sou · GYB32 · 2010-01-28 00:00:00 — Vidare inne- bär mitt förslag att inledandegrunden och bevisreglerna om denna i princip blir desamma oberoende av om en förvaltare utses eller egen- förvaltning beslutas, att de regler som då ska tillämpas i sak är de- samma som i nuvarande konkurslagen och att förfarandet genom- gående, såsom dagens konkursförfarande, ska handläggas enligt ärendelagens regler i den mån inte annat föreskrivs i den nya lagen. Mot denna bakgrund, och i ljuset av att gällande regler om pröv- ning av konkursansökningar föreslås bli överförda till den förvaltar- ledda delen av insolvensförfarandet, bör utgångspunkten vara att gällande konkursregler om gäldenärsansökningar görs tillämpliga då egenförvaltning begärs, om inte vägande skäl för annat kan an- föras. I detalj kan då följande sägas. Såvitt gäller en gäldenärsansökan som inte avvisas gäller till en början, enligt både konkurslagen och lagen om företagsrekon- struktion, att rätten genast ska pröva ansökan (2 kap. 14 § första stycket resp. 2 kap. 7 §). Något för egenförvaltningen relevant undan- tag härifrån föreskrivs inte såvitt gäller företagsrekonstruktion, medan en gäldenärs konkursansökan i vissa (i praktiken mycket säll- synta) fall under särskilda förutsättningar ska prövas vid förhand- ling (se 2 kap. 14 § andra och tredje stycket KL, jfr. den anknyt- ande regeln i fjärde stycket samt 2 kap. 15 § KL angående delgiv- ning av kallelse). Härutöver ges regler om uppskov med förhand- lingen (2 kap. 20 § KL). Samtliga dessa regler kan enligt min mening utan vidare tillämpas då egenförvaltning begärs i en gäldenärsansökan enligt den nya lagen. I konkurslagen och lagen om företagsrekonstruktion ges sedan likalydande regler om tidpunkt för ansökan då flera ansökningar avseende samme gäldenär är anhängiga och en annan an- sökan bifalls än den som kom in först (2 kap. 21 § KL resp. 2 kap. 9 § första stycket FRekL). Något annat bör inte gälla då en eller flera av ansökningarna innehåller en begäran om egenförvaltning en- ligt den nya lagen. Redan det förhållandet, att förekommande ansök- ningar alltid kommer att avse samma insolvensförfarande, motiverar enligt utredningens mening en neutral behandling av an- hängiga ansökningar avseende ett förvaltarlett förfarande och egen- förvaltning. Skulle således en borgenär ansöka om inledande av ett Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet förvaltarlett insolvensförfarande innan gäldenärens ansökan om egen- förvaltning hunnit prövas av rätten, bör därför rätten göra en be- dömning av om de mer omfattande förutsättningarna för egen- förvaltning är uppfyllda. Skulle detta inte vara fallet, bör istället ett förvaltarlett förfarande inledas avseende gäldenären. Motsvarande situation bör gälla om borgenärens förfarandeansökan inkommit före en ansökan om egenförvaltning från gäldenären. I konkurslagen uppställs slutligen ett förbud mot att återkalla ansökan sedan konkursbeslut meddelats. Även då gäldenären ansökt om konkursen ska dock högre rätt upphäva beslutet, om gälde- nären efter överklagande visar att han är solvent (2 kap. 22 §). Jag kan inte se något vägande skäl mot att dessa regler görs tillämpliga även då egenförvaltning begärs. Sammantaget bör alltså samtliga regler för gäldenärsansökningar i 2 kap. 14, 15 och 20–22 §§ KL utan sakliga ändringar göras tillämp- liga också då en gäldenärs ansökan innehåller en begäran om egen- förvaltning. 