sou · GYB375 · 2010-11-10 00:00:00 — Den har, enligt svenska representanter, inneburit att den praktiska och förtrogenhetsmässiga kunskapen fått stå tillbaka för teoretisk sådan. Att, i , programgymnasiets arbetsplatsförlagda inslag fått underordna sig den skolbänksförlagda teorin (Höghielm 2006). Bättre vore att låta något annat än skolans kursplan bestämma för- delning och tågordning mellan teoretiska och praktiska inslag. Så finns exempel på industriprojekt, där man använt sig av det svenska programgymnasiets yrkesteoretiska avsnitt, men låtit praktiken bestämma när och hur det teoretiska stoffet ska användas (Höghielm 2005). Man har ansett att teori och praktik då samman- flätas på ett naturligt sätt, att man kanske inte ens behöver skilja på teori och praktik. Det handlar om en interaktion som kunde inne- bära fördelar. Bland annat skulle eleverna i lägre grad fungera i två olika värdesystem, skolans och arbetsplatsens, med allt det innebär för de skolämnen som inte upplevs som direkt relevanta för yrket (2007). Tilläggas kan att den svenska inriktningen på skolstyrning och hög andel skolbänksutbildning kan ges en historisk förklaring. Den tidiga och höga andelen industriella storföretag gjorde att fackföre- ningarna kom att organiseras i branschförbund och inte i yrkesför- bund. Den danska inriktningen på att skydda hantverks- och yrkeskunskaper och utbilda i yrken blev därför inte fullt ut den svenska. Man kom att i högre grad utbilda arbetskraft i stället för yrkesarbetare. Storföretagen fick efterhand mer användning för generella kvalifikationer än småföretagen. Generell utbildning kunde förmedlas som skolutbildning – och med fördel tas om hand av det offentliga. Speciellt om man hade ett stort antal som skulle utbildas. Det långvariga och starka socialdemokratiska inflytandet på utbildningsfrågorna ger ytterligare förklaring. Här fanns en positiv inställning till staten som aktör. Här fanns även sedan gammalt en uppfattning om utbildning som ett moderniserings- och civilisationsredskap, tillika redskap för ökad jämlikhet. Sam- tidigt har funnits en relativt låg värdering av yrkesutbildning jäm- förd med generellt inriktad utbildning (2010). En alltför specialiserad yrkesutbildning ansågs bl.a. permanenta olikheter i bildning och allmänna medborgarkunskaper och därmed i livskva- litet. Man ville mjuka upp den åtskillnad som funnits mellan yrkes- utbildning och allmän utbildning. Efterhand inordnades även han- teringen av strukturomvandlingen i den socialdemokratiska idé- världen. Utbildning gavs uppgiften att underlätta omvandling och omflyttning och därmed tillväxt och sysselsättning. Alltför specia- liserad yrkesutbildning kunde inte spela den rollen. Resultatet av allt detta blev relativt liten andel arbetsplatsförlagt lärande och relativt svagt engagemang från arbetslivets sida i det svenska programgymnasiets yrkesförberedande program. Några svenska utredningar och utvärderingar I kom det tidiga 1990-talets reform snart att utvärderas. Bland annat genomfördes –1998 en undersökning av just den arbetsplatsförlagda gymnasieutbildningen (APU). Det över- gripande syftet var att redovisa i vilken utsträckning gymnasiesko- lorna uppfyllde de nationella målen för APU. Undersökningen ingick i projekt – Arbetsliv och byggde på upp- gifter från 187 svenska gymnasieskolor. –2006 genom- fördes en undersökning om det lokala samrådet, som bl.a. tog upp APU, av Yrkesdelegationen i samverkan med Myndigheten för skolutveckling, Vi ska i det fortsatta anknyta framförallt till dessa undersökningar, men även till några ytterligare. De olika utvärderingarna visar att problem fanns från början med att genomföra APU i den omfattning som gymnasiereformen föreskrev. Enligt undersökning hade av eleverna i Åk 3 fått den APU som föreskrevs. undersökning hade för övrigt givit liknande resultat. Stora skillnader fanns dock mellan de olika programmen. De som lyckats bäst 1998 var Omvårdnads- och Barn- & fritidsprogrammet (). Även