sou · GYB338 · 2010-06-08 00:00:00 — I RH 1993:74 dömdes ett kommunalråd för mutbrott efter att ha rest till på ett företags bekostnad. Syftet med resan var att diskutera en företagsetablering i kommunen, men något sakligt skäl att förlägga sammanträdet till fanns inte. Av förarbetena framgår vidare att företeelser som utgör ett naturligt led i vedertagna umgängesformer inom näringslivet inte bör vara straffbara. Inom den privata sektorn förekommer förmåner av reklam- och representationskaraktär som har legitima syften och i allmänhet bör kunna accepteras. Sådana förmåner är som regel inte otillbörliga, om de inte är inriktade på att arbets- eller uppdragstagaren ska åsidosätta sina skyldigheter. När det gäller arten och värdet av förmåner vid representation eller liknande har i förarbetena anförts att viss vägledning kan hämtas från anvisningar om avdragsgilla representationskostnader. Enligt samma förarbeten måste dock beaktas att dessa anvisningar har helt andra syften än de straffrättsliga reglerna och de kan därför inte användas för att dra en gräns mellan straffbara och straffria beteenden. Förmåner som faller inom ramen för vanlig artighet och upp- märksamhet i umgänget människor emellan är givetvis tillbörliga. Det kan t.ex. röra sig om uppvaktning i samband med en högtidsdag, sjukdom och representation. Är det fråga om en gåva av dyrbar egendom bör det enligt förarbetena finnas ett djupare vänskapsförhållande mellan givare och mottagare som inte enbart grundas på förbindelser i arbetet för att gåvan ska kunna godtas. En befattningshavare som avgår med pension bör också kunna få gåvor från personer som han eller hon under sitt yrkesliv haft kontakt med utan att det anses vara otillbörligt. Bidrag utan villkor eller förbehåll till ett politiskt parti ska i första hand anses vara ägnat att främja partiets politik i största allmänhet. Även om en sidoeffekt av bidraget är att partiets företrädare gynnas i sina politiska karriärer, kan bidraget normalt inte anses utgöra en otillbörlig belöning. Samma sak gäller om bidraget syftar till att uppnå ett visst politiskt beslut, t.ex. sänkt inkomstskatt för alla, men detta ligger i linje med partiets politiska målsättning. Kan bidraget kopplas samman med en åtgärd som företas av någon av partiets företrädare och som inte ligger inom ramen för genomförandet av partiets politiska program, förhåller sig saken annorlunda. Ett använt exempel är att en politiker genomför en vapenaffär med vetskap om att vapenleverantören lämnar ett stort bidrag till hans politiska parti. har i två domar prövat otillbörlighetsrekvisitet. I NJA 2008 s. 812 dömdes två anställda vid för mutbrott. De hade av personer anställda vid bilföretag som regelbundet besiktigade fordon på deras besiktningsanläggning, fått eller fått till förmånspris köpa öl och sprit. Värdet på förmånen var måttligt, men det hade varit fråga om ett upprepat förfarande. Objektivt sett hade förfarandet gett anledning till misstanke att bilföretagen som lämnat förmånerna fått förmånligare behandling än andra kunder vid . I NJA 2008 s. 705 ansågs deltagande i älgjakt inte otillbörligt. Verkställande direktören i ett skogsbolag bjöd in en landshövding till en älgjakt. Jakten pågick under en och en halv dag och bolaget bekostade övernattning i en jaktvilla, samt en lunch i fält. Inslaget av myndighetsutövning i landshövdingens arbete ansågs vara begränsat och bedömningen av vad som skulle anses vara en otillbörlig förmån blev därmed något mindre sträng. Älgjakten är av stor betydelse i , vilket gjorde det naturligt och legitimt för landshövdingen att delta i en älgjakt. Förmånens art kunde inte i sig anses ha påverkat landshövdingen arbete. Det beaktades även att landshövdingen beskrivit sina intryck av jakten öppet. För straffansvar krävs att arbets- eller uppdragstagaren tar emot eller begär (erbjuds) förmånen för sig själv eller för annan. Mut- ansvaret omfattar således situationer där förmånen tillfaller