sou · GXB339 · 2010-01-01 00:00:00 — Arbets-, tjänste- och skolresor Källa: statistik 2007:19, RES 2005-2006, Den nationella resvaneundersökningen. Det finns inte någon typisk resenär utan önskemål och behov varierar mellan individer. Ålder, familjesituation, disponibel in- komst, funktionsnedsättning, avstånd till hållplats och en rad andra faktorer påverkar hur mycket vi reser och med vilka färdmedel. Behovet styrs också av var man bor samt syftet med resan. Av resvaneundersökning 2005-2006 framgår att under en genomsnittlig dag rörde sig av befolkningen utanför hemmet och arbetsplatsen. Vidare framgår att grupper där särskilt många reste var personer i åldern 25–och heltidsanställda. Men det fanns även grupper i befolkningen för vilka det inte var vanligt att förflytta sig. Framförallt personer som hade svårt att röra sig reste mindre än genomsnittet av befolkningen. Vidare reste mer än hälften av de färdtjänstberättigade mindre en genomsnittlig dag. Att inte resa alls var också vanligt bland de äldsta. De flesta resorna startar på mor- gonen och är till mycket stor del resor till arbetet. En annan topp finns när dessa resor går i omvänd riktning, det vill säga tillbaka till hemmet. Andra sorters resor börjar oftast . De flesta service- och inköpsresor startar runt lunchtid och för resor ligger toppen under den tidiga kvällen. Under de tidiga morgontimmarna är aktiviteten som lägst. Diagram 3.2 Starttid för huvudresor fördelade över dygnet efter ärende. 1 000-tal resor per dag Arbets-, tjänste-, och skolresor Källa: statistik 2007:19, RES 2005–2006, Den nationella resvaneundersökningen. Enligt resvaneundersökning 2005-2006 är det mest använda färdsättet fortfarande bilen. Under en vanlig dag görs i genomsnitt 13 miljoner resor. Av dessa resor gjordes med kollektiva färdmedel och med bil. De flesta resorna är korta och görs i samband med arbete och skola. Övriga resor gjordes till fots, med cykel eller annat färdsätt. Av diagram 3.3 framgår hur huvudresorna fördelas på olika färdsätt. Det vanligaste färdsättet efter bilen är till fots och cykel. Därefter kommer kollektivtrafiken. Inom kollektivtrafiken är buss det vanligaste färdsättet. Kvinnor reser mer kollektivt än män, går mer till fots och är oftare passagerare i personbil än män. Diagram 3.3 Andel (%) huvudresor efter färdsätt, uppdelat på kön Källa: statistik 2007:19, RES 2005-2006, Den nationella resvaneundersökningen. Huvudresans genomsnittliga reslängd och restid varierade mellan boenderegioner. Resan var kortast, , men tog längst tid, , för boende i storstäder. Längst, , är resan i glesbygdskommuner med 12 500–25 000 invånare. Skillnaden i res- tid är relativ liten mellan de olika boenderegionerna. Restiden varie- rade mellan 38 och i genomsnitt per region. SOU 2009:39 Resandet och kollektivtrafikmarknaden Diagram 3.4 Restid och reslängd för huvudresor efter boenderegion (SKL-indelning, exklusive flyg). Övriga, mer än 25 000 inv Övriga, 12 500 - 25 000 inv Övriga, mindre än 12 500 inv Källa: statistik 2007:19, RES 2005-2006, Den nationella resvaneundersökningen. Av statistik från resvaneundersökning 2005-2006 framgår också att den genomsnittliga arbetsresan var . Res- längden på en arbetsresa var kortast för boende i storstäder och längst i pendlingskommuner. var restiden längst i förortskommuner och storstäder. Användning av bil respektive kollektiva färdmedel vid arbets- resor skilde sig kraftigt åt mellan olika regioner. Att åka kollektivt till arbetet var ungefär tio gånger så vanligt i storstäder som i glesbygden. I glesbygden är man i hög grad hänvisad till att ta sig till arbetet med bil och bilanvändning vid arbetsresor var nästan dubbelt så vanlig i glesbygden jämfört med i storstäder. gjordes cirka 200 000 resor längre än enkel resa från bostaden alternativt fritidsbostaden. Jämfört med det totala antalet resor per dag (13 miljoner) är antalet långa resor få. Andelen uppgår endast till av alla resor. Bil är det vanligaste