sou · GXB331d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Till planen finns också regeringens riktlinjer för trafikpolitiken. Relationen med trafikutövare får belysas genom följande hän- delse: premiärminister ingrep och tvingade det statligt ägda bolaget (operatören) VR-Group12 att köpa tjugo nya sovvag- nar, något som innebar att såväl styrelseordförande som VD för bolaget avgick med omedelbar verkan. 12 , ägs till av och är den enda trafikutövaren på det finska nätet. Det totala vägnätet i är . Enskilda vägar utgör och det kommunala väg- och gatunätet är . ansvarar för landsvägsnätet, . är en expertmyndighet som lyder under och som svarar för väghållningen i fråga om landsvägar. består av ett huvudkontor och tolv resultatenheter. Statsrådet utnämner direktion och generaldirektör. Den överordnade transportplan- läggningen i sköts av . Huvud- ansvaret ligger hos den trafikpolitiska avdelningen. Trafikslagens planering sker tills vidare sektorsvis. Väghållningsplaneringen indelas tidsmässigt i: långsiktig plane- ring (15–) inom olika väghållningsområden, fyraårig verksam- hets- och ekonomiplanering samt utarbetande av budgetförslag för med tanke på riksdagsbehandlingen. Den långsiktiga planeringen styrs av trafikpolitiska riktlinjer, som utgör ramar för den verksamhets- och ekonomiplan för väg- hållningen som anpassas efter andra ministeriers planer. Med utgångspunkt från de ekonomiska ramarna ställer kommunika- tionsministeriet upp resultatmål för . svarar för den strategiska planeringen av väghåll- ningen. Planeringen förverkligas av expertenhetens väghållnings- planering, med huvudfrågorna; trafiksystem, väghållning, effekti- vitet, kundrelationer och trafikteknik. Huvudkontoret har helhets- ansvaret för planeringen, under ledning av väghållningsdirektören. Planeringsprocessens processägare ansvarar för processens utveck- ling och samordning. gjordes den strategiska planen Riktlinjer för väghåll- ningen 2015. En mer långsiktig trafikpolitik togs som centralt mål med tidshorisonten 2020. Syftet med den långsiktiga väg- infrastrukturplaneringen är att definiera målen för servicenivå, vägnät och transportsystem. Den långsiktiga planeringen har inte bindande karaktär. Planeringen av vägprojekt innehåller följande faser: preliminära utredningar, utredningsplanering, utarbetande av vägplanen och konstruktionsplanering. Vägprojekteringen leds och upphandlas av planeringsprocessen i vägdistrikten. Processen är nära kopplad till den övriga samhällsplaneringen. Särskilt att notera när det gäller : (Departement for Transport, DfT) har en tung roll i planerings- och strategiarbetet. Ett starkt regionalt tänk finns i planeringen, även om direkt politisk makt saknas. The 10 Year Plan for Transport är en 10-årig plan som omfattar alla trafikslag. The Future of Transport är en kon- kretisering av planen. Det finns en särskild kollektivtrafikmyndighet för . Liksom i är tillhandahållandet av flygplatser och flygtrafiktjänster åtskilt i och det är olika aktörer som har ansvaret. är det enda landet i som har en konkurrensutsatt marknad för flygtrafiktjänster. finansierar infrastrukturinvesteringar även med banavgifter. jobbar bl.a. med ett program för vägförbättringar, bättre hantering av vägarbeten och bättre information till bilisterna. involverar medborgarna i planeringen – även kringboende, cyklister etc. Regionala transportstrategierna är viktiga dokument i plane- ringen. Finansiering av vägprojekt via privata partnerskap tillsam- mans med offentliga medel förekommer. Kontrakt för uppdrag mellan myndigheter används. 