sou · GYB381 · 2010-11-29 00:00:00 — Bestämmelsen ersätter 1 kap. 3 § andra stycket i den gällande biobankslagen. Bestämmelsen behandlas utförligare i avsnitt 7.4.4. I bestämmelsen anges ett undantag för de situationer som täcks av integritetsskyddet i lagen (1995:831) om transplantation m.m. (transplantationslagen) och i 5–7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Det gäller när vävnadsprover samlas in och bevaras för transfusion, transplantation, insemination, befruktning utanför kroppen och framställning av läkemedel och medicin- tekniska produkter. Undantaget gäller dock inte för vävnadsprover som bevaras eller ska bevaras från det att de togs. Då ska biobankslagen enligt förslaget vara tillämplig redan från det att vävnadsproverna tas för att samlas in till biobanken. Undantaget gäller heller inte när vävnadsprover bevaras eller används för något annat ändamål än det för vilket de har tagits. Då blir alltså bestämmelsen i 3 kap. 8 § i förslaget till biobankslag tillämplig, där det anges under vilka förutsättningar ett vävnadsprov får användas för ett nytt ändamål. T.ex. kan det hända att ett vävnadsprov har tagits för provgivarens egen vård och behandling och det i efterhand uppkommer en fråga om att använda provet för t.ex. transplantation. När befruktade mänskliga ägg eller ägg som har varit föremål för somatisk cellkärnöverföring tas i anspråk för åtgärder i forsknings- eller behandlingssyfte gäller särskilda bestämmelser om bl.a. samtycke och tider för bevarande enligt 5 kap. lagen om genetisk integritet. Hur dessa bestämmelser förhåller sig till biobankslagen framgår av 3 kap. 7 § i förslaget. Det andra stycket i 1 kap. 5 § är ett undantag från lagens tillämpning för vävnadsprover som endast bevaras för kvalitets- säkring vid transfusion av blodkomponenter och transplantation av vävnader, celler och organ. Undantaget avser alltså inte det som transplanteras, utan prover som bevaras för framtiden för mottagarens säkerhet. Om sådana prover bevaras eller används för något annat ändamål än denna kvalitetssäkring, är lagen tillämplig på dem. 1 kap. 6 § Detta är en ny bestämmelse. Den behandlas närmare i avsnitt 7.4.2 och 7.4.3, där det också anges några exempel och omständigheter som enligt utredningen kan vara avgörande för regelns tillämpning. Regeln behandlar den situationen att vävnadsprover bearbetas, t.ex. för forskning eller framställning av läkemedel. Regeln är avsedd att ange när ett vävnadsprov har förändrats så mycket att det kan anses vara ett vävnadsprov och lagen alltså är tillämplig för det. Den ska garantera att lagen är tillämplig så länge vävnadsprovets ursprungliga egenskaper inte är avsevärt förändrade. När ett mänskligt ägg befruktas utanför kroppen genomgår det en avgörande förändring. Den förändringen ska inte medföra att lagen upphör att vara tillämplig, vilket markeras i bestämmelsens andra stycke. I förhållande till ett befruktat mänskligt ägg finns det två provgivare, givaren av ägg och givaren av spermie. Inte heller ska lagen upphöra att vara tillämplig när andra liknande åtgärder vidtas, såsom somatisk cellkärnöverföring (se 1 kap. 5 § lagen om genetisk integritet). 2 kap. 1 § Bestämmelsen är avsedd att ersätta 2 kap. 1 § och 4 kap. 2 § i den nuvarande biobankslagen. När verksamheten i biobanken har påbörjats, t.ex. genom att organisationen för biobanken har beslutats eller genom att utrymmen för förvaring av vävnadsprover har ställts i ordning för att ta emot proverna, ska huvudmannen för biobanken ta ställning till vilket eller vilka ändamål som biobanken ska användas för, om detta inte har skett tidigare. Enligt utredningens förslag ska det inte vara en förutsättning för lagens tillämplighet att det fattas ett formellt beslut om inrättande av biobanken. Eftersom tillämpningsområdet ska utvidgas, så att lagen ska omfatta fler biobanker i enskild verksamhet, är det nödvändigt att formerna för att inrätta en biobank blir friare. När en biobank inrättas i offentlig verksamhet kommer, liksom , ett