. Förslag: Den som är indelningsdelegerad eller ersättare för delegerad ska inte vara valbar som revisor. Skälen för utredningens förslag: Enligt 22 § LKI väljer indelningsdelegerade minst fem revisorer som ska granska arbetsutskottets och kommittéernas verksamhet. Det nu sagda ska i fortsättningen även gälla indelningsdelegerade för landsting. När det gäller valbarheten för revisorer hänvisar 15 och 22 §§ LKI till 4 kap. 5 och 6 §§ KL. Av hänvisningen till 4 kap. 5 § KL följer att valbar som revisor är den som har rösträtt vid val till fullmäktige i kommunen enligt den nya indelningen. I 4 kap. 6 § finns några valbarhetshinder. Hänvisningen dit innebär bl.a. att den som är redovisningsskyldig till kommunen inte är valbar som revisor. kommer ledamöter och ersättare i fullmäktige inte längre att vara valbara som revisorer inom den kommunen eller det . Syftet är att stärka den kommunala revisionens oberoende. Den nya bestämmelsen ges i en ny paragraf, 4 kap. 6 a § KL, och dit flyttas också bestämmelsen om att den som är redovisningsskyldig inte är valbar som revisor (prop. 2009/10:46, bet. 2009/10:KU16, rskr 2009/10:135, SFS 2010:51). Frågan om även LKI borde ha ändrats övervägdes aldrig i lagstiftningsärendet, vilket innebär att det nya valbarhetshindret inte har gjorts tillämpligt på revisorer som väljs av indelningsdelegerade och att indelningsdelegerade får välja en redovisningsskyldig som revisor. På samma sätt som det inte är lämpligt att revisorer sitter i fullmäktige är det inte lämpligt att indelningsdelegerade väljer revisorer ur sina egna led. De revisorer som indelningsdelegerade väljer bör därför ha samma oberoende ställning som de som fullmäktige väljer (prop. 2009/10:46, s. 12 och 13). Med hänsyn till de nu sagda föreslår vi att den som är indelningsdelegerad eller ersättare för en delegerad inte ska vara valbar som revisor. Valbarhetshindret tas in i 3 kap. 39 § andra stycket indelningslagen. Där finns även en hänvisning till 4 kap. 6 a § andra stycket KL där det numer föreskrivs att den som är redovisningsskyldig inte är valbar som revisor. 2.6.5Revisorers rätt till ledighet Förslag: Den som indelningsdelegerade väljer som revisor ska ha rätt att vara ledig från anställning i den utsträckning som behövs för att kunna fullgöra uppdraget. Skälen för utredningens förslag: Som nämnts i föregående avsnitt ska indelningsdelegerade välja revisorer för granskning av utskottens verksamhet. Revisorer som väljs enligt kommunallagen har enligt 4 kap. 11 § nämnda lag rätt till ledighet från sina anställningar i den utsträckning som behövs för att de ska kunna fullgöra sina uppdrag. Det är samma rätt till ledighet som andra förtroendevalda har. Bestämmelserna om rätt till ledighet från anställning i LKI omfattar dock bara indelningsdelegerade samt ledamöter i arbetsutskott och kommittéer och alltså inte revisorer (11 och 17 §§ LKI). Detsamma gällde bestämmelserna om rätt till ledighet i 20 och 26 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. I 22 § LKI tredje stycket sägs i och för sig att i fråga om revisionen tillämpas i övrigt bestämmelserna i kommunallagen. Det är dock tveksamt om den hänvisningen kan anses omfatta bestämmelsen om förtroendevaldas rätt till ledighet från anställning i 4 kap. 11 § KL. Det är en brist att det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som ger revisorerna rätt till ledighet. Vi föreslår därför en sådan bestämmelse. Bestämmelsen som har samma innehåll som 4 kap. 11 § första stycket KL ges i 3 kap. 40 § 2 indelningslagen. 