Naturbruksprogrammet lyckades väl (). Sämst resultat uppvisade Mediaprogrammet () och Elprogrammet (). Även den APU som faktiskt genomfördes utsattes för kritik. undersökning sköt inte minst in sig på tillkortakomman- den när det gällde handledarutbildning och uppföljning, utvärde- ring och återkoppling. önskemål om att elevernas tid ute på företagen i mindre grad ska vara miljöpraktik och i högre grad den arbetsplatsförlagda utbildning man eftersträvar (Yrkesdelegationen.2006). Dess- utom efterlystes mer tid till lärarbesök på arbetsplatserna, att före- tag skulle vara villigare att ta emot elever samt fler fasta arbets- platser, dvs. arbetsplatser som tog emot elever kontinuerligt. Kon- tinuitet var överhuvudtaget ett önskemål hos programansvariga. Det gällde överhuvudtaget förutsättningarna för samråd och sam- arbete med näringslivet. En hel del av den kritik som togs upp 1998 och 2006 återkom- mer i Skolinspektionens rapport , som innehåller prelimi- nära resultat från en pågående APU-undersökning. Skolorna miss- lyckas fortfarande alltför ofta med att få till kursplanestyrd APU. handlar den alltför mycket om praktik och inte om utbildning. Arbetsplatsbesöken fungerar inte heller på alltför många skolor osv. Får man tro de svenska utvärderingarna har inte mycket hänt sedan problemen identifierades . Vi ska återkomma till de här frågorna. Hur mycket APU 2010? undersökning skulle programansvariga bl.a. uppskatta hur stor andel elever i Åk 3 som fått 15 veckors APU. I vår under- sökning ombads rektorerna uppskatta andelen elever som hade rätt till minst 15 veckors APU som faktiskt fick sådan under sin gymnasietid – och kryssa i relevant andelsintervall för respek- tive program (Fråga 3).1 Undersökningarna är alltså inte helt jäm- förbara. Enligt beräkning genomför eleverna vid 68 pro- cent av svarande skolors olika program minst 15 veckors APU – enligt rektorernas uppskattningar. Problemet är större vid friskolor. Motsvarande andel för enbart friskolor är och för enbart kommunala skolor 72 pro- cent. restaurang och Naturbruk uppvisar högre andelar vid friskolor än vid kommunala skolor vad avser fullt genomförd APU. 1 Materialet bestod av 344 skolor med yrkesförberedande program innefattande APU. Såväl fristående som kommunala skolor ingick. Enkäten riktade sig till rektor för respektive skola. I okänt antal fall har rektor delegerat svarandet till programansvariga. av skolorna har levererat svar, vilket innebär att systematiska fel kan finnas i resultatet. Enkäten följdes upp av ett mindre antal muntliga intervjuer av rektorer och programansvariga. De som svarat på den skriftliga enkäten benämns respondenter. De som intervjuats benämns intervjupersoner (ip). Vi kan inte med säkerhet påstå att situationen genomsnittligt blivit bättre eller sämre . Däremot vågar vi påstå att stora problem kvarstår; och att det mönster som föreligger 2010 är tämligen likt det , i den meningen att Media- och Elpro- grammen är de som uppvisar sämst resultat. av de skolor som hade programmen lyckas nu placera alla sina elever . Och fortfarande uppvisar Barn & fritid () och Omvårdnad () bäst resultat när det gäller att placera APU-elever. En tydlig skillnad gentemot undersökning är att Handel & administration höjt sin procentandel avsevärt, som antalet skolor med det programmet växt. Klart är att det under hela programgymnasiets tillvaro funnits ett stort och i viss mening strukturellt problem. har inte räckt till. Näringslivet har inte kunnat eller velat ta fram till- räckligt med platser; och/eller har vissa skolors ansträngningar att förhandla fram platser varit otillräckliga. Enligt SI:s pågående granskning finns fortfarande stora olikheter mellan skolorna, vad avser systematiskt och långsiktigt arbete med samverkan mellan skola och arbetsliv. En del skolor anordnar fortfarande APU- ersättande verksamhet på skolan och ansträngningarna att ersätta den verksamheten med riktig APU är inte alltid tillräckliga. När SI kommer in på vad