formellt beslut att fattas. När en biobank inrättas i enskild verksamhet kommer ställnings- tagandet att ske i de former som gäller för den organisationsform i vilken biobanken inrättas. När vävnadsprover lämnas ut till en mottagare som saknar biobank ska den utlämnande biobanken och mottagaren kunna välja om det ska inrättas en ny biobank eller inte, vilket framgår av 5 kap. 9 § i förslaget. Om vävnadsproverna inte registreras för en biobank hos mottagaren, kvarstår ansvaret för proverna hos den ansvarige för den utlämnande biobanken. I det fallet är bestämmelsen i 2 kap. 1 § i förslaget alltså inte tillämplig. Ställningstagandet ska enligt förslaget ske . Någon exakt tidsfrist anges inte, men det måste ske i sådan tid att anmälan till enligt 2 kap. 6 § i förslaget hinner göras inom en månad från det att verksamheten påbörjades. En biobank får endast användas för sådana ändamål som anges i 2 kap. 3 § och det är alltså enbart sådana ändamål som ställnings- tagandet kan avse. Att ett vävnadsprov från en biobank i vissa fall kan tas i anspråk för identifiering av avlidna eller för utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § framgår av 5 kap. 5 §, men dessa ändamål kan inte beslutas i förväg och ingår inte bland de ändamål som kan anges i ställningstagandet enligt denna bestämmelse. Vidare ska det utses en person som ska vara ansvarig för biobanken, vilket också ska anmälas till enligt 2 kap. 6 §. 2 kap. 2 § Bestämmelsen, som är ny, behandlas närmare i avsnitt 14.4. I bestämmelsen anges huvudmannens och den biobanks- ansvariges roller i kvalitetsarbetet. Huvudmannen ska enligt förslaget se till att det finns förutsättningar för att lagens krav ska kunna uppfyllas i verksamheten. Med detta menas att det ska finnas tillräckliga resurser avsatta för detta arbete, att det ska fastställas en tillräcklig organisation för arbetet, att de som ska utföra arbetet, främst den biobanksansvarige, ges tillräckliga befogenheter för detta och att det finns en uppföljning av vem som har dessa befogenheter. Den ansvarige ska leda verksamheten vid biobanken i enlighet med biobankslagen och se till att det finns en fortlöpande kontroll av att lagen följs. Inom hälso- och sjukvården utförs kvalitetsarbete enligt Social- styrelsens föreskrifter (SOSFS 2005:12) om ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet i hälso- och sjukvården. För biobanker inom hälso- och sjukvården bör biobankens kvalitetsarbete inordnas i det allmänna kvalitetsarbetet. Det är viktigt att det finns en dokumentation av kvalitets- arbetet, så att de nedlagda ansträngningarna kommer till nytta i samband med den tillsyn som utför. Tillämpnings- föreskrifter om kvalitetsarbetet kan meddelas som myndighets- föreskrifter. Ansvaret för biobanken omfattar biobankens organisation och alla de vävnadsprover som hör till biobanken. Om vävnadsprover lämnas ut men inte registreras för en biobank hos mottagaren, kvarstår ansvaret även efter ett utlämnande, enligt 5 kap. 9 § i förslaget. Dessutom har den biobanksansvarige enligt 5 kap. 7 § i förslaget i uppdrag att pröva ansökningar om utlämnande av vävnadsprover. Enligt samma bestämmelse ska huvudmannen för biobanken på begäran ompröva den biobanksansvariges ställningstagande. Den biobanksansvarige måste alltså vara en person som har praktiska och organisatoriska förutsättningar att leda biobankens verksamhet och bedriva det fortlöpande kvalitetsarbetet. Det finns inte något hinder mot att utse mer än en biobanks- ansvarig. När den biobanksansvarige tillfälligt är förhindrad att utföra sitt uppdrag bör det dessutom vara möjligt att ge någon annan befogenhet att tjänstgöra i den ansvariges ställe. 