sou · GYB364 · 2010-10-01 00:00:00 — Programmet är ettårigt men en del ungdomar behöver än så. -Om livet och skolan hos oss börjar ändra sig till det bättre är det goda chanser att livet som vuxen blir OK för våra ungdomar. Vårt jobb är att utbilda, räta upp och ge hjälp att hålla sig på rätt köl, säger . Några vill skaffa sig godkänt i kärnämnena och andra ämnen, andra har läs- och skrivsvårigheter. Diagnoser som Aspbergers syndrom, ADHD, Tourettes syndrom eller någon form av autism förekommer, liksom psy- En oroande tendens är att fler ungdomar än har psykiska problem. Inte så få ungdomar kommer från familjer med arbetslöshet och utanförskap. Missbruk och kriminalitet kan finnas i familjen och även hos den unge. En ny grupp på IV-programmet är datormissbrukarna. Många unga deltar i sociala spel, vilket innebär att de ingår i ett sammanhang och måste fortsätta delta. Inte sällan tar spelandet över livet och vardagsrutiner försvinner. Tonåringen glömmer att äta och går inte till skolan. Spela och sova blir det enda som gäller. -Spelandet är ett sätt att fly vardagen, säger som berättar om förtvivlade föräldrar. Svårt att veta, men säkert behöver föräldrarna stöttning för att kunna återföra sin tonåring till skola och vardagsliv. Hur arbetar ni på IV-programmet med ungdomarna? -Vi har ett introduktionssamtal med den unge och föräldrarna. Föräldrarnas medverkan är viktig. Utan dem har vi svårt att nå resultat. Vi lärare klargör att vi inte ser bakåt utan framåt och arbetar med det friska. Vi vill stärka ungdomarnas självförtroende. Genom att bekräfta och berömma också små framsteg tar vi oss framåt. Efter ungefär en månad delas eleverna upp i olika grupper efter behov, till exempel efter förmåga att koncentrera sig, tidigare kunskaper eller problemområde. Det är ofta lättare att slappna av med kamrater som har likartade problem, till exempel ett visst handikapp. Gruppen ska fungera som en grupp och antal deltagare kan variera från 6 till 15 ungdomar. Först när eleverna känner viss trygghet kan de börja ta in kunskaper. Men dit kan det vara lång väg. -Vi måste återerövra förtroendet för skolan och vuxenvärlden. Detta genom att stå kvar, se och bekräfta varje ungdom , vara konsekvent och uthållig. Det kan handla om att få eleven att sitta kvar på lektionen och få honom/henne att förstå att andra som finns i rummet också har rätt att säga något och bli respekterade. tar en sådan process , . Det finns elever som stannar upp till på IV-programmet eftersom de har så mycket att hämta in, inte bara vad gäller skolresultat utan också förmåga att fungera som en social varelse tillsammans med andra. tränar tillsammans med några elever och det tycker han fungerar bra. Utanför skolan pratar elever och lärare med varandra på ett annat sätt och det blir odramatiskt att ta upp olika problem. Fysisk kontakt skapar trygghet betonar den fysiska kontaktens betydelse för att tonåringen ska kunna slappna av, känna sig trygg och vilja ta in kunskap. Det handlar inte om att tränga sig på utan att bekräfta den unge steg för steg, till exempel med en klapp på armen i samband med beröm. Eleven reagerar först oftast med försvar, men slappnar av efter hand och inser att detta är en manlig bekräftelse, män emellan. Den man har kramat vill man inte slåss med. kvinnliga kollegor arbetar på ett liknande sätt med de kvinnliga eleverna. Där är fysisk kontakt ofta inte lika laddad. Här ett exempel som handlar om manlig fysisk kontakt: En pojke var ständigt inblandad i gängbråk och kom sällan till skolan. Efter kontakt med pappan insåg att det gällde att skapa en relation där pojken kunde känna igen sig själv. Det var först när jag tog ner honom i armbrytning som han blev medgörlig. var starkare med rätt att bestämma och det accepterade pojken. Deras relation utvecklades med hjärtlig ironi och den unge mannen fullföljde utbildningen för hotell och restaurang. och en kollega blev bjudna på studentfesten och driver den före detta eleven en egen