färdsättet för långväga resor. Flyg och tåg stod för var av resorna och buss användes i av resorna. Flertalet av de långa resorna gjordes till mål i . Drygt hälften av resorna inom , som var längre än enkel resa, var dagsresor. Det är således en överväldigande majoritet av resorna som görs som är lokala eller regionala. Det totala resandet med kollektivtrafik och samhällsbetalda resor ökar . Marknadsandelen av kollektivtrafikresor har dock inte ökat. I jämförelse med biltrafiken är andelen resor med kollektivtrafik relativt låg. Andelen resta personkilometer är med bil och med kollektiva transportmedel. uppgick kostnaderna och verksamhetsintäkterna för den lokala och regionala kollektivtrafiken till cirka 27 respektive . Därutöver uppgick ersättning från kommun, landsting och stat till . Beloppet inkluderar inte det offentligas ersättning till den särskilda kollektivtrafiken som uppgick till 8,5 miljarder kronor1. har kostnaderna för den allmänna kollektivtrafiken ökat medan verksamhetsintäkterna endast ökat . har bidragen från kommun och landsting ökat . Kommuner och landsting står alltså för en allt större andel av kostnaderna. (Statistik 2008:17, Lokal och regional kollektivtrafik 2007). gjordes cirka 1,2 miljarder resor i lokal och regional kollektivtrafik. Det kan jämföras med cirka 1 miljard resor . Drygt hälften, , av kollektivtrafikresorna gjordes i , i och i län. De tre storstadslänen , och Västra 1 All ersättning som utgått för sjukresor inklusive ersättning för resor med egen bil eller allmän kollektivtrafik ingår i den . , svarade tillsammans för av alla kollektiv- trafikresor i . Drygt hälften av det totala antalet lokala och regionala resor görs med buss medan man reser minst med fartyg. Av diagram 3.5 framgår antalet lokala och regionala kollektivtrafikresor som genomfördes med buss, tunnelbana, spårväg, tåg, fartyg och samtliga trafikslag mellan år 1999-2007. I denna statistik ingår inte färdtjänstresor och särskilt anordnade skolresor och sjukresor. Diagram 3.5 Antal kollektivtrafikresor per trafikslag 1999-2007. Källa: Statistik 2008:17, Lokal och regional kollektivtrafik 2007. Bussbranschen kan delas upp i olika marknader. Den trafik som det offentliga upphandlar, den avreglerade marknaden för långväga buss i linjetrafik samt olika former av charter- eller beställnings- trafik. Den långväga busstrafiken avreglerades . var det 28 företag som bedrev långväga linjelagd buss- trafik i (Statistik 2008:21, Långväga buss 2007). Sammanlagt körde företagen 158 långväga busslinjer i egen regi och 17 långväga busslinjer på uppdrag . De långväga busslinjerna i är geografiskt koncentrerade till syd- och . Därtill finns flera linjer längs kusten mot . Express är det dominerande kollektivtrafikföretaget inom långväga busstrafik i . Inträdeshinder till bussmarknaden är relativt låga. Andelen fasta kostnader är lägre än för järnväg och investeringsbehoven för att starta en verksamhet är inte lika stora som för järnväg. Det största inträdeshindret på bussmarknaden är den monopolliknande roll trafikhuvudmännen har. Bussmarknaden har inte heller de begränsningar i konkurrensmöjligheter som spårburen trafik har till följd av begränsad spårkapacitet. Av tabell 3.1 framgår vilka de tio största bussföretagen är i om man ser till antalet bussar. Tabell 3.1 De tio största bussföretagen per Källa: Statistik om bussbranschen 2009, rapport från . De flesta linjebussföretagen är små. fanns det 323 linjebussföretag i landet. Av dessa företag hade 95 stycken inga anställda. I 250 av bussföretagen var antalet anställda färre än 10 och endast sju bussföretag hade fler än 100 anställda. Mellan och har antalet linjebussföretag minskat med . har charter- och beställningsbussföretag ökat . Majoriteten av linje- bussföretagen kör upphandlad trafik utan möjlighet att själv påverka marknaden. SOU 2009:39 Resandet och kollektivtrafikmarknaden Källa: Statistik om bussbranschen 2009, rapport från . Järnvägsmarknaden