eller ska tillfalla någon annan än den vars arbete eller uppdrag kan befaras bli påverkat. Lagtexten kan ge intrycket att förmånen kan vara avsedd för vem som helst. Så är dock inte fallet. Enligt förarbetena måste det finnas en koppling mellan den mutansvarige arbets- eller uppdrags- tagaren och den som tar emot den otillbörliga förmånen, så att förmånen på ett eller annat sätt kan anses gynna arbets- eller uppdragstagaren . Två exempel kan klargöra saken. Rektorn för en skola lovar den kommunale handläggaren av rektorns byggnadslovsansökan att handläggarens dotter ska få högsta betyg om bygglov meddelas. Chefen för ett byggföretag lovar den kommunale inköpschefen att om företagets offert accepteras av kommunen så ska byggföretaget utan ersättning utföra vissa arbeten på en fastighet som ägs av inköpschefens hustru. För ansvar krävs inte att förmånen rent fysiskt tas emot av arbets- eller uppdragstagaren för vidarebefordran till tredje man. Det räcker att han eller hon känner till att förmånen kommit i tredje mans besittning och att han eller hon godkänt eller på något annat aktivt sätt verkat för att förmånen ges. Ansvar kan också inträda om arbets- eller uppdragstagaren varit passiv, förutsatt att han känt till att förmånen skulle ges och omständigheterna är sådana att han måste anses ha lämnat sitt tysta godkännande till detta. Om en muta lämnas till en tredjeman kan denne straffas för medverkan till brottet, om han eller hon förstår på det sätt som krävs för uppsåt att förmånen lämnas till honom eller henne som en otillbörlig belöning för den mutansvarige arbets- eller uppdragstagarens sätt att utföra sitt arbete eller uppdrag. Ansvar för mutbrott kan inträda för förmån som ges innan arbets- eller uppdragstagaren anställts respektive fått något uppdrag. Han eller hon måste dock sedermera bli anställd eller få uppdraget. Däremot krävs inte att arbets- eller uppdragstagaren också har börjat arbeta i sin anställning eller sitt uppdrag. Ansvar för mutbrott kan vidare inträda för förmån som ges efter det att arbets- eller uppdragstagaren slutat sin anställning eller sitt uppdrag. En förmån som i efterhand lämnas som belöning för vad arbets- eller uppdragstagaren gjort i sin tjänste- eller uppdrags- utövning kan således leda till straffansvar. En efterföljande belöning kan inte ha till syfte att påverka mottagarens handlande. Straffansvaret har införts främst på grund av de praktiska svårigheter som åklagaren har när det gäller att motbevisa ett påstående om att förmånen inte varit utlovad eller begärd. Dessutom vill man undvika ett system där arbets- eller uppdragstagare påverkas i sitt arbete eller uppdrag av utsikten att i samband med pensionering eller liknande få en belöning för sin tjänste eller uppdragsutövning. Det är också ägnat att skapa misstro mot den offentliga förvaltningen, om tjänstemän efter avgången får förmåner av personer eller företag som de haft att göra med i tjänsten. Det väckte exempelvis uppseende när den förre statsministern i , , som som regeringschef arbetat för en oljeledning på från till , efter sin avgång fick ett välbetalt uppdrag som styrelseordförande i det oljebolag som låter bygga ledningen. En annan sak är att en efterföljande belöning, t.ex. en måttfull gåva i samband med pensionsavgång, som regel är tillbörlig. I NJA 1987 s. 604 hade en tidigare arbetstagare inom erhållit en lantgård genom testamente. Testator ville att gården skulle komma i en pålitlig persons händer. Det ansågs inte bevisat att gården getts till testamentstagaren som belöning för dennes insatser inom åt testatorn. För ansvar krävs att gärningsmannen har uppsåt som täcker alla objektiva rekvisit. När det gäller rekvisitet otillbörlighet måste gärningsmannen inte känna till att belöningen är att anse som otillbörlig, men han eller hon måste ha kunskap om de faktiska och rättsliga omständigheter som gör att belöningen anses otillbörlig. Det är inte straffbart att av oaktsamhet bryta mot