sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Inte minst för att understryka detta, anser jag det viktigt att behålla en särskild bestämmelse om grovt brott i den nya lagen. Bestämmelsen bör dock anpassas till det nya systemet. Det är rimligt att anta att de gärningar som i praktiken kommer i fråga att bedöma som grova brott (jfr de ovan redovisade motiv- uttalandena) i huvudsak begås vid fiske i näringsverksamhet och innefattar användning av motordrivet fartyg. Enligt det förslag som jag presenterat ovan om straffskalorna ska sådana överträdelser be- straffas med normerade böter. Detta är också den typ av böter som faktiskt kan bli så kännbara att de motsvarar även höga straffvärden. Med beaktande av det anförda förslår jag att även fiskevårds- lagen ska innehålla en särskild bestämmelse om grovt brott när det gäller överträdelser av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, överträdelser av EU-förord- ningar samt otillåtet fiske. Även i fortsättningen ska vid bedömandet av om brottet är grovt särskilt beaktas om det avsåg verksamhet av särskilt stor omfattning, fångst av betydande värde eller fångst ur särskilt skyddsvärda bestånd. Till skillnad från den nuvarande bestäm- melsen i fiskelagen ska dock fiskevårdslagens bestämmelse om grovt brott endast avser gärningar som begås i yrkesmässigt fiske. Vidare ska en ytterligare förutsättning för bestämmelsens tillämplighet vara att gärningen avser verksamhet som innefattar användning av fiske- fartyg försett med motor. Straffskalan ska enbart uppta normerade böter. Angående beräkningen av storleken av bötesbeloppet när brottet är att bedöma som grovt, se vidare avsnitt 9.2.8. Enligt nuvarande reglering är ringa fall av sådana överträdelser som behandlats ovan i avsnitten 9.2.4–9.2.6 (överträdelser av före- skrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, överträdelser av EU-förordningar samt olovligt fiske) straffria. Frågan har lyfts om så fortfarande ska vara fallet eller om Utredningens överväganden och förslag även ringa fall av överträdelser ska vara straffbara. Det har fram- förts synpunkter som att undantaget används allt för ofta för att lägga ner fiskebrott och att detta urvattnar allmänhetens syn på fiske- brott. Att man vid ringa brott inte ska döma till ansvar utvidgades vid införandet av fiskelagen. I betänkandet saknas förslag till utvidgning, denna kom i propositionen efter förslag från lagrådet. Lagrådet motiverade då sitt påpekande med att den föreslagna lagen (nu gäll- ande fiskelag) skulle komma att gälla inte bara vanlig fisk och ät- bara skaldjur utan också en vid krets av från privatekonomisk syn- punkt betydelselösa blötdjur och kräftdjur. Lagrådet menade också att en annan och mer väsentlig skillnad i förhållande till dåvarande gällande rätt var att förslaget till fiskelag inte innehöll någon mot- svarighet till den bestämmelse som angav att det för brott som endast kränkt enskild fiskerätt krävdes att brottet angetts till åtal av måls- äganden eller att åklagaren funnit att åtal var påkallat från allmän synpunkt. Utöver dessa skillnader hänvisade Lagrådet till de sanno- likt inte ovanliga fall där det visserligen föreligger ett olovligt fiske i vedertagen mening men där straffvärdet likväl är lågt, t.ex. när det är fråga om mete eller tillfällig fångst av småfisk. I specialmotiveringen anfördes följande. Jag delar Lagrådets uppfattning att de föreslagna straffbestämmelserna kan komma att omfatta förfaranden som i och för sig är att betrakta som olovligt fiske i lagens mening men som inte bör föranleda någon straffpåföljd. Det kan gälla ett handlande som syftar till att fånga fisk utan ekonomiskt värde för fiskerättshavaren och som inte heller på annat sätt inkräktar på något egentligt fiskevårdsintresse. Däremot bör enligt min mening ett fiske inte generellt undantas från straff bara därför att fisket sker med ett enkelt redskap eller resulterar i en tillfällig fångst. Med en begränsning i fråga om tillämpningsområdet