sou · GYB389 · 2010-12-09 00:00:00 — Tio av de inkluderade studierna var tvärsnittsstudier, och en studie var en fall/ kontrollstudie. 3.2.2Kategorisering utifrån typ av studiepopulation Det förekom tre typer av studiepopulationer i studierna, dvs. valet av de personer som skulle studeras hade baserats på tre olika kriterier. 1.i sin egenskap av patient 2.i egenskap av att vara anställd på inom en viss typ av företag eller organisation 3.genom av att tillhöra en viss geografiskt och åldersmässigt definierad befolkning. Förhållandet mellan dessa tre studiepopulationer illustreras i figur 6. I det första fallet valdes deltagarna i studien bland personer som var patienter vid en viss klinik eller som hade en viss diagnos, enligt t.ex. ett register, såsom cancerregistret. I det andra fallet inkluderades personer som arbetade på en viss typ av arbetsplatser, t.ex. statsanställda i , anställda vid en transportmyndighet i eller offentliganställda i vissa finska städer. I det tredje fallet inkluderas personer, eller ett urval av personer, som bodde i ett visst geografiskt område och var i arbetsföra åldrar. Den senare typen av studier brukar kallas befolknings- eller populationsbaserade studier och anses inte vara behäftade med samma typ av selektion som de två föregående. Personer som är yrkesverksamma har t.ex. oftast lägre grad av sjuklighet (på grund av den så kallade healthy worker effekten – dvs. att det är de friskaste som arbetar (122)). Det innebär att de möjligen har lägre grad av sam- eller mångsjuklighet än andra personer, eller att deras sam- eller mångsjuklighet inte har så stor effekt på deras arbetsförmåga som för dem som inte är yrkesarbetande. Det kan även ske ett urval av vilka som är patienter vid en viss klinik, både utifrån om man söker vid denna klinik i stället för vid en annan, eller om man över huvud taget har råd själv eller enligt gällande försäkringssystem, att söka vård. De flesta av de inkluderade studierna var antingen studier av anställda eller av patienter. I populationsstudierna inkluderades i de flesta fall endast de personer som var yrkesverksamma. Figur 6 Illustration av förhållandet mellan de tre typer av populationer som använts i de inkluderade studierna 3.2.3Kategorisering utifrån tidsmässigt samband mellan diagnos och sjukfrånvaro Ytterligare en tydlig skillnad mellan studierna gällde det tidsmässiga sambandet mellan diagnos och sjukfrånvaro. Tre kategorier av studier kunde identifieras utifrån denna aspekt. Vi har valt att kalla dessa kategorier A, B och C. I kategori A-studierna föregick data om sjukdom eller diagnos tidsmässigt data om sjukfrånvaro (figur 7). Det innebär att A-studierna belyste hur sam- eller mångsjuklighet är associerad med risk för framtida sjukfrånvaro eller sjukersättning. Majoriteten av studierna, 20 stycken eller , hörde till denna grupp, och ytterligare tre studier hade sådana inslag (93, 98, 103). Åtta av studierna var av kategori B, dvs. data om diagnos och sjukskrivning gällde samma tidpunkt, alternativt var bara sjukskrivna personer inkluderade i studien (100). I några av kategori B-studierna var utfallsmåttet återgång i arbete, dvs. andel personer som återgått i arbete. Få studier tillhörde kategori C, dvs. studier där data om sjukfrånvaron eller sjukersättningen kom före det att sjukligheten mättes. Endast en studie hade enbart en sådan design (85) och i tre studier fanns sådana inslag (93, 98, 103). Figur 7 Tre identifierade kategorier av studier om sam- eller mångsjuklighet, utifrån det tidsmässiga sambandet mellan när information om sjuklighet respektive information om sjukfrånvaro (sjukfrånvaro, sjukersättning, alternativt återgång i arbete) har inhämtats Kategori A: Data om personers sjuklighet föregår data om deras sjukfrånvaro Kategori B: Data om personers sjuklighet och sjukfrånvaro inhämtas Kategori C: Data om personers sjukfrånvaro föregår data om deras sjuklighet Dessa tre kategorier används i resten av rapporten. I tabell 3 har de inkluderade