restaurang. Är eleverna ofta borta från skolan? -Vid upprepad frånvaro tar vi kontakt med föräldrarna och rådgör också med skolsköterska, kurator och studie- och yrkesvägledare. Det kan handla om en depression eller att datorspelandet har tagit över. Eftersom vi är så nära ungdomarna märker vi snabbt när något är på tok Belöningar och tävlingar fungerar som morot att komma till skolan. Inför påsken fick den elev som hade bäst närvaro ett påskägg, inte bara med godis utan också med lappar på bonus: skolk på en valfri timma utan att detta antecknas eller plus 1 poäng på valfritt prov. -Man måste ha lite humor och kunna skoja med skolsystemet! God närvaro belönas bland annat med att få åka med på skolresa, vara med på biokväll och liknande. dröm är att studiebidraget delas upp och delas ut efter varje skoldag som lön för dagsverket att vara i skolan. Det skulle bli en morot att komma till skolan. Belöning efter prestation behövs eftersom många ungdomar inte inser värdet i studier. Många kommer från miljöer utan studietradition eller studievana. är övertygad om att direkt belöning skulle dra fler till skolan. har delat ut 2 MVG i svenska. Av detta kan man utläsa två saker: att eleverna tampas med stora svårigheter och att undervisningen ger resultat. Vad är det som gör att ni lyckas med ungdomarna? -Att vi lärare orkar i vårt arbete och ser när och hur vi ska lotsa ungdomen vidare. Vi är ett bra arbetslag och vi kollegor sitter i samma rum. När spontana diskussioner uppstår om ett problem tar vi direkt tag i det. Arbetet bygger på att man måste vilja arbeta med dessa ungdomar och för det krävs en viss personlighet. För att lärarna inte ska bränna ut sig behövs vissa förutsättningar. har sin lista klar: Det är nödvändigt att ledningen är insatt och förstår vilka problem vi tampas med . Vi vill arbeta självständigt mot uppsatta mål. En särskild kontaktperson i . är det förhållanden i hemmet som är största orsaken till att skolan inte fungerar för våra ungdomar. Vi borde arbeta gemensamt för att få helheten att fungera. Både skolan och ska engagera sig, men det finns ingen som driver den frågan. Handledning till arbetslaget av en person som står utanför verksamheten. Detta borde vara självklart, men det saknas . Det behövs en professionell diskussion om hur vi arbetar och bemöter våra elever. Vi vill hjälpa alla som är inskrivna på IV-programmet. Vi tar kontakt med hemmasittarna för att motivera dem att komma till oss och detta tar givetvis energi från arbetet med dem som är i skolan och som vi har störst utsikter att lyckas med. Det är ett dilemma – bland andra – som vi behöver diskutera i handledning. Hur dokumenterar ni ert arbete? -Vi lägger helst den tid vi har på eleverna, svarar som anser att det behövs mer kunskap om hur dokumentation bör se ut. Sekretessen hindrar att noteringar skrivs in på datorn. Kvalitetsredovisningen är en form av dokumentation. På Bäckadalsgymnasiet finns två mål för IV-programmet: Eleverna ska i snitt ha läst upp minst 30 poäng . Närvaron i skolan ska öka. Regelbundna kontakter med föräldrarna och en årlig föräldraenkät visar att dessa är nöjda och att eleverna är gladare och oftare i skolan . Lärarna på IV-programmet önskar sig en systematisk uppföljning av hur det går för eleverna när de lämnat skolan. Det skulle ge underlag för att dra slutsatser om arbetsmetoder och resultat. Samverkan är ett stort kapitel och en förutsättning för att arbetet på IV-programmet ska fungera. Det finns mycket lite av mobbning eftersom vuxna är ständigt närvarande, också på rasterna. Elevvårdsteamet på skolan fungerar bra. Däremot finns massor att förbättra tillsammans med de nödvändiga grannarna, och barnpsykiatrin. Ofta är det inte inlärning som är problemet för ungdomarna utan i stället en svår situation hemma. anser att lärarens uppdrag är att upptäcka vad det är som gör det svårt för eleven att ägna sig åt skolan och därefter vägleda till rätt hjälp. en svag punkt. Som redan framgått efterlyser han en