bestäm- melserna om bestickning och mutbrott. Straffet för bestickning och mutbrott är böter eller fängelse i högst . I grova fall är straffet fängelse i lägst och högst . Straffskalorna är förhållandevis vida. De överensstämmer med straffskalorna för trolöshet mot huvudman, tjänstefel och grovt tjänstefel. Straffbestämmelserna täcker in fall som har ett mycket lågt straffvärde. Någon särskild straffskala för ringa brott eller någon regel om straffrihet vid ringa fall finns dock inte. Om förmånen har obetydligt värde kan åklagaren ibland finna att belöningen inte är otillbörlig och avskriva saken på den grunden att gärningen inte utgör något brott. Är detta inte möjligt men brottet är ringa, kan åklagaren finna att det inte är påkallat från allmän synpunkt att väcka åtal. Någon närmare vägledning för när ett brott ska anses grovt ges inte i lagtexten. Enligt förarbetena är de högsta straffsatserna förbehållna mutor i samband med myndighetsutövning eller annan viktig offentlig verksamhet. I sådana fall förutsätts att den mutade har en ställning som är i särskilt behov av integritetsskydd, att denne har begått eller haft för avsikt att begå en pliktstridig handling eller orsakat stor skada. Ingen av dessa omständigheter medför emellertid att gärningen måste bedömas som grov. Andra omständigheter av betydelse är om gärningen rört mycket stora belopp, skett systematiskt eller i stor omfattning. Mutbrott och bestickning kan i vissa fall ha ett så högt straffvärde eller utgöra brott av en sådan art att fängelse väljs som påföljd även om den dömde inte tidigare är straffad för likartad brottslighet. En gärning med lägre straffvärde än anses inte böra föranleda fängelse som påföljd om det inte är fråga om återfall eller s.k. artbrott. Ett fängelsestraff eller lägre kan få avtjänas i hemmet genom s.k. fotboja. Enligt litteraturen (Borgeke och Sterzel, Påföljdspraxis, 2009) bör mutbrott som begåtts mer av okunnighet om reglerna eller av obetänksamhet ge böter. Är så inte fallet och mutbrottet rör större belopp eller företas med syfte att snedvrida konkurrensen eller i övrigt ge gärningsmannen orättmätiga förmåner, bör brottet föranleda fängelse eller villkorlig dom i förening med böter. I RH 1996:30 dömdes en avdelningsdirektör vid för mutbrott till åtta månaders fängelse med hänsyn till brottets art och straffvärde. Han hade fått av en fastighetsägare för att i sin anställning ha förmedlat tre hyreskontrakt mellan statliga myndigheter och fastighetsägaren eller av denne företrädda bolag. I RH 1997:43, dömdes en teknisk chef i en kommun för att ha tagit emot muta i form av ett fritidshusbygge till ett betydande värde. Hovrätten anförde att förarbeten och rättspraxis inte ger stöd för att mutbrott till sin art skulle vara sådant att fängelse bör följa. Påföljden bestämdes till villkorlig dom och 70 dagsböter. Av 35 kap. 1 § följer att påföljd inte får utdömas, om den som misstänks för bestickning eller mutbrott inte häktats eller delgivits åtal för brottet från det brottet begicks. Enligt 6 § i samma kapitel får påföljd inte i något fall ådömas har förflutit. I grova fall är preskriptionstiden tio respektive . I 17 kap. 17 § och 20 kap. 5 § finns följande särskilda åtalsregler för vissa fall av bestickning och mutbrott. 1.Bestickning mot och mutbrott av arbets- eller uppdragstagare inom stat och kommun eller någon som utövar myndighet faller under allmänt åtal. Allmän åklagare har därför rätt och skyldighet att väcka åtal för sådant brott. Av bl.a. 22 § lagen (1994:260) om offentlig anställning följer att arbetstagare hos eller dess myndigheter eller myndigheter under regeringen ska anmälas till åtal vid skälig misstanke om mutbrott. Anmälan görs antingen av den myndighet där de är anställda (ibland genom en särskild personalansvarsnämnd) eller . 