sou · GYB343 · 2010-06-29 00:00:00 — Andra förändringar har t.ex. inneburit att de brottsutredande myndigheterna har fått större möjligheter att inhämta bevis, bl.a. genom topsning för att samla DNA och hemlig rumsavlyssning. 5.3.2Utredningar med många misstänkta I utredningar som omfattar många brott och många misstänkta personer är det ibland nödvändigt att sätta gränser för hur långt den aktuella utredningen ska sträcka sig. Det gäller i synnerhet när de misstänkta personerna är brottsaktiva, dvs. återkommande begår brott, kanske tillsammans med olika personer. Uppdelningar i utredningar med många misstänkta De nuvarande bestämmelserna om förundersökningsbegränsning möjliggör för åklagaren att göra en viss processekonomisk bedömning av den fortsatta utredningen. I en utredning kring många brott finns möjlighet att besluta om förundersökningsbegränsning, dvs. att lägga ned förundersökningen avseende viss del av den brottslighet som en gärningsman har gjort sig skyldig till. I stället för att utreda alla brott ska utredningsresursen koncentreras till den mest angelägna brottsligheten. När en person är misstänkt för flera brott bör åklagaren eftersträva att låta åtalet avse ett representativt urval av brotten som kan beräknas medföra en ändamålsenlig och tillräckligt ingripande påföljd och underlåta åtal i övrigt. I vissa fall kan då ett antal brott förundersökningsbegränsas bort enligt det s.k. samtidighetsfallet. I en utredning med många misstänkta personer kan det även finnas de som uppfyller förutsättningarna för förundersökningsbegränsning enligt bötesfallet, villkorlig dom-fallet eller vårdfallet. Det är då fråga om relativt lindrig brottslighet och som regel ska dessa personer enbart ha begått ett eller ett fåtal brott. De nuvarande förundersökningsbegränsningsreglerna medger enbart dessa begränsade möjligheter att koncentrera utredningsresursen på den allvarligaste brottsligheten i en brottshärva. En utredning om organiserad brottslighet sväller dock ofta mycket snabbt till att omfatta ett stort antal misstänkta och ett mycket stort antal brott. Huvudregeln är att brottsligheten ska utredas i ett sammanhang, men ibland kan det vara svårt. Det kan t.ex. bero på att spanings- eller utredningsresursen inte räcker till eller att utredningstiden riskerar att bli väldigt lång p.g.a. den stora mängden bevisning som måste hämtas in. Om brottsligheten är komplicerad och involverar många misstänkta personer måste därför undersökningsledaren söka naturliga uppdelningar. Det kan t.ex. vara så att det finns ett litet antal personer som har utgjort kärnan i brottsligheten och vid olika tillfällen knutit till sig olika personer som man har begått brott tillsammans med. I den grova organiserade brottsligheten består kärnan inte sällan av kriminella personer som lever på att begå grova brott av olika slag, t.ex. vålds-, narkotika och ekonomiska brott. I utkanten av brottshärvorna kan det finnas personer som begår ett eller några enstaka brott, men som inte känner till att deras insats också är en del i att understödja brottslighet av systemhotande karaktär. Ett sätt att dela upp sådana ärenden är att utreda brotten var för sig och åtala vissa personer . Ett annat sätt är att en del personer, som enbart har varit involverade i en mindre del av den samlade brottsligheten, inte behöver närvara under hela rättegången. Ett annat problem är att personerna fortsätter att begå brott medan en utredning om andra brott fortgår. Ett sätt att hindra den fortsatta brottsligheten är att frihetsberöva personen, dvs. häkta henne eller honom. kan dock brottsutredningen ändå bli så omfattande att den tar att slutföra. Det kan t.ex. bero på att den misstänkte har begått brotten tillsammans med flera olika personer, som ska förhöras och utredas. Utredningen av de andra brotten kan ta så att det är försvarbart att den misstänkte hålls häktad, vilket öppnar upp möjligheten för att hon eller han begår ännu fler brott och dessutom innebär en