2 kap. 3 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.3. Den motsvarar i huvudsak 2 kap. 2 § i den nuvarande biobankslagen. För ändamålsbestämmelsen föreslår utredningen bl.a. ändringar som närmast är av redaktionell art och som medför att de olika tillåtna ändamålen likställs med varandra. Därutöver görs vissa ändringar av ändamålens utformning. Transfusion och transplantation anges som särskilda ändamål, även om dessa redan tidigare omfattats av de tillåtna ändamålen. Framställning av läkemedel och medicintekniska produkter anges också som ändamål i bestämmelsen, till skillnad från dagens lagtext. Av lagen (2006:496) om blodsäkerhet (blodsäkerhetslagen) och lagen (2008:286) om kvalitets- och säkerhetsnormer vid hantering av mänskliga vävnader och celler (vävnadslagen) framgår att sådan användning av vävnadsprover ska kunna ske. Genom införandet av dessa begrepp som ändamål enligt biobankslagen anpassas biobankslagen till de båda nämnda lagarna. Klinisk prövning utgår som särskilt angivet ändamål, eftersom klinisk prövning är en form av forskning. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Begreppet forskning anknyter till ordalydelsen i etikprövningslagen. Möjligheten att använda vävnadsprover för ändamål som avser därmed jämförlig verksamhet kvarstår. Avsikten är att denna möjlighet att använda proverna för andra ändamål än de tidigare uppräknade ska tillämpas restriktivt. Med kvalitetssäkring som särskilt ändamål avses enligt utredningens mening inte åtgärder för att säkerställa kvaliteten av själva vävnadsprovet eller av en analys av vävnadsprovet. Detta måste anses ingå i det huvudsakliga ändamål för vilket provet bevaras, t.ex. vård och behandling. Vad som avses är i stället kvalitetssäkring av verksamheten i stort eller av en process i verksamheten. Vidare avses den situationen att en analys kvalitets- säkras med hjälp av ett vävnadsprov från en annan provgivare än den som lämnat det prov analysen gäller. I denna bestämmelse anges de ändamål för vilka vävnads- proverna får samlas in och användas. I 5 kap. 5 § i förslaget finns en undantagsregel som medger att vävnadsprover dessutom får lämnas ut för identifiering av avlidna och utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § , under vissa för- utsättningar. Proverna ska alltså inte få samlas in och normalt inte heller användas för dessa ändamål. Ett vävnadsprov ska endast få användas för dessa ändamål i den utsträckning som det behövs för att genomföra och följa upp ett utlämnande enligt 5 kap. 5 § i förslaget. 2 kap. 4 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.6.6. Den ersätter 2 kap. 3 § i den nuvarande biobankslagen. Utredningen föreslår vissa ändringar i bestämmelsen om etik- prövning av biobanker. Det föreslås att begreppet klinisk prövning utgår ur såväl rubriken som bestämmelsen, eftersom klinisk prövning är en form av forskning. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd i detta hänseende. Vidare föreslår utredningen att etikprövningen tydligare ska avse insamlingen och bevarandet av vävnadsprover och känsliga personuppgifter enligt 13 § personuppgiftslagen vid biobanken för forskningsändamålet. Forskningen i sig inbegrips inte i prövningen. Forskningen prövas i enlighet med den mer genomgripande regleringen i etikprövningslagen. Prövningen enligt biobankslagen kan alltså göras utan att det finns något konkret forskningsprojekt för handen när prövningen görs. Prövningen ska inte heller hindra att nya forskningsprojekt genomförs med användning av vävnads- prover från den prövade biobanken, under förutsättning att forskningsprojekten i sin tur genomgår föreskriven forskningsetisk prövning. Prövningen enligt denna bestämmelse avser bl.a. att biobanken kan uppfylla förutsättningarna enligt biobankslagen för att samla in och bevara vävnadsprover och personuppgifter. det finnas information som uppfyller förutsättningarna i 3 kap. 4 § i förslaget. Detta ska innebära att det finns ett lagstöd för att samla in och bevara känsliga personuppgifter enligt 13 § personuppgiftslagen i biobanksverksamheten, även om det inte finns något aktuellt forskningsprojekt som har genomgått etikprövning. Av detta skäl föreslår utredningen en ändring i 19 § personuppgiftslagen. Följdändringar föreslås i 24 och 31 §§ etikprövningslagen, där uppgifterna för de regionala etikprövningsnämnderna och anges. 