sou · GYB331 · 2010-05-03 00:00:00 — Första hjälpen i psykisk hälsa SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Till statsrådet och chefen för Genom regeringsbeslut bemyndigade regeringen statsrådet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att klargöra och analysera förutsättningarna för att inom hälso- och sjukvårdens och område utveckla och förbättra händelseanalyser av inträffade självmord. Utredaren ska även lämna förslag på hur de nya kunskaper som framkommer genom händelseanalyser kan föras över till regional eller lokal nivå med syfte att dessa kunskaper ska kunna komma till praktisk användning i det självmordspreventiva arbetet. Utredaren ska i arbetet säkerställa att de förslag som ges särskilt beaktar lagstiftning som behandlar integritetsaspekter. förordnades länsrådet som särskild utredare. Som experter att biträda utredningen förordnades fr.o.m. kanslirådet , handläggaren , överläkaren , kanslirådet , utredaren , ämnesrådet och juristen samt departementssekreteraren . förordnades docent som expert i utredningen. Som huvudsekreterare i utredningen förordnades kanslirådet fr.o.m. . Hovrättsassessor förordnades som sekreterare fr.o.m. . Utredningen har antagit namnet . överlämnade () tre återrapporteringar av regeringsbeslut för beredning av utredningen. Dessa handlade om att ta fram informationsmaterial som syftar till att öka dels kunskapen om självmord i befolkningen dels om vart man vänder sig för att få hjälp och stöd (dnr S2008/5350/FH) och förslag på utbildningsinsatser avseende vård och omhändertagande av personer med självmordsproblematik (dnr 2008/5349/FH) samt utarbeta ett informationsmaterial om hur man kan förebygga självmordsförsök och självmord bland skolelever (dnr S2008/5348/FH). Utredningen överlämnar härmed ett delbetänkande som behandlar de ovan nämnda tre överlämnade regeringsbesluten med rubriken i Psykisk Hälsa. Nationellt självmordsförebyggande folkhälsoarbete ...................... Självmord och självmordsförsök ...................................................... Psykisk ohälsa – riskfaktor för självmord........................................ Dags att prioritera självmordsförebyggande insatser ....... Självmord går att förebygga.............................................................. Pilotförsök av The Mental Health First Aid Training and Research Program (MHFA) ................................................... Stimulansmedel för att stärka och utveckla det lokalt Implementering av Första hjälpen i psykisk hälsa i hela landet ..... Pilotförsök för att testa Mental Health First Aid Training and Research Program (MHFA).................................................... Stimulansmedel för att stärka och utveckla det lokalt Implementering av Första hjälpen i psykisk hälsa i hela landet...... Bilaga 1 Kommittédirektiv 2009:79................................................. Utredningen behandlar i detta betänkande dels vilka förutsättningar som krävs för ett väl fungerande och effektivt befolkningsinriktade självmordsförebyggande folkhälsoarbetet dels förslag på insatser för att öka allmänhetens medvetenhet och kunskap om självmord och psykisk sjukdom och därmed undanröja de rädslor och tabun som självmord och psykisk sjukdom omgärdas av. I propositionen En förnyad folkhälsopolitik (prop. 2007/08:110) redovisar regeringen nio strategier för det nationella självmordsförebyggande folkhälsoarbetet. Målet för det förebyggande folkhälsoarbetet är människors kunskaper om, och attityder till, de riskfaktorer som omger dem och som påverkar deras hälsa. Folkhälsoarbetet måste därför inriktas på att ge befolkningen och dess organisationer samt den enskilde människan insikter och kunskaper som kan påverka dem att förändra sina attityder till riskfaktorer i livet. Lyckas man inte förändra attityderna till riskfaktorer går det inte att nå någon framgång med folkhälsoarbetet. Attityd är termen för en