sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Det ligger i sakens natur att det, när en part inte fått tillfälle att slutföra sin talan, i regel inte är möjligt att avgöra huruvida felet haft betydelse för utgången i målet. (Jfr NJA 1997 s. I förevarande fall framstår det emellertid som uppenbart att HovR:ns prövning inte skulle ha kunnat få en annan utgång om U. J. hade getts tillfälle att slutföra sin talan. Därmed saknas förutsättningar att undan- röja HovR:ns beslut. NJA 2003 s. 486 Målet gällde ett överklagat sexualbrottsmål. Hovrätten hade dömt den klagande för bl.a. grov våldtäkt. Till grund för att bedöma våld- täkten som grov lade hovrätten andra försvårande omständigheter än de som åklagaren och målsäganden hade åberopat i gärnings- beskrivningen. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol I diskuterades vilka krav på en gärningsbeskriv- ning som följer av 45 kap. 4 § första stycket 3 RB samt vad detta medför för domstolsprövningen enligt 30 kap. 3 § RB. Enligt är det i och för sig inte nödvändigt att gärningsbeskriv- ningen innehåller de omständigheter som läggs till grund för att bedöma ett brott som grovt. Av intresse i detta sammanhang är emellertid följande uttalanden av domstolen. Som sagts förut ligger det emellertid i den kontradiktoriska rättskip- ningens princip att den tilltalade skall ha fullgoda möjligheter att be- möta påståenden om sådana omständigheter som läggs honom till last. Det får därför anses gälla ett krav på att dessa omständigheter tas upp vid en huvudförhandling (eller på annat sätt i processen, om den till- talade inte kan försvara sig muntligen). Även om det alltså inte gäller något absolut krav på att gärningsbeskrivningen skall innehålla de om- ständigheter som väsentligen åberopas till stöd för att ett brott skall bedömas som grovt, framstår det som ändamålsenligt att så sker. Ofta innehåller också åklagares stämningsansökningar uppgifter härom. I så fall kommer saken att behandlas på ett naturligt sätt under rättegången. Vad som strider mot den kontradiktoriska rättskipningens princip är att för den tilltalade överraskande moment ges betydelse vid bedöm- ningen av om ett brott är grovt. Ett exempel kan vara att förhållanden som tas upp enbart i personaliadelen eller skadeståndsdelen av rätte- gången av domstolen läggs till grund för en bedömning av att brottet är att anse som grovt. Sker något sådant, kan det innebära avsteg också från det krav på en rättvis rättegång med rätt att kunna försvara sig som ställs i artikel 6 i om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (jfr , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 uppl. s. 239 ff.). Härefter konstaterade , något förenklat beskrivet, att de förhållanden som den tilltalade hade åberopat såsom friande eller förmildrande omständigheter på ett för honom oväntat sätt hade av hovrätten lagts till grund för att bedöma brottet som grovt. Likaså hade en av hovrätten ansedd försvårande omständighet, livs- farligheten i en smittsam sjukdom som den tilltalade led av, över huvud taget inte varit på tal i rättegången utan hade hovrätten an- sett allmänt veterlig. När det gäller den sistnämnda omständigheten anförde att det även om sjukdomen i vissa fall är livsfarlig, så har det givetvis betydelse om detta betyder att nästan alla eller nästan ingen dör av sjukdomen, om det finns effektiva mediciner som motverkar ett dödligt sjukdomsförlopp, hur stor risken är för tillstötande komplikationer och vilka andra förhållanden som är av vikt för bedömningen av sjukdomens farlighet. Den till- talade torde i praktiken ha saknat möjlighet i målet att effektivt Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol försvara sig i detta hänseende. fann att den till- talade varit berövad möjligheten att försvara sig beträffande en viktig del av de förhållanden som hovrätten ansett vara försvårande och motivera att brottet skulle bedömas som grovt. Hovrätten hade därför inte på sätt som skett i målet kunnat lägga dessa andra omständigheter