2.Bestickning mot och mutbrott av i eller utlandet privatanställd arbets- eller uppdragstagare får åtalas, om den mutades arbets- eller uppdragsgivare har angett brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detta innebär att åtal i ursäktliga fall kan underlåtas, förutsatt att arbets- eller uppdrags- givaren inte anmält brottet till åtal. 3.Bestickning mot och mutbrott av arbets- och uppdragstagare iutländska och internationella organ får åtalas endast om arbets- givaren har anmält brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detta gäller inte arbetstagare i , främmande stats minister eller ledamot av främmande stats lagstiftande församling, Åtal för brott som begåtts utomlands förutsätter med vissa (2 kap. 5 § [1993:1467] med bemyndigande för Riksåklagaren att förordna om väckande av åtal i vissa fall). Ett sådant undantag är att brottet begåtts av en medborgare i ett nordiskt land mot svenskt intresse. 3.2.13Svensk domsrätt – krav på dubbel straffbarhet För brott som begåtts i kan dömas enligt svensk lag och av svensk domstol. Det är inte lika självklart att svensk domstol har rätt att döma över brott som har begåtts utomlands. I föregående avsnitt har också nämnts att åtal för sådana brott normalt kräver tillstånd av regeringen eller riksåklagaren. har en vid straffrättslig jurisdiktion jämfört med många andra länder. Grundläggande bestämmelser om svensk domsrätt finns i 2 kap. . Enligt 2 kap 2 § föreligger svensk domsrätt för utomlands begångna brott om brottet begåtts av 1)svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2)utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i landet eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, eller 3)annan utlänning som finns här i landet och det enligt svensk lag kan följa mer än sex månaders fängelse på brottet. En förutsättning för svensk domsrätt är att gärningen var straffbar på orten där den begicks (krav på dubbel straffbarhet). Påföljd får inte heller dömas ut som är strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Det finns inte något formellt krav på att lagstiftningen på gärningsorten i praktiken också upprätthålls. Om det exempelvis är vanligt med mutor i handel och vandel i ett visst land trots att det är förbjudet enligt landets lag, kan ansvar för mutbrott ådömas i för den som har lämnat mutor i det landet, eftersom kravet på dubbel straffbarhet formellt är uppfyllt. Att mutor är regel snarare än undantag i landet kan dock få betydelse vid bedöm- ningen av om en lämnad förmån ska anses ha varit otillbörlig. Kravet på dubbel straffbarhet begränsar möjligheten att i beivra utomlands begångna besticknings- och mutbrott. Om den främmande lagen, liksom svensk lag, för ansvar för mutbrott kräver att den lämnade förmånen är otillbörlig, kan det vara så att man i det främmande landet kräver högre värden och mera graverande omständigheter än vad man gör i för att otillbörlighets- rekvisitet ska anses vara uppfyllt. Det måste den svenska domstolen iså fall rätta sig efter. Rådande bruk på gärningsorten kan också göra en lämnad förmån straffri, även om det att döma av lagtexten i det främmande landet är straffbart att lämna mutor. I förarbetena har påtalats att vid bedömningen av svenska företags affärsförbindelser med utlandet, hänsyn måste tas till att synen på det tillbörliga i att lämna gåvor i samband med affärer starkt växlar från land till land och att man vid tillämpningen av mutbestämmelserna inte kan bortse från den praxis som utvecklats i det främmande landet. Enbart det förhållandet att en förmån omfattas av allmän sedvänja eller accepterad kutym – inom eller utom landet – gör dock inte förmånen tillbörlig. Enligt 2 kap. 3 § föreligger svensk domsrätt också om brottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eller svensk allmän inrättning. Så kan anses vara fallet om en svensk offentlig tjänsteman låter sig mutas utomlands. Svensk domsrätt gäller också om brottet begåtts i arbetet av fartygsbefäl eller besättningsman på fartyg samt i vissa fall av anställda inom Försvarsmakten, polismyndigheterna, och Kustbevak- ningen. Även vissa svenska