4.1Departement for Transport, DfT (Departement for Trans- port, DfT) är ansvarig för transportfrågor och bildades för att ge fokus på genomförandet av regeringens transportstrategi. Departe- mentet har sju avdelningar13 som styr ett stort antal myndigheter.14 Myndigheterna under DfT har en central roll i att genomföra regeringens prioriteringar och tjänster inom transportområdet. DfT har utvecklat fyra strategiska målsättningar: att stödja ekonomisk tillväxt och förbättra produktiviteten, att minska miljöpåverkan, att stärka trafiksäkerhet och security, att öka tillgängligheten till arbete, tjänster och sociala nätverk. DfT skapar ett strategiskt ramverk för transporter genom att nyttja en mix av reglering, upphandling, ekonomiskt stöd och incitament för att kunna erbjuda transportlösningar. DfT arbetar med en rad olika partners, där den privata sektorn är ansvarig för huvuddelen av transporttjänsterna. DfT är huvudansvarig för det strategiska vägnätet genom och är direkt ansva- rig för franchiseverksamheten inom järnvägen. DfT publicerade sin Tioårsplan för transporter (the 10 Year Plan for Transport). The Future of Transport, , uppdaterar denna investeringsram, belyser de faktorer som kom- mer att forma resande och transporter och innehåller en strategi för ett modernt, effektivt och håll- bart transportsystem uppbackat av ihållande höga investeringsni- våer . Planen omfattar alla trafikslag. DfT arbetar med EG-Kommissionen, International Civil Avia- tion Organisation () och International Organisa- tion (IMO) som är ansvariga för en större andel av det internatio- nella regelverket inom transportområdet. DfT har också bilaterala relationer med en rad olika länder. 13Driving (), Driver and (), (), Vehicle and (), (), and (), and (). 14Civil Authority, , Traffic Commissioners and Deputies, (), (), Passenger Focus, , Disabled Person's , Commission for Integrated Transport, British Transport Authority (BTP Authority), BRB (Residuary) Ltd. Regeringens långsiktiga planering är att utveckla ett ramverk som ska maximera de välgörande aspekterna av luftfarten och minimera de negativa effekterna. gav departementet ut The Future of – and the , som är det strategiska ramverket för utvecklingen av luftfarten . I korthet innefattar den långsiktiga strategin: en reduktion av luftfartens påverkan på miljön bibehållande av den höga standarden, samt förbättring av säker- heten och identifiering av framtida hot främjande av utveckling av regionala flygplatser och flygtrafik- tjänster15 Departementet jobbar intensivt med strategin och de kortsiktiga målsättningarna i nära samarbete med såväl rity (CAA) och NATS. () är den brittiska tillsynsmyn- digheten på luftfartsområdet. Departementet är ansvarigt för att utarbeta det ramverk som CAA ska tillämpa och utnämner bl.a. styrelseordförande i , dess revisorer, utger årliga rapporter m.m. CAA, bildades som en självständig specialist på luft- fartsfrågor, normer, tillsyn, samt utövande av flygtrafiktjänster. är CAA en ren myndighet som är såväl funktionellt som institutionellt separerad från leverantören. CAA:s uppgifter består av följande huvuduppgifter: att utfärda regelverk, policies, standards att reglera flygplatser, flygtrafiktjänsten och flygbolag samt ge råd och utfärda policies ur ett ekonomiskt perspektiv. att utfärda luftrumsföreskrifter och ansvara för luftrumsplane- ring. att representera kundernas intressen, främst passagerar- och konsumentskyddsfrågor, försäkringsfrågor m.m. 15 The Future of (Summary), whitepapers/air/summary/thefutureofairtransportsummarya CAA finansieras genom avgifter och har cirka 1 000 anställda, varav 800 arbetar med säkerhetsregleringar. CAA har sitt huvudsäte i samt flera regionala kontor över landet.16 har 69 flygplatser varav 50 drivs i bolagsform, en hel del privata, en del samägs med offentliga aktörer. De största flygplatsoperatörerna är British Airport Authority (BAA)17, och . De resterande statliga flygplatserna finns samtliga i . Flygtrafiktjänsten tillhandahålls av NATS i 16 torn18 (varav ett i utlandet) och tre kontrollcentraler i . är det enda landet i som än så länge har en konkurrensut- satt marknad för flygtrafiktjänster. NATS är ett aktiebolag, som ägs till (med en så kallad golden share som ger vetorätt i vissa frågor) av staten och till av privata aktörer. NATS har två helägda dotterbolag. Bolaget har 5 189 anställda och huvudkontoret i För