studierna klassats utifrån typ av studiepopulation och kategori av studie (A, B eller C). Drygt hälften, dvs. 17 av de 31 studierna, var baserade på olika patientgrupper. Av de populationsbaserade studierna var det bara tre som täckte hela befolkningen. Övriga studier inkluderade enbart dem som vid undersökningstillfället var i arbete. Dessa studier är dock bredare och behäftade med mindre grad av selektion än de studier där inklusionen baserades på att vara anställd vid en viss typ av verksamhet, vilket var fallet i sju av studierna (tabell 3). Tabell 3 De 31 inkluderade studierna, indelade efter typ av studie (A/B/C), studiens vetenskapliga kvalitet (hög/måttlig/låg) respektive typ av studiepopulation (population/yrkesverksamma/patienter). (A/B/C)1 (Hög/Måttlig/Låg) Holtslag (74) Glozier (72) Kuijpers (77) Mäki (48) (86)1 Burgdorf (96) Mykletun (94) Isometsä (83) Gjeruldsen (87) van (97) Vucetic (82) Druss (84) Dersh (95) Rytsälä (89) DSouza (91)1 Fiane (92)1 Savard (85) Overland (98) Kremer (93) Vamos (103)1 2I dessa befolkningsbaserade studier har endast yrkesverksamma personer inkluderats i analyserna 3.2.4Kategorisering utifrån data om sjukfrånvaro På en övergripande nivå förekom det tre typer av aspekter av sjukfrånvaro i studierna: antingen sjukfrånvaro, eller återgång i arbete när man är sjukfrånvarande, eller permanent sjukfrånvaro, dvs. sjukersättning (tidigare kallat förtidspension). Det fanns, som ofta i studier om sjukfrånvaro (11, 123–125), ett brett spektra av olika mått för sjukfrånvaro. Till exempel redovisades andel personer som varit sjukskrivna (generellt), som varit sjukskrivna ett visst antal dagar, som haft sjukskrivning i fall som varat ett visst antal dagar, eller som i genomsnitt hade fler sjukskrivningsdagar än andra. När det gällde återgång i arbete bland personer som var sjukskrivna redovisades ibland andelen som återgått i arbete, ibland andelen som återgått i arbete inom , t.ex. 6 månader, och ibland hur snart man återgått i arbete. Denna stora variation i mått försvårar betydligt möjligheterna att jämföra resultaten mellan studierna (11, 126). Även definitioner avseende sjukfrånvaro varierade, t.ex. av vad som betraktades som lång sjukfrånvaro. I vissa studier definierades långa sjukskrivningsfall som fall som var längre än , och i andra studier gällde detta fall som var längre än . 3.2.5Kategorisering utifrån diagnoser och diagnosgrupper Som framgår av bakgrundskapitlet, används begreppet indexsjukdom ofta i studier och diskussioner om samsjuklighet. Detta innebär ofta att man utgår från att en viss sjukdom, indexsjukdomen, föregår andra sjukdomar. I flera av de inkluderade studierna var utgångspunkten en viss sjukdom, eller personer med en viss sjukdom, t.ex. hepatit eller lungsjukdom. För dessa personer studerades vanligen om det finns ett samband med om de har samsjuklighet, dvs. om de även har andra sjukdomar, och framtida sjukfrånvaro. I flertalet av de inkluderade studierna utgick man på detta sätt från en indexsjukdom, med undantag för endast tre studier (88, 91, 100). I de tre studierna har data om olika besvär och sjukdomar insamlats och analyserats generellt. Vi valde att kalla dessa tre för studier av mångsjuklighet. Som framgick av bakgrundskapitlet, kan man i alla studier av sjuklighet ifrågasätta validiteten i diagnoser. Vi valde att skilja på diagnoser som är självrapporterade och diagnoser som är kliniskt fastställda, av t.ex. en läkare. I tabell 4 presenteras en sammanställning av huruvida informationen om indexsjukdomen respektive samsjukligheten baserades på klinisk undersökning eller var självrapporterad i de inkluderade studierna. Som nämndes i metoddelen, valde vi att även klassificera diagnoser som kliniskt fastställda om de baserades på svar från enkäter där man använt samma instrument som används i kliniska sammanhang för fastställande av diagnos. I 17 av studierna hade såväl indexsjukdom som samsjuklighet diagnostiserats kliniskt. I nio studier var