8.3.8Åtgärder vid beslut om att inleda förfarandet m.m. När ett konkursbeslut meddelas ska tingsrätten enligt 2 kap. 24 § KL 1.genast bestämma tidpunkt för edgångsammanträde, 2.snarast utse konkursförvaltare, och 3.kalla gäldenären, förvaltaren, tillsynsmyndigheten och konkurs- ansökande borgenär till edgångsammanträdet. Konkursbeslutet ska genast kungöras, och genom kungörelsen kallas övriga borgenärer till edgångssammanträdet. Kallelsen till gäldenären enligt 3 ska delges. I 2 kap. 25 § ges regler om tingsrättens kungörelse av högre rätts beslut om att upphäva ett konkursbeslut samt om återställande av egendomen i boet i sådant fall. Samtliga nu beskrivna regler kan utan ändringar i sak överföras till att gälla också vid beslut om att inleda ett förvaltarlett för- farande, dock med de förändringar som följer av att bouppteck- ningssammanträde ska hållas hos förvaltaren (se vidare avsnitt 8.7). Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet När en ansökan om företagsrekonstruktion bifalls ska rätten enligt 2 kap. 10 § FRekL utse rekonstruktör och bestämma tid- punkt för ett borgenärssammanträde inför rätten. Detta samman- träde ska äga rum från rekonstruktionsbeslutet eller den därefter som är oundgängligen nödvändig. Ett rekonstruktionsbeslut kungörs inte av rätten, utan på rätten ankommer bara att sända beslutet och en kopia av ansöknings- handlingarna till rekonstruktören, se 1 § FRekF. Enligt 2 kap. 13 § FRekL ska sedan rekonstruktören inom från rekonstruk- tionsbeslutet underrätta samtliga kända borgenärer om detta beslut och till underrättelsen foga vissa dokument, uppgifter och upplys- ningar. Om antalet oprioriterade borgenärer är mycket stort, får rekonstruktören i stället tillkännage rekonstruktionsbeslutet och tidpunkten för borgenärssammanträdet genom kungörelse. När ett beslut om ackordsförhandling meddelas ska rätten enligt 3 kap. 13 § FRekL 1.bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde, 2.kalla gäldenären, rekonstruktören och borgenärerna till detta sam- manträde, och När ett ackordsförslag i konkurs tas upp ska borgenärerna enligt 12 kap. 8 § KL genast kallas till sammanträde inför rätten för att pröva förslaget. Sådan kallelse får dock som huvudregel inte ut- fördas innan gäldenären avlagt bouppteckningsed enligt 6 kap. 3 § KL. Kallelsen till sammanträdet ska kungöras. Om förutsättningarna för egenförvaltning är uppfyllda måste rätten, när ett beslut om att inleda insolvensförfarandet meddelas, till en början förordna om sådan förvaltning och, såsom , utse rekonstruktör. Med avvikelse från gällande rätt upptar mitt förslag däremot inte någon motsvarighet till det borgenärssammanträde som regleras i 2 kap. 16 § FRekL. Det första och enda formellt föreskrivna mötet med borgenärerna kommer i stället att äga rum vid det samman- träde vid vilket borgenärerna ska rösta om rekonstruktionsplanen, dvs. vid motsvarigheten till det borgenärssammanträde som regleras i 3 kap. 17–22 §§ FRekL. I syfte att öka rekonstruktionstempot och ge incitament till väl planerade och förankrade rekonstruktions- försök, föreslår jag också att högre krav än ska ställas på den Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet rekonstruktionsplan som ska vara fogad till gäldenärens ansökan och att denna plan, i samråd med gäldenären, bör vara upprättad av den som föreslås och utses till rekonstruktör (se närmare i av- snitt 8.3.3 ovan). I de fall gäldenären bifogar en fullständig rekon- struktionsplan till sin ansökan om egenförvaltning bör rätten redan i samband med beslutet att inleda egenförvaltning bestämma tid- punkt för det sammanträde vid vilket borgenärerna ska rösta om rekonstruktionsplanen (nedan borgenärssammanträde). Mot bakgrund av den möjlighet för gäldenären att förändra en ingiven rekonstruk- tionsplan som föreslås gälla fram till dess att planen tillsammans med kallelsen sänts ut inför borgenärssammanträdet, föreslås att gäldenären eller förvaltaren ska framställa begäran därom för att borgenärssammanträde ska hållas. Genom en sådan begäran kan gälde- nären sägas markera att den ingivna rekonstruktionsplanen inte kommer att förändras. Ett borgenärssammanträde bör som huvudregel hållas inom 3– från det att beslutet att inleda insolvensförfarandet fattades. Detta förutsätter