sjöfartsfrågorna svarar and (). Därutöver finns en särskild organisation, , som ansvarar för fyrar, utmärkning och andra navigationshjälpme- del i brittiska farvatten och på . MCA (tillsynsmyndighet) ansvarar för beredskap dygnet runt för sjöräddning, reglering och inspektion av fartyg för att öka sjö- säkerheten och förebygga förorening från fartyg, begränsa effek- terna av inträffade utsläpp samt arbeta för ett brittiskt kvalitetsre- gister. Organisatoriskt bedrivs den operativa verksamheten i tre regioner, nämligen och , och västra samt östra . Huvudkontoret ligger i . De totala kostnaderna under /07 uppgick till , varav 12 miljoner utgjorde egna inkomster. Resterande finansierades av skattemedel. Anta- let anställda uppgick till 1 200 personer. 16http:///default.aspx?catid=286&pagetype=90&pageid=796 18Aberdeen, , , , , , , , , , , Stansted, , Luton, , . 19ACE Benchmarking Report 2006. är en särskild organisation som har till uppgift att tillhandahålla pålitliga och kostnadseffektiva navigationshjälpmedel i form av fyrar, bojar och för positionsbestämning. De tjänster som tillhandahålls finansieras med fyravgifter som betalas av handelssjöfarten på de och som baseras på fartygens storlek. Avgiften, som tas ut , är maximerad till per resa och går in till den allmänna fonden, som står under överinseende av DfT. operating companies (ATOC) är en organisa- tion för järnvägsföretagen och Office of rail regulations () ansvarar för att utforma och reglera kontrakten mellan järnvägsfö- retag och . reglerar även ansvarsförhållandet mellan regeringen och . är den organisation som ansvarar för järnvägsinfra- strukturen och är också den myndighet som fördelar tillstånd att använda spåret till respektive järnvägsföretag. Verksamheten leds av en styrelse och en Chief Executive. Staten finansierar verksam- heten genom anslag men får även medel till infra- strukturinvesteringar via banavgifter. (Dft) svarar för den strategiska plane- ringen och regeringen arbetar på mycket lång sikt (). Ansvaret för planeringen på kortare sikt () ligger på som utarbetar planer i dialog med andra intressenter, regionala myndigheter och järnvägsföretag. (Network Rail´s Business plan). Diskussioner pågår med järnvägsindustrin och en uppdaterad plan kommer att presenteras . På infrastrukturhållaren vilar även ansvaret för att sätta upp strategiska mål samt att lägga planer för samtliga linjer i järnvägssystemet. Relationer med trafikutövare regleras i form av specificerade kontrakt. Ett starkt regionalt tänk finns i planeringsprocessen även om den direkta politiska makten saknas. Regionala myndigheter är fria att både handla upp den trafik de behöver och genomföra önskade investeringar, under förutsättning att de har ekonomiska möjligheter. De viktigaste verkställande organen inom vägområdet, förutom är: som har ansvar för att förvalta de större vägarna i samt underhåll och för- bättring av det strategiska vägnätet. De har även en viktig roll i framtagandet av regeringens tioåriga plan för transporter (Ten Year Plan for Transport). Scottish Executives, Welsh Executives och tar ansvar för större vägar inom sina respektive geografiska områden och rapporterar till respektive regional församling (assemblies). Transport for ansvarar för centrala arteriella (main arterial) vägar i . Lokala myn- digheter () sköter lokala vägar i sitt eget område. Det strategiska vägnätet omfattar motorvägar och riksvägar i , där över 170 miljarder fordon/km resor görs . förvaltar några av de mest trafikerade vägarna, väg (5 000 miles) och myndigheten spelar en avgörande roll för att upprätthålla flödet av varor och tjänster i hela . Det finns många sätt på vilka försöker att förbättra vägar. Det främsta syftet är att förbättra säker- heten och tillförlitligheten och minska trängseln genom ett pro- gram för vägförbättringar, bättre hantering av vägarbeten och ge bättre information till bilisterna. Dessutom arbetar myndigheten med att skydda miljön. En viktig del har varit att