som inte åberopats i gärningsbeskrivningen till grund för sin bedömning av om våldtäktsbrottet var grovt. På grund av detta rättegångsfel undanröjdes hovrättsdomen och målet återför- visades till hovrätten. NJA 2004 s. 757 I detta rättsfall förklarade att rätten, när den av- viker från åklagarens brottsrubricering, måste beakta Europakonven- tionens krav i det hänseendet. Tillhandahållandet av en fullständig och detaljerad information om anklagelsen och, vid behov, den brotts- rubricering som rätten kan komma att tillämpa, är enligt domstolen en viktig förutsättning. I det aktuella målet fann att den tilltalade genom hovrättens åtgärd att inhämta yttrande (från parterna) – med angivande av vilken brottsrubricering som var aktuell – fick anses ha haft tillräckliga möjligheter att försvara sig mot den anklagelse som riktats mot honom. Avgörandet har kritiserats av bl.a. som menar att en svensk domstol av konventionshänsyn knappast har rätt att frångå åklagarens rubricering enbart på grund av att den ställt en fråga till parterna om hur de ser på möjligheterna att tillämpa andra lagrum (JT 2005/06 s 547). Av praxis framgår bl.a. att rätten att försvara sig effektivt förutsätter att den tilltalade får fullständig och detaljerad information om anklagelsen mot honom, inklusive uppgift om den rättsliga kvalificeringen av brottet (se domen i målet IH m. fl. NJA 2004 s. 888 En hovrätt underlät i ett mål om försättande i konkurs att låta gäldenären få del av svarsskrivelse och konkursför- valtarens yttrande. Underlåtelsen ansågs av ut- göra ett rättegångsfel av sådant slag att det kunde antas ha inverkat på målets utgång. Gäldenären hade emellertid haft tillfälle att i Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol bemöta innehållet i handlingarna. Med hänsyn till omständigheterna ansågs att felet härigenom blev avhjälpt. Något skäl att undanröja det överklagade beslutet och återförvisa målet förelåg därför inte. Högsta domstolens beslut i mål Ö 4198-07 Sedan klagandebolaget hade återkallat sitt överklagande yrkade mot- parten, L N, ersättning för rättegångskostnader. Kostnadsyrkandet kommunicerades med klagandebolaget som därefter inkom med skrift invändningar mot yrkade utlägg gjordes och endast viss del av beloppet vitsordades som skäligt. Skriften skickades till L H:s ombud för kännedom. beslutade hovrätten om avskrivning. L H tillerkändes ersättning bara med vitsordat belopp. – fann att det hade ålegat hovrätten att bereda L H tillfälle att slutföra sin talan i hovrätten. Med hänsyn till den tid som förflutit mellan det att L H tillställdes skriften till dess hovrätten avgjorde målet kunde så inte anses ha skett. fann felet utgöra rättegångsfel som avses i 59 kap. 1 § första stycket 4 RB och återförvisade målet. 5.9Relevanta uttalanden av JO och i förarbeten Frågor om relationen mellan RB:s direkta, indirekta eller under- förstådda reglering av partsinsynen och OSL:s kollisionsnorm i 10 kap. 3 § (eller snarare dess motsvarighet i 14 kap. 5 § SekrL) har diskuterats i olika sammanhang. Nedan presenteras i kronologisk ordning ett urval uttalanden i förarbeten och JO-utlåtanden som är av särskilt intresse när det gäller domstolsförfarande enligt RB och kollisionsbestämmelsen. 1986/87:89 om ett reformerat tingsrättsförfarande I propositionen togs frågan upp om den misstänkte i samband med förundersökning eller vid rättegång har rätt att få ta del av hand- lingar eller annat material som omfattas av försvarssekretess enligt 2 kap. 2 § SekrL (nuvarande 15 kap. 2 § OSL) eller om den miss- Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol tänkte ska på något annat sätt få del av vad sådant material inne- håller (a. prop. s. 145 f.). Frågan föranleddes av en skrivelse från Över- befälhavaren om problem med den misstänktes tillgång till sekretess- belagda uppgifter i mål om brott mot rikets säkerhet. I fråga om själva rättegången anfördes i propositionen att det är en grundläggande princip i svensk rätt att den som är part i ett mål ska ha rätt att