sou · GXB368d3 · 2010-01-01 00:00:00 — (s. 126). Resonemanget går ut på att om adoptivfamiljer betraktas som vanliga familjer, då ska de använda sig av de stöd- och hjälpresurser som står till buds för vanliga familjer. Men den nya betoningen på att samhället/staten ska tillhandahålla adoption support services innebär att adoptivfamiljer tär på resurserna för andra familjer, som är i ännu större behov av hjälp och stöd, därför att de inte är lika resursstarka som adoptivföräldrar. stället betrakta adoptivföräldrar på samma sätt som fosterföräldrar, som är högt prioriterade i hjälp- och stödinsatser, och låta dem konkurrera med fosterfamiljers behov? Författarna argumenterar för att adoption är en särskild typ av familj, ett särskilt sätt att göra familj. Därför ska adoption support prioriteras högt och särskild uppmärksamhet ägnas åt dess särskilda krav (utan att adoptivfamiljen ska behöva konkurrera om vare sig den generella service som finns tillgänglig för vanliga familjer eller det särskilda stöd som finns tillgängligt för fosterfamiljer, mitt förtydligande). I analys av legala ramar och regeringspolicy framgår, menar författarna, statens ambivalens. Enligt den brittiska regeringens policydokument har staten ett tydligt ansvar för att ge barn, som inte kan flytta hem igen, en trygg och stabil och kärleksfull familj, som kan ge dem stöd både under barndomen och senare i livet (2000). Adoptivfamiljen ska replikera en normal familj men också reparera/erbjuda reparativt föräldraskap (reparative parenting) för barn som farit illa. När efterfrågan på adoptivfamiljer ökar måste också rekryteringen breddas – till minoritetsgrupper, ensamstående, homosexuella etc. De kan behöva mer stöd än de som var adoptivfamiljer tidigare i historien. När det i adoptivfamiljens uppdrag ingår nya förpliktelser, t.ex. att hålla kontakt med barnens biologiska föräldrar, syskon, släktingar och tidigare fosterföräldrar av betydelse för barnen, skapas ett nytt adoptive kinship network som ska underhållas. Adoption ska både vara en nystart för barnen och en fortsättning på tidigare familjeanknytning. Adoptionsstöd måste omfatta både ekonomiskt stöd och professionella interventioner, betonar Luckock och . Den nya statliga policyn (i UK) vad gäller adoptioner återaktualiserar den gamla debatten om förhållandet mellan stat och familj, menar författarna. En brittisk artikel med titeln and breaking family life: Adoption, the State and Human Rights (Harris-Short, 2008) förtydligar hur förhållandet mellan stat och familj kan återaktualiseras i adoptioner från barnavårdssystemet. Adoptionen innebär att staten genom en legal process oåterkalleligen avslutar biologiska föräldrars föräldraskap och barnet får legalt sett nya föräldrar. I artikeln anläggs ett rättighetsperspektiv och brittisk lag jämförs med European Convention on Human Rights. I resonemanget lyfts bl.a. fram att staten enligt lagen ska respektera familjens autonomi och integritet. När en adoption är genomförd är adoptivföräldrarna barnets legala föräldrar med samma rätt till autonomi och integritet som andra familjer. Då blir det i den politiska diskussionen kontroversiellt med post-adoption services. När det nu blivit allt tydligare att adoptioner från barnavårdssystemet kräver en rad insatser från staten, såsom tillgång till stöd, behandlingsinsatser, ekonomisk ersättning och fortsatt kontakt med biologiska föräldrar, för att bli hållbara och i enlighet med barnets bästa, då kan inte staten dra sig tillbaka och respektera adoptivfamiljens privatliv och autonomi. Förhållandet mellan staten och adoptivfamiljen blir i detta sammanhang annorlunda jämfört med andra familjer. Avslutningsvis vill jag nämna en artikel (Schweiger & OBrien, 2005) som använder Bronfenbrenners utvecklingsekologiska teori för att visa hur interaktioner inom och mellan mikro-, meso-, exo- och makronivå har betydelse för hur det går för barn, som adopteras från barnavårdssystemet. (För en presentation av teorin, se t.ex. , 