indexsjukdomen kliniskt fastställd men däremot inte samsjukligheten. Information om samsjukligheten hade ofta erhållits i form av enkätsvar. En studie (92) hade ingen kliniskt fastställd indexsjukdom men kliniskt fastställd samsjuklighet. I ytterligare en studie (86) var varken indexsjukdom eller samsjuklighet kliniskt fastställd. Slutligen kunde tre studier (88, 91, 100) snarare anses beskriva mångsjuklighet än samsjuklighet, då ingen indexsjukdom fanns angiven. Dersh (95) Gjeruldsen (87) Glozier (72) Isometsä (83) Mykletun (94) Mäki (48) Rytsälä (89) Savard (85) Vucetic (82) van (97) Burgdorf (96) Druss (84) Holtslag (74) Kremer (93) Kuijpers (77) Overland (98) Rytsälä (89) Vamos (103) Inkluderade studier där indexsjukdomen respektive samsjukligheten var kliniskt fastställd respektive ej kliniskt fastställd (kursiv stil anger studie av måttlig studiekvalitet) Fiane (92) Buist-Bouwman (88) DSouza (91) Den indexsjukdom, enligt ovanstående användning av ordet, som flest studier utgick från var muskuloskeletala besvär, dvs. besvär från rörelseorganen: leder, muskler eller bindväv (ICD-10, kapitel XIII) (figur 8). Detta gällde 7 av de 28 studierna, dvs. av studierna med en indexsjukdom (3 av 31 studier utgick, som tidigare nämnts, inte från en indexsjukdom). besvär, kapitel V (6 av 28 studier, dvs. ) och nervsystemets sjukdomar, kapitel VI (4 av 28 studier, dvs. Det innebär att mer än två tredjedelar av indexsjukdomarna i studierna finns inom tre diagnosgrupper. Fördelningen av indexsjukdomar med psykiska sjukdomar respektive muskuloskeletala sjukdomar som största grupper motsvarar fördelningen vid sjukskrivning i liksom i de flesta andra industrialiserade länder (11, 13). Figur 8 Antal studier inom respektive diagnoskapitel, enligt ICD10, utifrån indexsjukdomen. Det diagnoskapitel som respektive romersk siffra representerar framgår av tabell 1 I tabell 5 har vi sammanställt de olika studierna utifrån typ av indexsjukdom i förhållande till kategori av studie; dvs. typ A, B eller C (se figur 7 för förklaring av A, B respektive C). I tabellen, liksom i figur 8, framgår även att det inte fanns några studier inom flera av diagnoskapitlen, vad avser indexsjukdom som studien utgick från. Tabell 5 Sammanställning av de inkluderade studierna i förhållande till typ av indexsjukdom och typ av studie (A/B/C)(för typ av studier, se figur 7). (Studier av måttlig studiekvalitet = kursiv stil) I – XIX. Infektionssjukdomar; A00–B99 Tumörer: C00–D48 Blodets sjukdomar; D50–D89 Endokrina sjukdomar; E00–E90 V.Psykiska sjukdomar; F00–F99 Nervsystemets sjukdomar; G00–G99 Sjukdomar i ögat: H00–H59 Sjukdomar i örat; H60–H99 Cirkulationsorganens sjukdomar; I00–I99 X.Andningsorganens sjukdomar; J00–J99 Matsmältningsorganens sjukdomar; K00–K99 Hudens sjukdomar; L00–L99 Muskuloskeletala sjukdomar; M00–M99 Sjukdomar i urin- och könsorgan; N00–N99 Graviditet, förlossning; O00–O99 Perinatala tillstånd; P00–P96 Medfödda missbildningar; Q00–Q99 Symtom, sjukdomstecken; R00–R99 Skador, förgiftningar; S00–T98 Faktorer av betydelse för hälsotillståndet och för kontakter med hälso- och sjukvården Z00–Z991 Kombinationer: Mångsjuklighet, dvs. Gjeruldsen (87) Savard (85) Vamos (103)1 Vamos (103)1 Isometsä (83) Druss (84) Overland (98)1 Mykletun (94) Rytsälä (89) Overland (98)1 Fiane (92) Glozier (72) Mäki (48) (99)2 Kremer (93) 1 Kremer (93)1 Burgdorf (96) Dersh (95) Kuijpers (77) Vucetic (82) van (97)2 Holtslag (74) Bouwman (88) DSouza (91) 1 Tre av studierna (93, 98, 103) kunde kategoriseras som både A och C studier, varför de förekommer på två ställen i tabellen. 