sou · GYB334 · 2010-05-11 00:00:00 — menar att Riksutställningar, eller en motsvarande stöd- och samordningsfunktion, är viktig för museer och utställare och att denna lösning därför inte är att föredra. Den nya inriktning vi föreslår ska gälla för Riksutställningar bygger i hög grad på att man anpassar sig till sektorns behov. Riksutställningar har aktivt arbetat med att undersöka vilka behov som finns bland berörda aktörer. Riksutställningar har bl.a. gjort en enkätundersökning bland regionala museer för att få en tydlig uppfattning om deras syn på och behov av samarbete inom utställningsområdet. De behov man ser sig finna överensstämmer till stor del med det uppdrag vi anser att myndigheten bör få. Dock finns det en rad osäkerheter i undersökningen och vi menar att det måste göras ett grundligt arbete för att få en bild av hur Riksutställningar på ska arbeta för att erbjuda den kompetens och det stöd som museer och utställare behöver. Det finns en rad privata aktörer som både kan erbjuda tekniskt och innehållsligt stöd till museer när det gäller utställningsfrågor. I så gott som samtliga områden som Riksutställningar verkar och vill verka finns det privata entreprenörer och dessutom ett ökande utbud av kvalificerade utbildningar. Önskemålet om att anpassa verksamheten till ett reellt behov skulle eventuellt kunna tillgodoses genom skapandet av ett produktions- och arrangörsnät för vandringsutställningar. En förebild i sammanhanget kan här vara Dansnät . Dansnät är ett arrangörsnätverk som arbetar för att sprida och främja samtida danskonst i . I nätverket ingår 11 parter som antingen är föreningar, institutioner, kommuner eller landsting, från i norr till i söder. Ordförandeskapet växlar mellan parterna. Överväganden om Riksutställningars organisationsform presenteras minst åtta olika produktioner på turné. För att öka kunskapen om dans som konstart drivs dessutom olika former av danskunskapande aktiviteter som föreläsningar, föreställningsintroduktioner, seminarier, workshops, kompetensutveckling etc. Urvalet av föreställningar som visas i Dansnät ske på de möten som hålls med nätverkets parter. Det är i som sköter nätverkets administration och för ändamålet får från . Möjligtvis skulle en organisatorisk uppbyggnad liknande Dansnät även kunna tillämpas när det gäller vandringsutställningar. Skillnaderna mot dansområdet är givetvis mycket stora, men även här skulle man kunna tänka sig att utställningsarrangörer och utställningsproducenter formerade ett nätverk som gemensamt fattade beslut om stöd till produktioner och turnéer. I ett sådant nätverk skulle det sannolikt finnas behov av att ha en central samordnande part och gemensamma produktionsresurser.4 Ett initiativ till ett sådant nätverk bör dock inte komma från regeringens sida utan från de parter som kan tänkas ingå i nätverket. 4 Se även Evaluering av Riksutenstillinger, (2004) och hänvisningen till beskrivning av en distribuerad nätverksmodell, s. 64 ff. 6Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar I våra överväganden kring Riksutställningars framtida roll och uppdrag har vi, inom ramen för de direktiv som regeringen gett utredningen, försökt få en bild av vilka behov och önskemål som finns inom det område som Riksutställningar verkar. Vi har också beaktat det förändringsarbete som redan pågår inom Riksutställningar. Framtiden för myndigheten menar vi också måste kopplas till de övergripande målsättningarna med kulturpolitiken och ambitionen att ge staten en mer strategisk roll för att främja ett rikt kulturutbud i hela landet. Det kartläggningsarbete som föregått detta betänkande visar att Riksutställningar har en roll att fylla som en nationell strategisk resurs för museer och andra utställare inom ramen för en ny samverkansmodell. Men uppdraget till Riksutställningar behöver anpassas till de förändringar som skett inom kulturlivet och samhället i stort. Riksutställningar bör i första hand inrikta sin verksamhet på att bistå med tekniskt stöd, kunskapsuppbyggnad och omvärldsanalys samt att främja samordning mellan aktörerna inom musei- och utställningssektorn. Vi föreslår också att Riksutställningar behåller sitt uppdrag inom samtidskonstområdet och att man inom detta område fortsätter att bedriva en viss utställningsproduktion i samverkan med andra. Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar Förslag: Riksutställningar bör minska sin produktion av vandringsutställningar till en nivå som är lägre än dagens. Verksamheten bör istället inriktas mot att stödja nationell och internationell omvärldsanalys, kunskapsutveckling och stöd till arrangörer inom utställningsområdet eller omformuleras. Det anges i utredningens direktiv att regeringen bedömer att Riksutställningars egeninitierade utställningsproduktion bör kunna minska. Denna inriktning ligger i linje med vad tidigare utredningar kommit fram till och sammanfaller även till stora delar med den roll som Riksutställningar själva ser framför sig. I årsredovisningen skriver myndigheten bl.a. följande: Vi ser att vi i ännu högre utsträckning kommer att fungera som koordinator och kontaktyta mellan den svenska och den internationella utställningssektorn för att utveckla utställningsmediet nationellt, så att fler kan ta del av utställningar av hög kvalité, samt mellan näringsliv, civilsamhälle och utställningssektorn i syfte att skapa förutsättningar för samverkan. Som vi ser det kommer Riksutställningar att utvecklas från att vara en kulturproducerande institution till en verksamhet med tydligare utvecklingsfokus. Detta innebär att vi, i takt med att portföljmodellen genomförs i landet och regionerna tar över ansvaret för kulturproduktionen, kommer att fokusera mer på att vara ett expertstöd, resurscentrum och en mötesplats för utvecklingsfrågor inom utställningssektorn. Genom omvärldsbevakning och internationellt kulturutbyte kommer vi att driva utvecklingsfrågor. Utredningen anser inte att det finns skäl för regeringen att ange en nivå på antalet vandringsutställningar som bör produceras av myndigheten. För att det nya uppdraget ska kunna genomföras inom befintliga anslagsramar behöver dock myndigheten omfördela resurser från utställningsproduktion till olika typer av kunskapsutvecklande verksamhet. Enligt årsredovisningen avsätter myndigheten av sina resurser till verksamhetsområdet vandringsutställningar och till kunskapsutveckling, konsultation och tekniskt stöd. Den resursfördelningen har i stort sett varit , men behöver ändras. Riksutställningar bör inom ramen för sitt nya uppdrag kunna stå för en nationell överblick över utställningsväsendet, t.ex. genom att förmedla information om vilket utbud det finns av vandrings- Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar utställningar som andra kulturinstitutioner producerat. Detta kan lämpligen ske via en utvecklad webbplats. 6.1.1Ändringar i Riksutställningars instruktion Förslag: Riksutställningar ska främja utvecklingen av utställningsmediet genom att: stödja produktion och förmedling av turnerande utställningar genom bl.a. utställningssamarbeten, förmedla kunskaper och erfarenheter och erbjuda tekniska tjänster till utställningsarrangörer som antingen har ett offentligt uppdrag eller arbetar på ideell basis. Riksutställningar ska främja den samtida konstens utveckling och spridning i landet genom samarbete med och stöd till utställningsarrangörer. I det kartläggningsarbete som föregått detta betänkande är det främst två områden som många uppgiftslämnare nämner som särskilt värdefulla i Riksutställningars verksamhet. Dessa är omvärldsbevakning – inte minst internationellt – och stöd i frågor som rör utställningsteknik och distribution. Från kommunalt håll uttrycker många ett önskemål om att Riksutställningar ska fortsätta att producera och distribuera utställningar. Denna åsikt finns både hos kulturförvaltningar eller motsvarande och hos kommunala museer. Riksutställningar gör det möjligt även för publik på mindre orter att ta del av högkvalitativa utställningar. Från annat