som följer av vad jag nu har anfört, bör i ett andra stycke i förevarande paragraf införas en straffrihetsregel enligt vilken det inte skall dömas till ansvar i ringa fall. 1992/93:232 s. 74). Möjligheten att anse ringa brott som ansvarsfria infördes alltså på grund av vad Lagrådet anförde inför införandet av den nu gällande fiskelagen. De skäl som angavs då finns även . Det är natur- ligtvis olyckligt att det finns personer som begår en otillåten hand- ling och som inte blir straffade. måste man se till straff- systemet i stort och att de straff som döms ut för olika typer av brott framstår som rimliga i förhållande till varandra. Utredningens överväganden och förslag farande förfaranden som inte bör föranleda straff trots att de faller under det straffbara området. Så som det beskrevs i prop. 1992/93:232 var de förfaranden som inte skulle föranleda ansvar ganska få och mycket ringa. Om stadgandet att man i ringa fall inte ska döma till ansvar har använts för att lägga ner åtal i någon större utsträckning är det en olycklig utveckling som enligt min mening inte har stöd i förarbetena till den nu gällande fiskelagen. Det är mitt förslag att även fiskevårdslagen ska innehålla bestämmelser om att ringa fall inte ska föranleda ansvar. Det ska däremot betonas att stadgandena om att det för ringa fall inte ska dömas till ansvar bör användas mycket restriktivt. Dess- utom bör upprepade överträdelser, som var för sig skulle kunna ses som ringa, dvs. ackumulerad ringa brottslighet inte heller vara ansvars- fri. Såsom det angavs i förarbetena till fiskelagen kan ringa fall gälla ett handlande som syftar till att fånga fisk utan ekonomiskt värde för fiskerättshavaren och som inte heller på annat sätt inkräktar på något egentligt fiskevårdsintresse. Liksom enligt fiskelagen ska också gälla att ett fiske inte generellt ska undantas från straff bara därför att fisket sker med ett enkelt redskap eller resulterar i en tillfällig fångst. Det finns situationer när ett sådant beteende kan leda till ekonomisk skada för en fiskerättshavare eller vara straffbart av fiske- vårdsskäl. Om en viss typ av överträdelse har rapporterats utgöra ett stort problem bör detta vara sådant som beaktas och som bör föranleda att överträdelsen inte ses som ringa. Mitt förslag är alltså att stadgandena om att det i ringa fall inte ska dömas till ansvar ska föras över från fiskelagen till fiskevårds- lagen. Dock med den ovan beskrivna inskränkningen av tillämpnings- området. och Försvarsdepartementet har lyft frågan om möjligheten att införa rätt för att utfärda före- läggande av ordningsbot för vissa fiskebrott. Ordningsbot är en bötes- form som är möjlig endast om det är föreskrivet penningböter för brottet (se 48 kap. 13 och 14 §§ RB). Kustbevakningstjänsteman får lov att utfärda föreläggande av ordningsbot enligt 48 kap. 20 § RB. Vilka brott denna befogenhet avser anges i 2 § i ordningsbots- kungörelsen (1968:199). För de brott som där anges är i lagtexten föreskrivet penningböter. Utredningens avsikt är att skärpa påföljden för fiskebrott inte bara när det gäller yrkesfiskebrott utan även för andra fiskebrott begångna av t.ex. fritidsfiskare. I lagförslaget anges böter som straff. För att ordningsbot ska kunna utfärdas för fiskebrott krävs att lagen Utredningens överväganden och förslag ändras så att det föreskrivs penningböter i lagtexten. Penningböter är att se som en lindrigare påföljd än dagsböter. Så som ovan an- getts är min uppfattning att det även i fiskevårdslagen ska anges att det för ringa fall inte ska dömas till ansvar. Då avsikten med lag- förslaget är att skärpa påföljden för fiskebrott går det inte att före- skriva att dessa ska föranleda penningböter. Min uppfattning är därför att det inte är möjligt att föreslå att ska få rätt att föreskriva ordningsbot för fiskebrott. Utredningens förslag: Tillämpningsområdet för normerade böter utvidgas och beräkningsgrunderna för sådana böter skärps. Reg- leringen förtydligas genom