ta del av allt material i målet. Denna princip har an- setts så självklar att den inte direkt uttryckts i RB; den kan däremot indirekt utläsas av ett flertal regler. Enligt departementschefen innehåller kollisionsbestämmelsen i 14 kap. 5 § första stycket SekrL huvudreglerna om parts rätt till in- syn under handläggningen av ett mål eller ärende. Rätten enligt andra styckets andra mening att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande enligt RB innebär ingen obetingad rätt för part att till sig få utlämnad en handling vari upptas sådana omständigheter. I vad mån en part har rätt att få en sådan handling är beroende av vilken rätt till insyn RB ger parten. Vidare drogs vissa slutsatser efter en jämförelse mellan 14 kap. 5 § SekrL och 23 kap. 21 § fjärde stycket RB. Till en början fast- slogs att den misstänktes rätt enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB att efter åtal få en kopia av förundersökningsprotokollet utgjorde en sådan rätt som avses i 14 kap. 5 § SekrL och som inte kan be- gränsas på grund av sekretess. Därutöver drogs slutsatsen att en parts rätt att vid åtal ta del av förundersökningsprotokollet inte omfattar en rätt att få del av sekretessbelagda uppgifter, som kommit fram under förundersökningen och som återfinns i andra handlingar än protokoll eller anteckningar, i den mån det är av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjs. Departementschefen fortsatte (a. prop. s. 146). Om åklagaren ger in materialet med de sekretessbelagda uppgifterna till domstolen gäller till en början enbart 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen, dvs. materialet får inte heller då lämnas ut till parten, i den mån det av hänsyn till något allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjs. Om materialet åberopas som bevis och på så sätt blir processmaterial träder dock andra stycket in och parten får en ovillkorlig rätt att ta del av det. Uttalandena i propositionen ger alltså stöd åt uppfattningen att det i ett brottmål hos domstol kan finnas uppgifter där sekretessintresset är så starkt att det är av synnerlig vikt att de undanhålls från den till- Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol talade, men bara i den mån de inte utgör processmaterial. Uttalan- dena gjordes dock utan samband med någon lagändring. 1993/94:143 Brottsoffren i blickpunkten – en brottsofferfond och andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning I propositionen föreslogs bl.a. bestämmelsen i 45 kap. 9 § andra stycket RB om att uppgift om målsägandes eller vittnes ålder, yrke och bostadsadress, som saknar betydelse för åtalet, inte ska framgå av de handlingar som delges den tilltalade. Bestämmelsen kom- pletterades av en ny föreskrift i 21 § förundersökningskungörelsen (1947:948) att sådana uppgifter inte heller ska tas in i förunder- sökningsprotokollet. Enligt uttalanden i propositionen var den föreslagna bestämmelsen ett sätt att se till att olika uppgifter om målsäganden och vittnen som saknar materiell betydelse i målet inte kommer till den till- talades kännedom. Det påpekades dock att bestämmelsen inte är någon garanti för att en tilltalad inte får del av uppgifterna (a. prop. s. 43 f). Om denne begär att få del av uppgifterna torde han nor- malt inte kunna vägras det. Vidare kan en bostadsadress eller en målsägandes ålder i vissa fall ha betydelse för ett åtal, t.ex. såsom brottsplats eller därför att målsägandes ålder har betydelse för bedöm- ningen av ett brott eller en brottsrubricering. JO 1995/96 s. 29 I ett utförligt beslut med anledning av domstolarnas handläggning av det s.k. buggningsmålet , då ett antal höga polischefer åtalades för otillåten avlyssning eller myndighetsmissbruk, avhandlades ett flertal frågor av intresse för relationen mellan parts- insyn och sekretess i handlingar eller vid förhandlingar. I målet fanns ett antal målsägande varav flertalet tidigare varit misstänkta för bl.a. terroristbrott och hade bl.a. terroriststämplats av regeringen och ålagts kommunarrest. Dessa målsägande biträdde åtalet och förde vissa skadeståndsanspråk i målet. I målet förekom bevisning m.m. som bedömdes omfattas av kvalificerad sekretess med hänsyn till rikets säkerhet. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol När det gäller frågan om det kan finnas utrymme att tillämpa 14 kap. 5 § första stycket SekrL i ett brottmål kritiserade JO (s. 49 f.) de nämnda uttalandena i prop. 1986/87:89. Enligt JO tycktes utgångspunken för resonemanget i proposi- tionen vara att 14 kap. 5 § första stycket SekrL kan vara tillämplig i det straffprocessuella förfarandet i fråga om sådant material vid allmän domstol som inte är undantaget från SekrL:s tillämpnings- område genom bestämmelsen i andra stycket. När det gäller för- farandet vid allmän domstol framhöll JO att lagstiftaren valt att helt avstå från att låta SekrL:s regler begränsa den rätt för en part att få del av processmaterial som uttryckligen eller underförstått följer av RB:s regelsystem. SekrL:s regelsystem kan alltså inte åbe- ropas mot en part när det gäller parts insynsrätt som avses i 14 kap. 5 § andra stycket andra punkten SekrL. Det leder till att ett för- behåll enligt 14 kap. 10 § SekrL inte kan ställas upp när process- material delges en part. En förutsättning för att det ska förhålla sig på det sättet som hävdas i prop. 1986/87:89 är, enligt JO, att det utanför SekrL finns bestämmelser eller allmänna rättsgrundsatser som slår fast en rätt till partsinsyn i det straffprocessuella förfarandet vid allmän dom- stol, vid sidan av den rätt enligt RB som åsyftas i 14 kap. 5 § andra stycket SekrL. JO kunde för sin del inte finna något rättsligt stöd för att den tilltalade, utöver den insynsrätt som direkt framgår av eller i övrigt avses i 14 kap. 5 § andra stycket SekrL, skulle ha rätt till någon form av insyn som skulle kunna aktualisera en tillämpning av 14 kap. 5 § första stycket SekrL. JO torde därmed bl.a. ha menat att om någon rätt att ta del av handlingar i ett mål inte kan härledas ur RB:s regelsystem, följer motsättningsvis av 14 kap. 5 § andra stycket SekrL att sekretess gäller mot den part som begärt att få ta del handlingarna precis som mot vilken annan person som helst. En utlämnandefråga ska i ett sådant fall bedömas uteslutande med utgångspunkt i 2 kap. tryckfrihetsförordningen (s. 56). JO framhöll också att det är en allmän uppfattning att bestäm- melserna i 14 kap. 5 § SekrL är svåra att tolka och tillämpa samt att det finns motstridiga uppfattningar om innebörden av bestämmel- serna. En av flera ytterligare frågor som behandlades i JO-beslutet var frågan om målsägandens rätt att närvara vid åklagarens sakframställ- ning vid huvudförhandling inom stängda dörrar då andra åtals- punkter behandlades än som berörde målsäganden. Den delen av yttrandet kommer att redovisas senare, se avsnitt 5.10.3. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol Vidare fattade tingsrätten bl.a. beslut om att höra vittnen i ett av målsägandeombudens frånvaro. Det förekom även i övrigt att andra målsägandeombud eller målsägande förbjöds närvara under vittnes- förhör. Även i hovrätten förekom att deras rätt att närvara vid huvud- förhandlingen begränsades. I sin bedömning av domstolarnas handläggning i denna del fram- höll JO bl.a. att parternas rätt att närvara vid huvudförhandlingen är av grundläggande betydelse i brottmålsprocessen (s. 67 f.). Enligt JO finns inget utrymme att tillämpa 14 kap. 5 § första stycket SekrL till grund för någon partiell begränsning av en parts rätt att närvara vid huvudförhandling i ett brottmål. utredde bl.a. frågan om innebörden av 14 kap. 5 § SekrL i den brottsbekämpande verksamheten (SOU 1999:53). Enligt utredningen visade bl.a. rättspraxis att bestämmelsen (i sin dåvarande lydelse) är svårtolkad och att den tillämpas olika. En ändring av 14 kap. 5 § SekrL föreslogs därför som bl.a. klargjorde att första stycket inte kan vara tillämpligt i något fall då insynsrätt finns enligt RB. Utredningen föreslog vidare att första stycket