involvera allmän- heten i utvecklingen av nya planer oavsett om de är förare eller fot- gängare eller de bara råkar bo i närheten av en motorväg eller riks- väg. har ansvaret för projekt i Targeted Pro- gramme of Improvements20 som syftar till att åtgärda säkerhets och trängsel problem på motorvägar och riksvägar. Finansiering av projekt via privata partnerskap tillsammans med offentliga medel förekommer. leds av en styrelse och verksam- heten är indelad i åtta affärsområden. För övriga vägar, utom motorvägar och riksvägar21, ligger ansva- ret hos den lokala motorvägsmyndigheten – som vanligtvis är (county council) även om de kan ge vissa verkställande funktioner till distriktet (district council). Situationen i är på annat sätt på grund av förekomsten av en folkvald borgmästare () och skapandet av Transport 21All purpose trunk roads. for (TfL), som är det ansvariga organet för alla typer av kollektivtrafik i . TfL förvaltar ett nät av större vägar, alla 4 600 trafikljus och reglerar taxi m.m. Väginvesteringar ingår i tioårsplanen för transporter (the 10 Year Plan for Transport). The Future of Transport, 2004, uppda- terar denna investeringsram, belyser de faktorer som kommer att forma resande och transporter och innehåller en strategi för ett modernt, effektivt och hållbart trans- portsystem uppbackat av ihållande höga investeringsnivåer . Planen omfattar alla trafikslag. För varje sträcka på det strategiska vägnätet () finns en underhållsstrategi (Route management strategy) som innehåller förslag för sträckorna. är uppdelat i nio regioner med ansvarar för att utarbeta en regional transportstrategi. De regionala transportstrategierna är en viktig del i planeringen av transportsystemet i . är indelat i cirka 80 lokala myndigheter. Det finns två typer av lokala myndigheter; landsting (county councils) och administrativa enheter (unitary authorities). Vägar som inte ingår i det strategiska vägnätet är de lokala myndigheternas ansvar och dessa finansieras även på lokal nivå med skattemedel. För projekt krävs ett godkännande av och som också kan ge ytterligare finansiering. Särskilt att notera när det gäller : har en trafikslagsövergripande plan. Flygplatser och flygtrafiktjänsten finns i separata organisa- tioner. Réseau Ferré de (RRF motsvarar ) finansie- rar infrastrukturinvesteringar även med banavgifter. SNCF är den största (och äldsta) tågoperatören som tillika har som uppgift att ansvara för drift och underhåll på upp- drag av RRF. räknar med att uppnå en full konkurrenssituation inom persontrafiken på järnväg . Ett starkt regionalt tänk finns i planeringen, även om direkt politisk makt saknas. 2003 legaliserades den långsiktiga infrastrukturplanen (avser tiden ) med avseende på järnväg, hamnar, floder och sjöfart. är det möjligt med privat finansiering av investeringsåtgärder inom järnvägen. Under det franska finns det ansvariga direk- toratet för civil luftfart, (Direction Générale de lAviation Civile, DGAC). DGAC leds av en generaldirektör och dennes stab med ansvar för samtliga myndigheter22 för den civila luftfarten.23 genomgick DGAC en stor reform som innebar en funktionell delning av tillsyns/säkerhetsenheten (Directorate for Safety Con- trol, DCS) och den operativa flygtrafiktjänstenheten (Air Naviga- tion Services Directorate, DSNA). Stödverksamheter, såsom eko- nomifrågor, tekniska och strategiska frågor etc. finns i egna sepa- rata enheter. Den franska tillsynsmyndigheten är en del av det franska departementet. Den utgör en enhet i DGAC och styrs direkt av ministeriet, dvs. enbart funktionellt separerad från den utövande leverantören (DSNA) av flygtrafiktjänst. DCS är ansvarigt för inspektion och certifiering, av operatörer, tekniska undersökningar m.m. inom den civila luftfarten. DCS utför dessa myndighetsupp- gifter med hjälp av decentraliserade regionala avdelningar för civil luftfart. DSNA är den franska leverantören för flygtrafiktjänst med 7 500 anställda och leds av en generaldirektör. Kärnan i