att det särskilt anges vad som gäller för beräkning av böterna vid grovt brott. Fiskelagens bestämmelse om normerade böter finns i 41 § andra stycket. I bestämmelsen föreskrivs att om någon vid fiske i närings- verksamhet har begått brott enligt 37 eller 40 § genom att bedriva otillåtet fiske eller genom att brista i skyldighet att lämna uppgift om fisket ska, om gärningen avser verksamhet som innefattar använd- ning av fiskefartyg försett med motor och påföljden bestäms till böter, böterna bestämmas till ett krontal som motsvarar lägst 10 och högst 500 gånger antalet kilowatt i motorerna på fiskefartyget. Minsta bötesbelopp anges till . Mitt förslag innebär att tillämpningsområdet för normerade böter inte längre ska vara begränsat till brott som begås genom att be- driva otillåtet fiske eller genom att brista i skyldigheten att lämna uppgift om fisket. I stället ska alla överträdelser av föreskrifter med- delade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, överträdelser av EU-förordningar samt otillåtet fiske (motsvarande nuvarande 37 och 40 § fiskelagen) vara belagda med normerade böter om de begås vid yrkesmässigt fiske och gärningen avser verk- samhet som innefattar användning av fiskefartyg försett med motor. Jag ser allvarligt på fiskebrott och avser som nämnts tidigare att införa en allmän straffskärpning för sådana brott. Mitt förslag inne- bär att det inte längre föreskrivs fängelse i straffskalan. För att fiske- brott begångna vid yrkesmässigt fiske ska ha ett straffvärde som motsvarar den avsedda höjningen måste beräkningsgrunden för de Utredningens överväganden och förslag normerade böterna höjas. En genomsnittlig bottentrålare för torsk och havskräfta har en motorstyrka om 250 kW, pelagiska trålare och vadfartyg ligger på 787 kW och en genomsnittlig räktrålare på 319 kW. största fiskefartyg har en motorstyrka om 2 700 kW. Medel- värdet på samtliga fartyg i är 139 kW. När det gäller beräk- ningsgrunderna för normerade böter föreslår jag mot bakgrund av detta följande ändringar. För brott av normalgraden föreskrivs att det tal med vilket motorstyrkan ska multipliceras ska vara lägst 10 och högst 500. Är brottet att anse som grovt ska motsvarande tal vara lägst 400 och högst 1 000. Lägsta bötesbelopp för brott av nor- malgraden ska vara och för grovt brott . Med denna nya beräkningsgrund kommer de normerade böterna för grovt brott med en genomsnittlig torsk och havskräftstrålare maximalt att uppgå till , för räktrålaren till och för de pelagiska trålarna till . För största fartyg skulle motsvarande normerade böter uppgå till maximalt . För brott av normalgraden skulle motsvarande summor vara för torsk- och havskräftstrålaren, för räk- trålaren, för pelagiska trålaren och för det största far- tyget . Detta innebär ställt i relation till straffsystemet i stort mycket höga bötesbelopp. Som jämförelse kan nämnas att det högsta belopp som kan dömas ut för ett brott i dagsböter är 150 dagsböter gånger , dvs. För att komma upp i ett dagsbotsbelopp om måste man ha en bruttoårsinkomst på en bra bit . Det är dessutom ytterst ovanligt att så höga dagsbotsbelopp som döms ut. I likhet med vad som gäller bör fångstens omfattning och därmed värde liksom den inverkan fisket haft på bestånden vara faktorer som blir bestäm- mande vid val av det tal med vilket motorstyrkan ska multipliceras (se prop. 2002/03:41 s. 24). Liksom tidigare avses med fartygets motorer såväl huvudmotorn som eventuella hjälpmotorer. Förslaget till ändrad reglering av normerade böter motiveras till att börja med av att det även efter övergången till enbart böter i straffskalorna (se avsnitten 9.2.4–9.2.6) måste vara möjligt att ut- döma straff som motsvarar brott med höga straffvärden. Vidare inne- bär förslaget förbättrade möjligheter att kunna möta de krav på skärpta sanktioner för allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitiken som följer av IUU-förordningen (se avsnitt 9.2.5). Härtill kommer att det är min uppfattning att fiskebrott – särskilt brott begångna i yrkesmässig verksamhet – inte bestraffas till- Utredningens överväganden och förslag räckligt hårt för att ha avskräckande verkan. Även en allmän straff- skärpning för fiskebrott är alltså avsedd. 