risk att bevis förstörs. Det förekommer då att undersökningsledaren i ett sådant skede delar upp ärendet på så sätt att den aktuella utredningen slutförs utan att alla brott är färdigutredda. Det huvudsakliga syftet kan vara att den brottsfrekventes brottslighet ska upphöra, t.ex. genom att denne döms till en frihetsberövande påföljd eller sätts under vård. Det förekommer att rättegångar omfattar många personer. åtalades 34 personer vid för människosmuggling. Rättegången hölls i speciella lokaler och pågick . Samtliga åtalade friades av tingsrätten. Efter en husockupation i åtalades 30 personer i tingsrätten för bl.a. våldsamt upplopp. Rättegången hölls i . Efter den s.k. Göteborgsbranden , där 63 personer omkom och 213 skadades när ett diskotek sattes i brand, åtalades fyra gärningsmän. På grund av det stora antalet målsägare inrymdes rättegången i en mässlokal. Förutom problemet med att inrymma dessa stora rättegångar i domstolslokaler förefaller det vara många åklagares uppfattning att det är mycket svårt att presentera en utredning med fler än tio åtalade personer på ett sådant sätt att domstolen kan få en korrekt uppfattning vad var och en kan läggas till last. De befintliga förundersökningsbegränsningsreglerna är ibland inte tillräckliga för att kunna avgränsa stora utredningar avseende organiserad brottslighet1 på ett effektivt sätt. En omfattande brottshärva, oavsett om den avser grov organiserad brottslighet eller annan organiserad sammansatt brottslighet, omfattar många brott och många misstänkta. Ju fler brott som ska utredas, desto fler utredningsåtgärder måste vidtas. En del utredningsåtgärder, t.ex. hemlig telefonavlyssning, är sådana som till sin karaktär är resurskrävande. Ju fler misstänkta personer som omfattas, desto fler måste dessutom beredas insyn och delaktighet i förundersökningen. En stor utredning tar därför som regel att utreda. I ett avslutat metodutvecklingsarbete har visat att en kort utredningstid är av stor betydelse för påföljdens längd. Arbetet tog fokus på utredningar avseende grovt bokföringsbrott och grovt skattebrott. arbetsgrupp kunde visa att om en person misstänks för grovt bokföringsbrott och tillika grovt skattebrott blir påföljden kortare om den misstänkte, p.g.a. förundersökningsbegränsning, endast åtalas för grovt bokföringsbrott. Däremot utdömdes som regel längre påföljder om utredningen kunde förundersökningsbegränsas så att den omfattade båda brotten avseende ett tidsintervall som låg närmast tiden för brottsanmälan. Det mest väsentliga var att utredningstiden kunde hållas kort. 1 Utredningen gör en skillnad mellan vad som betecknas som organiserad brottslighet och som grov organiserad brottslighet. Det saknas en vedertagen definition på organiserad brottslighet. När utredningen talar om organiserad brottslighet avses sammansatt brottslighet med flera brott som har begåtts av flera gärningsmän i samråd. När utredningen talar om grov organiserad brottslighet avses den brottslighet mot vilken regeringen tog ett särskilt initiativ att mobilisera kring . Inriktningen inom detta arbete sammanfaller i stort med EU:s definition om vad som är organiserad brottslighet. Enligt EU:s definition är organiserad brottslighet sådan brottslighet där minst sex av nedanstående punkter är uppfyllda: 1.Samverkan mellan två eller flera personer 2.Egna eller tilldelade uppgifter åt var och en 3.Lång eller obegränsad utsträckning i tiden 4.Någon form av disciplin eller kontroll 5.Misstanke om allvarliga kriminella handlingar 6.Verksamhet på internationell nivå 7.Användande av våld eller andra metoder för hot 8.Användande av kommersiella eller affärsmässiga strukturer 10.Otillbörlig påverkan på politik, medier, offentlig förvaltning, rättsliga myndigheter eller ekonomin 11.Strävan efter och/eller makt Förutom att straffmätningsvärdet sjunker innebär långa utredningstider flera andra nackdelar. Ju det tar från att ett brott har begåtts desto större risk är det att det uppkommer