som kan göras åt detta, och överhuvudtaget åt problemen att ge eleverna fullgod undervisning, hamnar de i skolan (Skolinspektionen 2010). Det är huvudmän, rektorer och lärare som måste arbeta mera och/eller bättre. Problemet med otillräckliga finns fortfarande och behöver belysas. Speciellt som den nya lärlingsutbildning som hål- ler på att införas kan få liknande problem. Vi ska börja med att se på hur rekvireras. Enligt undersökning ingår det i programrådets uppgifter att skaffa vid något mindre än hälften av skolorna (Fråga 1), vid kommunala skolor till något högre andel än vid friskolor. Det innebär inte att man anser att APU-platsanskaffning är programrådets viktigaste uppgift. av respon- denterna anser detta (fråga 7). Vanligt är att eleverna själva skaffar sina . Det före- kommer vid av skolorna, vid friskolor i högre grad än vid kommunala skolor. Här kan tillfogas att en respondent i eventuella övriga synpunkter pekar på faran av jäv vid bedöm- ningen av sådana elever. Ingen tar upp det danska problemet; att familjer med goda förbindelser kan skaffa sina barn bra APU-plat- ser, medan elever som saknar sådant nätverk kan bli eftersatta. Vanligast tycks vara att undervisande lärare med god kontakt med branschen skaffar fram . En intervjuad rektor menar att på hans skola ingår det i tjänsten för varje yrkeslärare att ha så goda relationer med branschen att de vardera kan rekvirera minst fem platser. Samarbete mellan skolor om APU-anskaffning tycks vara ovan- ligt. Ordet konkurrens sammanfattar situationen bättre än ordet samarbete. Det antyds inte minst av fråga 4 där andra gymnasier benämns konkurrenter i 59 fall. I enkätens eventuellt övriga syn- punkter har några rektorer vädrat visst missnöje med situationen: Exempelvis: Det vore en enorm lättnad om det funnes en samlad organisation för grund-/gymnasieskola kring anskaffandet av praktikplatser. Det behövs APU-samordnare som anskaffar platserna både till lärlingar och till yrkesprogrammen. Liknande förslag från skolrepresentanter har för övrigt redovisats även i tidigare utvärderingar. rapport fick programansvariga och handledare bedöma, i vilken utsträckning andra utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder samt övriga praktikformer påverkade möjligheterna att genomföra arbetsplatsförlagd utbildning i föreskriven omfattning. Enligt rapportsammanfattningen stod sig APU väl i konkurrensen. Överhuvudtaget gjorde man då ingen stor sak av konkurrensele- mentet. De utbildningar som har en fungerande samverkan med sina arbetsplatser har inga problem med konkurrens om utbild- ningsplatser från andra utbildningsplanerare (1998). Som främsta orsak till misslyckanden att åstadkomma APU nämnde handledarna brist på tid och resurser. De programansvariga däremot skyllde på bristen på utbildade handledare, och på att arbetsplatserna hade en alltför smal produktionsinriktning för att passa elevernas utbildningsbehov. har en hel del hänt. I och för sig framhåller flera av respondenter att bristen på tid och resurser är det stora problemet, när det gäller att få kontakterna med arbetsplatserna att fungera: Vi behöver för att jobba med det här. Se till att det finns tid för planering och uppföljning avsatt i lärartjänsterna. fick vi per elev, arbetar vi ideellt med det här. enkät ger emellertid även stöd åt att påståendet att de senaste årens struktur- och finanskris påverkat möjligheterna att skaffa . Att krisen gjort flera branschers agerande mera kortsiktigt och gjort dem mindre villiga att ställa upp: säger företag och fackföreningar att det är viktigt med APU men tillhandahåller inte platser. av dem som svarat anser att tillgången på minskat , medan anser att de ökat. anser att tillgången är oförändrad (Fråga 2). Framförallt när rektorerna tillfrågas om de uppfattar konkurrens från andra praktikkategorier när de anordnar APU, lämnar de svar som tyder på att någonting har hänt. Sannolikt har, som följd av krisen, ökad ungdomsarbetslöshet och följande ökning