sou · GXB368d2 · 2010-01-01 00:00:00 — I de fall samtycke enligt 3 § lämnats av socialnämnden i en annan kommun fullgör i stället den nämnden skyldigheterna enligt 5 §. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 15 § SoL. Här har dock hänvis- ningen till 6 kap. 7 § ersatts av en hänvisning till den föreslagna 5 § i detta kapitel (se kommentaren till den bestämmelsen). Till dess att adoptionen är genomförd ska socialnämnden 1.medverka till att barnet får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden, 2.verka för att barnet får lämplig utbildning samt den hälso- och sjukvård som det behöver, samt 3.lämna dem som vårdar barnet råd, stöd och annan hjälp som de behöver. Bestämmelsen är ny. Den motsvarar dock till största del 6 kap. 7 § SoL. Nuvarande 6 kap. 7 § SoL gäller, enligt en särskild hänvisning, de barn som avses i nuvarande 6 kap. 6 § SoL. reglerades tidigare även medgivande att ta emot ett barn med hem- vist utomlands i adoptionssyfte. När socialtjänstlagen (2001:453) infördes, delades 6 kap. 6 § SoL upp på två paragrafer. Kravet på medgivande i adoptionsfallen fördes då över till en egen bestäm- melse i 6 kap. 12 § samma lag. I den bestämmelsen fanns en hänvis- ning till 6 kap. 6 § SoL som gjorde att medgivandet i 6 kap. 6 § omfattade även de fall som avsågs i 6 kap. 12 §. Därigenom gällde alltjämt hänvisningen från 6 kap. 7 § även adoptionsfallen i 6 kap. 12 §. Genom en lagändring togs kopplingen mellan 6 kap. 6 § och 6 kap. 12 § bort. Därigenom försvann även kopplingen mellan 6 kap. 7 § och 6 kap. 12 §. Bestämmelsen i 6 kap. 12 § fick den lydelse den har (motsvarande 11 kap. 1 § denna lag). I förarbetena fördes inga resonemang som tyder på att någon ändring i sak avsågs (prop. 2003/04 s. 86). Trots detta innebar förändringen alltså att socialnämndens ansvar för utländska barn som mottagits i adoptionssyfte inte längre var lagreglerat. I 6 kap 15 § SoL (4 § detta kapitel) finns en bestämmelse som reglerar vilken kommun som ansvarar för att lämna samtycke till att adoptionsförfarandet får fortsätta. I den bestämmelsens andra stycke sägs att i de fall samtycke till adoptionsförfarandet lämnats av socialnämnden i en annan kommun fullgör i stället den nämnden skyldigheterna enligt nuvarande 6 kap. 7 § SoL. Hänvisningen till 6 kap. 7 § SoL kvarstår alltså, trots att 6 kap. 7 § SoL endast hän- visar till 6 kap. 6 § SoL, som i sin tur inte längre gäller adoptioner. En konsekvens av att de bägge bestämmelserna om utländska adoptivbarn och barn i familjehem gjorts självständiga i förhållande till varandra har, som framgått ovan, blivit att det inte längre finns en tydlig hänvisning till bestämmelsen om socialnämndens upp- följningsansvar när det gäller barn som tagits emot för adoption. Den här föreslagna bestämmelsen syftar till att åter lagreglera soci- alnämndens ansvar för utländska barn som tagits emot i tilltänkta adoptivföräldrars hem innan adoptionen har fullföljts. I likhet med vad som gäller för barn som är placerade i familjehem, bör social- nämnden ha ett ansvar även för att barn som tagits emot i adop- tionssyfte ska få den hälso- och sjukvård de behöver. Ett tillägg om hälso- och sjukvård har därför gjorts i förhållande till den nuva- rande 6 kap. 7 § SoL (jfr motsvarande bestämmelse beträffande de familjehemsplacerade barnen i 9 kap. 9 § denna lag). ansvar innebär även att nämnden måste bevaka att adoptionen genomförs. Nämndens uppföljningsansvar gäller fram till dess att ett beslut om adoption har vunnit laga kraft. Om rätt för auktoriserade sammanslutningar att i vissa fall förmedla barn från utlandet för adoption finns bestämmelser i lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 16 § SoL. Kapitlet behandlar tystnadsplikt och sekretess inom . Här finns både bestämmelser om tystnadsplikt i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet och om sekretess i det allmännas verksamhet. Regler om sekretess och