bevisproblem, t.ex. för att bevispersoner har glömt relevanta fakta. som utredningen pågår finns det risk att brottsligheten fortgår, om inte de misstänkta frihetsberövas. Ofta är det dock inte proportionerligt att hålla de misstänkta frihetsberövade under en utdragen förundersökning. Ett typiskt exempel: Fakturamål Ett typiskt exempel på organiserad ekonomisk brottslighet är s.k. fakturamål, som inte sällan utförs på följande sätt. I företaget A som bedriver vanlig affärsverksamhet uppkommer behov att dölja att obeskattade pengar ska betalas ut, t.ex. som svarta löner till anställda eller för andra kostnader. Eftersom pengarna ska betalas ut utan att beskattas saknas verifikationer i bokföringen, vilket kommer att upptäckas vid företagets revision. Företaget behöver därför i bokföringen gömma utbetalningarna med hjälp av osanna fakturor. Figur 5.1 Beskrivning av ett fakturamål: Behovet av att dölja obeskattade uttag har uppkommit i företaget A En s.k. fixare, X, är en person som utnyttjar det behov som finns i en del företag, t.ex. företagen A, B, C och D, att dölja svarta utbe- X möjliggör undanhållandet genom att arrangera så att ett bolag, I, sänder falska fakturor till företagen A, B, C och D. Företagen betalar fakturorna. Pengarna betalas därefter tillbaka i omgångar till bolagen, mot provision till X och de aktörer, s.k. gångare, som genom att ta ut pengar ur det fakturaskrivande bolaget I snabbt tömmer bolaget på pengar. Bolaget I har en kort livslängd och ersätts av bolaget , som ersätts av bolaget osv., ibland med andra legala företrädare. För att säkerställa betalningarna förekommer det att fixaren X utövar viss påtryckning mot företagen eller gångarna, bl.a. genom olika kriminella gäng. Figur 5.2 Beskrivning av ett fakturamål: Huvuddelen av de pengar som det fakturaskrivande bolaget får I återbetalas till företaget A Utbetalning av svarta löner I de olika företagen A, B, C och D osv. samt i bolagen I och II osv. kan som regel ett stort antal personer misstänkas för bl.a. skattebrott, bokföringsbrott och olika former av medgärningsmannaskap vid dessa brott. Fixaren X är dock en förutsättning för att de övriga aktörerna ska komma i kontakt med varandra och kan därför beskrivas som en huvudman. En utredning i ett fakturamål kan inte sällan omfatta många bolag, många misstänkta och avse brott som har begåtts . Utredningen kan därmed bli mycket omfattande om den inte avgränsas till att gälla en viss del av brottsligheten. Utredningsmässigt krävs inte sällan vid denna typ av brott att Polisen telefonavlyssnar de misstänkta personerna, vilket är mycket resurskrävande. Den traditionella bilden av den grova organiserade brottsligheten är att den begås inom ramen för fasta organisationer och grupperingar. I realiteten uppkommer dock många av dessa brott inom ramen för sociala nätverk och kriminella projekt. De kriminella projektorganisationerna är mycket flexibla. Ett broderskap, t.ex. ett kriminellt mc-gäng, som är synliga drar till sig för mycket uppmärksamhet om de bedriver en illegal affärsverksamhet som en homogen grupp. För kriminell affärsverksamhet som omfattar försäljning av varor, t.ex. narkotika, är det ovanligt att en enskild gruppering kontrollerar hela distributionskedjan från införseln i till den slutliga försäljningen till konsumenten. Huvudmannen hanterar som regel stora volymer av varan, t.ex. cannabis, som delas upp i flera omgångar av fristående entreprenörer innan den når konsumenten (m.fl., Organiserad brottslighet i , s. 82 ff.). En vanlig komplikation i den organiserade brottsligheten, som gör att den är särskilt svår att komma till rätta med, är att den har internationella förgreningar. krävs det därför omfattande samverkan mellan olika länders polis- och åklagarorganisationer för att brottsligheten ska kunna angripas på ett effektivt sätt. Bland exemplen på omfattande förundersökningar är trafficking- och kopplerihärvor. Vid trafficking är det normalt ett nätverk av individer som