sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Den här personen sökte stöd hos grannarna och en kompis; . Det var grannarna och det var . När t.ex. farbror i grann- gården såg mig i hans lada nickade han bara och jag fick vara där. Jag ritade mycket och skrev i mina böcker. Jag byggde egna hem i skogen. [] Där hade jag allt från bakpulver till allt det andra som jag såg i köket. Jag sökte mig till snälla farbröder. Jag konstruerade också min egen värld. Ur referat person 483, kvinna född . Ett annat skäl till att överlevde tror hon har att göra med att hon gick på lekis. På lekis lade märke till att människor inte behöver vara arga jämt. Ur referat person 277, kvinna född . För några har en stark och positiv gudstro i barndomen haft betyd- else när det gällt att känna sig mindre ensam och utsatt. Tron och regelbundna böner samt vetskapen om att någon god makt till- handahöll en vakande hand har kunnat förmedla hopp, ljus och en känsla av trygghet. berättar att hans gudstro har hjälpt honom, och hans humor. Ur referat person 319, man, född . berättar att hon tidigt som barn hade fastnat för ett avsnitt i där säger att de fattiga och barnen tillhör mitt rike. Det hade jag med mig som bild från barntim- mar när jag bodde hemma. Ur referat person 459, kvinna född på 1950- talet. Förstå att något är fel Vissa har beskrivit det som självklart att det var något som var fel i det sätt på vilket de blev behandlade. För andra vad det inte så. Flera inter- vjupersoner insåg detta på egen hand. På det sättet hjälpte de sig själva med att stå ut. De anklagade inte sig själva för det som hände, kände ingen skuld eller skam eftersom det inte var deras fel. Den insikten var betydelsefull och avgörande för hur de bemästrade sin tillvaro. Anklagade inte sig själv tror att han klarade sig för att han såg var problemen låg. Han anklagade inte sig själv. Han la problemen hos fosterföräldrarna. Axel resonerar kring hur det kommer sig att han trots allt över- levde och inte gick under. Han tror att det berodde på att han var begåvad nog att förstå att fostermodern var tokig, att det var en tokig värld han levde i och att det fanns en annan normal värld därute. [..] I någon mån höll han ett psykologiskt avstånd, identifierade sig aldrig helt med den tokiga världen. Axel ägnade sig också åt att teckna, måla och skriva som ett sätt att bearbeta och hantera den orimliga livssituation han befann sig i. Ur referat person 152, man född , finsk. På frågan om hur intervjupersonerna överlevde har vi i ibland fått svar som lyder ungefär så här Jag visste att jag var älskad av mina föräldrar och det kunde de aldrig ta ifrån mig. Flera intervju- personer har i grunden haft en tillräckligt god tidig barndom, som gett dem styrka att inte tvivla på sitt värde oavsett den behandling de blev utsatta för. Jag tror att jag fick mycket kärlek av mamma och pappa under av mitt liv och att det räddade mig, säger någon. I några fall beskriver intervjupersonerna hur de rymt, missbrukat alko- hol och narkotika, sniffat lösningsmedel, varit våldsamma, kriminella och självdestruktiva som ett desperat sätt att överleva. En kvinna beskriver hur hon blev promiskuös och försökte ligga med så många män som möjligt, som en slags hämnd på sin fosterfar och det han hade utsatt henne för. Jag stängde av och var rätt destruktiv. Jag började dricka när jag var och umgicks med dem som var äldre. Det gick inget vidare i skolan. Det som var konstigt var att ingen märkte något där heller. Ingen ringde hem om jag inte var där. Ur referat person 312, kvinna född . Det var ren tur, menar en man, att han trots allt överlevde den van- vård han utsattes för. För flera har slump och tillfälligheter avgjort intervjupersonernas överlevnad. 