tystnadsplikt för den offentliga sektorn finns primärt i offentlighets- och sekretesslagen. I detta kapitel finns emellertid ett antal förtydligande hänvisningar till bestämmel- ser i offentlighets- och sekretesslagen som är av särskild betydelse i för den sociala barn- och ungdomsvården. Det gäller bl.a. sekretess till skydd för barn i förhållande till vårdnadshavaren. Det gäller även bestämmelser om möjlighet för socialnämnden att lämna upp- gifter till andra myndigheter vid misstanke om brott eller då barnet påträffas under förhållanden som innebär allvarlig risk för barnets hälsa eller utveckling. Bestämmelser som bryter den annars rådande sekretessen finns också på andra ställen i LBU. Det rör sig om bestämmelser om uppgifter till åklagarmyndighet i samband med verkställande av ungdomsvård eller ungdomstjänst (2 kap. LBU), samråd med annan kommun inför en placering utanför den egna kommunen (9 kap. LBU), m.m. Den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser enligt denna lag får inte obehö- rigen röja vad han eller hon därvid har fått veta om enskildas person- liga förhållanden. Bestämmelsen motsvarar 15 kap. 1 § SoL. I det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelsen motsvarar 15 kap. 3 § SoL. I 12 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns bestämmelser om sekretess till skydd för ett barn i förhållande till hans eller hennes vårdnadshavare. Bestämmelsen, som är ny, erinrar om möjligheten till sekretess i förhållande till barnets vårdnadshavare. Enligt den angivna be- stämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen gäller sekretess som utgångspunkt även i förhållande till vårdnadshavaren. Sekretessen gäller dock inte i den utsträckning vårdnadshavaren enligt 6 kap. 11 § har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter, såvida inte barnet kan antas lida betydande men om uppgiften röjs eller det annars fram- går av offentlighets- och sekretesslagen. Om sekretess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren för- fogar denne enligt 12 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen ensam eller, beroende på barnets ålder och mognad, tillsammans med barnet över sekretessen till skydd för barnet. Sekretess i förhållande den som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet regleras i 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Av 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) framgår att socialnämnden utan hinder av sekretess kan polisanmäla brott som hindrar nämndens verksamhet. Enligt 10 kap. 19 § samma lag hindrar sekretess inte att uppgift lämnas till polismyndighet eller annan myndighet som ska ingripa mot brott, om uppgiften behövs för att förhindra ett förestående eller avbryta ett pågående trafiknykterhetsbrott. Av 10 kap. 21–23 §§ samma lag följer att sekretess i vissa fall inte hindrar att uppgifter som angår misstanke om brott lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 10 § första stycket SoL. Den har dock, tillsammans med 5 § nedan, utökats och förtydligats för att omfatta de fall som till sin natur är särskilt intressanta för soci- altjänstens verksamhet rörande barn och unga. I denna paragraf anges undantag från sekretessen i vissa fall på grund av brott eller misstanke om brott. Bestämmelsen är uteslutande av informations- karaktär. Enligt 10 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) hind- rar sekretess inte att uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till polismyndighet när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under för- hållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för barnets hälsa eller utveckling. Detsamma gäller om barnet påträffas när han eller hon begår brott. Av 26 kap. 9 § samma lag framgår att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till hälso- och sjukvården eller annan myndighet inom , om det behövs för att ge den som avses i paragrafen nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 10 § första stycket SoL. Den har dock, tillsammans med 4 § ovan, utökats och förtydligats för att omfatta de fall som till sin natur är särskilt intressanta för soci- altjänstens verksamhet rörande barn och unga. I denna paragraf anges undantag från sekretessen främst utifrån ett behov att ingripa till skydd för barnets eller den unges hälsa eller utveckling. Första stycket tar särskilt sikte på behovet av ett polisiärt in- gripande, medan andra stycket avser behovet av nödvändig vård eller behandling. Bestämmelsen är uteslutande av informationskaraktär. Från ska utan hinder av sekretess lämnas 1. uppgifter om huruvida någon vistas i ett hem för vård eller bo- ende eller i ett familjehem, om uppgifterna för särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, eller , och 2. uppgifter om en studerande som behövs för prövning av ett ärende om att avskilja denne från högskoleutbildning. Bestämmelsen motsvarar14 kap. 10 § andra stycket SoL. 13 kap. Processuella bestämmelser Detta kapitel innehåller bestämmelser om förordnande av offent- ligt biträde och om handläggning i domstol. Här regleras också frå- gor om överklagande och prövningstillstånd samt i vilken mån olika beslut är verkställbara. Offentligt biträde ska förordnas i mål och ärenden angående 1.beredande av vård enligt 8 kap. 2 eller 3 §, 2.omedelbart omhändertagande enligt 8 kap. 12 §, 3.upphörande av vård enligt 8 kap. 10 §, 4.flyttningsförbud enligt 8 kap. 18 §, 5.upphörande av flyttningsförbud enligt 8 kap. 20 §, eller vid 6.överklagande enligt 6 § första stycket 3. Offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare. Sådant biträde ska dock inte förordnas om det måste antas att behov av biträde saknas. Behövs offentligt biträde både för barnet och för dennes vårdnads- havare, förordnas gemensamt biträde, om det inte finns motstridiga intressen mellan dem. Offentligt biträde förordnas av den domstol som handlägger målet. I ärenden hos socialnämnd förordnas offentligt biträde av länsrätten. Bestämmelsen motsvarar i sak 39 § LVU. I sista stycket har regle- ringen av social distriktsnämnd utgått, eftersom kommunallag- stiftningen inte längre anger hur ska organiseras. Här kan hänvisas till kommentaren till 1 kap. 2 § om vad som menas med socialnämnd. Den som är förordnad som offentligt biträde enligt 1 § för någon som är , utan att vara biträde för vårdnadshavaren, är utan särskilt förordnande barnets ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Bestämmelsen motsvarar 36 § andra stycket LVU. Är barnet eller den unge omhändertagen eller har ett tillfälligt flytt- ningsförbud meddelats, ska länsrätten ta upp målet till avgörande från den dag då ansökan om vård enligt 8 kap. 4 § eller om flyttningsförbud enligt 8 kap. 18 § kom in. Länsrätten får för- länga , om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Bestämmelsen motsvarar 34 § LVU. I mål om beredande eller upphörande av vård som avses i 8 kap. 2 eller 3 § eller om flyttningsförbud enligt 8 kap. 18 § ska länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhandling ska alltid hållas, om någon part begär det. Parterna ska upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling. Om en enskild part som har kallats vid vite att inställa sig person- ligen till en förhandling uteblir, får rätten förordna att han eller hon ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Bestämmelsen motsvarar 35 § LVU. Den reglerar mål om bere- dande eller upphörande av vård och flyttningsförbud. För andra mål än de som nämns i denna paragraf gäller reglerna i 9 § förvalt- ningsprocesslagen. Vid handläggning i kammarrätt ska nämndemän ingå i rätten i mål som avses i 7 § samt i andra mål angående vård eller åtgärder enligt 8 kap. än mål om omhändertagande och tillfälligt flytt- ningsförbud. Bestämmelsen motsvarar i sak 37 § LVU och omfattar enligt sin ordalydelse även omprövning av vård som