t.ex. lurar en kvinna, ordnar falska resehandlingar och sluter avtal med personer i det land dit kvinnan ska skickas. De flesta av dessa individer begår brottsliga handlingar, kanske både i sina hemländer och i . I finns det normalt också ett nätverk av personer som organiserar själva koppleriverksamheten eller som har direkt kontakt med kvinnan. Det kan även finnas andra personer som ansvarar för kontakten med sexköparna. Dessa personer begår också ett antal brott, t.ex. koppleri. En prostituerad kvinna kan möta flera sexköpare, som alla begår brott mot den s.k. sexköpslagen. Eftersom det inte är sällan som en sådan här härva omfattar fler än en kvinna, blir antalet personer som har begått brott därmed mycket stort. Ett sådant här ärende är som regel svårt att dela upp på flera utredningar, eftersom alla brott hör ihop. För att kunna förhöra och samla in bevis kring alla misstänkta krävs stora resurser. Samma typ av problematik finns i stora narkotikautredningar eller dopningshärvor. I utredningar om narkotikabrott, överlåtelser, kan det som regel antas att den misstänkte har gjort sig skyldig till ett stort antal brott. finns det t.o.m. bevis för detta, t.ex. i den misstänktes mobiltelefon. Om den misstänkte har gjort upp sina affärer över telefon finns köparnas mobilnummer registrerade i säljarens telefon. Beroende på omfattningen av säljarens verksamhet kan antalet misstänkta narkotikaköpare bli mycket stort. Stöld- och hälerihärvor omfattar som regel en stor mängd gods, som ett och ett i olika led, har sålts vidare. har ett antal sådana , som har omfattat gods för , uppdagats. Antalet personer som, åtminstone inledningsvis, kan misstänkas för att ha gjort sig skyldiga till häleribrott är då som regel kanske flera hundratal. I det s.k. Pirate Bay-målet dömdes fyra personer till fängelse i tingsrätten för medhjälp till brott mot upphovsrättslagen. The ansågs vid tiden för tillslaget mot dem vara en av de största fildelarsajterna i världen och hade 25 miljoner brukare. Brukarna, dvs. fildelarna, hade även de kunnat riskera en utredning mot dem för upphovsrättsbrott. I korruptionsmål kan samma problematik uppkomma. I den s.k. Systembolagshärvan misstänktes ett stort antal anställda vid för att ha tagit emot gåvor av olika leverantörer. Sammanlagt åtalades 15 anställda vid olika leverantörsbolag för bestickning. 77 anställda åtalades för mutbrott, varav hälften hade mottagit . Åklagaren hade dock satt en undre beloppsgräns på för vilka fall som var värda att åtala (Dagens nyheter, Detta har hänt i Systembolagshärvan, ). 5.4Behovet av att begränsa förundersökningen till att omfatta endast en del av en brottshärva 5.4.1Behovet av att kunna inrikta och prioritera utredningsresursen Utredningens bedömning: I utredningar med många brott och många misstänkta gärningsmän är det svårt att på ett effektivt sätt utreda alla brott. Att kunna inrikta och prioritera utredningsresursen är ofta en nödvändighet för att kunna utreda dessa brottshärvor och lagföra de inblandade huvudgärningsmännen. I de brottsutredande myndigheternas mobilisering för att på ett effektivt sätt kunna komma till rätta med och lagföra brott som har begåtts inom ramen för den grova organiserade brottsligheten är det en viktig förutsättning att åklagaren har en möjlighet att inrikta och prioritera hur utredningsresursen används. Om brottsutredningar bedrivs på ett effektivt sätt, så att utredningstiden kan hållas kort, ger det goda förutsättningar för korrekt straffmätning och kortare tvångsmedelsanvändning. Det kan också finnas andra intressen som talar för att utredningen snabbt ska leda till åtal och lagföring. Utredningen har tidigare konstaterat att alla brott inte anmäls. Så är fallet även när det gäller organiserad brottslighet. Poliser och åklagare som utredningen har talat med har angett att även när åtalsanmälningar lämnas av tillsynsmyndigheter har ett visst urval skett. Många tillsynsmyndigheter har t.ex. möjligheten att inom sitt eget