beskickningar och områden i utlandet med svensk anknytning skyddas genom svensk domsrätt. Vidare kan enligt 2 kap. 3 a § svensk domsrätt föreligga, om lagföring överförs från ett främmande land med stöd av lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott. I nu nämnda fall finns inte något krav på dubbel straffbarhet. Enligt 2 kap. 7 § kan svensk domstols behörighet begränsas av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser eller, enligt särskilda bestämmelser, av överenskommelse med främmande makt. Bestämmelser om detta ges bl.a. i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Den som döms för bestickning döms inte också för att han eller honom genom bestickningsbrottet har medverkat till mutbrott eller vice versa. Den som förmedlat en muta har som regel därigenom gjort sig skyldig till såväl medverkan till bestickning som medverkan till mutbrott. Han döms dock endast för medverkan till ett av dessa brott. Enligt uttryckliga bestämmelser kan den som döms för mutbrott eller bestickning inte för samma gärning dömas också för tjänstefel enligt 20 kap. 2 § eller otillbörlig belöning vid röstning enligt 17 kap. 8 § tredje stycket . Någon motsvarande bestämmelse finns inte för trolöshet mot huvudman och det får anses oklart i vad mån det för en och samma gärning döms för såväl trolöshet mot huvudman som mutbrott. Enligt Brottsförebyggande rådets kriminalstatistik för lagfördes för bestickning som huvudbrott i 4 fall till böter och i 7 fall till villkorlig dom. Av bötesstraffen var 1 under 45 dagsböter, 7 på mellan 45-99 dagsböter och 2 på minst 100 dagsböter. förekom 19 lagföringar, varav 16 resulterade i böter, 2 i villkorlig dom och 1 i åtalsunderlåtelse. För mutbrott som huvudbrott dömdes 19 personer. Påföljden bestämdes i 2 fall till fängelse, 8 fall till villkorlig dom och 9 fall till böter. För bestickning lagfördes i 2 fall till villkorlig dom och 16 fall till böter. Forskning talar för att anmälnings- och rapporterings- benägenheten är förhållandevis låg vid mutbrott och bestickning (se t.ex. Brottsförebyggande rådets rapporter Korruptions struktur i [2007:21], Otillåten påverkan riktad mot myndighetspersoner [2005:18] och Polisens möte med organiserad brottslighet [2009:7]). Det är inte förvånande då såväl givaren som mottagaren av naturliga skäl vill hålla transaktionen dold. Misstanke om mutbrottslighet väcker ofta stort massmedialt intresse, särskilt om politiker eller andra personer med särskild ställning i offentlig eller privat sektor på något sätt är involverade. har förekommit flera sådana fall. frikände (mål B 191-09) en journalist från ansvar för mutbrott. Tingsrätten fann bevisat att han hade tagit emot från en släkting till en livstidsdömd för att granska fallet. Åklagaren gjorde gällande att journalisten var anställd av TV4 och att betalningen skett för hans tjänsteutövning. Hovrätten fann dock att han inte hade ställning som arbetstagare i den mening som avses i 20 kap. 2 § . Tingsrätten fann inte heller bevisat att han hade begärt pengar av en annan dömd person för att granska dennes fall. Domen har vunnit laga kraft. Hovrätten för och frikände (mål B 2141-06) kommunstyrelsens ordförande i från ansvar för mutbrott. Han hade tagit emot en resa till av en vän som 60-årspresent. Vännen var styrelseordförande i ett bolag som hade affärsförbindelser med kommunen. Gåvan ansågs emellertid ha sin grund i vänskapsförhållandet och inte tjänsten som ordförande i kommunstyrelsen. dömde (mål B 2573-08) en klinikchef och en läkare vid ett allmänt sjukhus för mutbrott på den grunden att de begärt pengar av läkemedelsföretag som bidrag till en personalresa till för 40 anställda på kliniken. Riksåklagaren, mot korruption lade ner en förundersökning om mutor som skulle ha utbetalats i samband med AB:s och exportförsäljningar av JAS Gripen till , och . I skälen för beslutet anfördes att utredningen visar att brittiska plc, med utnyttjande av ett sofistikerat betalningsarrangemang, gjort