emellertid, som angavs ovan, att gäldenären mar- kerat att den rekonstruktionsplan som ingivits är den som han vill att borgenärerna ska ta ställning till. Tiden för borgenärssamman- träde har enligt förslaget begränsats på ett sådant sätt att gälde- nären har rätt att få till stånd ett sådant sammanträde om han begär det från beslutet att inleda insolvensförfarandet (7 kap. 37 § IL). Denna tid bör därefter kunna utsträckas om det föreligger särskilda skäl, och med ytterligare om synner- liga skäl föreligger. Förlängning därutöver bör inte komma i fråga. Ett insolvensförfarande under egenförvaltning bör således inte kunna pågå än sammanlagt , till skillnad från de som utgör längsta rekonstruktionstid enligt dagens lagstiftning (jfr 4 kap. 8 § FRekL). Har gäldenären ansökt om egenförvaltning och lagt fram förslag till ackord bör rätten bestämma tidpunkt för samman- träde för omröstning av ackordet. Detta sammanträde bör äga rum inför rätten senast inom den tid som angavs ovan, dvs. inom 3– . Som sagts ovan innebär gällande regler att ett rekonstruktions- beslut inte kungörs av rätten, medan motsatsen gäller för ett ackords- förhandlingsbeslut och ett konkursbeslut. Med hänsyn till att mitt förslag till regelverk om egenförvaltning i flera avseenden utgör ett mer kraftfullt rekonstruktionsinstrument än dagens regler om före- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet tagsrekonstruktion, att gäldenären under egenförvaltningen ges be- fogenheter som i hög grad motsvarar vad som gäller i den för- valtarledda delen av förfarandet, att det är ett och samma domstols- ärende och processuella förfarande som inleds oberoende av om en förvaltare utses eller egenförvaltning förordnas samt att beslutet om egenförvaltning också lånat väsentliga drag av ett beslut om ackordsförhandling, anser jag att förfarandebeslutet också vid egen- förvaltning bör kungöras av rätten och att kungörelsen, utöver vad som gäller vid förfarandet i allmänhet, därmed bland annat kommer att ge information om att egenförvaltning har förordnats.7 Vidare ska anmärkas att mitt förslag, i likhet med vad som gäller vid företagsrekonstruktion, innebär att gäldenären inte under egenförvaltningen är eller kan göras skyldig att avlägga bouppteckningsed. Såsom gäller vid ackordsförhandling enligt 3 kap. 18 § FRekL ska gäldenären dock vid borgenärssammanträdet avlägga ed om en borgenär begär det. Dessa förslag för med sig att rätten när egenförvaltning förordnas inte ska bestämma tidpunkt för ett edgångssammanträde. Rättens åtgärder när förfarandebeslut meddelas i egenförvaltnings- fall blir därmed sammanfattningsvis att genast 1.förordna om egenförvaltning, 3.i förekommande fall bestämma tid för borgenärssammanträdet, och Denna reglering avviker väsentligt från vad som föreslås för de för- valtarledda förfarandena och bör därför regleras i en särskild bestäm- melse i den nya insolvenslagens avsnitt om egenförvaltning (se 7 kap. 36§ och 40 § IL). Regeln i 2 kap. 25 § KL första meningen, om tingsrättens kun- görelse av högre rätts beslut om att upphäva ett konkursbeslut, kan utan vidare göras tillämplig också då insolvensförfarandet inleds med egenförvaltning. Lagrummets andra mening, om återställande av boets egendom i sådant fall i den mån egendomen inte behövs för betalning av konkurskostnader och massaskulder som boet ådragit sig, passar inte riktigt när det upphävda insolvensförfarandet har 7 Angående motsvarande kungörelsers innehåll i gällande regelverk, se 10 och 11 §§ KF samt 11, 12, 19 och 20 §§ FRekF. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet bedrivits under egenförvaltning. Något behov av ett uttryckligt undantag finns dock knappast på denna punkt. I 2 kap. 26 § KL regleras fallet att det sedan ett konkursbeslut med- delats finns synnerliga skäl för att handlägga konkursen på någon annan ort. Rätten kan då, efter samråd med tingsrätten på den andra orten, bestämma att konkursen ska handläggas av den senare dom- stolen. Någon motsvarighet till denna bestämmelse ges inte i före- tagsrekonstruktionslagen. Den angivna bestämmelsen bör utan ändring i sak gälla också då ett beslut om att inleda det samlade insolvensförfarandet har med- delats. Detta bör gälla såväl de förvaltarledda förfarandena som så- dana insolvensförfaranden där egenförvaltning har beslutats. 8.4Verkningar av att förfarandet inleds Ett beslut om konkurs innebär enligt 1 kap. 1 § KL att det upp- kommer ett konkursbo som tvångsvis omhändertar de tillgångar som enligt 3 kap. 3 § KL omfattas av det egendomsbeslag som kon- kursen medför. Konkursboet företräds och förvaltas av konkursför- valtaren, som har exklusiv behörighet att i boets namn och för boets räkning rättsligt förfoga över konkursegendomen. Det sagda innebär enligt 3 kap. 1 § KL att gäldenären saknar behörighet att förfoga över konkursegendomen med bindande verkan för konkursboet och inte heller är behörig att åta sig förbindelser som kan göras gällande i konkursen. Enligt 3 kap. 2 § KL görs dock vissa undantag som övergångsvis skyddar en motpart som i god tro om konkursen fullgör förpliktelser till gäldenären eller sluter avtal med honom. Avtal som gäldenären ingår efter konkursbeslutet är däremot i princip alltid bindande för gäldenären själv och kan göras gällande i de tillgångar som inte ingår i egendomsbeslaget, som konkursboet avstår från eller som en gäldenär som överlever konkursen förvärvar efter dennas slut. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Dessa grundläggande regler bör gälla också i den förvaltarledda delen av det samlade insolvensförfarandet. Att konkursboet i det nya systemet byter skepnad till ett insolvensbo medför alltså ingen ändring i dessa avseenden. Ett beslut om att inleda insolvensförfarandet under egenförvaltning innebär inte att det uppkommer ett insolvensbo och inte heller att borgenärerna enligt någon annan modell får beslagsrätt till gälde- närens tillgångar. Gäldenären behåller i princip rätten att förfoga över och förvalta sina tillgångar. De nya reglerna har med andra ord samma utgångspunkter som dagens företagsrekonstruktionsför- farande. Liksom en företagsrekonstruktion bör ett egenförvaltat förfarande dock i vissa avseenden medföra inskränkningar av gälde- närens rådighet. Vid företagsrekonstruktion har dessa inskränkningar varierad karaktär och betydelse. Till en början ges i 2 kap. 14 och 15 §§ FRekL regler om upplysnings-, lydnads- och samrådsplikt för gäldenären. Brott mot dessa plikter har ingen omedelbar civilrättslig betydelse men kan läggas till grund för ett beslut enligt 4 kap. 7 § FRekL om att rekonstruktionen ska upphöra. De två första plikterna framgår av 2 kap. 14 § FRekL och innebär dels att gäldenären ska lämna rekon- struktören alla upplysningar om sina ekonomiska förhållanden som är av betydelse för rekonstruktionen av verksamheten, dels att gäldenären ska följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksam- heten ska bedrivas. Dessa plikter bör gälla även vid egenförvaltning i det samlade förfarandet mot bakgrund av att gäldenärens och rekonstruktörens inbördes roller, liksom egenförvaltningens karak- tär och inriktning, vid egenförvaltning väsentligen motsvarar vad som gäller vid företagsrekonstruktion. I vissa avseenden innebär de nya reglerna emellertid att nuvarande bestämmelser om rekon- struktören och dennes uppdrag skärps. Sålunda föreslås uttryckliga regler om rekonstruktörens skadeståndsansvar (se 7 kap. 41 § IL) och om skyldighet för rekonstruktören att under sådant ansvar be- vaka att egenförvaltningen inte medför att borgenärernas rätt även- tyras (se 7 kap. 43 § första stycket IL) samt att ta initiativ till egen- förvaltningens upphörande om grund för detta föreligger (se 7 