9.4Intervjupersonernas synpunkter på hur den sociala barnavården hade kunnat göra annorlunda I slutet av varje intervju har vi ställt frågan: Hur hade den sociala barnavården/kunnat göra annorlunda? Här följer en sammanställning av de åsikter som intervjupersonerna fört fram. Det handlar dels om vad de menar att den sociala barnavården hade behövt göra när de var placerade och dels om förslag till social- tjänstens arbete . Många har berättat om sina erfarenheter för utredningen för att försöka bidra till att förhindra att det händer igen. Intervjupersonerna har fört fram vikten av oanmälda tillsynsbesök. Många har berättat om att fosterhemmet arrangerades inför besöket. Hemmet skurades och barnen kläddes i de finaste kläderna. Det måste också vara oannonserade besök så att familjen inte hinner sätta upp en snygg fasad. Ur referat person 174, kvinna född på 1970- talet. Socialen skulle ha gjort oanmälda besök mycket oftare. under- stryker vikten av att tala med barnet enskilt. Socialen måste förklara för barnet att man kan komma ifrån och att vi tror på dig. Berätta att man ska skydda barnen till vilket pris som helst. Ur referat person 243, kvinna född . God relation mellan tillsynspersonalen och barnet För att barn ska våga berätta om sina upplevelser av vanvård krävs en god relation till den hon eller han ska berätta för. Många inter- vjupersoner har fört fram att tillsynspersonalen hade behövt komma ofta, och ägnat tid åt att prata med dem och skapa en relation. För att barnet ska våga berätta måste till- synspersonen ställa direkta frågor, hävdar flera intervjupersoner. Många har istället vittnat om att tillsynspersonalen kom för att prata med fosterföräldrarna, inte för att tala med dem. Tillsynen har inte brytt sig om mig. Jag kunde lika gärna ha varit en tapet på väggen. Ur referat person 243, kvinna född . Samtala på ostörd plats Många av intervjupersonerna har fört fram vikten av att få tala med tillsynspersonalen på en ostörd plats. De menar att de hade känt sig fri- are att tala om inte fosterföräldrar eller institutionspersonal lyssnade till samtalet. berättar om hur hon anser att borde göra. Barnet borde stå i fokus och fosterföräldrarna bör inte få sitta med när man frågar barnet om hur det trivs. Vidare anser att borde ha studerat samspelet i familjen och inte gjort besöken när barnen var i skolan och fosterpappan på sitt arbete. Det var ju han som var det stora problemet och honom träffade aldrig. Ur referat person 284, kvinna född . Det finns intervjupersoner som har beskrivit att de berättat för till- synspersonal om att de farit illa utan att bli tagna på allvar. Tillsyns- personalen har inte trott att barnet talat sanning och inte heller ställt följdfrågor till vare sig barnet, fosterföräldrar eller till någon i dess omgivning. säger att de som skulle bevaka hans intressen inte gjorde det. Grannarna runt fosterhemmet och hans morfar anmälde till barnavårdsnämnden att for illa men det hände ingenting. Han anser att det är vikigt att man pratar med barnen och lyssnar och tror på dem. Ur referat person 433, man född . Vad händer om jag berättar? Många har vittnat om att de aldrig skulle ha vågat berätta om för- summelse och övergrepp eftersom de inte visste vad som skulle hända. De var rädda för att hamna på en ännu sämre plats eller bli straffade av fosterföräldrarna för att de berättade om vanvården de utsattes för. Intervjupersonerna har fört fram starka krav på att till- synspersonalen måste lyssna på barnen och ta dem på allvar. De måste få vetskap om att myndigheterna kommer att agera om de får information om missförhållanden. Börjar ett barn berätta om missförhållande är det viktigt att barnet får en försäkran dels att det ska få komma därifrån, dels att detta inte kommer fram till fosterföräldrarna. Ur referat person 307, kvinna född . Stöd av oberoende person/ Det har kommit förslag till utredningen om att barn ska få sin egen /kontaktperson; en oberoende person som bara skulle fin- nas till för barnet. Någon som barnet skulle kunna kontakta, ringa och som enbart skulle intressera sig för barnet och dess utveckling. föreslår att placerade barn skulle få ha en utomstående men- tor som inte är direkt knuten till , för att undvika att