av arbetsmarknadspoli- tiska åtgärder med praktikinslag skärpt konkurrensen om platser. Framförallt Arbetsförmedlingens praktikanter (t.ex. inom ramen för jobbgarantin) (svarar ja) och praktikanter från Kvalifice- rad Yrkesutbildning (svarar ja) ses som konkurrerande – lik- som APU-elever vid andra gymnasieskolor (Diagram 1). Men kon- kurrensens bredd är stor. Såväl högskolepraktik som ses som konkurrerande av ett icke-obetydligt antal rekto- rer. Dessutom nämner 9 st. från kommunala skolor särskilt det individuella programmet (IV) som konkurrent om platser. IV:s roll som konkurrent är sannolikt större än så, eftersom IV väl ibland innefattas i andra konkurrentkategorier, som andra gymnasier (Fråga 4f). Tilläggas kan att IV ofta setts som ett program där elever kunde sättes på mognad för att senare gå över till nationellt program. Men här finns även ett lärlingsspår; och även om klassisk lärlingsutbild- ning varit och är ovanlig inom IV, finns en hel del lärlingsliknande inslag. Enligt en enkät gällande hade av svenska skolor med IV upparbetade kontakter med lokalt näringsliv, som användes vid design av studievägar inom det individuella program- met (2007). Dessutom meddelade att på deras skola fanns verksamhet inom ramen för IV som var långsik- tigt planerad och yrkesförberedande och kan betecknas som lär- lings- eller lärlingsliknande utbildning. Vi vet att ett antal ambi- tiösa experiment förekommit redan tidigare. Bland annat inom ramen för det EU-baserade (Marielunds- gymnasiet i t.ex.) (Olofsson-Wadensjö ). Hant- verksakademin i är ett annat exempel, liksom Malmö- Lund-modellen i , som byggt upp en lärlingsliknande PRIV- utbildning. Vid närmare genomgång av enkätsvaren visade sig emellertid en stor andel av de gälla skolor med endast ett fåtal elever i sådan utbildning. 2006 var emellertid då mycket förändrades. Ett relativt stort antal respondenter hävdade att de just detta år höll på att implementera lärlings eller lärlingslik- nande IV-utbildning. IV kan mycket väl ha blivit en kännbar kon- kurrent till de nationella programmens APU . Har Du, vid anordnandet av APU, uppfattat att praktikkategorier av olika slag konkurrerat om platserna (kommunala och friskolor)? P r a k t i k k a t e gor i e r (a)Praktikanter från (ungdomar som uppbär ekono- miskt bistånd). (b)Praktikanter från Arbetsförmedlingen (t.ex. inom ramen för jobbgarantin). (c)Avtalslärlingar (färdigutbildning inom vissa branscher). (d)Praktikanter från Kvalificerad Yrkesutbildning. (e)Andra praktikanter. De som ansåg att tillgången på minskat (58 st.) ombads att skriva ner något om de troliga orsakerna. 38 st. har med övergripande orsaker som kan sorteras under rubriken den eko- nomiska krisen. 29 kommer med svar som kan sorteras under rubriken konkurrens med andra praktikanordnare. Flera har alltså båda aspekterna med. I några fall nämns överetablering av framförallt mediaprogram. Mycket tyder på att obalansen på marknaden för har skärpts – vilket skolorna försöker lösa genom att använda mer tid och resurser än tidigare för att lösa problemet. Huvudmannen – skolan – har haft ansvar för att hitta former för samverkan med arbetslivet. Formerna har tidigare inte varit särskilt hårt reglerade utan skulle bestämmas av lokala behov och förut- sättningar. Det organ som växt fram kallas oftast, men inte alltid, programråd. Det var inte obligatoriskt att skapa ett sådant råd. Samverkan i andra former var tänkbara. gymnasieutred- ning föreslås dock obligatorium (SOU 2008:27). Även om programrådet uppenbarligen inte spelar huvudrollen vid själva anskaffningen av , så var frågor kring APU program-/yrkesrådens viktigaste kompetensområde, enligt en undersökning (Cedefop). 2006 bedömde respondenterna tillgången på vara den viktigaste samrådsfrågan i det övergripande samarbetet mellan näringsliv och skola (Yrkesutbild- ningsdelegationen2006). I olika sammanhang, bl.a. undersökning, har fördelarna med fungerande yrkes/programråd understrukits. 