beslutats med stöd av 8 kap. Enligt 12 § lag (1971:289) om allmänna förvaltningsdom- stolar gäller att nämndemän ska ingå i rätten när det är särskilt föreskrivet. I SoL finns ingen bestämmelse som motsvarar den som finns i 37 § LVU. Det är därför endast de mål som här särskilt anges som kräver nämndemän för att rätten ska vara domför. Överklagande och verkställighet av beslut 6 § beslut får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol, om nämnden har meddelat beslut 1.om bistånd enligt 7 kap. 1 §, 2.i fråga om fortsatt vård enligt 8 kap., 3.med stöd av 8 kap. 7 § i fråga om var vården av barnet eller den unge ska inledas eller i fråga om att flytta barnet eller den unge från det hem där han eller hon vistas, 4.med stöd av 8 kap. 9 § i fråga om umgänge eller beslutat att bar- nets vistelseort inte ska röjas, 5.om insats enligt 8 kap. 16 § eller prövat om ett sådant beslut ska upphöra att gälla, 6.med stöd av 8 kap. 20 § i fråga om fortsatt flyttningsförbud, 7.med stöd av 8 kap. 25 § i fråga om umgänge, 8.om medgivande enligt 9 kap. 1 §, 9.om medgivande enligt 11 kap. 1 §, 10.om återkallelse av medgivande enligt 11 kap. 2 §, 11.om samtycke enligt 11 kap. 3 §, eller 12.om förbud eller begränsning enligt 14 kap. 4 §. Andra beslut av nämnden enligt denna lag får inte överklagas. Rättens beslut enligt 8 kap. 14 § i fråga om förlängd ansökningstid och enligt 6 kap. 6 § om läkarundersökning får inte överklagas. Bestämmelsen motsvarar 16 kap. 3 § SoL och 41 § LVU i relevanta delar. De båda bestämmelserna har här integrerats och anger vilka beslut av socialnämnden som får överklagas. Ordningen har juste- rats så att den följer bestämmelsernas placering i denna lag. Dess- utom har hänvisningarna kompletterats med paragrafhänvisningar för att de ska bli lättare att tillämpa. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelser om överklagande av de beslut som alltjämt fattas enligt reglerna i SoL, finns kvar i den lagen. Andra stycket motsvarar 41 § LVU, men gäller generellt. De be- slut av socialnämnden som inte nämns i denna paragraf får alltså inte överklagas genom s.k. förvaltningsbesvär. Här kan dock näm- nas den i 3 § förvaltningslagen (1986:223) införda regeln om att den lagens bestämmelser om överklagande gäller, oavsett vad som föreskrivits i en annan lag eller förordning, om det behövs för att tillgodose rätten till domstolsprövning av civila rättigheter eller skyldigheter enligt artikel 6.1 i . Tredje stycket motsvarar 41 § tredje stycket LVU. Beslut av enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om beslutet 1.innebär inskränkningar i särskilt fall av rätten för den som vistas ihemmet att enligt 10 kap. 3 § föra telefonsamtal eller ta emot besök, 2.gäller vård i enskildhet enligt 10 kap. 4 § eller avskildhet enligt 10 kap. 5 §, eller 3. avser förstörande eller försäljning av egendom enligt 10 kap. Överklagande prövas av den länsrätt som meddelat beslutet om Bestämmelsen motsvarar 42 § LVU. Av 8 § framgår att prövnings- tillstånd krävs beträffande överklagande till kammarrätten. Av den anledningen har tredje stycket i 42 § LVU om prövningstillstånd utgått här. Prövningstillstånd krävs inte vid överklagande till kammarrätten av länsrättens avgöranden i fråga om vård eller andra åtgärder som avses i 8 kap. Beträffande övriga avgöranden enligt denna lag krävs pröv- ningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelsen reglerar frågan om krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt denna lag. Aktuella bestämmelser om prövningstillstånd finns i 16 kap. 5 § SoL och 42 § tredje stycket LVU. I 16 kap. 5 § SoL anges att pröv- ningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt den lagen. 