varaktig inställning som har byggts upp genom erfarenheter och kommer till uttryck i att en person är för eller emot något – ett attitydobjekt. De allra flesta företeelser i samhället blir föremål för attityder, även självmord och personer som drabbats av psykisk sjukdom. En persons beteende tenderar att överensstämma med hennes eller hans attityd. Kopplingen mellan attityd och beteende kan emellertid variera i styrka. Attityden blir starkare ju mer information en person får och ju oftare hon eller han aktiverar den desto starkare blir kopplingen. Det innebär att informations- och kunskapsinsatser måste pågå om någon beteendeförändring ska komma till stånd. För att nå tydliga effekter av ett förändringsarbete är det således nödvändigt med ett långsiktigt tänkande. Alltför ofta ges resurser till folkhälsoinsatser i huvudsak i form av anslag till kortsiktiga pro- Det innebär att de förändringar som åstadkommits inte kan upprätthållas när den inledande finansieringen har avslutats. Mest effektivt för att frambringa attityd och beteendeförändring är samhällsinterventiva strategier som kombinerar kommunikation via massmedia, personlig kommunikation och påverkan samt utnyttjandet av goda förebilder. Ett exempel på en långsiktig samhällsinterventiv strategi är det riksomfattande informationsprogrammet Hjärnkoll som pågår –2011. Målet med Hjärnkoll är att öka kunskapen och förändra attityder hos allmänheten gentemot personer med egen erfarenhet av psykisk sjukdom och psykiska funktionsnedsättningar. Prioritering av – och inriktning på – hälsofrämjande och förebyggande insatser bör utgå från omfattningen av hälsoproblem och riskfaktorer i befolkningen. Två av de tre dominerande sjukdomsgrupper i är hjärtkärlkranssjukdomar och neuro-psyki- atriska sjukdomar. Tillsammans svarar de för av den totala sjukdomsbördan. Den höga förekomsten av hjärt- och kärlsjukdomar i befolkningen har föranlett såväl hälsofrämjande och förebyggande insatser på samhällets samtliga nivåer. Insatserna har haft effekt, antalet döda per 10 000 i hjärt- och kärlsjukdom har successivt minskat . En insats som troligen spelat roll i sammanhanget är korta utbildningar i hjärt- och lungräddning (HLR). Trots att neuropsykiatriska sjukdomar i princip är ett lika stort folkhälsoproblem som hjärt- och kärlsjukdomar har samhället inte tillnärmelsevis satsat lika mycket på att främja och förebygga psykisk (o)hälsa och i förlängningen självmord som på hjärt- och kärlförebyggande insatser. En genomförd webbaserad kartläggning av det självmordsförebyggande arbetet utanför hälso- och sjukvården visar med tydlighet att det lokala självmordsförebyggande arbete är kraftigt eftersatt. Endast fem av 209 kommuner har en handlingsplan med ett uttalat mål att förebygga självmord och endast några få har särskilt avsatta medel för det självmordsförebyggande arbetet. Självmord går att förebygga. Det förutsätter emellertid gensvar från medmänniskor och professionella grupper i samhället samt närvaro av strukturer i samhället som uppmärksammar budskapen i självmordsprocessen. Liksom personer som drabbas av hjärtstopp är personer med självmordsproblematik beroende av att omvärlden kan och vill ingripa. Att förebygga självmord börjar ofta med ett samtal mellan två människor. Om omgivningen har kunskap och beredskap att påbörja en dialog som kan möjliggöra för den självmordsnära personen att återupptäcka och utveckla sin egen styrka kan självmordsprocessen avklinga. En person som genomgått en självmordsförebyggande utbildning har ett fungerade verktyg för att hjälpa en självmordsnära person och därmed större beredskap att gripa in. Självmordsförebyggande utbildningsinsatser på bred front kan, liksom i fallet med HLR-utbildningen, förbättra allmänhetens förmåga att uppfatta självmordstankar och beteenden och hur man bemöter självmordsnära personer på sådant sätt att den omedelbara självmordsrisken minskar. Självmord