2002 b). Jag ska här inte gå in på alla viktiga interaktioner som har betydelse utan bara nämna hur förhållanden på makronivån kan påverka barn och familjer på mikronivå. Författarna lyfter fram betydelsen av samhälleliga och kulturella definitioner av vad en familj är och bör vara. Det omgivande samhällets syn har betydelse för hur familjer fungerar och ser på sig själva. Familjer med adoptivbarn från barnavårdssystemet ser sällan ut som den kulturella föreställningen om idealfamiljen och social stigmatisering kan bidra till barnens anpassningssvårigheter. Författarna framhåller också att de snäva tidsgränserna för de biologiska föräldrarnas rehabilitering kan ses som orättvisa och orealistiska för dem som kämpar med fattigdom, arbetslöshet och droger. Även om adoption teoretiskt sett bygger på tanken att adoption är för barnets bästa så finns också tanken att adoption reducerar de höga kostnaderna för familjehemsvård. Författarna tror emellertid inte att det blir så mycket billigare, om samhällets service byggs ut i den omfattning som efterfrågas och behövs, när det gäller adoption av barn med särskilda behov, dvs. adoption som barnavårdsinsats. I vårt land kan barn inte adopteras från den sociala barnavården mot föräldrars vilja men väl med deras samtycke. Det är fullt möjligt för föräldrar eller ensamstående mödrar i vårt land att adoptera bort sitt barn eller gå med på adoption. Det är bara det att det sällan eller aldrig sker. Möjligen kan det till en del bero på att adoption knappast är en fråga på dagordningen. Professionella är troligen inte lyhörda på den punkten, när de möter en mamma som befinner sig i en så omöjlig situation att hon har tankar om att lämna sitt barn till adoption. Eller också möts hon av motargument. I vårt välfärdssamhälle har hon rätt att få den hjälp och det stöd hon behöver för att själv kunna ta hand om sitt barn. Möjligen skulle professionella kunna vara mer lyhörda och accepterande, när enstaka mödrar i psykosocialt särskilt belastade levnadsförhållanden eller av andra skäl är inne på sådana tankar. Så länge frågan om adoption med samtycke inte är en fråga på dagordningen i vårt land är det knappast rimligt att väcka frågan om adoption utan samtycke. Det händer dock att frågan väcks i vårt land. Tanken är då densamma som i , och , nämligen att säkra varaktighet i barns placering utanför hemmet. Därmed upphör likheten. I vårt land anses det som tämligen självklart att barnen då ska adopteras av fosterföräldrar, som de redan bor hos, inte att de ska ställas i en adoptionskö för flyttning till en annan (varaktig) familj. Föreställningen är också den att fosterföräldrar vill adoptera och att barn vill bli adopterade och att de har tappat kontakten med ursprungsfamiljen. Det är inte riktigt så det ser ut i de länder, som det ibland hänvisas till. Där ska först rimliga ansträngningar (resonable efforts) göras för att rehabilitera föräldrarna. Om barnen efter den tiden inte kan flytta hem igen prövas i vad mån barnavårdssystemet har gjort rimliga ansträngningar och sedan påbörjas processen att frånta föräldrarna föräldrarätten och frigöra barnen för adoption. Det behöver inte innebära att de förlorar kontakten med föräldrar, syskon och andra närstående, men det regleras noga hur kontakten ska se ut. I vårt land efterlyses ofta mer av allsidiga och kompetenta socialutredningar, mer av framgångsrika metoder för familjebehandling och åtgärder för att förbättra livsvillkoren för utsatta familjer, större kompetens hos socialarbetare att följa upp barn i familjehem och ge stöd till fosterföräldrar, större kompetens hos domare och andra beslutsfattare att ta reda på och ta hänsyn till barns egen inställning. Möjligheten till adoption som barnavårdsinsats torde inte minska behovet av dylika förbättringar. Det har varit med viss förvåning jag tagit del av studier, som visat på förhållandevis hög sammanbrottsfrekvens i adoptioner från barnavårdssystemet, särskilt för äldre barn och barn med problem. En