2 De Z-koder som är aktuella här handlar om transplantationer, dels hjärttransplantationer (99) dels njurtransplantationer (97). Då båda dessa typer av transplantation har föregåtts av sjukdom i respektive organ, kodade vi dem som hjärtsjukdom, I, respektive njursjukdom, N. Psykisk sjuklighet ingick i 25 av studierna, dvs. i av dem, antingen som indexsjukdom eller som samsjuklighet. Endast i sex studier ingick inte psykisk sjukdom. Fem av dessa studier (74, 81, 90, 97, 99) hade återgång i arbete som utfallsmått, och en studie (86) hade sjukersättning som utfallsmått. Vilken metod som användes för att fastställa förekomst av psykisk sjuklighet varierade mycket mellan studierna. I tabell 6, bilaga 3, har vi sammanställt de olika metoder som använts. Majoriteten av studierna, 20 stycken, hade kliniskt fastställda psykiska diagnoser där validerade instrument använts. I fyra av studierna var diagnosen inte fastställd med ett validerat instrument (80, 82, 87, 93). De två psykiska diagnoser som oftast ingick i studierna var depression och ångest (se tabell 6, bilaga 3). I två studier var sömnbesvär i fokus (85, 98) och i fem studier (78, 80, 82, 87, 93) hade typen av psykiska besvär inte närmare definierats. Metoderna för att bestämma samsjuklighet i form av somatisk sjukdom varierade också, postenkät var vanligast förekommande. Totalt var 143 120 personer inkluderade i de 31 studierna, med hänsyn tagen till att samma population, helt eller delvis, ingick i flera av studierna – dvs. i den siffran ingår varje person endast en gång även om hon eller han förekommer i flera studier. Andelen kvinnor bland deltagarna framgick inte i alla studier. Av de studier där andelen framgick var totalt av deltagarna kvinnor. I studierna där psykisk sjukdom ingick, som samsjuklighet, indexsjukdom eller mångsjuklighet, var av deltagarna kvinnor. Återigen – andelen kvinnor framgick inte i alla studier. I de sex studierna där psykiska diagnoser inte ingick var andelen kvinnor . I figur 9a visas andelen kvinnor av deltagarna i de inkluderade studierna. Kvinnor ingick i alla studier – men andelen kvinnor framgick inte i alla och därför saknas staplar för några av studierna. I figur 9b visas andelen deltagare som hade den typ av samsjuklighet som studerades i respektive studie. Som framgår, varierar andelen mycket, både beroende på studiegruppen och på den typ av sjuklighet som studerades. I de studier som baserades på en patientgrupp var andelen med samsjuklighet självklart större då alla inkluderade hade åtminstone en sjukdom (det var själva inklusionskriteriet). I figur 9c har data från 9a och b lagts samman. För inkluderade studier (oavsett typ och studiestorlek) föreligger inget eller ett mycket begränsat samband mellan andel kvinnor i respektive studie och andelen personer med samsjuklighet (R2 adj = - 0,062). Figur 9a Andel kvinnor bland deltagarna i var och av de 31 studierna1 1 För fyra av studierna saknas uppgift om andel kvinnor, varför andel ej ges. Numren under varje stapel avser studiens referensnummer i referenslistan Figur 9b Andel av deltagarna som hade samsjuklighet enligt respektive studies mått på samsjuklighet1 1 För nio av studierna saknas uppgift om denna andel). Numren under varje stapel avser studiens referensnummer i referenslistan. Figur 9c Andel kvinnor respektive andel personer med samsjuklighet i var och en av de 31 inkluderade studierna1 1 Dessa uppgifter fanns dock inte för alla studier. Numren under varje stapel avser studiens referensnummer i referenslistan. Figur 9c är en kombination av figur 9a och 9b. De inkluderade studierna har sammanfattats i tabell 9, bilaga 3. Följande information extraherades för var och en av studierna: författare, land, publikationsår, syfte, studiepopulation, deltagare, bortfall, de diagnoskapitel, enligt ICD-10 (1, 67), som det presenterades data om, studiedesign, typ av data, insamlingsår, utfallsvariabler, uppföljningstid, eventuella statistiska justeringar som gjorts i analyserna, resultat av intresse utifrån översiktens syfte samt studiekvalitet och studiekategori. I tabell 9, Bilaga 3, listas först studierna av måttlig kvalitet, (först kategori A-studierna av måttlig kvalitet, i bokstavsordning efter försteförfattarens efternamn, därefter kategori B- studien av måttlig kvalitet). Sedan listas studierna av låg kvalitet (först kategori A-studierna av låg kvalitet, följda av kategori