skulle reglera rätten till partsinsyn bara i andra fall än när RB är tillämplig medan andra stycket enbart skulle behandla den frågan. Enligt Eko- sekretessutredningens förslag skulle 14 kap. 5 § andra stycket SekrL ha följande lydelse. Om rätten att ta del av omständigheter eller handlingar följer av rätte- gångsbalken gäller inte första stycket. Sekretess innebär inga begräns- ningar i fråga om rätt till insyn enligt och hindrar aldrig den som är part att ta del av dom eller beslut i målet eller ärendet. Genom ändringarna skulle det bl.a. klargöras att 14 kap. 5 § första stycket SekrL inte kan tillämpas parallellt med RB:s regelsystem. Enligt har en part i princip oinskränkt insyn i förfaranden som regleras i RB, om inte balken föreskriver begränsningar. Enligt utredningen är det dock ett vanligt missför- stånd att om partsinsyn kan inskränkas med stöd av 14 kap. 5 § SekrL, så länge som det inte är fråga om omständigheter som läggs till grund för dom eller beslut (a.a. s. 417). Högsta dom- stolens praxis enligt NJA 1996 s. 439 leder enligt Ekosekretess- Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol utredningen till en inskränkning av tilltalads rätt att ta del av material i en brottmålsprocess. I författningskommentaren till ändringarna i 14 kap. 5 § SekrL framhöll ånyo att en part anses ha en i princip oinskränkt rätt till insyn i förfaranden som regleras i RB, om inte balken föreskriver begränsningar (a.a. s. 468). I sitt huvudbetänkande En ny sekretesslag berörde OSEK flera oklar- heter när det gäller relationen mellan partsinsynen enligt RB och kollisionsregeln i 14 kap. 5 § SekrL (SOU 2003:99 s. 189 f.). Bl.a. berördes frågeställningen om det finns utrymme att inskränka partens rätt till insyn enligt RB i fråga om andra omständigheter än sådana som läggs till grund för dom eller beslut, dvs. om första stycket kan bli tillämpligt i sådant fall. Efter en redovisning av tidigare för- arbetsuttalanden ifrågasatte OSEK om det inte efter rättsfallet. NJA 1996 s. 439, se ovan avsnitt 5.8.1, utgör gällande rätt att in- synen kan begränsas med stöd av 14 kap. 5 § första stycket SekrL. OSEK påpekade dock, som sagts, att det var oklart om i det aktuella fallet ansett att insynsrätten berodde på någon indirekt bestämmelse i RB eller följde av all- männa rättsgrundsatser. Vidare framhöll OSEK att det är oklart vad RB:s direkta eller indirekta regler säger om att lämna ut t.ex. en målsägandes skyddade adress till en part. Då det inte är så tydligt vad RB säger om parts- insyn i olika frågor och det inte sällan råder oenighet om hur långt en parts rätt till insyn verkligen sträcker sig, ansåg OSEK att det finns skäl att undersöka vilken rätt till insyn RB avses ge i olika fall. En särskilt viktig fråga i det sammanhanget var, menade OSEK, partsinsynen i förhållande till skyddade personuppgifter. Enligt OSEK var det först när det klarlagts vilken reell insynsrätt som föreligger enligt RB och eventuella begränsningar gjorts i till skydd för utsatta målsägande, vittnen m.fl. som någon ändring av 14 kap. 5 § andra stycket SekrL borde övervägas. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol utredde bl.a. frågor om skydd för bevis- personer. I utredningens slutbetänkande Ett nationellt program om personsäkerhet behandlades vissa processuella frågor med anknyt- ning till handläggningen av mål och ärenden då ena parten har skyddade personuppgifter (SOU 2004:1 s. 200 f.). När det gäller frågan om sekretessbelagda personuppgifter i för- hållande till motpart pekade utredningen på bestämmelsen i 45 kap. 9 § RB enligt vilken stämningsansökan med därvid fogade handlingar ska delges den tilltalade. Enligt bestämmelsen ska uppgift om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress, som saknar betydelse för åtalet, inte framgå av de handlingar som delges. Enligt innebär det att den tilltalades rätt till partsinsyn inte omfattar dessa uppgifter eller, i vart fall, att insyns- rätten inte är ovillkorlig. Enligt kan alltså sekretess enligt 14 kap. 