2 kap. 5 § Bestämmelsen har förts över från 2 kap. 4 § i den nuvarande biobankslagen. Någon ändring i sak är inte avsedd. 2 kap. 6 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 16.3.4. Den motsvarar i huvudsak 2 kap. 5 § i den nuvarande biobankslagen. Utredningen föreslår vissa ändringar när det gäller regleringen av anmälan till . Tidsfristen om en månad beräknas från det att verksamheten i biobanken påbörjas, inte från det att beslut om inrättande fattas. Förändringen föranleds av att utredningen föreslår friare former för inrättande av en biobank enligt 2 kap. 1 §. Förändringen medför dessutom att det blir straffbart att underlåta att i rätt tid anmäla en påbörjad biobanks- verksamhet, oavsett om något beslut om inrättande har fattats eller inte (7 kap. 1 § i förslaget). Enligt första punkten ska ändamålen med biobanken anmälas. Det är normalt att en biobank har mer än ett ändamål, vilket har markerats i förslagets utformning. Kravet på att anmäla biobankens förvaringsplats avskaffas. Av 7 kap. 3 § i förslaget följer att information om vävnadsprovernas förvaringsplats ska lämnas till om styrelsen begär det. Syftet med ändringen i andra punkten (tidigare tredje punkten) är endast att nå en större enhetlighet i uttryckssättet. Kravet att anmäla utlämnanden avskaffas enligt förslaget. Däremot införs ett uttalat krav att anmäla när en biobank har lagts ned. Detta krav anges i 5 kap. 12 § andra stycket i förslaget. Kravet i övrigt att anmäla ändrade förhållanden kvarstår oförändrat. Bestämmelsen om finns i 4 kap. 14 § i förslaget. 3 kap. Information och samtycke 3 kap. 1 § Denna bestämmelse, som behandlas i avsnitt 9.6.1, 9.6.2 och 9.6.5, motsvarar delvis 3 kap. 1 § i den nu gällande biobankslagen. I förslaget har regleringen av samtycke till insamling och bevarande differentierats, så att någon av tre skilda regler gäller beroende på ändamålet med insamlingen, vård och behandling (1 §), forskning (2 §) eller andra ändamål (3 §). Därtill kommer frågan om information, som i förslaget anges i 3 kap. 4 §. Huvudregeln i 3 kap. 1 § i förslaget ska gälla när ett vävnadsprov samlas in i hälso- och sjukvårdens sedvanliga verksamhet för prov- givarens egen vård och behandling. Provet får då samlas in och bevaras vid biobanken om inte provgivaren motsätter sig det. Transfusions- och transplantationsändamål omfattas inte av denna bestämmelse, eftersom det då inte är fråga om provgivarens vård och behandling. Ett vävnadsprov som bevaras för provgivarens vård och behandling får enligt andra stycket i paragrafen användas även för kvalitetssäkring och utvecklingsarbete inom ramen för hälso- och sjukvårdsverksamhet. Vidare får vävnadsprovet bevaras för att användas för utbildning som bedrivs i anslutning till hälso- och sjukvård. Alla de ändamål för vilka ett vävnadsprov som samlas in ska kunna användas för måste framgå av informationen till provgivaren. Det är viktigt att ändamålet utbildning betonas, eftersom detta kan vara mer känsligt ur integritetssynpunkt än andra ändamål. Enligt samma stycke i den föreslagna paragrafen får dessutom ett vävnadsprov som bevaras för vård och behandling bevaras för att kunna ingå i ett forskningsprojekt. Det är viktigt att provgivarna ges möjlighet att ta ställning till om deras vävnads- prover ska kunna bli tillgängliga för forskning eller inte, även om inget forskningsprojekt är aktuellt när proverna samlas in. När sedan ett forskningsprojekt om proverna ska genomföras, krävs prövning enligt etikprövningslagen. tar då ställning till samtyckets form eller om samtycke inte ska krävas. När ett specifikt forskningsprojekt blir aktuellt ska bestämmelserna i 3 kap. 2 § tillämpas. Från huvudregeln om insamling och bevarande för vård och behandling finns det undantagsbestämmelser i 3 kap. 5 § för underåriga som inte har uppnått tillräcklig ålder och mognad för att ta ställning till frågan själva samt i 3 kap. 6 § för dem som saknar förmåga att fatta beslutet. Huvudregeln gäller inte heller vid transplantation, obduktion, smittskydd och andra särreglerade situationer, vilket framgår av 7 §. Reglerna i 3 kap. 1 och 3 §§ gäller dock när vävnadsprover samlas in från ett , vilket följer av punkten 2 av definitionen av provgivare i 1 kap. 2 § i lagförslaget. 