B- studierna och sist kategori C studierna), inom varje kategori och efter författarnamn i alfabetisk ordning. Varje studie beskrivs endast en gång. Tre studier bedömdes ha data som motsvarade både kategori A och C – dessa tre återfinns under kategori A. I tabell 10, bilaga 3 sammanfattas resultaten från denna översikt vad gäller samband mellan mång- eller samsjuklighet, utifrån motsvarande principer. I den tabellen framgår även andel personer med samsjuklighet och andel kvinnor i studiegruppen, dvs. de siffror som ligger till grund för figurerna 9a-c. I tabell 11a-c, bilaga 3 har resultaten från studierna sammanställts utifrån typ av indexsjukdom (somatisk alternativt psykisk sjukdom) och typ av samsjuklighet. Nedan sammanfattas de inkluderade studierna, listade efter indexsjukdom, enligt kapitlen i ICD-10 (tabell 1) (1, 67). De tre studierna som inte utgick från en indexsjukdom sammanfattas under psykiska sjukdomar, då sådana var centrala i alla dessa tre studier. 3.3.1Studie om infektionssjukdomar (Kapitel I)(B) I en prospektiv longitudinell () studie från inkluderades drogmissbrukare med Hepatit C för analys av andel som fått sjukersättning respektive andel som återgått i arbete (87). Av dem som fortfarande levde , arbetade , och en lika stor andel hade sjukersättning på grund av olika medicinska diagnoser, främst psykiska diagnoser. 3.3.2Studier om tumörsjukdomar (Kapitel II)(C,D) Samsjuklighet, definierad som sömnbesvär (insomnia) i samband med behandling av bröstcancer, analyserades i en studie från , där sjukfrånvaro var en av flera studerade faktorer (85). Uppgifter om sömnstörning från behandlade kvinnor inhämtades med hjälp av telefonintervjuer. Sömnbesvär var en av flera riskfaktorer för sjukfrånvaro (OR 14,1; K.I. 1,1–173,8). Som framgår av dessa siffror var inte bara OR mycket hög, dvs. 14; osäkerheten i den siffran var också hög vilket framgår av det mycket vida konfidensintervallet. De som fick cellgiftsbehandling, som ofta har många biverkningar och som ofta ges vid allvarligare bröstcancersjukdom, hade också högre OR för sjukfrånvaro (4,3; K.I. 1,7– 10,7) medan de som fått besked om en lindrigare cancerform än befarat hade en betydligt lägre risk för sjukfrånvaro (OR 0,46; K.I. 0,24–0,88). 3.3.3Studier om endokrina sjukdomar (Kapitel IV)(E) I en stor kohort av personer anställda i offentlig verksamhet i tio finska städer studerades de som besvarat en enkät om sjuklighet och tillåtet registerutdrag om sjukfrånvaro (76). De följdes upp med avseende på sjukfrånvaro i sjukfall som varade . I behövs ett sjukintyg från läkare efter tre dagars sjukfrånvaro. Personer med diabetes hade högre risk för sjukfrånvaro än andra, och de med diabetes som hade samsjuklighet med flera icke-kardiologiska sjukdomar hade en signifikant högre risk för sjukfrånvaro. De som hade diabetes och en annan sjukdom hade en HR för sjukfrånvaro på (HR 1,49; K.I. 1,12–1,99), de som hade tre eller flera andra sjukdomar hade en HR på 2,68 (K.I. 1,97– 3,65). I en populationsbaserad tvärsnittsstudie från studerades depression som samsjuklighet till diabetes och samband med sådan samsjuklighet och sjukfrånvaro (103). Uppgifterna om sjukfrånvaro var självrapporterade och avsåg föregående tolvmånadersperiod. En multivariat analys visade att det inte förelåg någon signifikant skillnad i antal sjukfrånvarodagar mellan personer med enbart diabetes jämfört med dem med depression som samsjuklighet (OR 1,4; K.I. 0,36–5,38). 