9.2.9Straffbestämmelser angående hindrande av kontroll m.m. Utredningens förslag: Bestämmelsen om internationell fiske- kontroll i 33 § fiskelagen förs med vissa ändringar över till fiske- vårdslagen, liksom bestämmelsen i 38 § genom vilken hindrande av sådan kontroll m.m. straffbeläggs. Straffskalan ska däremot i fiskevårdslagen endast uppta böter. I fiskevårdslagen införs en ny straffbestämmelse som straff- belägger bristande uppfyllelse av skyldigheten att medverka vid tillsyn och kontroll. Bestämmelsen ska vara subsidiär till straff- bestämmelsen avseende överträdelser av EU-förordningar. I 33 § fiskelagen finns bestämmelser om internationell kontroll av svenska fiskefartyg, vilka är föranledda bl.a. av godkännande av avtalet om genomförande av bestämmelserna i havsrättskonvention av om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd. (Se avsnitt 4.2.10 för en närmare redovisning av bestämmelsen i 33 §.) Genom 38 § fiskelagen straffbeläggs att uppsåtligen försöka hindra sådan kontroll som avses i 33 §. Straffet är böter eller fäng- else . Ansvar inträder dock inte om gärningen är belagd med straff i . Av 38 § fiskelagen följer även att befälhavare som uppsåtligen försummar att underlätta genom- förandet av den utländska myndighetens åtgärder kan dömas till samma straff. Bestämmelserna i 33 och 38 §§ fiskelagen bör med vissa ändringar föras över till fiskevårdslagen. Jag föreslår att även motsvarigheten till 38 § fiskelagen får en ändrad straffskala. Mitt förslag till straffbestämmelser innebär genom- gående att fängelse utgår som påföljd för fiskebrott. Jag avser också att för den nya bestämmelse som gäller hindrande av kontroll ha samma straffskala som övriga fiskebrott, dvs. För enlighetens skull och även för att det inte är rimligt att den som hindrar kon- troll ska bestraffas på olika sätt beroende på vem som utför kon- trollen föreslår jag att fängelse tas bort från straffskalan även vad gäller internationell fiskekontroll. Avsikten med borttagande av fäng- Utredningens överväganden och förslag else i straffskalan är inte att sänka överträdelsernas straffvärde, an- gående detta se avsnitt 9.2.4 och 9.2.5. Till skillnad från vad som gäller för övriga straffbestämmelser i fiskelagen anger bestämmelsen om hindrande av internationell fiske- kontroll inte att ringa brott ska vara fria från ansvar. Det finns enligt min uppfattning ingen anledning till att detta brott ska behandlas på ett annat sätt än de övriga i detta avseende. Jag föreslår därför att det även beträffande hindrande av internationell fiskekontroll anges att ringa brott ska vara fria från ansvar. Undantaget för ringa brott är precis som i övrigt i fiskevårdslagen avsett att tillämpas mycket restriktivt. Utöver 38 § finns i fiskelagen ingen straffbestämmelse som tar sikte på överträdelser av bestämmelser angående tillsyn och kontroll. Detta trots att det såväl i 34 § fiskelagen som i flera EU-för- ordningar föreskrivs om långtgående skyldigheter för enskilda i sam- band med tillsyn och kontroll. Den straffbestämmelse om hindrande av förrättning som finns i 17 kap. 13 § andra stycket straffsanktionerar endast bristande uppfyllelse av vissa av de skyldig- heter avseende tillsyn och kontroll som följer av 34 § fiskelagen och . Vad som straffbeläggs i nämnda paragraf är att vägra inträde som förrättningsman äger fordra. Nuvarande straffbestämmelse avseende överträdelser av EU- förordningar (40 § andra stycket fiskelagen) omfattar inte över- trädelser av bestämmelser om tillsyn och kontroll. Enligt det för- slag som jag presenterat i avsnitt 9.2.5 ska dock hindrande av kon- troll ingå bland de överträdelser av EU-förordningar som straff- beläggs i fiskevårdslagen. Straffbeläggningen framstår som särskilt