håll, t.ex. läns- och centralmuseer, är hållningen mer kritisk till Riksutställningars roll som utställningsproducent. Vår samlade bedömning är att uppdraget i instruktionen när det gäller produktion och förmedling av vandringsutställningar bör ändras för att förtydliga att myndigheten främst bör ha en stödjande roll. Detta innebär också att formuleringen om att verksamheten syftar till att ge perspektiv och samhällsutvecklingen bör utgå. Riksutställningar lyfter gärna själva fram att just den typ av utställningar som utgått från samtida samhällsfrågor och fenomen, snarare än historiska perspektiv, varit en del av myndighetens profil och dess styrka. Vi har från utredningens sida inget att Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar invända mot detta, men menar ändå att det inte finns skäl för regeringen att ange den innehållsliga inriktningen på utställningsverksamheten, med tanke på att verksamheten mer inriktas mot stöd och samarbete. Riksutställningar har redan från början haft ett särskilt uppdrag som handlar om ge den nyare bildkonsten, senare uttryckt som samtidskonsten, en bredare spridning i landet. Den regionala strukturen inom samtidskonsten är inte alls lika utbyggd som den är när det gäller kulturhistorisk museiverksamhet. Dessutom är skillnaderna mellan storstadsområdena och resten av landet fortfarande stora. Riksutställningars uppdrag inom samtidskonstområdet har bl.a. syftat till att kompensera för denna obalans och samtidskonstens på många håll svaga regionala infrastruktur. Utredningen menar därför att Riksutställningar fortsatt bör ha ett uppdrag inom samtidskonstområdet som även kan innefatta samarbeten kring utställningsproduktion. Riksutställningar bör dock i första hand inrikta sig på att stödja arrangörsledet, genom rådgivning i tekniska, pedagogiska och juridiska frågor. Myndigheten bör därför upprätthålla en hög kompetens på området och fördjupa sitt samarbete med övriga aktörer. Vår bedömning när det gäller Riksutställningars fortsatta roll inom samtidskonstområdet grundar sig som sagt på att området har en svag infrastruktur. Många av de offentliga – oftast kommunala – institutioner som finns har en svag grundfinansiering och små personella resurser. Det finns bl.a. på många håll behov av att förstärka det konstpedagogiska arbetet. Bildkonstnärerna är också en grupp som generellt har en kärv ekonomisk situation. Från m.fl. har det påtalats att Riksutställningar varit föredömliga när det gäller att ersätta konstnärer för utfört arbete i enlighet med det införda medverkans- och utställningsavtalet. Men även i detta fall är bilden långt ifrån entydig. Det växer fram fler och fler utställare av samtida konst och det professionella kunnandet växer. Det finns ett flertal högre utbildningar för konstcuratorer och utställningsproducenter. Genom Internet finns det numer helt andra möjligheter att följa den internationella utvecklingen inom konst- och utställningsområdet än det fanns för något decennium sedan. Det finns skäl att fråga sig hur stor efterfrågan egentligen är från konsthallar och utställningsarrangörer av att ta emot centralt producerade utställningar, likt dem som Riksutställningar erbjuder. Även här behöver Riksutställningar göra en SOU 2010:34 Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar grundlig behovsanalys som grund för hur sitt arbete med uppdraget. Slutligen föreslår att en tydligare definition görs av Riksutställningars målgrupper. Vi menar att verksamheten bör inrikta sig på att stödja verksamheter som arbetar på ett offentligt uppdrag samt även verksamhet som drivs på ideell eller idémässig grund. 