särskild kontaktperson att vända sig till hos och – ännu hellre – en socialsekreterare på plats på skolan. Därmed skulle det gå fortare att få rätt hjälp. Att en polis kom då och då för att bli ett bekant med ungdomarna vore också bra. Det skulle avdramatisera och förändra de ofta negativa attityder som finns gentemot polisen och också vara en hjälp i olika situationer t ex vid brott eller bråk på stan. instämmer helhjärtat i att skolans uppdrag för utsatta barn bör förtydligas. anser han att lärarna på IV-pro- grammet är att likna vid containrar – de får vetskap om problem som andra inte ser eller kan ta sig an. Både yrke och kall Är det ett yrke eller kall han ägnar sig åt? ställer själv den frågan och besvarar den: - Yrke givetvis, men till viss del också kall. Att veta var gränsen går är svårt. Det personliga engagemanget i ungdomarna är olika stort och bland kollegorna är man inte överens om var gränsen går för deras profession. Kanske ska det få lov att vara olika för olika personer? -Personligheten är det viktigaste redskapet i arbetet, slår fast. När han gick sin lärarutbildning sades alltför lite om utsatta barn och deras problem. Inte heller tog utbildningen upp det viktiga relationsskapandet – den som inte klarar av att skapa relationer får det svårt som lärare. Hur det går det till att skapa relationer? -Man ska vara närvarande till , se varje barn och dess behov, skapa trygghet bland annat genom fysisk beröring, skapa grupper efter hur eleverna fungerar tillsammans, anpassa tonläget efter olika situationer, göra lektionerna personliga genom att visa på att det stoff vi arbetar med angår och berör mig och att jag vill förmedla detta till ungdomarna. Man kan också ta in olika medier i undervisningen för att spegla , till exempel SVT Play och Youtube. har stora förväntningar på förbättringar för utsatta barn i skolan. Han efterlyser en nationell samlad strategi för hur skola, socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri och polisen ska samverka. Varje parts ansvar bör klargöras. Han önskar sig ett samordnat ansvar för alla IV-program i kommunen. Det vill säga en chef som med erfarenheter av och engagemang för utsatta barn för dessas talan inför politiker, chefer och andra myndigheter. Det behövs en samlad strategi. Nätverksträffar kan inspirera olika skolor att byta erfarenheter och samarbeta med varandra. Även öronmärkta pengar för arbetet med utsatta barn behövs. Mycket talar för att det blir fler barn och ungdomar som kommer att behöva mycket stöd och hjälp i skolan. Det som kan ändra på det är tidigare insatser för barn i riskzonen, också det ett arbete som kräver samverkan. -Barn ska få finnas till på sina villkor. Ovanliga barn behöver ovanlig pedagogik, till exempel genom skapande i olika former, säger , skolläkare i och . (Foto: .) är skolläkare i och . På sin halvtidstjänst ska hon finnas till för cirka 4 500 skolelever i , cirka1 000 elever i och dessutom särskolans elever. Hon har varit med om att skapa en övergripande elevhälsoorganisation med rutiner för att tidigt upptäcka avvikelser i barns utveckling, symtom på ohälsa och svårigheter i skolarbetet. Basteamet gör en bred, fördjupad kartläggning av barn med stora svårigheter. Man rekommenderar hur stödet ska utformas och remitterar vid behov till specialister. I teamet ingår specialpedagog, psykolog, kurator, skolsköterska och skolläkare. är ordförande i som arbetar för att förbättra villkoren för barn, ungdomar och vuxna med autism, Aspbergers syndrom och andra autismliknande tillstånd. En skolenkät som föreningen genomfört visar att barn i denna målgrupp sällan får det stöd de behöver i skolan. En del elever far så illa att de inte orkar med sin skolgång. En utökad Elevhälsa lönar sig -Vi ska ha en skola för alla, vilket inte betyder EN skola för alla. Skolans normer är alltför snäva när det gäller miljö och pedagogik. Skolans arbetsformer måste varieras och anpassa sig bättre efter barnens behov. slår fast att barn ska få