och fosterföräldrarna allierar sig med varandra. Det ska vara neutrala möten där fosterföräldrarna inte närvarar. Vidare menar hon att inte ska slarva med överlämningar och göra regelbundna utvärderingar. Ur referat person 357, kvinna född på 1960- talet, judisk. En genomgående kritik har varit bristande information till barnet från den sociala barnavårdens sida om anledningen till omhänder- tagandet, vart barnet ska föras och för hur . berättat att ingen informerade dem om varför de fick flytta vidare från ett fosterhem till ett annat. Dessutom har många berättat att de skilts från föräldrarna i hemmet eller från syskon på barnhem utan att de fick veta vad som skulle hända. Ovissheten har följt många och plågat dem under barn- domen och senare i livet. framhåller hur viktigt det är att bygga upp ett förtroende med de barn som placeras för att man ska kunna följa dem, få veta vad som händer med dem. Hon poängterar också hur viktigt det är att barnen förbereds på vad som ska hända med dem, att de får veta alla steg, att man inte bara flyttar barn utan förvarning. Ur referat person 307, kvinna född . Hjälp med att upprätthålla kontakt med biologisk familj Många har skiljts från sina föräldrar och syskon. Stora syskon- skaror har flyttats till olika landsändar utan att det funnits någon ambition att de skulle kunna upprätthålla någon kontakt. Många barn har också tvingats bryta med sin biologiska familj, släkt och vänner då de placerats. Den sociala barnavården har inte gjort något för att kontakten skulle kunna upprätthållas. Flera intervjupersoner har berättat att deras fosterföräldrar aktivt hindrat dem från kontakt med sin biologiska släkt genom bland annat telefon- och brevcensur. I vissa fall har även den sociala barna- vården/förhindrat kontakt mellan placerade barn och deras föräldrar och syskon. berättar att hon först förstod att hennes far hade velat ha hem henne igen. Detta läste hon sig till i de journaler som hon fått hem från ett arkiv. Hon blev placerad på ett barnhem för att fadern var arbetslös. Modern hade lämnat hemmet. Där- efter hörde inget från sin far. Hon trodde att han övergivit henne och träffade honom aldrig mer. I journalerna har hon kunnat läsa att han skrivit flera brev till den sociala barnavården och önskat hem sin dotter. Han beskriver hur hans förutsättningar för att ta hem dottern har blivit bättre, att han träffat en kvinna och skaffat sig ett arbete. fick aldrig veta detta som barn. Ur referat person 494, kvinna född . Intervjupersonerna har erfarenheter av att separeras från sina syskon. De kom till olika fosterhem och ingen hjälpte dem att upprätthålla kon- takten med varandra. Flera tar upp detta som något av det värsta, att inte få vara tillsammans med den enda tryggheten. Även om de inte kunde komma till samma fosterhem hade de kanske kunnat placeras i samma stad så att en kontakt hade kunnat upprätthållas. Man ska inte skilja syskonen åt. De behöver inte vara tillsammans med föräldrarna, men man måste försöka förstå var barnen har sin anknytning. Den var till mina syskon. Jag borde ha fått vara ihop med någon av dem. Ur referat person 459, kvinna född . Våga ifrågasätta en snygg fasad Inte sällan har intervjupersoner berättat om fosterföräldrar med gedigen utbildning och som varit väl ansedda i samhället, som de utsatt fosterbarnet för försummelse och övergrepp. Social- tjänsten måste därför våga leta efter vanvård i de till synes väl- fungerande hemmen. En man inledde sin intervju med att säga att han inte kan förstå att en stat eller en kommun faktiskt inte kontrollerar vilka människor som de placerar barn hos. Den person som placerade honom lovade att komma tillbaka . Han såg inte någon från den sociala barnavården . Fosterfadern var väl ansedd som han utsatte pojken för brutala sadistiska övergrepp. Ur referat person 375, man född . En kvinna har skrivit en egen text, som skickats till utredningen, om hur skulle kunna arbeta med fosterhemsplacerade barn. Hon menar att ett