del av bekymren med dessa sammanbrott känner vi igen från svenska studier om barn i samhällsvård, särskilt vad gäller tonåringar med beteendeproblem (Sallnäs & , 2009; , Sallnäs, & Kyhle , 2001). Det som skiljer vårt land från många andra länder är att andelen tonåringar som placeras utanför hemmet är betydligt högre. Den största frågan i social barnavård i vårt land är vad och andra verksamheter kan göra för tonåringar med beteendeproblem. Att döma av flera av tidigare nämnda studier, tycks möjligheten till adoption från barnavårdssystemet inte lösa bekymmer med sammanbrott i tonårsplaceringar. Om vi i stället tänker att frågan om adoption från barnavårdssystemet i vårt land framför allt är aktuell för barn som bott länge och är väl förankrade i sitt familjehem, så kan man i likhet med tidigare nämnd argumentation (t.ex. Meezan, 1994) säga att sådana placeringar redan är stabila och varaktiga. Det finns nämligen varaktiga familjehemsplaceringar och fosterfamiljer som barnen är väl förankrade i och ser som sin familj för livet, även sedan familjehemsvården formellt upphört. Det har framgått av studier i UK (jfr Schofield, 2002) och det gäller också i vårt land (jfr , 2009; , kommande). Huruvida det skulle ha gjort någon skillnad för barnen att vara adopterade kan vi inte veta något om, men det finns exempel på barn som blivit adopterade av sina fosterföräldrar efter 18-årsdagen och som inte ser det som någon större skillnad, eftersom de redan var väl förankrade i familjen (se t.ex. 2008 b). Det stora problemet är när barn inte får en sådan förankring i sitt familjehem, men forskningen ger föga belägg för att legal ändring av status från familjehem till adoptivhem i sig ändrar familjeförankringen. Snarare torde det vara så att familjeförankringen leder till adoption. Det framkom i tidigare nämnda artiklar från UK och att fosterföräldrar väljer vilka barn de vill eller kan adoptera. När barn frigjorts för adoption får somliga barn stanna i sitt fosterhem som adoptivbarn medan andra ställs i adoptionskö och får vänta på en (ny) adoptivfamilj. Alla barn är inte lika adopterbara. När familjehemsvården i vårt land inte fungerar väl, riktas berättigade krav mot att göra förbättringar i rekrytering, utbildning, hjälp- och stödinsatser, uppföljning etc. Det var en aning förvånande för mig att finna många likartade krav på post-adoption services i de länder där adoption används som barnavårdsinsats, för att adoptioner ska fungera väl. I denna service ingår eller ställs ökade krav på ekonomisk ersättning, som inte verkar vara helt olik den som fosterförälder får. Det fanns i någon artikel resonemang om att adoptioner inte blir billigare än familjehemsvård – om det ska fungera väl. Barn från barnavårdssystemet har särskilda behov och deras problem är likartade vare sig de är i fosterhem eller adoptivhem. Det behövs stöd- och hjälpinsatser under en lång följd av år – även efter det att barndomen är över. Staten/den sociala barnavården kan inte dra sig tillbaka. Det var också en intressant fråga, som kom upp i någon av genomgångna artiklar, huruvida fosterbarn i långtidsfosterhem lägger samma mening i skillnaden i status mellan fosterbarn och adoptivbarn, som professionella och lagstiftare gör. Det finns mer kunskap om vuxnas föreställningar än barns perspektiv i denna fråga. Det nämns att somliga barn inte vill bli adopterade och få legala länkar med biologiska föräldrar avskurna. Vilken hänsyn ska i sådana fall tas till barns vilja? Det går också att reflektera över hur hänsyn ska tas till barns vilja om de vill bli adopterade och fosterföräldrarna inte vill adoptera dem. Det kan bli särskilt besvärligt i syskongrupper, om det görs skillnad mellan syskon. Det var ju tämligen tydligt i flera studier att barn är olika i adopterbarhet, somliga är mer attraktiva än andra att adoptera. Det är uppenbart att frågan om adoption kan ses ur olika perspektiv och att barns, professionellas, fosterföräldrars och biologiska föräldrars perspektiv