sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Man kan också fråga sig om skaderekvisitet skulle kräva ett stör- ande under mer överskådlig tid eller om det räcker med ett tids- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör mässigt tillfälligt störande. Skulle det vidare räcka med att en eller annan person kan tänkas dra sig för att exempelvis vittna för att rekvisitet ska anses uppfyllt eller fordras det en mer generell attityd- förändring hos allmänheten till att ställa upp; en attitydförändring som inte är av helt övergående karaktär och som kan härledas till att bevispersoner på ett eller annat sätt själva medverkar till att ljud- och bildupptagningen sprids. En regel med skaderekvisit skulle således bli mycket svårtillämpbar i det enskilda fallet. Det innebär i sin tur att tillämpningen av regeln sannolikt inte skulle bli särskilt förutsebar. Man kan då fråga sig om kravet i 2 kap. 2 § andra stycket TF att en begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar ska anges noga är uppfyllt. En regel om absolut sekretess skulle visserligen uppfylla kraven på förutsebarhet och lättillgänglighet, men kan knappast komma i fråga med tanke på vad vi funnit om behovet av sekretess och med den i det föregående avsnittet angivna utgångspunkten om största möjliga restriktivitet vid sekretess till skydd för allmänna intressen. En annan grundlagsfråga som en sekretessregel till skydd för rättsprocessen kan aktualisera är om den har stöd i 2 kap. 2 § första stycket TF, som bl.a. innehåller sekretessgrunderna, dvs. de skydds- intressen som ansetts kunna motivera undantag från huvudregeln om handlingsoffentlighet. Sekretessgrunderna är som sagts ovan uttömmande. Det är således inte möjligt att föreskriva om sekretess för att tillgodose andra intressen än dem som anges i paragrafen. För brottmålens del aktualiseras frågan om en sekretessbestäm- melse till skydd för rättsprocessen skulle kunna grunda sig på hän- synen till intresset att förebygga eller beivra brott (2 kap. 2 § första stycket punkt 4 TF). Det kan då konstateras att domstolarna inte har till uppgift att förebygga brott. Däremot beivrar domstolarna brott. Frågan är om en sekretessbestämmelse som skyddar rätts- processen i brottmål kan rymmas inom intresset att beivra brott. Av intresse för denna fråga är vilka sekretessbestämmelser som finns till skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott som lagstiftaren har beslutat om med stöd av den aktuella punkten i 2 kap. 2 § TF. Dessa bestämmelser finns samlade i 18 kap. OSL (motsvarar 5 kap. SekrL). Som en allmän reflexion när det gäller dessa bestämmelser kan sägas att de regler som skyddar polis- och åklagarverksamhet ofta är lite mindre precisa till sin utformning och tar sikte på all möjlig information som – om den röjs – direkt eller indirekt kan tänkas försvåra det brottsbekämpande arbetet. Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör En fråga som inställer sig är emellertid om det inte måste ställas större krav på anpassning och precision i förhållande till 2 kap. 2 § TF när det gäller en sekretessbestämmelse som ska inskränka in- synen i domstolarnas verksamhet än när det gäller polis- och åklagar- verksamheten. Domstolarnas rättskipning ska ju präglas av största möjliga öppenhet. Det kan kanske därför hävdas att det finns ett starkare offentlighetsintresse såvitt gäller domstolarna än vad som gäller för de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Med hänsyn till det nu anförda skulle enligt vår mening en sekretess- bestämmelse tillämplig hos domstolarna till skydd för rättsprocessen i brottmål förmodligen ligga i utkanten av vad TF tillåter. Det får enligt vår mening dock anses klart att det inte finns någon grund för att föreskriva om sekretess för att skydda rättsprocessen i den mening som vi här talar om när det gäller andra mål och ärenden än