handlar emellertid ytterst om den psykiska hälsan. Det befolkningsinriktade självmordsförebyggande arbetet måste därför även inriktas på att öka kunskapen om psykisk hälsa och ohälsa. Ökade kunskaper om självmordsprocessen och psykisk hälsa samt om de vanligt förekommande samvarierande psykiska sjukdomarna kan minska den irrationella rädslan för att tala om självmord och öka tryggheten i möten med självmordsnära personer. Utredningen föreslår därför att Nationell prevention av suicid och psykisk ohälsa vid () får i uppdrag att genomföra ett pilotförsök av det australiska utbildningsprogrammet and Research Program (MHFA) och de tillägg som utvecklats i den finska versionen av utbildningsprogrammet samt att () får i uppdrag utvärdera försöket. Vidare föreslår utredningen att NASP tilldelas resurser under för att stimulera och stödja det självmordsförebyggande arbetet på regional och lokal nivå samt – i det fall pilotstudien faller väl ut och utvärderingen visar positiva resultat – att NASP även får i uppdrag att ansvara för att kursen implementeras i hela landet under benämningen Första hjälpen i psykisk hälsa. överlämnade regeringen propositionen En förnyad folkhälsopolitik (prop. 2007/08:110) till . I propositionen redovisar regeringen nio strategier för det nationella självmordsförebyggande folkhälsoarbetet inklusive åtgärdsförslag. Strategierna utgår från WHO:s Helsingforsdeklaration som undertecknades i av samtliga hälsoministrar. övergripande mål är att motivera, stödja och samordna initiativ till självmordsförebyggande arbete på nationell och regional nivå. I deklarationen slås fast att regeringarna bör ta sådana politiska beslut att befolkningen löper mindre risk för psykologiska påfrestningar som följer av t.ex. ekonomisk utsatthet och social isolering för att minska förekomsten av depression, ångest och stress och därmed i förlängningen antalet självmord. Vidare slogs fast att arbetet bör integreras med andra förebyggande insatser för folkhälsan: biologiska, psykologiska, sociala och fysisk-tekniska förhållanden ska uppmärksammas. Det dominerande individinriktade förebyggande självmordsarbetet inom psykiatrin måste breddas. Därutöver betonas att det självmordsförebyggande arbetet även måste riktas till familjer och livsmiljöer, inte endast till individer i riskzonen. De nio självmordsförebyggande folkhälsostrategierna bygger på två till varandra kompletterande perspektiv, ett individinriktat och ett befolkningsinriktat. Det individinriktade arbetet bedrivs i huvudsak inom hälso- och sjukvården där man eftersträvar att få till stånd ett optimalt omhändertagande av personer med självmordsproblematik för att förhindra uppkomsten av självmordsförsök och fullbordat självmord. Det befolkningsinriktade arbetet har en utpräglat tvär- sektoriell folkhälsovetenskaplig bred ansats och bedrivs av många olika samhällsaktörer. Arbetet syftar till att utveckla och förstärka stödjande och riskfria miljöer och att minimera tillgången till självmordsmedel. Det syftar även till att öka kunskapen och medvetenheten i befolkningen om hur man ska hantera olika risksituationer som kan leda till självmordsförsök och självmord. I detta arbete ingår att öka medvetenheten och kunskapen om självmordstankar, självmordsförsök och självmord dvs. självmordsprocessen samt att undanröja de rädslor och tabun som självmord och psykisk sjukdom omgärdas av. Folkhälsoarbetet - Ett påverkans- och förändringsarbete Grunden i allt folkhälsoarbete, även i det självmordsförebyggande arbetet, är att befolkningens hälsa kan påverkas av organiserade aktiviteter på olika nivåer i samhället för att främja hälsa och förebygga sjukdomar. Målet för det förebyggande folkhälsoarbetet är människors kunskaper om, och attityder till, de riskfaktorer som omger dem och som påverkar deras hälsa. Folkhälsoarbetet måste därför inriktas på att ge befolkningen och dess organisationer samt den enskilde