finnas till på sina villkor. Ovanliga barn behöver ovanlig pedagogik. Hennes önskedröm är ett mycket mer varierat utbud av lärmiljöer och pedagogiska metoder. Ett utbud som också innefattar olika rum för skapande aktiviteter som bild, foto, film och musik. Där ska det finnas socialpedagoger och annan personal som ska arbeta med inlärning med hjälp av olika uttrycksmedel. Människans hjärna är fullt utvecklad först . Det säger sig självt att barn i samma klass har kommit olika långt i sin utveckling. vill skapa förståelse för detta och vill att personal ska ha beredskap och redskap för att möta olika barn. Barn ska inte bli mobbade eller sitta hemma i stället för att gå till skolan. -Det är alldeles för många barn som har svårigheter i skolan och vi som arbetar med dem är alltför få. Det är en stor brist att det inte finns någon riksnorm för elevhälsa. Yrkesgruppen skolsköterskor vet otroligt mycket om hur barn i mår. De träffar alla barn i ett enskilt hälsosamtal tre eller fyra gånger . Dessa kunskaper bör samlas in för att ge underlag för vilka förebyggande insatser som bör prioriteras. Skolläkare och skolsköterskor är generalister med kompetens att göra helhetsbedömningar. - Det ligger på oss att bedöma eventuella problem, se till att barnet får det stöd som behövs och följa upp att det fungerar. Under tidiga år som skolläkare träffade hon alla förstaklassare, detta för att få – och behålla – en bild av barnet innan det gick in i skolan och blev elev. Hon kommenterar ordens skilda innebörder: barn och elev. Det första är ett subjekt, det andra ett objekt. finns inte som . träffar de barn som har fångats upp av skolsköterskan och som visar tydliga tecken på allvarliga hälsoproblem. Dessa barn klarar sig inte så bra i skolan, de kan bete sig annorlunda och passar inte in. Även barn som är ledsna, sover dåligt eller har andra symtom på att de inte mår bra får träffa doktorn. Inte sällan handlar det om problem hemma. Barn med annorlunda beteende och de som har svårt med inlärning är mer utsatta än andra för mobbning, även från vuxna. Rektor har ansvaret för att mobbning upptäcks och att den som blivit utsatt får hjälp. Ser du förändrade problembilder? -Fler barn än tidigare ger upp. De har svårigheter i skolan, lämnar den världen och blir hemmasittare. En allt större grupp är de som tappat sin dygnsrytm, de sover för lite och har förlorat vardagliga rutiner. De lever med sin mobil och dator och vill vara uppkopplade jämt. Föräldrarna är förtvivlade och tillsägelser hjälper inte. När föräldrarna har somnat fortsätter barnen att chatta och sms:a. När frågar ungdomarna hur mycket de sover blir svaret ofta 5–. - Inte alls bra, unga behöver mycket sömn, kommenterar doktorn. Att se tidiga tecken En positiv förändring är att personal redan i förskoleklassen har blivit bättre på att se tidiga tecken på att barn som inte kommit så långt i sin utveckling kan behöva extra stöd, till exempel för att orka sitta stilla i skolan. var attityden ofta vi väntar och ser, det går nog över. ökar insikten om att attityden vänta och se innebär risk för att problemen bara växer vilket ger negativa konsekvenser . I ger förskolepedagoger handledning på daghemmen. när kommunen har en samordnad Elevhälsa har förståelsen ökat för att det är nödvändigt att reagera på tidiga tecken på svårigheter. Om barnet inte svarar på den hjälp som ges gör Elevhälsan en bred kartläggning för att se vad problemen beror på. kunde rektorer planera för särskilda insatser utan att rådgöra med Elevhälsan. Det var svårt att få rektorer att se denna enhet som ett kunskapsstöd. har den en starkare roll och gäller att barnet ska komma till basteamet för att få en ordentlig kartläggning. Det har lett till något färre akuta insatser. Hur upptäcks behoven? -Genom skolsköterskans hälsosamtal, lärarnas utvecklingssamtal och elevhälsoteamets möten på varje skola. Inte sällan tar föräldrar direkt kontakt med skolhälsovården. Det finns ett system för att upptäcka problem tidigt, men