DSNA:s verksamhet är Operation Department och Technical Department. Den förstnämnda har till uppgift att utöva flygtrafiktjänst i de fem 22 (), (), (), Inspections and Safety Department (DCS), () samt (). DGAC har även ansvaret för Communications Department, the Flight Inspection Office (OCV) och () 23 DGAC – the new organisation, pdf_en/DGAC_Brochure_gb_final.pdf kontrollcentraler och 81 torn som finns i landet.24 Dessa var tidi- gare en del av DACs, men är separerade i 11 regionala flyg- trafiktjänstcentra (SNAs). Den tekniska avdelningen inom DSNA är ansvarig för utveckling och säkerställande av utrustning för flygtrafikledningen. Den genomför även studier och forskning för framtida flygtrafikledningssystem.25 I fråga om flygplatserna i ägs även dessa till största delen av staten och regleras i övrigt starkt av ministeriet. Staten har dock upplåtit driften av de 85 flygplatser som finns i till regionala och lokala offentliga aktörer, exempelvis kommuner m.fl. Undantag är flygplatserna i Paris-området som drivs av flygplats- bolaget (delvis privatägt bolag).26 Sjöfartsdirektoratet (The Directorate for Affairs) är en del av Generaldirektoratet för infrastruktur, transport och havet som i sin tur styrs av Ministry for Ecology, Energy, Sustainable Development and Town and Country Planning. Ministeriet är ansvarigt för att förbereda och genomföra maritima politik. Sjöfartsdirektoratet har fem huvudsakliga ansvarsområden: sjösäkerhet och security, sjömän och utbildning, sjöfartsaktiviteter – geografiska enheter, fritidsbåtsfrågor samt handelsflottan. Huvudkontoret har 250 anställda, varav 150 i . Därutöver finns fyra subdirektorat samt verksamhet för hälsovård för sjömän, utbildning och dokumentation. Subdirektoratet för sjösäkerhet arbetar med sjösäkerhetsfrågor, security, organiserar och kontrollerar sjöräddningsorganisatio- nen, fartygsinspektionsverksamheten samt verksamheten med sjösäkerhetsanordningar. I subdirektoratet förbereds och införs lagstiftning som organiserar sjöfarten. Subdirektoratet för sjömän och sjöfartsutbildning hanterar arbets- rättsliga frågor och inspektioner, följer sjömännens karriärmöj- ligheter och utbildningsprogram samt sjöfartsutbildning. 24Kontrollcentralerna finns i , , , och Aix-en-Provence. 25DGAC – the new organisation, pdf_en/DGAC_Brochure_gb_final.pdf Subdirektoratet för kust- och havsaktiviteter ansvarar för budget- politiken, kontrollerar maritima aktiviteter som fiske och fritidsbåtsliv samt sköter ett nätverk av maritima tjänster längs kusten. Subdirektoratet för maritima informationssystem bistår alla franska maritima tjänster med informationssystem och nätverk samt bedriver konsultverksamhet och tekniskt bistånd. Samlar in och organiserar statistik om handelsflottan, sjömän, fiske och sjötrafik samt monitorerar internationella informationssystems- projekt såsom SIRENAC (hamnstatskontroll) och EQUASIS. Vid sidan av den centrala organisationen finns 1 750 personer anställda vid lokala avdelningar och i serviceorganisationen. Det finns bland annat sju regionala sjöräddningscentraler samt två sjö- räddningscentraler i respektive Nya Kaledo- nien. 16 fartygsinspektionscentraler finns också inom organisatio- nen. Dessa bedriver flaggstatskontroll och hamnstatskontroll. Regeringens uppdrag avseende järnvägen består i att definiera hur järnvägsnätet ska vara uppbyggt, att ge tillstånd till stora invester- ingsåtgärder, att bidra med medel, att säkra tillvägagångssätt för och implementering av nya projekt men också att utforma regler rörande säkerheten på spåren. Regeringen kontrollera också att inte RFFs budget skenar iväg. Réseau Ferré de (RFF) är den franska motsvarigheten till och har tillsammans med Nationale des Chemins de Fer (SNCF)27 ägar- och utvecklingsansvar för den franska järnvägsinfrastrukturen. RFF är även ansvariga för den verksamhet som rör trafikfrågor, drift och underhåll. RFF är ett kommersiellt samhällsägt bolag, där staten finansierar verksamhe- ten genom anslag. RFF får även medel till infrastrukturinvester- ingar via banavgifter. Regeringen definierar strategiska mål för verksamheten, sätter ramar för underhållsbehov samt upprättar regler för säkerheten på spåret. Vid slutet av fanns sju tågoperatörer på den franska per- sontrafikmarknaden varav SNCF är den största (och äldsta). 