brottmål. Sammanfattningsvis menar vi att det finns ett allmänt intresse av insyn i bildupptagningar av här aktuellt slag som behovet av utvidgad sekretess för bildupptagningarna – dvs. ett skydd utöver det sekretesskydd för bevispersoners intressen som redan finns – inte framstår som särskilt påtagligt. När lagstiftaren överväger att införa nya sekretessbestämmelser bör det enligt vår mening ställas högre krav på konkretion i riskbedömningen med allmänna hand- lingars offentlighet då det som handlar om sekretess till skydd för ett allmänt intresse jämfört med när ett enskilt intresse av sekretesskydd diskuteras. I förarbetena till SekrL påpekades också att det är en grundläggande utgångspunkt att största möjliga restrik- tivitet ska iakttas såvitt gäller sekretess till förmån för allmänna intressen (prop. 1979/80:2 Del A s. 114). SekrL:s upphörande och införandet av OSL har inte inneburit någon förändring härvidlag. Det sagda talar mot att en sekretessreglering som Åklagarmyndig- heten har efterfrågat genomförs. Avvägningen mellan å ena sidan det intresse som finns av insyn i bilden av en ljud- och bildupptagning från ett förhör i domstol och å andra sidan det behov av sekretesskydd som finns för bildupptag- ningarna enligt har alltså lett oss till slutsatsen att ingen ytterligare sekretessreglering bör införas. Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör Vi har vidare kommit fram till att en sekretessregel till skydd för bildupptagningar med skaderekvisit skulle bli mycket svårtillämbar och därmed föga förutsebar. En regel som föreskriver absolut sekretess bör inte komma i fråga med tanke på vad vi konstaterat om behovet av sekretess. menar vi att grundlagsenligheten av en sekretessregel till skydd för rättsprocessen kan ifrågasättas när det gäller andra mål och ärenden än brottmål. Vårt förslag: Ändringarna i RB och OSL samt lagen om särskild utlänningskontroll ska träda i kraft . De lagändringar som vi föreslår bör efter sedvanlig remisshantering m.m. kunna träda i kraft . Enligt vår bedömning finns det inte något behov av övergångs- bestämmelser. Det sagda innebär bl.a. att föreslagna sekretessbrytande bestämmelser i 10 kap. 4 a § och 35 kap. 8 a § OSL om tidigare miss- tänktas respektive dömdas möjligheter att få insyn i nedlagda eller annars avslutade förundersökningar kommer att gälla även för så- dana förundersökningar som lagts ned eller avslutats redan före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna. Vi ser dock ingen olägen- het med det som påkallar någon övergångsreglering. Inte heller ser vi skäl till att införa övergångsbestämmelser av- seende pågående förundersökningar eller rättegångar. Detta innebär bl.a. att möjligheten för en misstänkt att enligt 23 kap. 19 och 21 a §§ RB begära överprövning i tingsrätt då förundersökningsledaren på grund av sekretess begränsat den misstänktes rätt att ta del av för- undersökningens sidomaterial kommer att gälla även inledda för- undersökningar som slutdelgivits. Inte heller behövs det enligt vår mening några särskilda övergångsbestämmelser när det gäller det nya frågeförbudet i 36 kap. 5 a § RB till skydd för informatörer m.fl. uppgiftslämnare. Det frågeförbudet kan alltså komma att tillämpas i redan pågående brottmål. Vår bedömning: Våra förslag bedöms få varken ekonomiska eller andra sådana konsekvenser som sägs i 14, 15 och 15 a §§ kom- mittéförordningen. För särskilda utredares arbete gäller bestämmelserna i kommittéför- ordningen (1998:1474). I 14 § anges att om förslagen i ett betänk- ande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär sam- hällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kom- muner eller landsting, ska utredningen föreslå en finansiering. Vidare följer av 15 § att om förslagen i ett betänkande har be- tydelse för den kommunala självstyrelsen, ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska vidare enligt 15 a § kommittéförordningen förslagens kostnads- mässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konsekvens- erna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i kon- sekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Våra förslag rör i huvudsak förhållandet mellan rätt till partsinsyn och sekretess för uppgifter som förekommer i förundersökning och i mål och ärenden som handläggs vid allmän domstol enligt RB. Rätts- området är komplext och meningarna har varit dela- de angående vad gällande rätt innebär. Våra förslag har framför allt syftat till att utgöra förtydliganden av gällande rätt såsom vi upp- fattat denna; förtydliganden som vi bedömer inte kommer att få några sådana konsekvenser som ska anges i betänkandet enligt kommitté- förordningen. En materiell nyhet är emellertid den av oss föreslagna möjlig- heten för misstänkta att genom anmälan få en domstolsprövning av förundersökningsledares beslut att på grund av sekretess hemlig- hålla uppgifter i förundersökningars sidomaterial för den miss- tänkte eller dennes försvarare, se 23 kap. 21 a § RB jämförd med 19 § i samma kapitel. Detta kommer att innebära en ny uppgift i form av en ny typ av prövningsärenden för i första hand tingsrätterna under pågående förundersökning eller efter åtal. Som vi anfört i avsnitt 2.7.3 går det emellertid inte att uppskatta vilka kostnads- mässiga konsekvenser m.m. detta kommer att innebära för de all- männa domstolarna totalt sett. Frekvensen av denna typ av ärenden kommer nämligen att bl.a. bero på i vilken omfattning det i fram- tiden uppstår meningsskiljaktigheter mellan åklagare och försvaret angående hur långt insynen sträcker sig. Man måste komma ihåg att – sett till den stora massan förundersökningar och brottmålsrätte- gångar – regelverket är utformat så att det bör höra till rena undan- tagsfallen att anmälningar ska behöva göras till domstol för att en misstänkt ska kunna få del av sidomaterial som hör till en förunder- sökning. Som vi också anfört i samma avsnitt förväntar vi oss, å andra sidan, att en konsekvens av våra förslag blir att målen om utlämnande av allmän handling vid förvaltningsdomstol när det gäller pågående straffprocessuella förfaranden kommer att minska i mot- svarande mån såvitt avser överklaganden från misstänkta eller för- svarare. Detta med tanke på att en prövning enligt den av oss i sak föreslagna regleringen torde ge en mera vidsträckt insyn än mot- svarande prövning vid förvaltningsdomstol i ett förfarande enligt tryckfrihetsförordningen. Misstänkta kommer sannolikt att i första hand välja en överprövning vid brottmålsdomstol. En annan materiell nyhet är det nya frågeförbudet rörande upp- gifter om informatörer och andra uppgiftslämnare vid vittnesförhör i domstol, se avsnitt 3.6.3 och 36 kap. 5 a § RB. Inte heller beträffande detta förslag anser vi att det går att göra några rimliga antaganden i fråga om frekvensen av situationer när bestämmelsen kommer tillämpas . Vi antar att det kommer att bli väldigt sällan och att det framstår som i hög grad tveksamt om dessa ovanliga fall kommer att medföra några kostnadsmässiga eller andra sådana kon- sekvenser som avses i kommittéförordningen. Sammanfattningsvis bedömer vi att våra förslag inte får några konsekvenser i form av kostnadsökningar eller andra slags konse- kvenser som avses i 14, 15 eller 15 a §§ kommittéförordningen. 