människan insikter och kunskaper som kan påverka dem att förändra sina attityder till riskfaktorer i livet. Lyckas man inte förändra attityderna till riskfaktorer går det inte att nå någon framgång med folkhälsoarbetet. Det innebär emellertid inte att individinriktat beteendeförändrande arbete är effektivast. Det förhåller sig snarare tvärtom. Det är mest effektivt med förändringar inbyggda i samhällsstrukturen och i miljön (prop. 2002/03:35). Intersektoriell samverkan själva grunden Folkhälsoaktörerna återfinns huvudsakligen bland kommunala och statliga myndigheter men även inom den ideella sektorn. Det är ett omfattande antal frivilliga organisationer – och privata företag – som arbetar med att förebygga och främja folkhälsan. Folkhälsoarbete beskrivs ofta som ett organisatoriskt fenomen eftersom det är en organisatorisk utmaning att föra samman alla dessa olika aktörer i gemensamma insatser. Det krävs både interorganisatorisk och interprofessionell, dvs. intersektoriell samverkan kring folkhälsofrågor för kunskapsutveckling och planering samt för stöd mellan olika insatser och aktörer. Samverkan är därför en central aspekt av det regionala och lokala folkhälsoarbetet (prop. 2007/08:110). Långsiktig tänkande A och O i folkhälsoarbetet En särskilt vital aspekt i det lokala och regionala folkhälsoarbetet är långsiktighet. Hälsofrämjande och förebyggande insatser måste löpa för att uppnå tydliga effekter. Folkhälsoarbetet handlar om strävan att uppnå strukturella förändringar och förändringar i beteenden. Bådadera tar tid. Det tar vidare innan effekter av de vidtagna insatserna kan mätas och det tillkommer nya aktörer, arenor och målgrupper på folkhälsoområdet. Alltför ofta ges resurser till folkhälsoinsatser i huvudsak i form av anslag till kortsiktiga projekt. Det innebär att de förändringar som åstadkommits inte kan upprätthållas när den inledande finansieringen har avslutats. För att säkerställa att vidtagna folkhälsoinsatser inte varit förgäves måste allt folkhälsoarbete vara integrerat i aktuella aktörers reguljära verksamhet (prop. 2007/08:110). Att öka befolkningens kunskapen om psykisk ohälsa och om självmordsprocessen kräver en kombination av olika kommunikationsinsatser och andra insatser som uppmuntrar människors deltagande och långsiktiga engagemang i hälsofrämjande arbete på lokal nivå. Mest effektivt för att frambringa attityd och beteendeförändring är samhällsinterventiva strategier som kombinerar kommunikation via massmedia, personlig kommunikation och påverkan samt utnyttjandet av goda förebilder. Samhällsinterventiva strategier eftersträvar inte endast att få människor att ändra sitt hälsobeteende utan också att påverka politiska och administrativa beslut med folkhälsorelevans i lokalsamhället genom olika former av nätverksarbete, informationsspridning och opinionsbildning. Vidare är det viktigt att identifiera, engagera, utbilda och uppmuntra opinionsledare av olika slag på olika nivåer i samhället. När en s.k. kritisk massa nåtts går förändringsprocessen allt snabbare och är också mindre beroende av de aktuella folkhälsoaktörernas insatser. Eftersom det tar att påverka och förändra människors attityder och beteenden krävs att samhällsinterventiva strategier är lång- siktiga och att projektledning och finansiärer har tålamod. Det tar innan eventuella effekter kan konstateras (, 2004). Pågående individinriktade självmordsförebyggande insatser I regeringens skrivelse En politik för personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning (skr. 2008/09:185) anges att psykiatrin är ett av regeringens mest prioriterade områden för att stärka välfärden. –2011 avser regeringen avsätta till åtgärder för att förbättra tillgänglighet och kvalitet i den psykiatriska vården och stödverksamheterna samt på varaktiga förbättringar för människor med psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning. Psykiatrisatsningen sammanfattas i