placerat barn befinner sig i en akut kris och kan behöva ett helt team omkring sig. Detta är en del av hennes text. Konsekvenserna av en familjehemsplacering, oavsett om det är en kortsiktig eller långsiktig placering, måste göras så lindriga som möj- ligt. har de placerade barnen ett litet eller ett obefintligt socialt Det är därför viktigt att samhället erkänner och bekräftar att barnen befinner sig i en akut kris och agerar utefter detta. Det torde därför, enligt min erfarenhet, vara bra att utveckla någon form av team kring barnen som kan agera i stället för det övriga avsaknade sociala skyddsnätet av t.ex. syskon, föräldrar och vänner. Ett team av professionella personer som kan göra en adekvat objektiv bedömning av den uppkomna situationen, vilka skall finnas till hands för både fosterbarnet och fosterfamiljen under hela placeringen. Genom skärpt kontroll, ökat stöd till familjehemmen, handledning till socialsekre- terarna, men även ett erkännande från samhället till de familjehem där det fungerar bra, att de gör en fantastisk insats, samt att dra erfaren- heter av den unika kompetens och egenskap som dessa föräldrar besitter, då kan fosterbarnens rättigheter kanske lättare säkerställas. Ur referat person 434, kvinna född . Stöd till biologiska föräldrar Många menar också att större insatser hade kunnat göras hemma, innan de placerades. Om deras föräldrar hade fått ett bättre stöd och hjälp hade de kanske sluppit att bli placerade. Gedigen utredning av fosterfamiljer/familjehem Det finns krav från majoriteten av intervjupersonerna att foster- familjerna måste utredas på ett bättre sätt. Det måste ställas höga krav på dessa familjer. Många kan inte förstå hur de kunde bli pla- cerade i de familjer de kom till. De menar att det knappast kunde ha gjorts någon ordentlig utredning av fosterhemmet. Några menar att det borde ställas samma krav på fosterfamiljer som det ställs när en familj ska adoptera ett barn. tror att många familjehem rekryteras av personer på social- tjänsten med en naiv inställning. De tror att det räcker med att män- niskor vill ta emot barn i sina hem för att det ska vara tillräckligt bra. Ur referat person 519, man född . Det har också förts fram krav på att den sociala barnavården borde söka en egen uppfattning om fosterhemmet. De måste höra med andra socialkontor som placerat barn tidigare eller har barn på hemmet ifråga. Man måste vara medveten om, säger , att fosterfamiljerna är duktiga på att dupera och man måste ha något slags skydd mot detta. Ur referat person 575, man född på 1970- talet, övriga . Centralt register över fosterhem Utredningen har fått förslag om att det borde inrättas ett nationellt register där anmälningar och svartlistning av fosterhem kan noteras. Det får inte vara möjligt att en familj som utsatt ett barn för vanvård kan ta emot nya barn. Flera intervjupersoner tycker att skulle lägga mer tid och energi på att matcha barn med fosterfamilj. Dels handlar det om att barn från städer placerats hos familjer på landsbygden, dels att barn har flyttats från en landsända till en annan där dialekten var så bred att de hade svårt att förstå vad deras fosterföräldrar sa. En annan aspekt är att bli placerad i ett religiöst hem när barnen själva inte var religiösa. Flera personer har betonat vikten på utbildning och stöd när det gäller personal och fosterföräldrar. Personalen hade ingen utbildning, säger . Dom var arbets- skadade. Utbildning är det enda som hjälper, att vården bedrivs av skickliga, yrkeserfarna människor. Ur referat person 599, man född , övriga . Ta vara på våra erfarenheter Det är flera intervjupersoner som menar att de själva skulle kunna göra nytta när det gäller placerade barn . De skulle t.ex. kunna vara med och stötta barn men även . Detta för att undvika att det som hände dem inte ska drabba andra barn . 