stora dolda utbetalningar som kan knytas till försäljningskampanjerna i , och och som möjliggjort mutor till beslutsfattare i dessa länder. Det kunde dock inte bevisas att företrädare för och uppsåtligen med- verkat till att mutor utbetalats av BAE efter . I har BAE träffat en överenskommelse med åklagare vid beträffande några av de ovannämnda affärerna och därvid underkastat sig ansvar (guilty plea) för bedrägeri och urkundsförfalskning, åtagit sig att betala böter på samt lovat att inrätta ett system för regelefterlevnad med en oberoende granskare som ska övervaka BAE:s efterlevnad av bl.a. reglerna mot korruption. har begärt att en distriktsdomstol ska fastställa överenskommelsen i dom. I NJA 2008 s. 705 frikändes landshövdingen i från ansvar för mutbrott efter att ha deltagit vid älgjakt, se ovan under avsnitt 3.2.7. I NJA 2009 s. 751 frikändes en offentlig försvarare från ansvar för mutbrott efter att ha tagit emot en vinkyl från sonen till en klient. Gåvan ansågs ha sin grund i ett långvarigt vänskapsförhållande mellan advokatens och klientens familjer. Kravet på tjänstesamband var således inte uppfyllt. Riksåklagaren, mot korruption lade ner en förundersökning efter det att statsministern utsetts till hedersdoktor vid med motiveringen att han verkat för att skulle få ett universitet. I beslutsskälen anfördes att hedersdoktoratet inte utgjorde muta eller annan otillbörlig förmån för tjänsteutövningen. ogillade (mål B 12813-06) åtalet mot koncernchefen i TeliaSonera och chefen för dess svenska dotterbolag för att dotterbolaget inbjudit chefer och tjänstemän i offentlig förvaltning och i det privata näringslivet att tillsammans med make/maka/sambo se en föreställning av musikalen och i anslutning till föreställningen ta en välkomstdrink och äta av en buffé. I domskälen anfördes att den erbjudna förmånen inte kunde anses otillbörlig. 10 kap. 5 § Om någon, som på grund av förtroendeställning fått till uppgift att för någon annan sköta ekonomisk angelägenhet eller självständigt handha kvalificerad teknisk uppgift eller övervaka skötseln av sådan angelägenhet eller uppgift, missbrukar sin förtroendeställning och därigenom skadar huvudmannen, döms han för trolöshet mot huvudman till böter eller fängelse i högst . Vad som har sagts nu gäller inte, om gärningen är belagd med straff enligt 1--3 §§. Är brottet grovt, skall dömas till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningsmannen begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller tillfogat huvudmannen betydande eller synnerligen kännbar skada. Missbrukar någon, som fått till uppgift att sköta rättslig angelägen- het för någon annan, till förfång för huvudmannen sin förtroende- ställning, döms han enligt första stycket, även om angelägenheten inte är av ekonomisk eller teknisk art. I 10 kap. 5 § finns bestämmelser om straff för trolös- het mot huvudman. Den som har fått till uppgift att sköta annans rättsliga, ekonomiska eller tekniska angelägenhet kan missbruka förtroendet och tillfoga huvudmannen skada på ett sätt som en utomstående normalt saknar möjlighet till. Straffbestämmelserna syftar till att skydda huvudmannen från sådant förtroende- missbruk. Straffbestämmelsen är något enklare uppbyggd än bestäm- melserna om bestickning och mutbrott. För straffrättsligt ansvar krävs att gärningsmannen på grund av förtroendeställning har fått till uppgift att sköta eller ha hand om en viss angelägenhet för någon annan (personkrets), att han eller hon missbrukar sin förtroendeställning (brottslig handling), att detta leder till skada eller förfång för huvudmannen (effekt). För ansvar krävs att gärningsmannen har en förtroendeställning med vissa särskilt angivna uppgifter av ekonomisk, rättslig eller teknisk natur. Den personkrets som kan fällas till ansvar för trolöshet mot huvudman är nära nog identisk med den personkrets som omfattas av bestämmelserna om bestickning och mutbrott enligt 20 kap 2 § andra stycket 1-5.