tre huvudområden: vården, vardagen och valfriheten. Alla tre huvudområdena har fyra särskilt prioriterade delområden: insatser riktade till barn och ungdomar, arbete och sysselsättning för personer med psykisk funktionsnedsättning och satsningar på kompetens och evidens samt stöd för långsiktigt kvalitets- och utvecklingsarbete. Regeringen bedömer att det är av stor vikt att framsteg görs parallellt på samtliga områden. Med utgångspunkt från den nu pågående psykiatrisatsningen och det kommande förbättringsarbetet inom psykiatrin är regeringens ambition att självmord under en pågående vårdkontakt ska minska . För att nå målet genomförs bl.a. utbildning inom evidensbaserad psykologisk behandling och inom området psykisk hälsa med inriktning mot särskilt komplicerad problematik samt vidare- och fortbildning hos den personal (t.ex. skötare, vårdare, undersköterskor, boendestödjare, rehabiliterare och behandlingsassistenter) som möter personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning. Insatser genomförs även för att öka antagningen av helårsstudenter på ett psykologprogrammet vid (skr. 2008/09:185). Därutöver har regeringen inom ramen för satsningen att utveckla och förstärka specialistkompetenskurser i psykiatri beslutat om utbildning i hur självmordstankar kan identifieras och hur en enkel riskvärdering kan göras (regeringsbeslut , dnr S2010/643/HS; S2007/4916/HS). Pågående befolkningsinriktade självmordsförebyggande insatser Inom ramen för psykiatrisatsningen har regeringen avsatt –2011 på ett riksomfattande informationsprogram för att öka kunskapen om och förändra attityder till personer med psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning (skr. 2008/09:185). Programmet, som presenterades , har tagits fram av Handisam i samarbete med samverkan för psykisk hälsa (NSPH), Kommuner och Landsting och andra myndigheter (Regeringens beslut nr I:9, dnr. 2006/9394/HS). Målet med programmet är att öka kunskapen och förändra attityder hos allmänheten gentemot personer med egen erfarenhet av psykisk sjukdom och psykiska funktionsnedsättningar. Programmet har fyra strategier, en mediekampanj, utbildning/personlig kontakt och mobilisering samt arbetsliv för att nå ut med budskapen och uppfylla projektets mål (Handisam, 2009). Programmet, som går under benämningen Hjärnkoll, inkluderar två nationella mediekampanjer (vår och höst) . Kampanjen stöds av en hemsida () som bl.a. innehåller en verktygslåda med konkreta exempel på vad organisationer och enskilda kan göra för att öka kunskapen om och minska negativa attityder till människor med psykisk sjukdom och psykisk funktionsnedsättning. Den nationella medieexponeringen kombineras med ett lokalt påverkansarbete med olika tvärsektoriella parallella insatser. Utgångspunkten i den lokala mobiliseringen är att stödja strukturer och samordningen för att få till stånd olika aktiviteter. Det kan vara insatser riktade till arbetsliv, eller till vårdpersonal, polis, journalister etc. Det kan också vara insatser som vänder sig till en bredare allmänhet, t.ex. utställningar, konserter, artiklar i media m.m. Fokus kommer att läggas på att stödja lokala aktiviteter i tre särskilt utsedda kampanjlän – , och . Samverkande organisationer inom kampanjlänen kommer att få stöd att samordna sina insatser och att utforma strategier för det kunskapshöjande och attitydpåverkande arbetet. De kommer även att förses med kampanjmaterial som kan användas i det lokalt utformade arbetet. Därutöver kommer en särskilt inriktad mediekampanj med fokus på arbetsmarknadens aktörer att genomföras. Statistik från visar att tog 1 443 personer () sitt liv. Det innebär fyra självmord . Flertalet (1 019) av dem var män. visar att under behandlades 9 156 personer () i sluten vård för självmordsförsök. Flertalet (5 546) av dem var kvinnor. Det finns således könsskillnader för både självmord och självmordsförsök men med motsatt