10.1Förslag till lag om ändring i 6 kap. 1 § Vid domstolen ska det föras register över alla mål. Registret ska ut- visa tiden då varje mål kommit in, de åtgärder som vidtagits med målet, tiden för målets avgörande och, om missnöje anmälts eller överkla- gande kommit in, dagen då det skett och de åtgärder som vidtagits. Handlingarna i målet ska föras samman till en akt. En part har rätt att ta del av det som har tillförts målet. I mål med fler än två parter gäller att parts rätt till insyn inte omfattar det som bara rör andra parter. Då domstol tar befattning med frågor under förundersök- ning gäller också att den misstänktes och försvararens insynsrätt kan be- gränsas enligt 23 kap. 18 § såvitt rör omständighet som åklagaren inte åberopat till grund för yrkande mot den misstänkte. Av 10 kap. 3 b § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) framgår att parts rätt till insyn enligt tredje stycket i vissa fall kan begränsas på grund av sekretess. Enligt 10 kap. 4 § samma lag får förbehåll göras då sek- retessbelagd uppgift lämnas ut. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.10. I det nya tredje stycket har införts en bestämmelse som förenklat kan beskrivas som en bestämmelse om parts rätt att på begäran få s.k. aktinsyn i ett mål eller ärende som handläggs enligt RB. Genom bestämmelsen kommer det att stå klart att part har en rätt enligt balken till insyn i hela den skriftliga delen av domstolsförfarandet, något som inte kan sägas ha framgått ens indirekt av balkens bestämmelser. Med uttrycket vad som har tillförts målet avses såväl handlingar i akten som uppgifter som lagrats i målet eller ären- det i det register som avses i första stycket. Bestämmelsen ger alltså part rätt till insyn i den skriftliga delen av en rättegång. Insyn i muntliga uppgifter som inte dokumenterats i någon handling eller i målregistret omfattas inte av regleringen i tredje stycket. rätten gäller som huvudregel också beträffande insyn i handlingarna i akten då den innehåller flera käromål, åtal eller enskilda anspråk som förenats i en rättegång (kumulation) med fler än två parter. En parts rätt till insyn omfattar dock inte det som enbart rör andra parter och kan, i brottmål under pågående förundersökning, begränsas enligt 23 kap. 18 § RB sinsemellan misstänkta. Sistnämnda begränsning gör det möjligt att efter en menprövning enligt 23 kap. 18 § RB neka en misstänkt att få del av en häktningspromemoria och ett häktnings- protokoll som gäller en medmisstänkt, förutsatt att detta material inte åberopats till stöd för något yrkande om t.ex. ett straffprocessuellt tvångsmedel gentemot den misstänkte. När det gäller relationen mellan 23 kap. 18 § RB och sekretess, se kommentarerna till 23 kap. 18 § RB och 10 kap. 3 § OSL. Att rätten till insyn i sekretessbelagda uppgifter i målet dock inte alltid är ovillkorlig framgår av 10 kap. 3 b § OSL till vilken hänvisas i det fjärde stycket. I fråga om sådant aktmaterial som inte avser dom, beslut eller processmaterial som kan antas kunna få betydelse för målet i sak, gäller enligt 10 kap. 3 b § OSL att sekretess undan- tagsvis kan begränsa en parts rätt att få ta del av en handling i dom- stolens akt eller målregister, se kommentaren till 10 kap. 3 b § OSL i avsnitt 10.2. Förslaget säger inget om på vilket sätt insynsrätten ska tillgodo- ses. Om en bedömning enligt 10 kap. 3 b § första eller andra stycket leder till att parten ska få ta del av en handling, måste utgångspunk- ten normalt vara att en kopia av handlingen ska lämnas ut även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i RB som förpliktar domstolen att förse parten med ett eget exemplar av handlingen. Endast i ovanliga undantagsfall torde det förekomma att parten bara ges rätt att ta del av handlingen i domstolens lokaler. RB saknar ut- tömmande reglering av hur insynsrätt ska tillgodoses när det gäller handlingar i mål och ärenden. Dock finns vissa detaljregler avseende delgivning med motpart av stämningsansökan, överklagandeskrift m.m. Vi har också föreslagit en särreglering såvitt avser ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör i bevissyfte, se kommentaren till 6 kap. 6 § RB. I övrigt är det närmast en lämplighetsbedömning i det särskilda fallet i vilken form insynsrätten bör tillgodoses när det handlar om handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter. Det normala