3 kap. 2 § Bestämmelsen ersätter delvis 3 kap. 1 § i den nuvarande lagen, på det sätt som närmare anges i kommentaren till föregående paragraf. Dessutom ersätter den 3 kap. 5 § tredje stycket i den nuvarande lagen. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.6.3 och 9.6.5. Innebörden av denna regel är att etikprövningslagens sam- tyckesordning ska tillämpas vid insamling och bevarande för forskningsändamål i stället för den ordning som anges i det föreslagna 3 kap. biobankslagen. Detta innebär att även 22 § etikprövningslagen om samråd ska tillämpas. Även för ett vävnadsprov som omfattas av denna bestämmelse ska dock information om biobanken enligt 3 kap. 4 § i förslaget lämnas, så att samtycket omfattar insamlingen och bevarandet av provet och inte enbart forskningen som sådan. Dessutom ska det även för ett sådant prov finnas en möjlighet att när som helst anmäla att det ska förstöras eller att det endast får användas för vissa ändamål. Bestämmelsen i 3 kap. 9 § i förslaget ska alltså gälla även för ett sådant prov. Vidare ska regeln i 3 kap. 10 § om självbestämmanderätt vid avidentifiering gälla för prover som bevaras för forskning. Underårigas vävnadsprover som bevaras med stöd av 3 kap. 5 § andra stycket i strid med vårdnadshavarens vilja får inte användas för forskning. Regeln gäller inte bara när vävnadsprover samlas in för forskningsändamål utan även när prover som har samlats in för t.ex. vård och behandling senare blir aktuella för ett forsknings- projekt, alltså när proverna ska användas för ett nytt ändamål som avser forskning. ska då, enligt 15 § etikprövningslagen, bestämma vilka krav som ska gälla i fråga om information och samtycke för användning av proverna. Detta innebär som huvudregel att samtycke ska inhämtas för forsknings- projektet men det kan i stället innebära att provgivarna ska ges möjlighet att motsätta sig att proverna ska ingå i projektet eller att det inte krävs att provgivarna kontaktas i anledning av projektet. Ett tidigare insamlat vävnadsprov får dock aldrig användas i strid med ett uttryckligt ställningstagande som gjorts enligt 3 kap. i förslaget. Om provgivaren har motsatt sig att ett prov som han eller hon har lämnat används för forskning ska det alltså inte få användas för forskning. 3 kap. 3 § Bestämmelsen ersätter delvis 3 kap. 1 § i den nuvarande lagen, på det sätt som närmare anges i kommentaren till 3 kap. 1 § i lagförslaget. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.6.4. Denna regel anger att uttryckligt samtycke måste inhämtas för att få samla in och bevara vävnadsprover för något annat ändamål än de som behandlas i 3 kap. 1–2 §§. Ändamålen transfusion, transplantation och andra medicinska ändamål är specialreglerade i 5–10 §§ transplantationslagen. För de ändamålen gäller transplantationslagens bestämmelser även för insamling och bevarande av proverna vid en biobank, enligt 3 kap. 7 § i förslaget. Utbildning utanför hälso- och sjukvårdsverksamhet är ett ändamål som omfattas av denna bestämmelse. Dessutom kan ändamålen transplantation eller tillverkning av läkemedel eller medicintekniska produkter uppkomma efter det att ingreppet har Då är transplantationslagen inte tillämplig och därmed är inte heller 3 kap. 7 § i förslaget tillämplig. Däremot är denna bestäm- melse tillämplig tillsammans med 3 kap. 8 §. 