det kan ändå fortfarande hända, fast numera sällan, att elever kommer till årskurs 9 utan att ha klarat de nationella proven i årskurs 5. Eleven har svårt att koncentrera sig kan det heta, men ibland kan det också bero på ADHD eller en lindrig utvecklingsstörning. Det kan också handla om något helt annat, till exempel att föräldrarna ligger i skilsmässa, att ett syskon mår dåligt eller att barnet inte sover tillräckligt. Därför behövs en omsorgsfull bedömning. Hur ser pedagogerna på tidiga insatser? -Det finns ett visst motstånd mot att peka ut barn genom en diagnos. Det finns de som menar att det är att stämpla dem. Men tidiga insatser handlar inte om diagnoser. I stället går vi förut- sättningslöst igenom hur barnet fungerar. Hur går det med inlärning, förstår och deltar barnet i samspelet i klassen, hur tar det in informationen i klassrummet, är han/hon med i kamratkulturen, hur är kontakten mellan barnet och skolans vuxna? Därtill kommer hur barnet fungerar i sin familj och i andra sociala miljöer. Frågan är om barnet är särskilt på grund av något funktionshinder eller av sviktande omsorg. angav man ofta besvärligt hem som enda förklaring till att barnet skilde ut sig i skolan. Och därmed lät man inte sällan saken bero. finns visst motstånd mot att kartlägga barnen. Själv anser hon att det är mycket värre att missa en funktionsnedsättning och därmed riskera att barnet misslyckas och utvecklar allvarlig psykisk ohälsa. Det finns tolerans i skolan för barn som är lite annorlunda, men i tonåren minskar både förståelse och tålamod. Tidig hjälp ger chans att lyckas I sitt arbete på vårdcentralen träffar unga vuxna som hon mött redan under deras skoltid. Hon konstaterar att de allra flesta som har svåra problem också hade svårigheter tidigt . - Det visar att vi ska ge stöd tidigt så att barn får chans att lyckas. Rätta och tidiga insatser kostar inte mycket men ger stor utdelning för att barnen ska klara sig i livet. är förälder till ett barn som gått i särskola och särskolegymnasium. Där finns en varierad pedagogik som anpassas efter individen. Likaså finns där inställningen att se föräldrarna som jämbördig part. När som skolläkare kom in i kultur fick hon en chock, inte minst för att där fanns negativa värderingar när det gällde föräldrarnas möjligheter att bidra till en lösning. Det som stod i dokumenten om föräldramedverkan var helt OK, men på möten uttalades andra uppfattningar. Hon anser att har mycket att lära av särskolans sätt att arbeta. Kring de svåraste barnen uppstår inte sällan låsta lägen. En konflikt mellan hemmet och skolan-socialtjänsten är ett misslyckande för alla. Personal bör inte lägga skulden på föräldrarna utan i stället fundera över bemötande och förtroende. Hur löser man upp sådana konflikter? -Genom att inte gå för fort fram utan stanna upp så att föräldrarna känner sig delaktiga. Annars finns risken att samhället upplevs som hotfullt och att föräldrarna avvisar hjälp. Som skolläkare arbetar med olika uppgifter på olika nivåer: Expertstöd till skolledningen. På strategisk nivå ger hon råd om hur stödet bör utformas så att grupper av utsatta barn ska få bästa möjliga hjälp. I detta ingår också handledning till personal. Hon ägnar alltså kraft åt att tidigt upptäcka, förstå och förklara barnets behov och att utforma stödet så att skolan fungerar för barnet. Särskilt viktigt är det att upptäcka utveckling mot ohälsa. Skolan är den arena där barnen finns, fysiskt sett, och där finns elevhälsoteamet. -I Elevhälsan arbetar vi med skolrelaterade problem som i mycket handlar om psykosomatik. Det gäller att se riskfaktorer för psykisk ohälsa och social ohälsa, alltså faktorer som i vuxen ålder kan leda till utanförskap och arbetslöshet. Jämfört med enskilda lärare har vi inom Elevhälsan ofta ett längre perspektiv på barnens utveckling eftersom vi följer dem . Det går att hejda psykisk ohälsa träffar barn med psykisk ohälsa med symtom som ångest, självskadebeteende, ätstörningar, ibland också