relation. Självmord är vanligare bland män medan självmordsförsök är vanligare bland kvinnor. skattades kostnaderna per självmord respektive självmordsförsök till cirka 18,5 respektive och samhällets direkta och indirekta kostnader beräknas uppgå till (NCO 2004:7). Utvecklingen från den första allvarliga självmordstanken över självmordsmeddelanden och självmordsförsök till självmord brukar benämnas självmordsprocessen. Flera faktorer är av betydelse för självmordsprocessen både faktorer som är uttryck för sårbarhet t.ex. genetisk disposition, påverkan under uppväxtåren och personlighet och faktorer som uttrycker stress t.ex. separationer, konflikter i den nära miljön och sjukdomsprocesser. I vissa fall finns en ärftlig komponent. har självmordshandlingar förekommit i den egna familjen. I enstaka familjer finns speciella mönster av självmordsbeteende. En förälders självmord innebär en svår förlust med risk för skadad identitetsutveckling, och kan också utgöra en förebild för hur man på ett destruktivt sätt reagerar vid motgångar. Processen från de första flyktiga självmordstankarna till ett självmordsförsök eller ett självmord kan ibland vara mycket kort, och i andra fall sträcka sig över decennier (, 2003). En människa som gör ett självmordsförsök eller överväger självmord kommunicerar ofta detta till närstående i någon form. Kommunikationen kan ske i direkta ordalag, men också indirekt i det att personen talar om andras självmord eller om hopplöshet och uppgivenhet. Kommunikationen kan också vara icke-verbal, t.ex. genom förberedelser och arrangemang för ett självmord. Den kan också vara indirekt, som när en person försöker reda upp någon mellanmänsklig konflikt som hon eller han inte vill lämna bakom sig, betalar sina skulder, skriver testamente, ordnar försäkringar och liknande. Självmordskommunikation har förekommit hos flertalet av dem som sedan tar sitt liv, även om det inte alltid observerats före självmordet (, 2003). Psykisk ohälsa – riskfaktor för självmord Psykisk ohälsa är en betydande riskfaktor för självmord. Nästan alla självmord föregås av en psykisk sjukdom. Enligt retrospektiva undersökningar har 90–av personerna uppvisat tecken på psykisk störning vid tiden för självmordet. De dominerande diagnoserna är depression, missbruk/beroende, framför allt av alkohol, personlighetsstörning och schizofreni (, 2003). Cirka hälften av de personer som begår självmord har haft en pågående vårdkontakt före självmordet. Större delen av dessa har haft en vårdkontakt inom psykiatrin (, 2006). För varje självmord registreras cirka fem självmordsförsök inom slutenvården. Minst lika många oupptäckta eller oregistrerade fall antas komma därtill (, 2009). Psykisk sjukdom, liksom somatisk sjukdom, varierar mycket vad gäller omfattning och svårighetsgrad av symtom, varaktighet och behandling. Det är inte heller någon skillnad mellan psykisk sjukdom och somatisk sjukdom när det gäller ålder, kön, civilstånd, klass eller religion. Alla kan vi, vid någon punkt i livet, insjukna i psykisk sjukdom liksom i somatisk sjukdom. Trots detta uppfattas och bemöts människor olika beroende på om de har fysiska eller psykiska problem. Exempelvis är sättet att tala om människor som drabbats av psykisk eller fysisk sjukdom olika. En person som är sjuk i cancer sägs ha cancer, medan en person som lider av schizofreni är schizofren. Psykisk sjukdom uppfattas ofta som en inre egenskap hos personen ifråga dvs. ett karaktärsdrag medan en fysisk sjukdom är något utifrån kommande dvs. något som personen drabbas av. Personer som drabbats av depression bemöts oftare med en avog inställning dvs. en negativ attityd, än personer som drabbats av lårbensfraktur. Attityd är termen för en varaktig inställning som har byggts upp genom erfarenheter och kommer till uttryck i att en person är för eller emot något – ett attitydobjekt. De allra flesta företeelser i samhället blir föremål för attityder.