är alltså att part trots sekretessen tillställs kopior av hand- lingar, särskilt i fråga om s.k. processmaterial. Sekretess kan dock leda till att förbehåll av olika slag meddelas i samband med att hand- lingen lämnas ut till parten. Om denna möjlighet erinras särskilt i paragrafen för att det inte ska finnas något tvivel om att 10 kap. 4 § OSL är tillämplig även i fråga om parts rätt till aktinsyn enligt den nu aktuella paragrafen. Vid alla överväganden när det gäller former- na för hur partens insynsrätt ska tillgodoses i fråga om material som omfattas av sekretess måste, utöver sekretessintressets befogade krav på skydd, beaktas att formerna inte på något sätt som är oaccep- tabelt från rättssäkerhetssynpunkt får begränsa partens möjlighet att utföra sin talan i målet. 6 kap. 6 §1 I tingsrätt ska en berättelse som lämnas i bevissyfte dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning, om det inte finns särskilda skäl mot det. En berättelse som lämnas i högre rätt får dokumenteras på samma sätt. Om en berättelse som lämnas i bevissyfte inför domstol inte doku- menteras enligt första stycket, ska den dokumenteras genom en ljud- upptagning eller, i den omfattning berättelsen kan antas vara av bety- delse i målet, skrivas ned. Detta gäller dock inte vid huvudförhandling i . Om berättelsen skrivs ned, ska parterna och den som hörts genast få tillfälle att kontrollera det som skrivits. Den som lämnat berättelsen ska tillfrågas om han eller hon har något att invända mot innehållet. En invändning som inte leder till någon ändring skall antecknas. Därefter får det som skrivits inte ändras. En part har rätt att i den domstol där berättelsen har lämnats eller i annan domstol dit domen har överklagats än ta del av en ljud- och bildupptagning. Om part begär det och rätten finner det lämpligt, får en kopia av ljud- och bildupptagningen lämnas till parten eller partens ställföreträdare, ombud, försvarare eller biträde även om sekretess gäller för uppgift i bilden enligt 43 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av 10 kap. 4 § samma lag framgår att förbehåll får göras då en sådan upptagning lämnas ut enligt denna bestämmelse. Bestämmelsen i fjärde stycket innebär en modifiering av vårt förslag till ett nytt fjärde stycke i 6 kap. 6 § RB i delbetänkandet Partsinsyn och ny teknik i domstol, m.m. (SOU 2008:93). Ändringarna har be- handlats i avsnitt 6.7.5. Modifieringen innebär till en början att hänvisningarna till SekrL ersatts av relevant materiell sekretessbestämmelse i OSL. Genom den ändring i 10 kap. 4 § OSL som klargör att det finns en generell möjlighet att meddela förbehåll då handlingar med sekretessbelagda 1 I lydelse enligt vårt förslag i SOU 2008:93. uppgifter lämnas ut till en part, ett ombud m.m. på grund av parts rätt till insyn enligt RB, har den av oss tidigare föreslagna reglering av förbehållsmöjligheten i paragrafen ersättas med en hänvisning till 10 kap. 4 § OSL. När det i övrigt gäller innebörden av det fjärde stycket hänvisas till författningskommentaren i vårt nämnda delbetänkande (SOU 2008:93 s. 158 f.). 17 kap. 2 § Om huvudförhandling har hållits, ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen. I domen får delta endast domare som varit med om hela huvudförhandlingen. Om ny huvudförhandling har hållits, ska domen grundas på vad som förekommit vid den. I fall som avses i 43 kap. 14 § andra meningen får domen grundas även på vad som har inhämtats efter huvudförhandlingen. När ett mål avgörs utan huvudförhandling, ska domen grundas på vad handlingarna innehåller och vad som i övrigt förekommit i målet. Innan mål avgörs enligt andra stycket ska part ha fått kännedom om det som tillförts målet genom annan än parten själv och haft tillfälle att yttra sig över det. Domstolen får dock avgöra målet utan att så har skett 1.om annat följer av denna balk eller annan lag, 2.om avgörandet inte går parten emot, 3.i fråga om en uppgift som uppenbart saknar betydelse för avgöran- det, eller 4.om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att par- ten får kännedom om en uppgift. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 5.11.5–5.11.7. I det tillagda tredje stycket införs en bestämmelse som i mål som avgörs på handlingarna ålägger domstolen en kommunikationsplikt senast innan ett mål avgörs. Bestämmelsen är tillämplig även vid av- görande genom slutligt beslut (se 17 kap. 12 § RB). Utformningen av bestämmelsen syftar till att närmast vara en påminnelse till dom- stolen att, inför ett avgörande på handlingarna, verkligen kontrollera att kommunikationen med parterna skötts i enlighet med den kontra- diktoriska principen. För att processer inte ska tyngas med onödig skriftväxling eller oförenligheter uppstå med annan direkt eller indirekt reglering som innebär att kommunicering inte behöver ske, finns undantag från den generella bestämmelsen om kommunikationsplikt. Dessa undantag anges i bestämmelsen i fyra punkter enligt följande. Punkt 1 – om annat följer av denna balk eller annan lag. Med detta undantag åsyftas sådana bestämmelser, direkta eller indirekta, i RB som innebär att kommunikation ska eller kan underlåtas. Ett exem- pel är när dom meddelas i uppenbart ogrundade fall utan kommunika- tion med motparten eller i fråga om överklagade beslut som fastställs i överrätt. Sådana situationer torde också täckas in av undantag 2. Undantag 1 avses emellertid också omfatta den situationen att en svarande inte kommuniceras ett i kärandens slutskrift preciserat kost- nadsyrkande sedan det blivit aktuellt att meddela en tredskodom mot svaranden (se avsnitt 5.4.5 och prop. 1986/87:89 s. 213). Hän- visningen till annan lag än RB tar sikte på eventuella undantag från kommunikationsskyldighet som kan finnas i materiell lagstiftning som tillämpas i ett mål eller ärende som handläggs enligt RB. Punkt 2 – om avgörandet inte går parten emot. Detta undantag gör det möjligt att, om det bedöms lämpligt, meddela beslut som är till fördel för en part utan föregående kommunikation när sådan framstår som överflödig i det enskilda fallet, se t.ex. rättsfallet NJA 1998 s. 320, i vilket utan föregående kommuni- kation med part beviljat resning och undanröjt ett betalningsansvar för felparkering. Beslut om prövningstillstånd utan föregående kom- munikation av överklagandeskriften med part är antingen till fördel (nekat PT) för en icke kommunicerad motpart, eller ett beslut under rättegång (beviljat PT) som faller utanför tillämpningsområdet för bestämmelserna i tredje stycket. Punkt 3 – i fråga om en uppgift som uppenbart saknar betydelse för avgörandet. Med detta undantag avses material som är uppenbart ovid- kommande för prövningen i målet. Handlingarna i ett mål kan bestå av många olika slags efter hand inkomna eller upprättade handlingar. En del saknar uppenbart all relevans för målets prövning, t.ex. inaktu- ella kallelser, delgivningskvitton, förelägganden av olika slag m.m. Sådant material måste inte domstolen kommunicera med en part före ett avgörande på handlingarna. Det är en annan sak att part i och för sig kan ställa krav på att få insyn i handlingarna, se 6 kap. 1 § tredje stycket RB. Försiktighet är emellertid påkallad beträffande detta undantag, vilket framgår av att materialet ska framstå som uppenbart ovidkommande. Rättssäkerhetsskäl kräver nämligen att presumtionen bör vara att det som tillförs ett mål är relevant för prövningen. I tveksamma fall bör det vara parten själv och inte dom- stolen som ska avgöra vad som är ovidkommande eller inte för partens talan i målet. Framstår frågan som i någon mån tveksam beträffan- de någon uppgift, bör den alltså kommuniceras med parten. Punkt 4 – om det av någon annan anledning är uppenbart obehöv- ligt att parten får kännedom om en uppgift.