2004 framhälls att fungerande programråd och handledarutbildning är viktiga faktorer för att genomföra APU:n mot uppsatta mål och i full omfattning (Myndigheten för skol- utveckling ). Tilläggas kan att företeelsen fortfarande inte alltid kallas pro- gramråd. Flera andra beteckningar dyker upp i materialet – bl.a. den gamla beteckningen yrkesråd. Hur har det då sett ut – och hur ser det ut – med omfattningen av programråd? gjordes en enkätundersökning, som sän- des till samtliga landets gymnasieskolor. svarade (Cedefop). Här fanns bl.a. frågor om yrkes/programråden. Så fick de programansvariga försöka uppskatta läget 1993, 1996 och 1999. Det visade sig att antalet yrkesråd ökade avsevärt men framförallt för att antalet yrkesprogram på olika skolor växte. Andelen program som hade yrkesråd knutna till sig ändrades ej så mycket. Den kunde uppskattas till mellan , dock med stora variationer mellan olika program. undersökning kom fram till en något lägre siffra – . Enligt undersökning finns programråd numera i anslut- ning till av alla program – i kommunala skolor till högre andel () än i friskolor () (Fråga 5). Bland friskolorna finns en stor andel små skolor med bara ett program. Det är inte minst bland dem vi hittar den låga andelen. När friskolor med enbart ett program sorterades fram ur materialet (26 st.) visade sig över hälften (16 st.) sakna programråd. En respondent skriver i en marginalanmärkning att i en sådan liten verksamhet är det effekti- vast att sköta kontakterna mellan de inblandade utan formell byrå- krati. Möjligen har viss förskjutning skett i programrådens verksam- het . Åtminstone förefaller den mera konkreta dis- kussionen om antalet till stor del ske utanför programråden. anser att APU-anskaffning är programrådens viktigaste uppgift och anser att det överhuvudtaget ingår i programrådets uppgifter. Sannolikt har ökningen av antalet friskolor spelat en roll för förskjutningen. av rektorerna från friskolor menar att det ingår i programrådets verksamhet att skaffa . Tilläggas kan att även om programrådet inte är direkt aktivt vid anskaffningen av platser, så kan ett väl fungerande programråd bidra till god kontakt mellan de inblandade och indirekt underlätta APU-anskaffningen. En ip menade att programrådet numera framförallt användes för att klara ut missförstånd och tvister. Som exempel nämnde han att hans skola drev en restaurang som komplement till APU på restaurangprogrammet. Branschen såg i detta illojal konkurrens. Ärendet hanterades i programrådet. Det har framhållits att programrådsmötena bör genomföras med jämna tidsintervall (Myndigheten för skolutveckling ). Så tycks vara fallet för flertalet programråd. av program- råden med anknytning till kommunala skolor hävdar att så sker. Motsvarande andel vid friskolor är . Ett programråd bör dessutom vara smalt (ett program och högst en eller två inrikt- ningar) så att alla ledamöter känner delaktighet i alla frågor. 2010 hävdar av respondenterna att programråd som gäller mer än ett yrkesprogram finns på deras skola (Fråga 6). Van- ligast är att ett programråd är knutet till varje enskilt yrkesprogram (). Det är dock ganska ovanligt att programråd är knutna till olika inriktningar inom ett yrkesprogram. av respon- denterna känner till företeelsen vid sin skola. Vanligast är den på friskolor. Utsagan programråden fungerar väl som mötesplats för hand- ledare-yrkeslärare bejakas av av respondenterna (Fråga 7). Det behöver inte betyda att majoriteten programråd fungerar illa. reagerar på samma utsaga med det varierar. Dess- utom sker mötet handledare-yrkeslärare sannolikt huvudsakligen i andra former av möten, inte minst informella. trots allt ganska sällan. Vanligast har varit 2 möten . (Yrkes- utbildningsdelegationen ). Utsagan Representanter från berörda fackföreningar ingår bejakas av (Det varierar ). Branschorganisatio- nerna tycks ha en något bättre representation – här bejakas utsagan av (Det varierar ). Det förefaller vanligt att facket inte deltar i