är en bransch med stordriftsfördelar i trafiken och nätet. Inträdesbarriärerna är relativt höga. Det gäller såväl för tåg som för spårväg och tunnelbana. har ensamrätt till den järnvägstrafik som bolaget bedömer kunna bedriva kommersiellt. I stort sett all övrig persontrafik upphandlas av trafikhuvudmännen som i princip har monopol på trafiken inom länen. Rikstrafiken lämnar ersättning till viss inter- regional trafik. Regeringen har beslutat proposi- tionen Konkurrens på spåret (prop. 2008:09:176) med förslag som innebär att marknaden för persontrafik på järnväg öppnas för konkurrens och att SJ AB:s ensamrätt upphävs. är marknaden för charter- och nattågstrafiken öppen för konkurrens. För persontrafiken är den dominerande aktören. A-train bedriver kommersiell trafik på sträckan – , där man också har ensamrätt för direktpendling till från . fanns det 11 järnvägsföretag med giltigt trafiktillstånd för persontrafik. Vilka de företagen är framgår av tabell 3.3. Tabell 3.3 Järnvägsföretag med giltigt tillstånd, per Källa: Transportstyrelsen. Taximarknaden är avreglerad . Barriären för en företagare att träda in på marknaden är relativt låg och andrahands- marknaden för fordon god. Taxibranschen består av många små företag som ofta är anslutna till beställningscentraler. Centralernas storlek varierar från några få fordon till cirka 1 500 fordon. Företagen som är anslutna till en beställningscentral har samma priser och ofta ett gemensamt utseende på taxibilarna. Konkurrens mellan beställningscentraler uppstår främst i större tätorter. Sam- arbetet inom beställningscentraler innebär att kunderna inte alltid upplever taxiåkeriet som egen företagare. fanns det 8 153 gällande trafiktillstånd för taxi. Enligt rapport (Branschläget 2008) från domineras taximarknaden av företag med endast en bil och de flesta företag i den svenska taxibranschen drivs som enskilda näringsidkare. Antalet taxiföretag som har fler än 20 fordon har dock ökat från 30 till 41 stycken . De största företagen fortsätter att växa. Det största taxiföretaget i landet hade sammanlagt 125 fordon. SOU 2009:39 Resandet och kollektivtrafikmarknaden Företagsstorlek, antal fordon och antal företag, Källa: , Branschläget 2008. Taxinäringens marknad kan delas upp i tre delar, företagsresor, privatresor och upphandlade samhällsbetalda resor. Med samhälls- betalda resor avses sjukresor, färdtjänst, skolskjutsar och komplet- teringstrafik. De samhällsbetalda transporterna svarar för av intäkterna för taxiföretagen. Variationerna är dock mycket stora mellan olika delar av landet. På större orter utgörs en större andel av företags- och privatresor. På landsbygden och i de mindre orterna kan de samhällsbetalda transporterna svara för av taxiföretagens intäkter. Kollektivtrafik till sjöss utförs med passagerarbåtar av många olika slag. Allt från bilfärjor som även kan ta passagerare till små båtar som bara hämtar eller lämnar ett litet antal passagerare. Den mest omfattande passagerartrafiken till sjöss utgörs av upphandlad trafik. Kollektivtrafik till sjöss bedrivs i störst omfatt- ning i och även om det förekommer sådan trafik i begränsad omfattning i en del andra län. I bedrivs av subventionerad kollektivtrafik till sjöss parallellt med helt kommersiell skärgårdstrafik. I är det som upphandlar kollek- tivtrafiken i skärgården. Den kommersiella trafiken har här inte fått möjlighet att etablera sig parallellt med den upphandlade. Styrsö- bolaget är den dominerande aktören i och i är det Waxholmsbolaget som bedriver trafik med subvention och Strömmabolaget som driver helt kommersiell trafik med tyngdpunkt på turisttrafik . Marknaden för färdtjänst och skolskjuts Omkring 290 000 grundskoleelever åker skolskjuts till och från skolan. Skolskjutsningen sker antingen genom den ordinarie linjetrafiken eller genom särskilt anordnade skolskjutsar. Någon fördelning mellan allmän och särskilt anordnad skolskjuts finns dock inte.2 Omkring 360 000 personer har tillstånd att åka färdtjänst och de gör tillsammans cirka 12 miljoner resor . Antalet resor har sjunkit betydligt som en följd av att kollektiv- trafiken och den fysiska miljön har blivit mer tillgänglig för funktionshindrade.3 2Källa: kommuner och landstings webbsida. 