10Källkritiken och minnet – en diskussion I detta kapitel fördjupar vi diskussionen om utredningens metoder med särskild koppling till vad människor kan minnas. Kapitlet inleds med en beskrivning av vårt förhållningssätt till de berättelser som vi har lyssnat till, för att sedan diskutera hur ett traditionellt källkritiskt perspektiv går att tillämpa på dessa. Där- efter ser vi på utredningens erfarenheter och metoder i ljuset av den forskningstradition som kommit att kallas oral history, muntlig historia. Kapitlet avslutas med ett källkritiskt resonemang kring en viktig del i vår utredning; tidiga och traumatiska minnen. Vad säger aktu- ell forskning om vad vi minns och vad är det vi glömmer? 10.1Att fråga och lyssna Intervjuer med enskilda och studier av arkivmaterial är de metoder för datainsamling som utredningen har använt sig av. Varje persons berättelse om vanvård utgör en del av det resultat som redovisas. Direktiven uttrycker också en förhoppning om att utredningens rapport ska ge upprättelse åt de drabbade och lärdom för framtiden.1 Upprättelseperspektivet har präglat utredningen redan från planer- ingen. Att fråga och lyssna har varit förhållningssättet i intervjuerna, inte ifrågasätta eller förhöra. I den första delrapporten diskuterade vi begreppet narrativ sanning och hävdade att det som berättas vid intervjutillfället är den sanning vi ska dokumentera, sammanställa och förmedla till våra uppdragsgivare.2 2Delrapport 1 från Utredningen om vanvård i den sociala barnavården, 2007, s. 9. Källkritien och minnet - en diskussion Narrativet utgörs inte enbart av människors återberättande av en händelse, utan ska också ses som människans försök att kon- struera och rekonstruera sin verklighet. Intervjupersonernas berättelser om sina upplevelser från barn- domen och reflektionerna över hur de har påverkat deras liv, har dokumenterats i referaten utan att ifrågasättas. Eftersom vi samlar in berättelser om händelser i det förflutna, har vi tillämpat arbets- metoder som också används i historisk forskning. Muntlig historia, på engelska oral history, är ett redskap för att tolka berättelser om det förflutna. Det är också en metod för att skapa nytt källmaterial, inte sällan kring bortglömda eller negli- gerade grupper. är intervjuer den viktigaste källan för dem som sysslar med muntlig historia. Den muntliga historien byggs upp kring människor. Den ger själva historien liv och vidgar dess horisonter. Den medger hjältar, inte enbart bland ledarna utan också bland de många i folkets djupa led [] Den bidrar till värdighet och självförtroende bland de mindre pri- vilegierade, i synnerhet de gamla. Intervjuerna är betydelsefulla därför att allt som skett i det för- flutna inte går att undersöka med hjälp av skriftligt material i arkiv. Dessutom har vissa händelser och företeelser som skett i det för- flutna, framförallt vissa gruppers perspektiv inte dokumenterats i källorna, alternativt att dokumentationen är knapphändig.4 Muntlig historia växte sig stark . Nya rörelser upp- märksammade arbetarklass, kvinnor och etniska minoriteter. Det blev möjligt att bättre förstå de studerades livssituation och historia.5 Vår utredning har uppmärksammat många individer vars lidande tidig- are har varit osynligt för omgivningen. Genom att samla berättelser som inte funnits nedtecknade har vanvården i den sociala barna- vården kunnat beskrivas. I de skriftliga källorna saknas som regel barnavårdens försum- melser. Det har blivit tydligt i takt med att vi intervjuat alltfler per- 3Thompson, , Det förgångnas röst: den muntliga historieforskningens grunder, Gidlund, , 1980, s. 32. 4Thor, , Muntliga källor och källkritik, i , , (red), Muntlig historia, , , 2006, s. 22. 