42 § tredje stycket LVU uppställer krav på pröv- ningstillstånd för beslut av som över- klagats hos länsrätten (jfr 7 § ovan). Enligt 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) krävs pröv- ningstillstånd för att kammarrätten ska pröva ett överklagande som länsrätten har meddelat om detta är särskilt föreskrivet. Ett krav på prövningstillstånd förutsätter således att detta uttryckligen anges. I annat fall finns inget sådant krav för att kammarrätten ska pröva frågan. Första meningen avser avgöranden som rör vård eller andra åtgärder utan samtycke. Därmed omfattas t.ex. även omprövning enligt 9 kap. 14 § andra stycket. Beslut i frågor som avses i 6 § första stycket 1 och 8–12 gäller omedel- bart. Rätten får dock förordna att dess beslut i dessa frågor ska verk- ställas först sedan det har vunnit laga kraft. Beslut om omhändertagande enligt 8 kap. 12 §, om öppna insatser utan samtycke enligt 8 kap. 16 § eller om tillfälligt flyttningsförbud enligt 8 kap. 21 § gäller . Andra beslut av socialnämnd som avser vård enligt 8 kap. gäller , om nämnden inte förordnar något annat. Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat i frågor som avses i andra stycket andra meningen ska gälla . Bestämmelsens första stycke motsvarar 16 kap. 3 § andra stycket SoL. Den har här anpassats och kompletterats med paragrafhänvis- ningar. Andra stycket första meningen motsvarar 40 § första stycket LVU. Uttrycket förebyggande insatser har ersatts av uttrycket öppna insatser utan samtycke. Paragrafhänvisningarna har införts för att det inte ska råda osäkerhet kring vilka åtgärder det rör sig De beslut som anges i andra stycket första meningen gäller enligt bestämmelsen , oavsett om det är socialnämnden eller rätten som beslutar om dem. Andra stycket andra meningen och tredje stycket motsvarar i sak 40 § andra och tredje styckena LVU. Andra stycket andra meningen syftar på beslut som avser vård utan samtycke. Därmed omfattas t.ex. även omprövning enligt 9 kap. 14 § andra stycket. 14 kap. Övriga bestämmelser Lagens sista kapitel innefattar några olika områden. Här regleras frågor om delegation, delgivning och polishandräckning. Här finns slutligen också en bestämmelse om förbud mot att ta emot barn i sitt hem samt bestämmelser om straffsanktioner och väckande av åtal. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar (delegation) regleras i 10 kap. socialtjänstlagen (2001:453). Bestämmelsen, som uteslutande är av informationskaraktär, syftar till att påminna om att socialtjänstlagens bestämmelser om begräns- ningar i rätten att delegera är tillämpliga även på verksamheten enligt denna lag. I mål och ärenden enligt denna lag som avser myndighetsutövning mot enskild får delgivning inte ske med tillämpning av 12 eller 15 § delgivningslagen (1970:428). Bestämmelsen motsvarar i sak 11 kap. 12 § SoL och 38 § LVU. ska lämna biträde för att på begäran av 1.socialnämnden eller nämndens ordförande eller rätten bereda en läkare, som avses i 6 kap. 6 §, tillträde till barnets eller den unges hem eller för att föra barnet eller den unge till läkarundersökningen, 2.socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämn- den har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av 8 kap., och 3.Statens institutionsstyrelse efterforska och återhämta den som vårdas vid ett hem för särskilt noggrann tillsyn på någon grund som anges i 8 kap. 3 §, om barnet eller den unge har avvikit från hemmet, eller för att ombesörja någon annan förflyttning av honom eller henne. Bestämmelsen motsvarar 43 § LVU. Förbud mot att ta emot barn När ett barns bästa kräver det, får socialnämnden förbjuda eller begränsa möjligheterna för en person som har sitt hem inom kommu- nen att i hemmet ta emot andras barn. Ett sådant förbud omfattar inte fall då det med hänsyn till sär- skilda omständigheter är uppenbart befogat att ett barn tas emot i hemmet. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 2 § SoL. Till böter döms den som 1. överträder ett förbud eller en begränsning som har meddelats med stöd av 4 §, eller 2. åsidosätter någon av bestämmelserna i 9 kap. 1 § eller 11 kap. 1 § första stycket, eller, om inte gärningen är belagd med straff i lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling, 9 kap. 7 §. Allmänt åtal får väckas endast efter medgivande av . Bestämmelsen motsvarar i relevanta delar 16 kap. 6 § SoL enligt dess lydelse i SFS 2009:596. Den som överträder ett flyttningsförbud eller ett tillfälligt flyttnings- förbud ska dömas till böter. Allmänt åtal får väckas endast efter medgivande av socialnämnden eller . Bestämmelsen motsvarar 44 § LVU enligt dess lydelse i SFS 2009:596. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga ska upphöra att gälla. 2.En socialsekreterare som före ikraftträdandet av denna lag anställts för att utföra de uppgifter som anges i 3 kap. 2 § andra stycket ska till och med anses behörig att utföra de angivna uppgifterna. Socialtjänstlagen (2001:453) En ny särskild lag om stöd och skydd för barn och unga får ound- vikligen konsekvenser för SoL. I stort sett samtliga de bestämmel- ser i SoL som gäller enbart barn och unga har enligt förslaget förts över till LBU. Det innebär i sin tur att det blir nödvändigt med ett antal följdändringar i SoL. Det rör sig i de flesta fall om att formu- lera om befintliga bestämmelser men också i några fall om att införa nya bestämmelser i . Därtill kommer ett flertal juster- ingar avseende paragrafhänvisningar. Lagen om stöd och skydd för barn och unga har enligt utred- ningens förslag konstruerats som en speciallag i förhållande till SoL. Det innebär att SoL blir tillämplig när en viss fråga inte regle- ras i LBU. Så är fallet beträffande frågor om ekonomiskt bistånd, men också beträffande flera formella frågor, t.ex. tillsyn, delegation och gallring. Det finns av denna anledning, även vid sidan av LBU, alltjämt ett flertal bestämmelser i som i olika avseenden är till- lämpliga också för den sociala barn- och ungdomsvården. Bestämmelsen har ändrats som en följd av LBU. Eftersom LBU enligt förslaget innehåller bestämmelser om mer än enbart vård utan samtycke, görs hänvisningen till LBU i stället i en separat paragraf (se 4 §). Bestämmelsen är ny. Syftet med bestämmelsen är att upplysa om att bestämmelser om insatser och vissa andra åtgärder inom social- tjänsten som rör barn och unga finns i LBU. Av 1 kap. 1 § LBU följer att bestämmelserna i gäller i den mån annat inte följer av LBU. Det innebär att LBU har karaktären av speciallag i förhållande till SoL. I första hand är det bestämmel- serna i LBU som ska tillämpas när det gäller frågor om insatser och andra åtgärder inom som rör barn och unga. först när aktuella bestämmelser för en viss fråga inte finns i LBU som bestämmelserna i träder in. I 1 kap. 1 § LBU anges uttryckligen att den lagen inte innehåller bestämmelser om ekonomiskt bistånd. Frågor om ekonomiskt bistånd behandlas därför alltjämt enligt SoL, oavsett om det rör barn eller vuxna. Bestämmelsen om förutsättningarna att utse kontaktperson för barn har förts över till LBU. Även bestämmelserna i fjärde stycket om särskilt kvalificerad kontaktperson, som endast avser personer , har förts över till LBU. Bestämmelserna om samarbetssamtal och hjälp till föräldrar att träffa avtal om vårdnad m.m. har förts över till LBU. Bestämmel- serna om familjerådgivning finns emellertid kvar i denna paragraf. Anledningen till att bestämmelserna om familjerådgivning enligt förslaget finns kvar i SoL är att dessa inte enbart riktar sig till par med barn. Bestämmelsen har huvudsakligen förändrats på så sätt att tredje stycket om barn som bevittnat övergrepp av eller mot närstående vuxna har förts över till LBU. Bestämmelsen är ny. Den motsvarar 3 kap. 1 § SoF. Genom att lyfta upp definitionen i SoL blir det i denna lag tydligt vad som i olika paragrafer avses med begreppet hem för vård eller boende. Det blir också möjligt att i andra lagar hänvisa till definitionen och på så sätt klart ange vad som avses när begreppet hem för vård eller boende används. Bestämmelsen är ny. Den motsvarar 3 kap. 2 § SoF.