3.3.4Studier om psykiska sjukdomar (Kapitel V)(F) I en stor studie analyserades registerdata för anställda vid en koncern i (84). För samtliga inkluderade individer fanns uppgifter om sjukfrånvaro samt depressionsdiagnos registrerade från öppen eller sluten vård. Diagnoser som inkluderades i analyserna om samsjuklighet var diabetes, hjärtsjukdom, högt blodtryck och ryggproblem. I hela studiematerialet var prevalensen för att ha både depression och samsjuklighet med någon av dessa diagnoser . Av dem med depression hade samsjuklighet. De som enbart hade diagnosen depression hade i genomsnitt 8,79 dagars sjukfrånvaro. För dem med samsjuklighet med någon av de andra diagnoserna var siffran högre: (p < 0,001). I ett slumpmässigt urval från ett register av personer som beviljats sjukersättning p.g.a. depression i analyserades även förekomst av samsjuklighet (83). , hade samsjuklighet, de flesta i form av muskuloskeletala besvär. Ingen signifikansberäkning redovisades. Inga könsskillnader verkade förekomma. I en norsk populationsbaserad prospektiv kohortstudie (94) användes data från enkäter och klinisk undersökning för att fånga sjuklighet. Deltagarna följdes upp med avseende på beviljade sjukersättningar . Personer med psykisk sjukdom hade högre risk för sjukersättning även när man justerade för somatiska diagnoser. Detta gällde även sjukersättning p.g.a. somatiska diagnoser. I en finsk tvärsnittstudie av patienter med svåra depressiva besvär (89) studerades sjukfrånvaro. Fler av dem med allvarligare depression, liksom av dem med återkommande depression, var sjukfrånvarande. En större andel av dem med somatisk samsjuklighet var sjukfrånvarande, men resultaten var inte statistiskt signifikanta. I en äldre, amerikansk prospektiv fall-kontrollstudie bland anställda personer, baserad på journaldata och enkätsvar från företagshälsovårdsläkare, analyserades sjukfrånvaro i olika diagnoser för personer med alkoholproblem jämfört med matchade kontrollpersoner (80). Samsjuklighet till alkoholism studerades med avseende på flera diagnosgrupper, varvid personer med symtom från matsmältningsorganen, muskuloskeletala systemet, andningsorganen samt skador visade signifikant högre sjukfrånvaro (p < 0,01). Uppgifter från en befolkningsundersökning i Nord-Tröndelag i kopplades till registerdata om sjukersättning (98). Kohorten (n = 37 302) följdes upp i 1,5 till med avseende på sjukersättning, vilket av de studerade personerna fick. Personer med ångest och/eller depression hade betydligt högre risk för att få sjukersättning. Risken sjönk endast marginellt när man justerade för somatisk samsjuklighet. Personer med psykisk sjuklighet och somatisk samsjuklighet hade en högre OR för sjukersättning: mellan 1,95 och 3,95 beroende på typ av psykiska besvär (depression, ångest eller båda). I följande tre studier (88, 91, 100) fanns inte någon indexsjukdom. I samtliga var dock psykiska besvär en central del av studiens syfte, varför de här presenteras under detta kapitel. I en hälsoundersökning från inkluderades information om självskattad förekomst av mentala besvär liksom om antal sjukfrånvarodagar under föregående år (88). med sjukfrånvaro var större för psykiska än för fysiska besvär. Personer med samsjuklighet, dvs. med både fysiska och psykiska besvär, hade fler sjukfrånvarodagar än personer med antingen enbart fysiska eller psykiska besvär. Sambandet var särskilt starkt vid kronisk ryggsmärta som somatisk samsjuklighet (p < 0,001). I en tvärsnittsstudie från undersöktes samband mellan krav respektive stress i arbetet, hälsa och sjukfrånvaro, baserat på enkätdata från anställda personer 40–(91). Det fanns signifikanta samband mellan att skatta sin hälsa som dålig eller att känna oro, och sjukfrånvaro respektive upplevd osäkerhet i arbetssituationen. Dessa samband påverkades inte av samsjuklighet. I en svensk studie av personer som varit sjukskrivna och som av remitterats till fördjupad försäkringsmedicinsk utredning, analyserades förekomst av psykisk och somatisk samsjuklighet (100–102). Av patienterna hade både psykiska och somatiska diagnoser och den vanligaste samsjukligheten var med psykiska och muskuloskeletala diagnoser. Inget signifikant samband påvisades mellan samsjuklighet, definierad som att ha både psykisk och somatisk sjukdom, och läkarnas bedömning av prognos för återgång i arbete. 3.3.5Studier om nervsystemets sjukdomar (Kapitel VI)(G) Samband mellan migrän och sjukfrånvaro (självrapporterad) studerades i en stor populationsbaserad studie från (92).