angelägen mot bakgrund av att det kan anses som en allvarlig över- trädelse av den gemensamma fiskeripolitiken att hindra kontroll av efterlevnaden av gemenskapslagstiftningen på fiskets område (se artikel 3 i IUU-förordningen). Som angetts i avsnitt 9.2.5 är avsikten att fiskevårdslagens straffbestämmelse ska gå före . I 34 § andra stycket fiskelagen anges att för kontroll av efter- levnaden av lagen, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen samt föreskrifter om fisket i EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken har fisketillsynsman som förordnats därtill och annan befattningshavare hos , eller annan myndighet i vars uppgifter det ingår att övervaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske, rätt att få tillträde till fartyg, fordon, områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där fisk och utrustning för fisket förvaras eller hanteras för att där göra Utredningens överväganden och förslag de undersökningar och ta de prover som behövs för tillsynen utan att ersättning lämnas. Vidare föreskrivs att nämnda befattnings- havare har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen, och få den hjälp som behövs för tillsynen av den som är föremål för åtgärden. Enligt paragrafens femte stycke gäller det angivna även för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer vid tillsyn för kontroll av efterlevnaden av EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Genom den föreslagna utvidgningen av straffbestämmelsen avseende överträdelser av EU-förordningar till att omfatta även hindrande av kontroll kommer bristande uppfyllelse av skyldig- heterna enligt 34 § fiskelagen att straffbeläggas i viss utsträckning, men inte helt. Exempelvis kommer inte skyldigheter gentemot fiske- tillsynsman att omfattas, eftersom detta inte regleras av . Regler vars efterlevnad inte kan kontrolleras är av begränsat värde. Av detta skäl anser jag att bristande uppfyllelse av skyldig- heter som följer av bestämmelser om tillsyn och kontroll bör straff- beläggas fullt ut. Enligt min uppfattning är det dessutom av betydelse att det redan av fiskevårdslagen klart framgår att den reglering av tillsyn och kontroll som finns där är straffsanktionerad. Detta ligger dessutom i linje med krav på en strängare syn på över- trädelser av fiskebestämmelser. Enligt min uppfattning är mot bak- grund av vad som anförts en nykriminalisering i denna del motiverad. Jag föreslår därför att en särskild straffbestämmelse som tar sikte på tillsyn och kontroll införs i fiskevårdslagen. Genom bestäm- melsen straffbeläggs att uppsåtligen försöka hindra sådan tillsyn eller inte fullgöra sina skyldigheter som regleras i 34 § andra stycket fiskelagen och 6 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. De flesta straffbestämmelser i fiske- vårdslagen stadgar straff för gärning begången uppsåtligen eller av oaktsamhet. När det gäller straff för hindrande av kontroll har den nya bestämmelsen anpassats dels till 38 § fiskelagen som gäller upp- såtligt brott och dels till bestämmelse om hindrande av förrättning som också gäller uppsåtligt brott. Straffet ska vara böter. Bestämmelsen ska vara subsidiär till straffbestämmelsen av- seende överträdelser av EU-förordningar, men gå före bestämmelse om hindrande av förrättning. fall ska inte vara straffbara. För förtydligande av vad som ska anses utgöra ringa fall se avsnitt 9.2.7. Utredningen har valt samma upplägg som i . I 17 kap. 13 § andra stycket BrB stadgas Vägrar någon inträde som förrätt- Utredningens överväganden och förslag ningsman äger fordra, dömes för hindrande av förrättning till böter. Denna paragraf straffbelägger t.ex. hindrande av sådan förrättning som regleras i 2 kap. 21 § ordningslagen (1993:1617). I 2 kap. 21 § ordningslagen står att Chefen för polismyndigheten skall ha fritt tillträde till allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Detsamma gäller andra personer som polismyndigheten har utsett att närvara. Det anges