kontrollsystem driva ärenden om administrativa sanktioner mot personer som har begått fel. Bland dem som i skattehänseende har begått fel finns det således en del som drabbas av sanktioner, t.ex. skattetillägg, trots att inte har åtalsanmält dem. Utredning av organiserad brottslighet I utredningar där fler än ett brott utreds och fler än en person är misstänkt, dvs. organiserad brottslighet eller en s.k. brottshärva, är det ibland svårt att på ett effektivt sätt utreda alla brott. Behov kan då uppkomma att inrikta utredningsresurserna mot de allvarligaste brotten. I många fall innebär ett beslut om att resurserna ska prioriteras mot en viss del av en brottshärva att andra delar inte någonsin kommer att kunna utredas. Det kan t.ex. bero på att bevis hinner undanröjas eller på att brotten preskriberas. Däremot upphör i bästa fall den aktuella brottsligheten. I utredningar om s.k. grov organiserad brottslighet förekommer ofta behovet av sådana prioriteringar. Förutsättningarna för att besluta om sådana prioriteringar kan dock vara olika i olika typer av utredningar om organiserad brotts- I vissa fall har förundersökningen föregåtts av underrättelseinhämtning eller spaning. Så är fallet t.ex. avseende ekonomisk brottslighet, där eller en konkursförvaltare har inhämtat information och i viss utsträckning bearbetat denna innan ärendet överlämnas till åklagare. Det kan också gälla vissa narkotikahärvor. I många fall blir det uppenbart först när en brottsutredning har påbörjats att det är fråga om att det enskilda brottet är en del av en omfattande brottslighet. Så kan vara fallet när poliser griper någon som man påträffar på bar gärning, t.ex. vid ett narkotikabrott, eller när polisen upptäcker allvarliga brott vid en rutinkontroll i trafiken. Utredningen har efter diskussioner med bl.a. åklagare vid och i kunnat konstatera att behovet av kunna inrikta och prioritera utredningsresursen är stort. Sådana prioriteringsbeslut fattas dessutom i många större utredningar, utan att det finns något särskilt lagstöd. Att kunna prioritera vad som ska utredas räknas som en nödvändig förutsättning för att kunna utreda brottshärvor. Åklagare som utredningen har talat med har bl.a. angett att det inte i första hand är en fråga om att utredningsresurserna är otillräckliga. Som utredningen har beskrivit är inte sällan antalet brott, antalet misstänkta gärningsmän och omfånget av bevisning så stort att det över huvud taget inte går att slutföra utredningen inom överskådlig tid. Förundersökningen sväller ständigt, eftersom brottsligheten inte kan fås att upphöra. Utredningen har i det föregående avsnittet pekat på att det förekommer många olika typer av brottshärvor och att det därför är många förundersökningar som riskerar bli så stora att de tar mycket att slutföra. Det är viktigt att poängtera att liknande problem finns både inom utredningsverksamhet som riktas mot s.k. grov organiserad brottslighet och sådan som inriktas mot andra brott. I princip kan man beskriva tre typfall av brottslighet med många brottsmisstankar och många misstänkta personer då behovet av prioriteringar eller förundersökningsbegränsning avseende vissa personer kan uppkomma. I det första typfallet, Fall 1, kan brottshärvan beskrivas som en pyramid. I toppen finns personer som kan misstänkas för väsentligt mycket mer allvarliga brott än de personer som finns i botten. Hit hör t.ex. en traffickinghärva eller stora narkotikautredningar. Överst finns personer som gjort sig skyldiga till människosmuggling eller grova narkotikabrott, vilka är brott med mycket höga straffvärden. Längst ner finns brukarna, dvs. de som har gjort sig skyldiga till sexköp eller ringa narkotikabrott. Om deras brott ska utredas tillsammans med t.ex. den huvudmisstänktes brott påverkar det utredningstiden och därmed förutsättningarna för lagföring. Figur 5.3 Fall 1: Brottspyramid med förundersökningsbegränsning avseende de personer som har begått brotten med lägst straffvärde I andra fall, Fall 