3Källa: kommuner och landstings webbsida. 4.1Lagen (1997: 734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik I lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik finns de grundläggande bestämmelserna om den allmänna kollektiv- trafiken. Av 1 § framgår att det i varje län ska finnas länstrafikansvariga som ansvarar för den lokala och regionala linjetrafiken för person- transporter för att främja en tillfredställande trafikförsörjning. Det framgår vidare att de länstrafikansvarigas uppgifter ska handhas av en trafikhuvudman. De länstrafikansvariga ansvarar enligt andra stycket också för persontransporter enligt lagen (1997:736) om färdtjänst (se avsnitt 4.6) och lagen (1997:735) om riksfärdtjänst (se avsnitt 4.7) i sådana kommuner som överlåtit sina uppgifter enligt någon av dessa lagar till trafikhuvudmannen i länet. Trafikhuvudmannen ska enligt 2 § verka för att transporter som avses i 1 § första stycket ska vara tillgängliga för funktionshindrade. Av 3 § framgår att trafikhuvudmannen ska ägna uppmärksamhet åt taxifrågorna i länet och verka för en tillfredställande taxiförsörj- ning. och kommunerna i länet är enligt 4 § gemensamt länstrafikansvariga. Vidare framgår att i är lands- tinget länstrafikansvarigt och i är kommunen läns- trafikansvarig, samt att och kommunerna i övriga län kan komma överens om att antigen eller kommunerna ska vara länstrafikansvariga. Ett landsting eller en kommun som ensamt är länstrafikansva- rigt ska enligt 5 § också vara trafikhuvudman. I övriga fall ska trafikhuvudmannen vara ett kommunalförbund. Det framgår emel- lertid vidare att om de som är länstrafikansvariga är överens får trafikhuvudmannen istället vara ett aktiebolag som har bildats för ändamålet och i vilket de länstrafikansvariga ska inneha samtliga aktier. Omfattningen av trafik som avses i 1 § första stycket och grunderna för prissättningen för resor med sådan trafik ska enligt 6 § första stycket anges i en trafikförsörjningsplan som trafik- huvudmannen antar efter samråd med de som är länstrafik- ansvariga. I planen ska det tas upp åtgärder för handikappanpass- ning av trafiken. Av andra stycket framgår att omfattningen av trafik enligt lagen om färdtjänst och lagen om riksfärdtjänst och grunderna för prissättning för resor med sådan trafik ska anges i en trafikförsörjningsplan som kommunen antar efter samråd med trafikhuvudmannen och i länet. I tredje stycket anges att om en kommun har överlåtit sina uppgifter enligt lagen om färdtjänst eller lagen om riksfärdtjänst till trafikhuvudmannen ska trafikhuvudmannens trafikförsörjningsplan även omfatta resor enligt dessa lagar. I trafikförsörjningsplanerna ska det enligt fjärde stycket även redogöras för miljöskyddande åtgärder. Efter överenskommelse med eller en kommun i länet får trafikhuvudmannen enligt 7 § första stycket upphandla persontransport- och samordningstjänster för sådana transport- ändamål som kommunerna eller lanstinget ska tillgodose samt samordna sådana transporttjänster. När en kommun, ett landsting eller en trafikhuvudman upphandlar taxitjänster får man även enligt andra stycket beakta åtaganden av anbudsgivaren att hålla en godtaxiservice för allmänheten. Regeringen får efter framställning av en trafikhuvudman, ett landsting eller en kommun enligt 8 § meddela föreskrifter om sam- verkan i fråga om trafik mellan trafikhuvudmän i olika län 4.2Kommunallagen (1991:900) är enligt 1 kap. 1 § indelat i kommuner och landsting. Av 1 kap. 4 § första stycket framgår att medlem av en kommun är den som är folkbokförd i kommunen, äger fast egendom i kommunen eller är taxerad till kommunalskatt där. Vidare framgår av andra stycket att medlem av ett landsting är den som är