alltså inte i ordningslagen att den som ord- nar allmän sammankomst ska tillse att chefen för polismyndigheten har rätt att komma in. Utredningens förslag: Straffbestämmelsen i 39 § fiskelagen om överträdelser av hänsynsbestämmelser förs över till fiskevårds- lagen. Så ska också ske beträffande straffbestämmelsen i 42 § fiskelagen om överträdelser av föreskrifter om utplantering och odling av fisk. I fiskevårdslagen ska dock straffbestämmelserna sammanföras till en gemensam. De straffbestämmelser i fiskelagen som jag ännu inte har berört är 39 och 42 §§. Förstnämnda avser överträdelser av hänsynsbestäm- melser och sistnämnda avser överträdelser av föreskrifter om ut- plantering och odling av fisk. Enligt 39 § fiskelagen döms den som med uppsåt eller av oakt- samhet bryter mot vissa bestämmelser som reglerar förhållandet mellan de som fiskar till böter. Överträdelser som är att anse som ringa medför inget ansvar. Genom 42 § fiskelagen straffbeläggs att med uppsåt eller av oakt- samhet bryta mot av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelade föreskrifter om krav på tillstånd eller villkor i övrigt för att fisk ska få sättas ut, flyttas eller odlas. Straffet är böter. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Bestämmelserna beskrivs närmare i avsnitt 4.2.10. För förtyd- ligande av vad som ska anses utgöra ringa fall se avsnitt 9.2.7. Jag föreslår att båda dessa straffbestämmelser förs över till fiske- vårdslagen men att de där av lagtekniska skäl placeras i samma bestämmelse. Utredningens överväganden och förslag Utredningens förslag: Fiskevårdslagen ska innehålla en beslags- bestämmelse som i huvudsak motsvarar 47 § fiskelagen. Dock återinförs möjligheten att ta i beslag redskap som utsatts i vatten och som använts för brott mot lagen. De delar av beslagsparagrafen som rör enskild fiskerätt flyttas till en egen bestämmelse i fiskevårdslagen. Därutöver ska fiskevårdslagen uppta en bestämmelse som möjliggör husrannsakan i anledning av brott enligt lagen även om påföljden för gärningen endast kan bestämmas till böter. I 47 § fiskelagen finns bestämmelser om beslag. Enligt paragrafens första stycke får, om någon ertappas på bar gärning när han eller hon begår brott enligt lagen, beslag göras av fisk, redskap, fiske- fartyg eller andra föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen av brottet eller kan antas bli föremål för förverkande enligt lagen. Paragrafens andra och tredje stycke reglerar vem som har befogenhet att beslagta fisk och annan egendom enligt fiskelagen. föreskrevs i andra stycket att sådan befogenhet hade fiske- tillsynsman som förordnats därtill eller annan tjänsteman i vars uppgifter det ingick att övervaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske och, om fisket kränkte enskild fiskerätt, den som innehade fiskerätten eller den som företrädde honom. I förarbetena angavs att med annan tjänsteman avsågs främst tjänsteman vid Kustbevak- ningen och polisen (se prop. 1992/93:232 s. 76 och prop. 1995/96:8 s. 25). Det rådde däremot osäkerhet om bestämmelsen även gav stöd för befattningshavare hos och att ta fisk och annan egendom i beslag. Med anledning härav ändrades para- grafen (se prop. 2008/09:58). Ändringen innebär att det i bestämmelsen numera uttryckligen anges att sådan befatt- ningshavare hos , eller i vars uppgifter det ingår att övervaka efterlevnaden av bestäm- melser om fiske har sådan befogenhet. Paragrafen avses innehålla en uttömmande reglering av de myndigheter vid vilka det finns befattningshavare som har en sådan befogenhet(se a.a. s. 1). Utredningens överväganden och förslag förslaget till ny lydelse angavs att även polismän skulle ha rätt att ta egendom i beslag. Lagrådet anförde med anledning av detta följande. Regler om polismäns rätt att ta egendom i beslag finns i rättegångs- balken (27 kap. 4 §). Enligt Lagrådets mening kan 47 § fiskelagen inte till följd av 27 kap. 17 § innebära någon ändring när det gäller polismännens befogenheter.