programrådets verksamhet. Vi bjuder in men de kommer inte. Sannolikt har andelen program med tillhörigt programråd ökat något . undersökning framkom emellertid att förekomsten av programråd inte alltid innebar en god samrådssituation. Man pekade på brist i närvaro och engagemang från olika representanter i programrådet och önskade bättre funge- rande möten och i vissa fall också ökad mötesfrekvens. Såväl hand- ledare som programansvariga såg tidsbrist som en central orsak bakom dåligt fungerande lokalt samråd. Man noterade dessutom att ett genomgående tema för nästan alla förbättringsförslag, när det gällde samråd överhuvudtaget, var kontinuitet: Kontinuitet när det gäller hur man samråder, vilka som deltar i samrådet, när man träffas samt vilka förutsättningarna för samrådet är. (Yrkesutbild- ningsdelegationen 2006). undersökning har inte funnit något som egentligen ändrar den bilden. Flera intervjuade rektorer menar dock att Omvårdnads- och Barn & fritidsprogrammens representanter inte tycktes lida av denna tidsbrist. Deras representanter kommer på mötena. Men sannolikt gäller en intervjuad programansvarigs omdömen alltför många skolor och program: Skolans folk domi- nerar på programrådsmötena och Det är svårt att få hantverkare att gå på möten. Även om handledarna inte alltid deltar i programrådsmötena, är frågor som berör handledningen naturligtvis viktiga samrådsfrågor (Yrkesutbildningsdelegationen.2006). Bland annat diskuteras handledares uppgifter, eventuella utbildning och ersättning. Sammanfattar man det kvalitativa materialet, rektorernas kom- mentarer i eventuellt övriga synpunkter, finner man att en stor del av synpunkterna handlar just om handledningen. Här finns uppenbarligen ett känt behov av förändring. Det är ingenting nytt. Enligt undersökning uppgav i och för sig de flesta programansvariga och handledare att samver- kan mellan skola och arbetsplats fungerade bra eller mycket bra. Något motsägelsefullt framhölls ändå behovet av bättre fungerande handledare, och att de flesta handledare som ej fått handledar- utbildning hade dåliga kunskaper om hur skolan arbetade och om skolans mål och riktlinjer. Nära nog hälften av handledarna uppgav att de hade mycket dålig kännedom om innehållet i kursplanerna. Trots detta anordnas inte handledarutbildning över huvud taget vid mer än hälften av utbildningarna (1998). Dessutom visade undersökningen att diskussioner mellan programansvariga, yrkeslärare och handledare om vilka delar av kurser eller kurser som var lämpliga att lägga ut som arbetsplatsförlagd utbildning för viss elev, knappast förekom. Uppläggningen av APU baserades endast på skolans och yrkeslärarnas kännedom om de olika arbets- platsernas produktionsinriktning och verksamhet. En majoritet av såväl handledare som programansvariga uppgav att programmets kursplaner inte alls eller endast i liten utsträckning styrde innehål- let i elevers APU. I stället var det produktionens villkor som i hög grad styrde. Här kan jämföras med SI:s preliminära resultat : Granskningen visar t.ex. att skolorna i de allra flesta fall inte pla- nerar APUn i syfte att uppfylla kursplanernas mål. I stället stannar skolornas ambition vid att välja efter program och ele- vens individuella inriktning och det blir därmed den enskilda arbetsplatsens inriktning och behov som styr vad eleven får göra på sin APU. Många skolor har dokument, checklistor och bedöm- ningsunderlag som kommuniceras till arbetsplatserna och som skolan menar ska styra vad eleverna får göra på arbetsplatsen. Det är dock fråga om relativt vagt formulerade mål.. (Skolinspektio- nen 2010) utredning andades föreställningen att handledarutbildning kunde innebära att handledarna kom med tidigare i processen och därmed få ökad förståelse för kursplanens roll. Enligt undersökning hade två tredjedelar av respon- denterna inte anordnat någon handledarutbildning . Det hade blivit svårare att få handledarna att komma. Bristande intresse och engagemang nämndes som orsaker,