2, kan det vara nödvändigt att vissa av de brott som har begåtts av personer i botten på pyramiden prioriteras och utreds tillsammans med huvudmannens. De kan t.ex. tjäna som bevis för att visa omfattningen av brottsligheten eller för att visa på konsekvenserna av brottsligheten. Avgörande för vilka brott som ska prioriteras bland den minst allvarliga brottsligheten är frågan om utredningen i den delen kan förbättra förutsättningarna att styrka huvudmannens brottslighet. Det innebär att det kan finnas personer som har begått mer allvarliga brott bland dem som inte prioriteras än bland dem vars brott ska utredas. I förhållande till den brottslighet som sammantaget har begåtts inom brottshärvan är dock även de bortprioriterade brotten lindriga. Figur 5.4 Fall 2: Brottpyramid med förundersökningsbegränsning avseende de flesta personer som har begått brotten med lägst straffvärde I ett tredje fall, Fall 3, har brottsligheten som regel skett . Det typiska exemplet är ekonomisk brottslighet, där brottsligheten har skett inom ramen för olika bolag som har avlöst varandra. De personer som har figurerat i dessa bolag kan i viss del ha skiftat. I det exempel som har redovisats ovan avseende fakturabedrägeri kan t.ex. bolagsmännen i bolagen I, II, III och IV ha bytts ut eller företagen A, B, C och D ha varit involverade i brottsligheten . De inblandade aktörerna kan också ha bytt roller då brottsligheten har pågått. påpekades betydelsen av att utredningar snabbt kan slutföras. Förundersökningsbegränsningen i det här fallet har inneburit att fokus har lagts på de personer som har begått den brottslighet som har skett mest och därmed har störst straffvärde. Figur 5.5 Fall 3: Organiserad brottslighet där förundersökningsbegränsning avseende vissa personer sker med utgångspunkt i ett visst tidsintervall Effektiva utredningar ofta en förutsättning för lagföring Regeringen beslutade att påbörja en mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten. Sex experter gavs i uppdrag att lämna förslag till åtgärder som skulle lägga grunden till en effektivare och mer uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten. I samband med att detta arbete påbörjades konstaterade regeringen att för att bryta de kriminella nätverkens etablering i samhället krävs kraftfulla åtgärder på flera områden. Rättsväsendets myndigheter har en central roll att fylla. För att arbetet ska bli framgångsrikt räcker det emellertid inte att rättsväsendet ökar sina insatser. Det som därutöver behövs är en bred mobilisering över organisationsgränser och beslutsnivåer (se Ds 2008:38). Regeringen har därefter i flera sammanhang poängterat att den vill skapa ett tryggt samhälle för alla och att viktig del i detta arbete är att arbeta mot den grova organiserade brottsligheten. Individer och grupper som medvetet och systematiskt väljer att ställa sig utanför rättsordningen och sprider otrygghet och rädsla bland allmänheten, måste räkna med att staten och det civila samhället slår tillbaka (se t.ex. regeringsbeslut Ju2008/5776/PO, ). beslutade Polisen och m.fl. samverkande myndigheter vilken inriktning mobiliseringen ska ha . Enligt detta beslut ska organiserade kriminella som använder företag, våld och otillåten påverkan prioriteras. I fokus ska ligga deras brottsutbyte och vinster. Utredningen har ovan konstaterat att det är svårt att utreda vissa brottshärvor på ett effektivt sätt utan att åklagare i viss utsträckning har möjlighet att besluta om att utredningsresursen ska koncentreras till den allvarligaste brottsligheten i en brottshärva. En konsekvens av om sådan prioritering inte sker är att arbetet mot organiserad brottslighet över huvud taget försvåras. En prioritering är rentav en förutsättning i många fall för att de brottsutredande myndigheterna på ett effektivt sätt ska kunna komma till rätta med och lagföra brott som har begåtts inom ramen de allra mest komplicerade brottshärvorna, som ofta hör till den grova organiserade brottsligheten.