27 Integrerat bolag för trafik och produktionsapparat för infrastruktur. Har på uppdrag av RFF ansvar för drift och underhåll. Operatörerna betalar banavgifter till RFF. räknar med att uppnå en full konkurrenssituation inom persontrafiken . SNCFs uppdrag handlar i huvudsak om ansvar för aktiviteter på spåret men har på uppdrag av RFF även ansvar för drift och underhåll. Den långsiktiga planeringen utfördes av Comités Interministériel dAménagement et de Compétitivité des Territoires (CIACT)28, under ledning av premiärministern. legaliserades den långsiktiga infrastrukturplanen med avseende på järnväg, hamnar, floder och sjöfart. Planen omfattar tidsperioden . CIACT är ersatt med CIADT – Comités Interministériel d´Aménagement et de Développement du Territoire. I enlighet med ett beslut i okto- ber 2005 i CIADT är det nu möjlighet med privat finansiering för investeringsåtgärder. De olika regionerna har ansvar för att själva definiera egna regi- onala planer som följer de nationella direktiven och kan genom att ansöka om tilläggsbidrag påverka och påskynda åtgärder. Den regionala planeringen kan användas för att säkra det regionala inflytandet över planeringen och därmed t.ex. bidra till regionförstoringar. Regionerna har ett stort inflytande över finan- sieringen av infrastrukturutvecklingen. När det gäller trafikslagsövergripande synsätt diskuteras just nu i den franska senaten29 en införd förändring i regelverket. Diskussionen rör vilka förutsättningar som krävs för framtagandet av den kommande National Transports Infrastructure Scheme. Syftet är att säkra samverkan mellan olika trafikslag, att definiera nya strategier rörande underhåll, moderniseringsbehov, support och utvecklingsbehov m.m., allt inom en period. Syftet är även att främja överflyttningen från vägtransporter till mer miljövänliga trafikslag så att fordonsutsläpp och emissioner kan minska. 28 CIACT är ersatt med CIADT - Comités Interministériel d'Aménagement et de Développement du Territoire. 29 Article no. 15, during the Grenelle de lenvironnement. Ministeriet för transport och infrastruktur har det övergripande ansvaret för regelverk och administrativ kontroll av transporter och infrastrukturoperatörer i . Detta innebär att man anger inriktningen för transportpolitiken och beslutar hur man ska för- dela statliga medel för transporter. var tills organiserad på samma sätt som de politiska nivåerna men består nu av 11 interregionala vägdi- rektorat. Nivån på delegering varierar med uppgifterna, t.ex. väg- tullar på motorvägar är den minst delegerade sektorn och vägun- derhåll de mest delegerade sektorerna. Vid ministeriet för transport och infrastruktur finns ett verk- ställande organ som ansvarar för byggande, underhåll och förbätt- ring av det nationella vägnätet i . Det nationella vägnätet omfattar alla motorvägar och riksvägar. består av 22 regioner, 100 län och 36 000 kommuner. Län och kommuner han- terar sina egna nät (respektive ). Planeringen sker på olika nivåer. Strategisk infrastrukturplane- ring administreras av den nationella nivån med hjälp från ministe- riet som t.ex. ger bidrag till nya projekt och finansierar icke-tullbe- lagda motorvägar. Regionerna ansvarar för fysisk planering, regio- nal utveckling och för finansiering av t.ex. vägprojekt som är av intresse för regionen. Lokala myndigheter är informerade om nationella beslut om investeringar (och intentioner) av ministeriet. Regionala ministerietjänster är en viktig del av planerings- och programmeringssystemet i . Kontraktsplaner (5–) upprättas med regionerna (inom ett 10–perspektiv) och hanterar undersökningar av strategiska och stora vägprojekt (t.ex. korridorer).