6.1.2Ändringar i Riksutställningars regleringsbrev Förslag: Riksutställningar ska i sin verksamhet fortsatt prioritera barn och ungdomar och den samtida konsten. Det särskilda återrapporteringskrav som gäller samlingars rörlighet i hela landet stryks. I stället bör Riksutställningar få ett särskilt uppdrag att utveckla och sprida kunskap om digital förmedling av kulturarvet, som ett led i en nationell strategi för digitalisering, elektronisk tillgång och digitalt bevarande. Riksutställningars särskilda uppdrag som rör samverkan med de regionala museerna när det gäller bl.a. museipedagogik bör upphöra. Däremot bör ett återrapporteringskrav som gäller samverkan med museer och andra utställningsarrangörer samt med utbildnings- och forskningsinstitutioner införas. Kultur för, med och av barn och ungdomar har varit en prioritering för den nationella kulturpolitiken. Regeringen har lyft fram detta område som en av sina tre kulturpolitiska prioriteringar och i de kulturpolitiska mål som fastställde anges att barns och ungas rätt till kultur särskilt ska uppmärksammas. Riksutställningar har i uppdrag att prioritera barn och ungdomar i verksamheten. Liknande uppdrag finns för de flesta offentligt ägda museer och utställningsarrangörer på nationell, regional och lokal nivå. Riksutställningar gör i årsredovisningen dock bedömningen att det hos många kulturinstitutioner finns en brist på såväl intresse som kunskaper när det gäller arbete med och för barn och ungdomar. Den bilden bekräftas i viss mån av Statens kulturråds statistik.1 Antalet besök från förskolor/skolor har –2008 minskat , störst är minskningen bland 1 Museer och konsthallar 2008, Kulturen i siffror 2009:4, rapport från Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar institutioner med kommunalt huvudmannaskap. Trots att en stor del av den publika verksamheten, , riktades mot skolor och förskolor är av antalet årsverken vid museer och konsthallar inriktade mot barn och ungdomar. På landets statliga museer är andelen . Landets utställningsarrangörer har också i mycket liten utsträckning medverkat i satsningen på Skapande skola.2 Riksutställningar har gjort ambitiösa satsningar på att nå barn och unga med nyskapande utställningsformat. Den specialkompetens som finns när det gäller att skapa utställningar för bibliotek skolor, offentliga rum etc. innebär också att Riksutställningars verksamhet gör stor skillnad. Att en myndighet, som har i uppgift att producera och distribuera vandringsutställningar, ska ha som mål att öka museisamlingarnas rörlighet kan förefalla givet. Men vi menar att det finns starka skäl att stryka detta återrapporteringskrav ur myndighetens regleringsbrev. För ett kultur-, natur-, eller konsthistoriskt museum utgör föremålssamlingen kärnan i verksamheten. Den är en av förutsättningarna för institutionens kunskapsuppbyggnad inom sitt område. Det finns också en stor lockelse i att se autentiska, föremål bland museipubliken. Däremot är det långt ifrån säkert att samlingarna alltid är den givna utgångspunkten för museernas möte med publiken. Tekniska innovationer och medievanor skapar nya möjligheter för museerna och nya förväntningar hos besökarna. Den tekniska utvecklingen har dessutom inneburit att det finns många alternativ till att transportera föremål eller konstverk i fysisk form. För att hantera museiföremål krävs oftast konservatorskompetens och möjligheterna att visa föremålen begränsas av klimat och ljusförhållanden som inte sällan kommer i konflikt med önskemålen om tillgänglighet och utställningarnas visuella uttryck. I Riksutställningars årsredovisning rapporterar myndigheten att den inte på ett tillfredsställande sätt kunnat uppfylla målet om att öka samlingarnas rörlighet. Riksutställningar hänvisar bl.a. till att myndighetens vandrande utställningar till stor del omfattar videoverk och mobila utställningsformat. Intresset bland de centrala statliga museerna att turnera sina samlingar förefaller dessutom ha minskat. Av årsredovisningen framgår att bland de samarbetspartners som Riksutställningar samarbetat med 2 Enligt uppgifter från redovisar av de offentliga utställningsarrangörerna att de medverkade i Skapande skola aktiviteter 2009. Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar återfinns endast ett statligt centralmuseum, . Expertisen när det gäller att hantera museiföremål finns hos museerna. Det förefaller därför också naturligt att ansvaret för att göra samlingarna mer tillgängliga för människor i alla delar av landet i högre utsträckning uppfylls genom samverkan mellan statliga, regionala och kommunala museer. Regeringen bör uppmärksamma detta i sin styrning av de centrala museerna och frågan bör också uppmärksammas i dialogen mellan staten och den regionala nivån inom ramen för Kultursamverkansmodellen. Riksutställningars roll bör i detta avseende vara att bistå med expertstöd inom områden som distribution och förmedling. Vi föreslår också att Riksutställningar ges i uppdrag att främja tillgängligheten till kulturarvet inom ramen för den nationella strategin för digitalisering, elektronisk tillgång och digitalt bevarande som aviserades i propositionen Tid för kultur. Riksutställningars roll skulle kunna bli att utveckla användarvänliga lösningar för att presentera kulturarvet på Internet. I avsnitt 6.1.2 lyfte vi fram konstpedagogik som ett område där Riksutställningar kan bistå med kompetens och kunnande. Däremot har bl.a. länsmuseer ifrågasatt värdet av Riksutställningars museipedagogiska uppdrag som är riktat till de regionala museerna. Detta framgår bl.a. av Riksutställningars egen enkät och av kartläggning. Mot denna bakgrund föreslår vi att uppdraget stryks eller omformuleras. Riksutställningar bör utöka sin samverkan med relevanta universitet, högskolor och andra utbildnings- och forskningsinstitutioner som arbetar med utställningsmediet, med konstpedagogik och visualisering m.m. Med tanke på Riksutställningars verksamhetsområde och kompetens vore det t.ex. intressant att undersöka möjligheterna att fördjupa samarbetet med och samt att utnyttja den fysiska närheten till Högskolan på . Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar 6.2Resurs-, kompetens- och lokalbehov Bedömning: Den nya verksamhetsinriktning som föreslås bör hanteras inom de anslagsramar som regeringen angivit för verksamheten. Riksutställningar bedöms till stora delar ha lämplig kompetens för att genomföra det nya uppdraget men kan behöva förstärka sin kompetens när det gäller kommunikation via digitala medier. Riksutställningar har fått ökade hyreskostnader och transportkostnader som en följd av flytten till . Dessutom har myndigheten haft att hantera temporära kostnader i form av bl.a. pensionsåtaganden. För att täcka detta har Riksutställningar fått tillfälliga anslagsökningar, som dock upphörde . Regeringen har dessutom aviserat en minskning av anslaget med 2011 och Riksutställningar räknar inte heller med att kunna kompensera anslagsbortfallet med andra intäkter. Riksutställningar uppger i sitt budgetunderlag för perioden –2013 att ett minskat anslag med inte kan genom att sänkta rörliga verksamhetskostnader. hade myndigheten 41 tillsvidareanställda och Riksutställningar uppger att 6 av dessa behöver sägas upp för att kunna minska lönekostnaderna med . Resterande räknar man med att kunna hantera genom att skära i andra verksamhetskostnader. Riksutställningar räknar emellertid med att uppsägningen av personal kommer att generera engångskostnader på , vilka måste täckas med anslag. Riksutställningars nya specialanpassade lokaler i invigdes . Myndigheten gjorde bedömningen att det inte fanns ändamålsenliga lokaler att hyra i och därför blev beslutet att ett nytt hus skulle uppföras, där Riksutställningar och skulle kunna dela på vissa gemensamma utrymmen. De nya lokalerna är mindre än de lokaler som Riksutställningar hyrde i , men lokalkostnaderna, som uppgår till , är trots det fem miljoner högre än innan flytten. Riksutställningar hade innan flytten till ett mycket förmånligt hyresavtal, som innebar låga lokalkostnader trots att myndigheten hyrde lokaler i . Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar Huset, som ritades av , har fått stor uppmärksamhet för sin arkitektoniska gestaltning och såväl verkstadslokaler som kontor och sammanträdesrum upplevs av personalen på som mycket väl fungerande. Riksutställningar har lokaler som är anpassade till en personalstyrka på cirka 60 personer och till den produktionsvolym som myndigheten hade innan flytten till dvs. cirka 10 nya utställningar och 25–30 utställningar i turné. Hyresvärd är och Riksutställningar betalar också hyra till för gemensamma utrymmen. sträcker sig fram till utgången av 2013. Riksutställningars utställningsproduktion genomförs nästan uteslutande i samverkan med en eller oftast fler samarbetsparters. Utställningarna kräver relativt lång framförhållning och bygger på fleråriga åtaganden. Det finns kostnader på bundna i planerade och påbörjade utställningsprojekt. Detta innebär sammantaget att en stor del av Riksutställningars budget är bundet i lokal- och personalkostnader samt andra utgiftsposter som myndigheten inte kan påverka på kort sikt. anser därför att det inte finns utrymme att minska anslaget till Riksutställningar mer än vad som redan aviserats om myndigheten ska ha möjlighet att genomföra den ändrade inriktning som vi föreslår på ett bra sätt. Det underutnyttjande av verkstadslokaler och projektrum som kan bli följden av en minskad produktion av vandringsutställningar menar vi skulle kunna lösas genom att myndigheten utvecklar sitt samarbete med andra museer, utställningsarrangörer och utbildningsinstitutioner, såsom beskrivs i avsnitt 6.1.2. Samarbetet kan innebära att dessa ges en möjlighet att använda sig av Riksutställningars framstående lokaler i undervisning, forskning och samarbete kring utveckling av utställningsmediet. Givetvis bör detta bygga på att respektive part bidrar ekonomiskt i rimlig omfattning. Med anledning av det uppdrag som vi föreslår att Riksutställningar bör få inom ramen för den nya digitaliseringsstrategin kan det finns behov för myndigheten att stärka sin kompetens inom detta område. 7Vissa konsekvenser av utredningens förslag I detta kapitel redovisar utredningen sin bedömning av konsekvenserna av förslagen i enlighet med kommittéförordningen (1998:1474). Utredningen bedömer att de förslag som lämnas endast kan tänkas få konsekvenser för vissa av de områden som anges i förordningen. föreslår inga ändringar av det statliga anslaget till Riksutställningar jämfört med de anslagsnivåer som regeringen redan aviserat i budgetpropositionen . De förslag som här lämnas rör i huvudsak regeringens styrning av myndigheten i instruktion och regleringsbrev. En ändrad inriktning av myndighetens verksamhet kan tänkas få vissa konsekvenser för personalsammansättningen på myndigheten. Eventuella kostnader som uppkomma i samband med detta bör myndigheten dock kunna klara inom nuvarande anslagsramar. Konsekvenser för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet Då beslutet om att Riksutställningars verksamhet skulle flyttas från till fattades 2005 var detta först och främst en regionalpolitisk åtgärd. Det var ett led i arbetet med att dämpa befarade negativa sysselsättningseffekter som följde på förbandsnedläggningen på . När beslutet fattades hade Riksutställningar över 60 anställda – är det drygt 40. Som en konsekvens av kommande anslagsminskningar är det troligt att antalet anställda Vissa konsekvenser av utredningens förslag kommer att behöva minskas ytterligare. Vi räknar dock inte med att de förslag som lämnas i detta betänkande i väsentlig grad kommer att påverka antalet anställda. SOU 1972:66, Ny Kulturpolitik Del 1: Nuläge och förslag SOU 1972:67, Ny Kulturpolitik Del 2: Sammanfattning SOU 1994:51, Minne och bildning – Museernas uppdrag och organisation SOU 1995:84, Kulturpolitikens inriktning SOU 2009:15, Kraftsamling – museisamverkan ger resultat SOU 2009:16, Betänkande av SOU 2010:11, Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet SOU 2010:12, I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiklivet 1975/76:135, Den statliga kulturpolitiken 3 Prop. 1996/97:3, Kulturpolitik 2004/05:100, ekonomiska vårproposition Prop. 2005/06:1, Budgetpropositionen 2006/07:1, Budgetpropositionen Prop. 2007/08:1, Budgetpropositionen Prop. 2008/09:1, Budgetpropositionen Prop.