2.7.1Skyldighet att lämna upplysningar vid indelningsdelegerades sammanträden Förslag: Ordföranden eller vice ordföranden i ett utskott eller i en nämnd eller beredning i en kommun eller landsting som har valt delegerade ska lämna upplysningar vid indelningsdelegerades sammanträde, om de indelningsdelegerade begär det och upplysningarna inte omfattas av sekretess. Detsamma ska gälla revisorerna och de som är anställda i kommunen eller . Skälen för utredningens förslag: Enligt 5 kap. 22 § första stycket KL ska ordföranden eller vice ordföranden i en nämnd, revisorerna och de anställda i kommunen eller lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträde, om fullmäktige begär det och det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess enligt lag (prop. 1990/91:117 s 181). LKI innehåller ingen motsvarande bestämmelse men i 9 § tredje stycket nämnda lag sägs att delegerade får kalla en tjänsteman i en kommun som har valt delegerade eller en särskild sakkunnig för att meddela upplysningar vid ett sammanträde. De sammanläggningsdelegerade för landstingen i och fick även kalla förtroendevalda i ändringsberörda kommuner och landsting (17 § lagarna om sammanläggningsdelegerade). Vi anser att indelningsdelegerade bör ha samma befogenhet som fullmäktige att begära in upplysningar. Indelningsdelegerade bör alltså kunna begära in upplysningar från en vidare krets än och den som får en begäran ska vara skyldig att lämna upplysningar. Skyldigheten att lämna upplysningar bör omfatta samma personkategorier som upplysningsskyldigheten i 5 kap. 22 § KL, dvs. ordförande eller vice ordförande i ett utskott, revisorerna och de anställda i kommunen eller . Eftersom indelningsdelegerade i fråga om beredning och verkställighet får använda nämnder och beredningar i de kommuner och landting som utsett delegerade bör ordförande och vice ordförande i sådana nämnder och beredningar också omfattas av upplysningsskyldigheten. Givetvis ska skyldigheten i likhet med motsvarande skyldighet i kommunallagen inte gälla uppgifter som enligt lag omfattas av sekretess. Vi föreslår alltså att ordförande eller vice ordförande i ett utskott, nämnd eller beredning, revisorerna och de anställda ska lämna upplysningar vid indelningsdelegerades sammanträde om de delegerade begär det och det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess enligt lag. En hänvisning till 5 kap. 22 § första stycket KL tas in i 3 kap. 19 § 6 indelningslagen och kompletterande bestämmelser ges i 20 § samma kapitel. 2.7.2Rätten att väcka ärenden hos indelningsdelegerade Förslag: Revisorerna ska hos indelningsdelegerade få väcka ärenden som gäller granskningen eller förvaltning som har samband med revisionsuppdraget. Skälen för utredningens förslag: Enligt 5 kap. 23 § första stycket 3 KL får revisorerna väcka ärenden i fullmäktige under förutsättning att ärendet gäller granskningen eller förvaltning som har samband med revisionsuppdraget. Av 9 kap. 14 § KL följer att revisorerna svarar själva för den förvaltning som har samband med revisionsuppdraget, om inte fullmäktige bestämmer något annat. Med förvaltning som har samband med revisionsuppdraget avses t.ex. förvaltningen av revisionsanslaget och personalfrågor. Det rör sig alltså om administrativa uppgifter som följer med revisionsarbetet men som är skilda från det arbetet (prop. 1975/76:187 s. 526, 533 och 534). Med granskningen avses främst revisorernas granskning av den verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden (prop. 1998/99:66 s. 95). Någon motsvarande rätt att väcka ärenden hos indelningsdelegerade har inte revisorer enligt LKI. Däremot fick revisorer enligt 19 § första stycket 4 lagarna om sammanläggningsdelegerade väcka ärenden hos de sammanläggningsdelegerade. Rätten omfattade ärende som gällde förvaltning som hade samband med revisionsuppdraget. Förklaringen till att initiativrätten inte omfattade ärenden som gällde revisorernas granskning är att lagarna om sammanläggningsdelegerade upphörde att gälla vid utgången av och att initiativrätten avseende granskningsärenden infördes i kommunallagen . Enligt 22 § LKI ska de delegerade välja revisorer (delegeraderevisorer) som ska granska arbetsutskottets och kommittéernas verksamhet. Revisorerna ska det år då indelningsändringen träder i kraft avge en berättelse om resultatet av revisionen till fullmäktige i kommunen enligt den nya indelningen. Det nya fullmäktige beslutar om ansvarsfrihet. I övrigt gäller bestämmelserna om revision i kommunallagen. Motsvarande gällde enligt lagarna om sammanläggningsdelegerade och föreslås i fortsättning gälla enligt 3 kap. 38–41 §§ indelningslagen. Revisorerna ska alltså inte lämna sin revisionsberättelse till indelningsdelegerade utan till det nyvalda fullmäktige.