kap. 43 § andra stycket IL). I de regler som föreslås om gäldenärens Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet avtal, finns därtill moment som medför att rekonstruktören kan få ett ökat intresse av information om förhållanden hos gäldenären.8 De nämnda förslagen motiverar att gäldenärens plikter enligt nuvarande 2 kap. 14 § FRekL utökas i vissa avseenden. Upplys- ningsplikten bör sålunda vidgas till att avse inte bara förhållanden av betydelse för gäldenärens verksamhet utan även för rekonstruk- törens uppdrag enligt lagen. Detta innefattar att gäldenären ska upp- lysa exempelvis om sådana affärs- eller marknadsförhållanden som innebär att borgenärernas rätt riskerar att urholkas, om gäldenären under egenförvaltningen mottar prestationer utan att betala kontant och därmed upparbetar skulder i strid med givna anvisningar eller om väsentliga förutsättningar för rekonstruktörens samtycke till ett avtal som gäldenären önskar ingå eller fullfölja. På motsvarande sätt bör gäldenärens lydnadsplikt vidgas till att avse inte endast anvis- ningar om hur verksamheten utan även egenförvaltningen som sådan ska bedrivas. Med hänsyn till vad som ovan sagts om föreslagna regler om gäldenärens avtal samt till de nya regler som föreslås om en rekon- struktionsplan med bolagsåtgärder,9 om vad som ska vara fogat till en rekonstruktionsplan10 och om den bouppteckning som ska upp- rättas i anslutning till en rekonstruktionsplan eller ett separat ackord,11 bör gäldenären också vara skyldig att på begäran se till att rekon- struktören (1) bereds tillträde till gäldenärens verksamhetslokaler, (2) får närvara och yttra sig vid möten som hålls av gäldenärens organ samt (3) får tillgång till räkenskapsmaterial och andra hand- lingar som rör gäldenärens verksamhet. Dessa plikter bör vara av samma mjuka juridiska karaktär som gäldenärens övriga skyldig- heter mot rekonstruktören, men torde i någon mån ändå kunna underlätta rekonstruktörens fullgörande av sitt uppdrag enligt det nya regelverket. Gäldenärens s.k. samrådsplikt regleras i 2 kap. 15 § FRekL. I betänkandet Gäldenärens avtal vid insolvensför- faranden (SOU 2001:80) har () före- slagit vissa ändringar av denna bestämmelse i samband med de regler som FRK lade fram rörande gäldenärens avtal vid företags- rekonstruktion och konkurs. Detta förslag behandlas i kapitel 10 nedan i samband med reglerna om gäldenärens avtal i det samlade 8Se främst 3 kap. 16 § tredje stycket och 7 kap. 49 § första stycket IL. 9Se 12 kap. 5 §, 24 §, 28 § första stycket 4 och 31 § andra stycket 4 IL. 10Se 12 kap. 6 § IL. 11Se 12 kap. 12 § IL. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet förfarandet.12 Redan här kan dock sägas att en motsvarighet till FRK:s förslag har upptagits i insolvenslagen. I mitt förslag finns reglerna om gäldenärens skyldigheter mot rekonstruktören i 7 kap. 44 och 45 §§ IL. På temat rådighetsbegränsningar ska slutligen noteras att gälde- närens rätt enligt 2 kap. 20 § FRekL, att genom begäran om full- följd hindra att avtal hävs på grund av dröjsmål före förfarandet, måste utövas med rekonstruktörens samtycke. I motsats till i 2 kap. 14 och 15 §§ FRekL har rekonstruktörens viljeyttring här rätts- verkan, i det att gäldenärens begäran inte medför hävningshinder om inte samtycke inhämtats. Vad som i detta hänseende bör gälla vid egenförvaltning tas upp i kapitel 10 i samband med övriga regler om gäldenärens avtal.13 8.4.2Insolvensboets och gäldenärens egendom I 3 kap. 3 § KL finns grundläggande regler om vilken egendom som omfattas av det egendomsbeslag som konkursen berättigar till eller, med lagens terminologi, om den egendom som ingår i eller räknas till konkursboet. Reglerna innebär att beslagsrätten omfattar all utmätningsbar egendom som (1) enligt sakrättsliga regler ägdes av gäldenären vid konkursbeslutet, (2) tillfaller gäldenären under kon- kursen och (3) kan tillföras boet genom återvinning. I 3 kap. 4–6 §§ KL ges särskilda regler om ianspråktagande av gäldenärens lön och därmed jämställda förmåner, om beneficieskydd för gäldenären och hans familj m.fl. samt om handläggningen av tvister i sådana frågor. I det samlade insolvensförfarandet bör samtliga dessa regler utan ändringar i sak vara tillämpliga på det förvaltarledda förfarandet.14 12Se avsnitt 10.7.2. 