medlem av en kommun inom . Kommuner och landsting får enligt 2 kap. 1 § själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller lanstingets område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Av 2 kap. 5 § framgår att om kommunernas och landstingens rätt att meddela föreskrifter och att för skötseln av sina uppgifter ta ut skatt finns det föreskrifter i regeringsformen. Kommuner och landsting får enligt 2 kap. 7 § driva näringsverk- samhet, om den drivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlemmarna i kom- munen eller . Kommuner och landsting får enligt 3 kap. 16 § första stycket, efter beslut av fullmäktige, lämna över vården av en angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte före- skrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk före- ning, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. Av andra stycket framgår att vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning enligt 11 kap. 6 § regeringsformen endast får överlämnas om det finns stöd för det i lag. Av 3 kap. 20 § första stycket framgår att kommuner och lands- ting får bilda kommunalförbund och överlämna vården av kommu- nala angelägenheter till sådana förbund. 4.3Lagen (2006:1116) om information till passagerare m.m. Lagen (2006:1116) om information till passagerare m.m. gäller enligt 1 § första stycket för den som utför transporter av passage- rare i linjetrafik med buss eller som utför motsvarande trafik med tåg, tunnelbana eller spårvagn (transportör). Av andra stycket framgår att i de fall då trafiken organiseras av en trafikhuvudman enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik gäller lagens bestämmelser om transportör i stället beträffande huvudmannen, även om denne inte själv utför trafiken. Transportören ska enligt 2 § ha ett system för att lämna ersätt- ning till passagerare som drabbas av förseningar eller andra stör- ningar i trafiken. Transportören har enligt 3 § första stycket en allmän skyldighet att lämna tydlig och tillförlitlig information om sina transport- tjänster och om sitt ersättningssystem enligt 2 §. Till den som vill köpa en enskild resa ska transportören enligt andra stycket lämna information om resans pris, avgångs- och ankomsttid, sitt ersätt- ningssystem och vem som ska utföra transporten eller en del av den, om denne är någon annan än den som säljer transporten. Av tredje stycket framgår att vid behov ska transportören också lämna information om möjligheterna för en funktionshindrad person att genomföra en viss resa. Resenären ska även enligt fjärde stycket på begäran ges en utskrift av informationen enligt andra stycket. Om det uppstår en försening eller annan störning i trafiken ska transportören enligt 4 § möjligt lämna information om för- seningens eller störningens orsak, varaktighet och konsekvenser. 4.4Lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik I denna lag finns bestämmelser om handikappanpassning av kollek- tivtrafik. Av 1 § framgår att med kollektivtrafik avses i lagen sådan trafik för personbefordran som tillhandahålls allmänheten mot ersätt- ning. Den som har tillsyn över kollektivtrafik och den som utövar sådan trafik ska enligt 2 § första stycket se till att trafiken anpassas med hänsyn till resenärer med funktionshinder. Därvid ska enligt andra stycket funktionshindrades särskilda behov beaktas när kollektivtrafik planeras och genomförs. Enligt tredje stycket ska de färdmedel som används så långt som möjligt vara lämpade för rese- närer med funktionshinder. 4.5Förordningen (1980:398) om handikappanpassad kollektivtrafik Handikappanpassningen av kollektivtrafiken ska enligt 2 § ske i den takt och omfattning som bedöms skälig med hänsyn till de tekniska och ekonomiska förutsättningarna hos dem som utövar trafiken. Av 3 § framgår att vid anpassningen ska hänsyn tas till de sär- skilda förhållandena för kollektivtrafiken i tätortsområden. Vidare ska särskilt beaktas att kraven på säkerhet för resenärer och övriga berörda tillgodoses. , , och ska vart och ett inom sitt område enligt 4 § initiera, planera och följa Rikstrafiken ska verka för att anpassningen sam- ordnas. 