5 § första stycket SekrL gälla för uppgifter som en part i och för sig har rätt att ta del av. Uttrycket synnerlig vikt markerar dock, enligt utredningen, att det ska vara fråga om situationer i vilka det syfte som bär upp SekrL framstår som särskilt tungt vägande i förhållande till partens intresse av full insyn. Mot bakgrund av att en tilltalad inte har en ovillkorlig insynsrätt då det gäller ett vittnes eller en målsägandes adressuppgift, ansåg att det fanns utrymme att tolka 14 kap. 5 § första stycket SekrL så att andra uppgifter av rent personlig art i målet såsom en med- tilltalads adressuppgift kan sekretessbeläggas i förhållande till annan part, förutsatt att uppgiften inte är av betydelse för åtalet. Enligt utredningen innebar den ovillkorliga rätten enligt 14 kap. 5 § andra stycket första punkten SekrL att ta del av dom eller beslut inget bekymmer eftersom en skyddad adressuppgift inte behöver anges i avgörandet. Inte heller nästa punkt i samma stycke borde utgöra något problem, eftersom en adressuppgift normalt inte kan sägas utgöra en omständighet som läggs till grund för ett avgörande. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol JO 1968 s. 158 Beslutet rörde ett hovrättsavgörande i ett tvistemål som hade av- gjorts efter föredragning, dvs. Hovrätten hade i domen förpliktat klaganden att betala motpartens rättegångs- kostnader. Motpartens skrift vari kostnadsyrkandet framställts hade inte delgetts klaganden. Enligt referenten i hovrätten var skriften inte av sådan beskaffenhet att den enligt RB ska delges den andra parten. JO framhöll i beslutet att av den kontradiktoriska principen följer att av part framställt yrkande inte får bifallas eller av part åberopad omständighet inte får läggas till grund för avgörande utan att motparten fått del av vad som yrkats eller åberopats och haft tillfälle att yttra sig över det. Detta gäller i princip även i fråga om yrkande om ersättning för rättegångskostnad. I mål som avgörs efter förhandling tillgodoses den kontradiktoriska principen genom att yrkande måste framställas under sammanträde, vid vilket den part mot vilken yrkandet riktas är närvarande eller har behörigen kallats men uteblivit. Avgörs mål utan förhandling får parts yrkanden i stället delges motparten på annat sätt, även om någon uttrycklig föreskrift inte givits i RB om delgivning av alla handlingar vari yrkanden framställts. JO hänvisade även till praxisen i nedre justitie- revisionen enligt vilka alla från part inkommande skrifter genast delges motparten och föredragning i allmänhet inte bör ske förrän någon vecka därefter förflutit. Sker föredragning , an- märks detta särskilt vid föredragningen. I förarbetena till förvaltningsrättsreform berördes bl.a. frågan om kommunikationsplikt. Som redovisats i avsnitt 5.7.1 ovan fram- hölls att förvaltningsförfarandet till skillnad från förfarandet enligt RB inte bygger på någon förhandlingsprincip eller omedelbarhets- princip som garanterar parten fullständig insyn i det material som läggs fram vid en huvudförhandling och som domstolen kan lägga till grund för sitt avgörande. Vidare påtalades att när mål avgörs utan huvudförhandling i allmän domstol, ska dom grundas på vad handlingarna innehåller och eljest förekommit i målet. Detta innebär bl.a. att domstolen är förbjuden att vid sitt avgörande ta hänsyn till Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol sakmaterial som den fått kännedom om i annat sammanhang än vid handläggningen av målet. Någon uttrycklig regel som för nu avsedda fall garanterar parts rätt till insyn i utredningsmaterialet i skriftlig rättegång finns visserligen inte i RB, framhålls i propositionen. Part anses dock ha rätt att även i sådana fall ta del av det material på vilket domstolen grundar sitt avgörande (a. prop. s. 423). lämnade i ett delbetänkande – Över- syn av 1 Processen i tingsrätt (SOU 1982:25–26) – ett flertal förslag till förändringar i tingsrättsprocessen. Utredningen föreslog bl.a. väsentliga undantag från om huvud- förhandling.