3 kap. 4 § Bestämmelsen ersätter 3 kap. 1–3 §§ i den nuvarande lagen när det gäller information. En utförligare behandling av bestämmelsen finns i avsnitt 9.6.2 och 9.6.3. Av bestämmelsen framgår att den som samlar in vävnadsprover har en informationsskyldighet gentemot provgivarna. När det gäller barn ska informationen riktas även till vårdnadshavaren (se 3 kap. 5 § i förslaget). Provgivaren ska också informeras, så långt det är möjligt. Informationen ska omfatta rätten till självbestämmande, avsikten med att samla in och bevara vävnadsprovet samt de ändamål som biobanken har. Informationen om självbestämmande- rätten ska handla om hur provgivaren ska göra för att utöva denna rätt, såväl förutsättningarna för att provet ska få samlas in och bevaras som hur man ska göra om man väljer att motsätta sig bevarandet i efterhand. Om provgivaren är beslutsoförmögen när provet tas och därefter återfår beslutsförmågan bör information lämnas när beslutsoförmågan återfås. Om det kan förutses att provgivaren kommer att bli beslutsoförmögen innan provet tas bör informationen ges i förväg (se 3 kap. 6 § i förslaget). Informationen kan vara muntlig eller skriftlig. Det måste finnas mer utförlig information lätt tillgänglig för den som önskar mer upplysningar. Om provgivaren har fått en kallelse med skriftlig information kan det muntliga inslaget ofta begränsas till en kontroll av att provgivaren har tagit del av den skriftliga informationen, om inte provgivaren vill ha en fördjupning. Vidare kan information ges över internet. Det kan finnas hänvisningar till personer som kan svara på frågor via telefon, brev eller e-brev och till mer omfattande informationsmaterial. Informationen bör vara enkel och tydlig. Den bör inte innehålla ord som kan upplevas som en påtryckning eller överord om det tänkbara värdet med att bevara vävnadsprover. Informationen måste på ett korrekt sätt beskriva de kända omständigheter som är av betydelse för provgivaren när han eller hon ska ta ställning, oavsett om omständigheterna talar för eller emot att samtycka. Informationens innehåll och utformning bör ge provgivaren möjlighet att nå den kunskap han eller hon behöver för att kunna utöva sin självbestämmanderätt. 3 kap. 5 § Första stycket i denna bestämmelse motsvarar 3 kap. 2 § i den nu gällande biobankslagen. Andra stycket är nytt. Vilken information som ska ges anges i 3 kap. 4 § i förslaget. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.5.1. Första stycket har fått en annan redaktionell utformning än den nuvarande regeln. Utformningen syftar till att vårdnadshavaren ska kunna sättas i provgivarens ställe i alla de fall i kapitlet där det regleras att provgivaren har möjlighet att ta ställning angående vävnadsprovet, under förutsättning att den underårige provgivaren inte har uppnått tillräcklig ålder och mognad när ställningstagandet görs. I andra fall, framför allt när det i 3 kap. 1 § anges att ett vävnadsprov lämnas för provgivarens vård och behandling, hänvisar detta alltså även till underåriga provgivare, inte till deras vårdnads- havare. I andra stycket finns ett snävt avgränsat undantag från regeln om vårdnadshavarens beslutanderätt. I de situationer när det fram- går att det skulle uppkomma en påtaglig risk för att barnets hälsa skadas om vävnadsprovet inte bevaras, ska vårdnadshavaren inte ha rätt att motsätta sig bevarandet. Vårdnadshavaren har därmed inte heller någon möjlighet att i efterhand motsätta sig bevarandet enligt 3 kap. 9 § i förslaget, om provet då fortfarande behövs för ändamålet. Undantaget är avsett att användas restriktivt och ska endast användas när hälsorisken är påtaglig. Med detta menas dels att det uppkommer en risk för allvarliga följder för barnets hälsa om vävnadsprovet inte bevaras, dels att risken för dessa följder är stor. Det ska vara en risk som uppkommer genom vårdnadshavarens beslut. Om samma risk finns oavsett om provet bevaras eller inte, ska bestämmelsen inte tillämpas. Det måste finnas konkreta omständigheter som visar att det uppkommer en sådan risk i det enskilda fallet. Den första bedömningen ska göras av behandlande läkare på medicinska grunder, som ett led i vården och behandlingen av barnet. Frågan om bevarande mot vårdnads- havarens vilja ska dock avgöras av huvudmannen för biobanken. Frågan måste behandlas , eftersom en anmälan om att ett vävnadsprov ska förstöras ska behandlas så snart det är möjligt, enligt 3 kap. 9 § i förslaget.