neuropsykiatriska problem. Hon ger introduktionsutbildning om funktionsnedsättningar och förslag om hur skolan kan möta detta. Hon handleder personal, ofta tillsammans med en specialpedagog. Hon betonar specialpedagogens betydelse och önskar sig mer av sådant samarbete. Det som fattas är resurser. Elevhälsan är, allmänt sett, kraftigt underdimensionerad. En utbyggd elevhälsa borde vara självklar. Den skulle göra det möjligt att tidigt upptäcka och förebygga pro- Därigenom skulle vi kunna bromsa den ökande psykiska ohälsan bland barn och ungdomar. Efter många föräldrakontakter efterlyser hon en särskild utbildning för föräldrar med barn som har stora svårigheter. I kraft av kunskap och erfarenhet vet hon att den vanliga föräldrautbildningen inte fungerar. I stället kan situationen förvärras i familjer som har barn med funktionsnedsättningar. Därför behövs riktade föräldrastödsprogram. Vid till exempel ADHD kan tidiga insatser avhjälpa mycket. Om ADHD upptäcks tidigt och föräldrar får hjälp att förstå hur de bör bemöta barnet finns chans att barnet utvecklas så positivt att negativa, handikappande konsekvenser minskar eller försvinner. Det finns strategier som fungerar, till exempel att ge barnet möjligheter att lyckas och att ge beröm. - Ett barn har alltid någon styrka. Upptäck den och uppmuntra! Då växer barnet. Hur fungerar samverkan? -Vi har bra relationer med kollegor inom angränsande områden, främst barnhabilitering, barnpsykiatri och socialtjänst. På våra nätverksmöten är vi oftast rörande överens om vilket stöd som borde finnas – och som inte finns. Problemet är att ingen i nätverket har befogenhet att fatta beslut om stöd som kräver resurstillskott. Därför är det svårt att få till en praktisk samordning. Obegripligt att detta bara fortgår! Ett exempel är egen dotter med ett svårt funktionshinder som har gått i särskola och särskolegymnasium. Vid 17–fungerande inte längre familjemiljön för henne. Hon sov aldrig per natt och familjen var förtvivlad och uttröttad. Situationen var ohållbar och en gruppbostad behövdes akut. Ändå tog det , ! att få fram en bostad trots att alla var överens om detta var lösningen. En flicka, nu , med starka emotionella svängningar, visade sig ha Aspbergers syndrom och psykiatrisk tilläggsproblematik. Ingen kartläggning hade gjorts, i stället hade man utgått ifrån att det handlade om problem i familjen. Flickan klarade inte av att vara i klassrummet med alla olika intryck och gick inte till skolan under ett par års tid. Nätverket satt i möten och lyckades så småningom få fram ett alternativ. Efter en lång inläggning på barnpsykiatriska kliniken startades en särskild verksamhet med samordnad skola och fritidsstöd, finansierad av skolan och . Det fungerade utmärkt och flickan gick varje skoldag till en verksamhet som hon trivdes med och där hon kunde ta emot undervisning och annat stöd. Men detta varade . Då kom beslutet att verksamheten läggs ned eftersom skolan inte längre anser sig ha råd att bidra med sin del. Vad som ska hända med flickan vet ingen. -Det är frustrerande att år ut och år in möta barn och unga med svårigheter och tvingas inse att det inte finns någon hjälp för dem. Det är både resurser och insikt som saknas, men det som också bromsar är attityden särlösningar är inte bra. Vad är det då vi egentligen säger till barn och ungdomar? Jo, detta du accepteras inte som den du är. Vilket är skolans uppdrag? Begränsa inte skolans uppdrag till utbildning! Se i stället helheten att skolan ska ge kunskaper OCH främja barns hälsa och utveckling. Det behövs undervisning i livskunskap som löper som en tråd genom skolans olika stadier. Det är nödvändigt att utveckla metoder för anpassad livskunskap för barn med olika funktionsnedsättningar. Barn med autism eller Aspbergers syndrom har ett funktionshinder som i grunden handlar om relationer och social förståelse. De har oftast inga egentliga svårigheter med inlärning och kan med anpassad studieteknik klara skolans kunskapsmål.