5Thor, 2006, s. 8-9; , , Oral history – mer än en metod. , 2001:3, s. 326-328. Källkritien och minnet - en diskussion soner och tagit del av de journalanteckningar etc. som finns om dem. Endast i några enstaka fall har det funnits journalanteckningar om att barnen vanvårdats eller utsatts för övergrepp. Arkivmaterial och dess innehåll ger en historia återgiven med myndigheternas språk, men genom intervjuer har myndighetsperspektivet komplet- terats med intervjupersonernas berättelser. Vårt material kommer att omfatta mer än 1 000 intervjuer innan utredningen är klar. Vi har främst genomfört en kvantitativ analys av informationen i intervjuerna. Muntlig historia som metod har använts i liknande utredningar som har gjorts runtom i världen; , , och . Den klassiska källkritiken granskar källans äkthet, beroende, av påverkan utifrån, tendens och tidsrymden mellan händelsen som källan berättar om och källans tillkomst (minnet). Den bedömer om källan är vad den utger sig för att vara.6 För vår utredning blir främst frågan om tids- rymden mellan händelsen och det källan (intervjupersonen) berät- tar om särskilt intressant. i detta kapitel finns en mer utför- lig diskussion om minnet. Klassisk källkritik anger kriterier för att analysera källor. För muntliga källor ska det tydligt framgå vem som intervjuat, var intervjun ägt rum och vem som skrivit ner intervjun. Helst ska intervjun spelas in. Det gör det möjligt att gå tillbaka till ursprungskällan. har vi beskrivit hur utredningens intervjuer gått till och hur noga vi varit med att följa dessa punkter när det gäller att dokumentera intervju- erna. 10.3.1Hur kan frågan om pålitlighet besvaras? I den klassiska källkritiken används i regel två metoder för att besvara frågan om pålitlighet. Dels kan intervjupersonernas berät- telser jämföras med skriftliga källor, dels kan flera personers berät- telser jämföras med varandra. Intervjupersonernas arkivmaterial kan användas för att precisera tiden då de var placerade. 6Thor, 2006, s. 23. 7Thor, 2006, s. 26. Källkritien och minnet - en diskussion journalerna som hjälp och stöd under intervjun i beskrivningen av sin placeringshistoria. I den historiska forskningen saknas det skriftligt material från den grupp som undersöks. Om det finns material är det mycket möjligt att det har skapats av personer som bidragit till att margi- nalisera eller förtrycka gruppen som står i fokus för undersökningen. Därför ger sådant material en annan bild av det som hände, hävdar historikern går att överföra till utred- ningen. Det är t.ex. mycket troligt att vanvård aldrig dokumen- terades i den sociala barnavårdens material eftersom mycket få per- soner frågade barnen. Det finns också flera exempel på att tjänste- män och politiker kände till förhållandena utan att de dokumen- terades. De skriftliga källorna är därför inte tillförlitliga när det gäller vanvård. Psykologen förespråkar i Traumatiska minnen metoder för att ta reda på om människor berättar det som faktiskt skett. Man kan kontrollera källan gentemot dokument, men även med syskon eller föräldrar.9 Men det är inte helt enkelt. Syskon, föräldrar eller andra närstående minns inte alltid en händ- else på samma sätt.10 Utredningsmaterialet uppvisar skillnader mellan det som inter- vjupersonerna berättar och de rapporter som barnavårdsnämnden skrivit vid hembesök. En intervjuperson kan berätta om en utsatt situation med försummelse och övergrepp, medan det i rapporten står att barnet verkar utvecklas väl. I materialet finns också en annan möjlighet att jämföra med skriftliga dokument. Några ärenden har lett till åtal och dom. Inter- vjuer om vanvård kan då jämföras med domar i samma ärende. 8Thor, 2006, s. 27. 9Christianson, , Traumatiska minnen, 3. utg., Natur och kultur, , 2002, s. 110. 10Hardt, , , "Validity of adult retrospective reports of adverse child- hood experiences: review of the evidence. 45:2, 2004, s. 266; , 2002, s. 110. Källkritien och minnet - en diskussion 10.3.2Beskrivs det som faktiskt hänt? Vår utredning har tagit emot intervjupersonernas berättelser oemotsagda. Vi har inte förhört eller ifrågasatt. Intervjuper- sonernas berättelser återges så exakt som möjligt. Sedan har både intervjupersonen och intervjuarna undertecknat det sammanfatt- ande referatet. Ett sätt att närma sig frågan om intervjupersonerna beskrivit vad som faktiskt hänt är att jämföra olika personers berättelser med var- andra.