inte behöver sammanfalla. Med tanke på de biologiska föräldrarna, så har jag i denna text, i likhet med många andra, använt det kollektiva begreppet föräldrar, trots att det ofta är en ensamstående mamma det handlar om, när barn blir aktuella för adoption eller familjehemsvård. Vanligen finns det två föräldrar, även om bara en av dem har den juridiska vårdnaden. Om och när det blir aktuellt med adoption i de länder där detta är en prioriterad fråga, tycks det vara modern som är den som är aktuell att frånta föräldrarätten – om hon inte är gift med barnets far. Gemensam vårdnad utan att vara gift är nog inte lika vanligt som i vårt land, även om jag inte närmare undersökt saken. Uppenbart är emellertid att om adoption mot föräldrars vilja skulle bli aktuellt i vårt land, så skulle det också bli aktuellt att driva processer både mot modern och mot fadern om föräldrarätten. Kanske skulle även en fader utan juridisk vårdnad få komma till tals Bilaga 6 SOU 2009:68 i frågan – även om han inte bor i (jfr vårdnads- och umgängesprocesser inom familjerätten). I arbetet med den här texten om adoption som barnavårdsinsats har jag återkommande tänkt på ett citat av den norska forskaren (1992): settes – som dengang det ble opprettet – til å løse motsetningsfylte problemer. som system har derfor – bak velment ideologi, skiftende ordbruk og nye administrasjonsordninger – noen evige problemer som må erkjennes. I denne erkjennelse må arbeidet med å forandre ta sitt utgångspunkt (sidan 190). Det finns några eviga problem inom social barnavård (child welfare) i de flesta länder som har att göra t.ex. med förhållandet mellan staten och familjen, generella och behovsprövade insatser, stöd och kontroll, föräldrars förmåga och barns beteende, barns bästa och föräldrars rätt. Till dessa problem hör följdriktigt också hur ska organiseras, vad professionella bör kunna och hur lagtexter ska formuleras. Det är värdefullt att ta del av andra länders sätt att hantera den sociala barnavårdens problem, men det är en grannlaga uppgift att värdera erfarenheter från helt andra sammanhang – och vanskligt att ta efter. (1988). En uppföljning av barn som skilts från sina föräldrar. : Meddelande från 1988:1. , (1995) Barn i samhällsvård. , (1998) Föräldrakontakt och familjetillhörighet ur fosterbarns perspektiv. Socialvetenskaplig , vol. 5, nr 1, 3–23. , (2001). The Motives of , Their Family and Work Circumstances. 31, 235–248. , (2002 a) Fosterbarnet, familjen och fosterfamiljen. Intervjuer om familjeformer och relationer. I: Söderlind, J. (red) Uppväxt, familjeformer och barns bästa. Om familjeliv som offentlig angelägenhet och vardaglig praktik. , (2002 b) Utvecklingsekologi och sociala problem. I: , A, & , H. (red.) Perspektiv på sociala problem. , (2008 a) Barndomens placeringar och ungas tillbakablick. Socialvetenskaplig tidskrift, årg. 15, nr 2, 76–96. , (2008 b) Utsatt barndom – olika vuxenliv. Ett longitudinellt forskningsprojekt om barn i samhällsvård. , (2009) children: a longitudinal study of placements and family relationships. 18, 13–26. Bangura , (2003) Ifrågasatta fäder. Olika bilder av fäder till socialt utsatta barn. : Dissertations in Social Work 13 (akademisk avhandling). Beek, , (2002) carers perspectives on permanence. A focus group study. Adoption & Fostering, vol. 26, nr 2, 14–27. Berridge, (2005) Fostering Now: Messages from research. Adoption & Fostering, vol. 29, nr 4, 6–8. , , , , (2007) The use of intensive family preservation services with adoptive families. Child and Family Social Work, vol. 12, 43–53. Bullock, , , , , , , , (2006) Can the corporate state parent? Children and , vol. 28, 1344–1358. (2008) : In a rush to permanency: preventing adoption disruption. Child and Family Social Work, vol.13, 101–112. Dance, Cherilyn & Rushton, (2005) Predictors of outcome for unrelated adoptive placements made during middle childhood. Child and Family Social Work, vol. 10, 269–280. , (2005) Adapting adoption: A case of closet politics? , Policy and the Family, vol. 19, 289–309. Freundlich, , , , , , (2006) The meaning of permanency in child welfare: Multiple stakeholders perspectives. Children and , vol. 28, 741–760. Furstenberg, (1997) State – family alliances and childrens welfare. Childhood, 4 (2), 183–192. Grinde, (2006) Adoption as an alternative in child welfare cases. Opublicerat konferensbidrag vid on , , UK. , (2007) Using subsidies to promote the adoption of children from care. Issues, vol. 28, 377–393. Harris-Short, (2008) Making and Breaking Family Life: Adoption, the State, and Human Rights. 