4.6Lagen (1997:736) om färdtjänst Denna lag gäller särskilt anordnade transporter för personer med funktionshinder. Varje kommun ansvarar, såvitt gäller kommuninvånarna, enligt 3 § för att färdtjänst av god kvalitet anordnas inom kommunen och, om det finns särskilda skäl, mellan kommunen och en annan kommun. Det framgår vidare att en kommun för sina kommun- invånare får anordna färdtjänst också i eller mellan andra kom- muner. Av 4 § framgår bland annat att kommunen får, efter överens- kommelse med , om det hör till de länstrafikansvariga, överlåta sina uppgifter enligt denna lag till trafikhuvudmannen i länet. Uppgifterna får överlåtas även om trafikhuvudmannen är ett aktiebolag. Har en kommun överlåtit sina uppgifter till en trafikhuvudman ansvarar trafikhuvudmannen enligt 5 § för kommuninvånarna på samma sätt som kommunen gör enligt 3 §. Färdtjänst får enligt 6 § första stycket anlitas av den som efter ansökan har fått tillstånd till det. Av andra stycket framgår att frågor om tillstånd prövas av kommunen där den sökande är folk- bokförd eller, om kommunens uppgifter enligt denna lag överlåtits till trafikhuvudmannen i länet, av trafikhuvudmannen – tillstånds- givaren. För resor med färdtjänst får tillståndsgivaren enligt 10 § ta ut en avgift. Grunderna för denna avgift bestäms enligt 11 § första, andra och tredje styckena. Avgifterna ska enligt fjärde stycket vara skäliga och får inte överstiga tillståndsgivarens självkostnader. 4.7Lagen (1997:735) om riksfärdtjänst En kommun ska på de villkor som anges i lagen (1997:735) om riksfärdtjänst lämna ersättning för reskostnader för personer som till följd av ett stort och varaktigt funktionshinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt. Av 3 § framgår bland annat att kommunen får, efter överens- kommelse med , om det hör till de länstrafikansvariga, överlåta sina uppgifter enligt denna lag till trafikhuvudmannen i länet. Uppgifterna får överlåtas även om trafikhuvudmannen är ett aktiebolag. Riksfärdtjänst får enligt 4 § första stycket anlitas av den som efter ansökan har fått tillstånd till det. Av andra stycket framgår att frågor om tillstånd prövas av kommunen där den sökande är folk- bokförd eller, om kommunens uppgifter enligt denna lag överlåtits till trafikhuvudmannen i länet, av trafikhuvudmannen – tillstånds- givaren. Vid resa med riksfärdtjänst ska den som fått tillstånd till riksfärdtjänst, tillståndshavare, enligt 8 § första stycket betala en avgift, egenavgift, som motsvarar normala reskostnader med all- männa färdmedel. Av andra stycket framgår att ersättning för en riksfärdtjänstresa lämnas med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan reskostnaden och egenavgiften. Vidare framgår bland annat att ersättning betalas till den som utfört transporten eller till den som betalt transporten, samt att beslut om ersättning meddelas av tillståndsgivaren. 4.8Lagen (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor Landsting och kommuner som inte tillhör något landsting (sjuk- vårdshuvudmän) ska, i fråga om personer som omfattas av sjuk- försäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, lämna ersättning för resekostnader i samband med i 1 § uppräknad hälso- och sjukvård. Av 2 § framgår att resekostnadsersättning enligt 1 § beräknas enligt de grunder som sjukvårdshuvudmannen bestämmer. Frågor om resekostnadsersättning enligt denna lag prövas, efter ansökan om sådan ersättning, enligt 3 § av den sjukvårdshuvudman inom vars område sökanden är bosatt. Ersättningen betalas av sjukvårdshuvudmannen. 4.9Skollagen (1985:1100) Av 4 kap. 7 § första stycket framgår bland annat att hemkom- munen är skyldig att sörja för att det för eleverna i anordnas kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos en elev eller någon annan särskild omständighet.