35, nr 1, 28–51. (2005) Sibling placement in care and adoption: An overview of international research. Children and , vol. 27, 717–739. , (2001) Fosterfamiljens inre liv. : (akademisk avhandling). & Juffer, Femmie (2006) The 2006: Adoption as intervention. analytic evidence for massive catch-up and plasticity in physical, socio-emotional, and cognitive development. 47, nr 11, 1228–1245. Irhammar, (1997) Att utforska sitt ursprung. Identitetsformande under adolescensen hos utlandsfödda adopterade. Betydelsen av biologiskt och etniskt ursprung. : (akademisk avhandling). , (1998) Att bli fosterbarn i tonåren. Om frigörelsen från internaliserade föräldraobjekt. , (akademisk avhandling). , , (2005) Face-to-face contact post adoption: Views from triangles. 35, 3–35. Luckock, (2008) Adoption Support and and . 35, nr 1, 3–27. Luckock, , (2005) Adoptive family life and adoption support: Policy ambivalence and the development of effective services. Child and Family Social Work, vol. 10, 125– 134. , , (accepted) Samhällsvårdade ungdomars kontakter med föräldrar och syskon. , (2008). Berättelser om adoption. : Dissertations in Social Work 33 (akademisk avhandling). Meezan, (1994) Should parents be given first preference in adoption of their children? In: Gambrill, E. & , T.J. (eds) Controversial Issues in Child Welfare. : and Bacon. Miall, , (2005 a) Open adoption as a family form. Community assessments and social support. 26, nr 3, 380–410. Miall, , (2005 b) Community attitudes toward birth fathers for adoption placement and single parenting. Family relations, vol. 54, 535–546. Nalavany, Blace A., , , , . & , (2008) Preadoptive child sexual abuse as a predictor of moves in care, adoption disruptions, and inconsistent adoptive parent commitment. Child Abuse & Neglect, vol. 32, 1084–1088. Noonan, , (2005) Termination of parental rights: Which care children are affected? 42, 241–256. , , , , , , (2007) Adoption som indsats. En systematisk gennemgang af udenlandske erfaringer. : SFI – Det Nationale Forskningscenter for Velfærd 07:32. Sallnäs, , Bo (2009) Samhällsvårdade tonåringar som vuxna – en uppföljande registerstudie. Socionomen, nr 3, Socionomens Forskningssupplement nr 25, 30– 43. Schofield, , (2005) Risk and Resilience in Long-Term . 35, 1283-1301. Schofield, (2002) Part of the family. Pathways through care. Schofield, , , , Sargent, K. with Thoburn, (2000) Growing Up in . : for Adoption and Fostering. Schweiger, Wendi K. & OBrien, (2005) Special Needs Adoptions: Approach. Family Relations, vol. 54, 512–522. Sellick, , , , (2004) What works in adoption and care? , , Wendy (2002) Achieving permanency through adoption. Following in US footsteps? Adoption & Fostering, vol. 26, nr 3, 40–49. Simmel, , , . & , (2007) Adopted youths psychosocial functioning: a longitudinal perspective. Child and Family Social Work, vol. 2, no.4, 336– 348. Snowden, , , , (2008) Predictors of children in care being adopted: A classification tree analysis. Children and , vol. 30, 1318– 1327. Socialstyrelen (2008) Barn och unga – insatser . : , Statistik Socialtjänst 2008:9. Stang , (1992) Barnevern og samfunnsvern. Om stat, vitenskap og profesjoner under oppkomst i . Surgess, Wendy & , (2007) Supporting Placements of Children Adopted Out of Care. Clinical Child Psychology and Psychiatry, vol. 12 (1), 13–24. Thoburn, (2005) Stability through adoption for children in care. Some messages from research. I: Axford, N., , , , M. & Morpeth, L. (eds.) Forty years of research, policy and practice in childrens services: a festschrift for . Thoburn, (2007) Globalisation and Child Welfare: Some Lessons from a Cross-National Study of Children in Out-of- Home Care. Norwich: , Social Work Monograph no. Triseliotis, (2002) Long-term care or adoption? The evidence examined. Child and Family Social Work, vol. 7, 23–33. Warman, , Ceridwen (2001) Adoption and looked after children. : , Family Policy Briefing 1. , Bo, Sallnäs, , (2001) Sammanbrott vid tonårsplaceringar – om ungdomar i fosterhem och på institution. Det är ju ett svårt och oerhört kvalificerat jobb Om förutsättningarna för att utveckla det sociala arbetet med barn och ungdomar Professor emeritus, socialt arbete Adjungerad professor, Om förutsättningarna för att utveckla det sociala arbetet med barn och ungdomar................................................................ Att förklara variationen ......................................................... Intervju med en desillusionerad socialarbetare .................... De mest ingripande insatserna inom barn- och De placerade barnens sociala bakgrund ................................ Placeringens/omhändertagandets effekter ........................... Institutionsvård för barn och ungdomar ....................................... utredningar som grund för insatser gentemot barn och familjer ................................................... Några av resultaten ............................................................... Skillnader i socialarbetarnas bedömningar ........................... Föräldrarnas situation dominerar i bedömningarna ............ Socialarbetarnas uppfattning om barnets prognos............... Socialarbetarnas reflektioner angående insatsens effekter .. 5Om förutsättningar - och frånvaron av förutsättningar – för ett kvalificerat arbete inom den sociala Vad är det som gör att man lyckas?................................... Wampholds teoretiska diskussion ytterligare utvecklad .... Ett långsiktigt utvecklingsarbete .......................................... Utvärdering av BBIC............................................................. Finns den överlägsna metoden?................................. Ett annat exempel .................................................................. Att ge utrymme för det professionella kunnandet Oenighet vid bedömningar......................................... Varför vet vi inte vad vi åstadkommer? Hur bra är utbildningen?............................................ Det är ju ett svårt och oerhört kvalificerat jobb Om förutsättningarna för att utveckla det sociala arbetet med barn och ungdomar Den sociala barnavården är ett av de viktigaste uppdragen som överlämnats till – om inte det allra viktigaste. Frågan gäller ju att ha god kunskap om barns uppväxtvillkor i allmänhet och om barn som växer upp i s.k. riskmiljöer i synnerhet. I de fall bedömer att barnets situation i det biologiska hemmet inte är tillräckligt bra – good enough – ankommer det på att gå in med verksamma åtgärder i familjen och att eventuellt genomföra en placering eller ett omhändertagande av barnet. Alltså med eller mot förälderns/föräldrarnas vilja. Vi har emellertid ingen samlad kunskap om vilka resultaten blir av olika former av ingripanden. När det gäller åtgärden omhändertagande av barnet är erfarenheterna av dessa resultat ofta nedslående (m.fl. 2001, 2003), men bilden är inte entydigt negativ. Viktiga korrektiv gentemot den retoriska bilden av misslyckande är exempelvis en presenterad systematisk sammanställning av översikter om effekter på återfall i kriminalitet för ungdomar (m.fl. 2008), en forskningsöversikt beträffande framgångsrika preventionsprogram för barn och unga (Ferrer-Wreder m.fl. 2005). En mycket intressant text i sammanhanget är en översikt över stödgrupper för barn och ungdomar i olika former av utsatta livssituationer (Forinder & Hagborg red. 1 Texterna här ovan är: m fl.