13Se avsnitt 10.7.3.3. 14Härutöver innehåller mitt förslag ett nytt tredje stycke till 3 kap. 3 § med en grund- läggande regel om insolvensboets avstående av egendom till gäldenären. Denna regel moti- veras i avsnitt 10.7.3.8 i samband med nya regler om boets ansvar för nyttjande av gälde- närens hyreslokaler. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Som framhölls i föregående avsnitt ska ett beslut om att inleda insolvensförfarandet under egenförvaltning inte innebära att gälde- närens tillgångar tas i anspråk för betalning av borgenärernas fordringar och därmed inte heller att gäldenären förlorar rätten att förfoga över och förvalta sina tillgångar. Någon tillämpning av reg- lerna i 3 kap. 3–6 §§ KL blir därmed inte aktuell. Vid företagsrekonstruktion är grundtanken med betalnings-, rättshandlings- och förfogandeförbuden i 2 kap. 15 § FRekL, i skenet av ackordsreglerna i 3 kap. 3 och 8 §§ FRekL, att gäldenärens till- gångar och skulder i princip ska frysas när förfarandet inleds och att alla prestationer som därefter mottas ska betalas kontant. Trots gäldenärens behållna rådighet får beslutet om företagsrekonstruk- tion härigenom en liknande effekt som ett konkursbeslut i det att borgenärernas inbördes rätt inte ska rubbas under förfarandet. Att förmånsrättslagen och reglerna om sakrättsligt skydd inte är direkt tillämpliga under en företagsrekonstruktion (men vid ett ackord beaktas genom att endast oprioriterade fordringar uppkomna före förfarandet omfattas) innebär därför inte att ett i grunden annat synsätt tillämpas under detta förfarande. Att så inte sker är natur- ligtvis också nödvändigt för att borgenärernas förtroende för för- farandet ska kunna vinnas. Eftersom förbuden enligt 2 kap. 15 § FRekL rättsligt sett inte är några förbud, och kravet på rekonstruktörens samtycke därför kan karaktäriseras som ett samråd, finns emellertid inget som hindrar att gäldenären på ett både obligations- och sakrättsligt giltigt sätt exempelvis betalar skulder, överlåter egendom eller fullbordar pant- förskrivningar i strid med den rättsligt sett informella likabehand- lingsprincip och förmånsrättsordning som gäller under rekonstruk- tionen. Remediet mot detta är att rekonstruktören eller någon borgenär initierar att rekonstruktionen upphör och att gäldenären söks i en konkurs där de borgenärsskadliga transaktioner som gälde- nären företagit återvinns till boet. Om konkursansökningen inte görs senare än från upphörandebeslutet, räknas åter- vinningsfristerna då för rekonstruktionsansökningen (4 kap. 2 § KL). Gäldenärens rättshandlingar under rekonstruk- tionen ryms därmed alltid inom återvinningsfristerna, eftersom de Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet genomgående utgör spärrar bakåt men inte framåt i tiden från rätts- handlingens fullbordan.15 Med utgångspunkt i att gäldenären behåller rådigheten över sina tillgångar, och att förslagets motsvarighet till 2 kap. 15 § FRekL inte sanktionerar brott mot bestämmelsen med ogiltighetspåföljd, vilket jag bestämt tagit avstånd från, får samma regelstruktur som beskrivits tillämpas också vid egenförvaltning i det samlade förfarandet. 8.4.2.3Vad ingår i insolvensboet efter en konvertering? I det samlade förfarandet kommer ett upphörandebeslut enligt 4 kap. 7 § FRekL normalt att motsvaras av ett beslut som innebär att egenförvaltningen upphör men insolvensförfarandet fortsätter som ett förvaltarlett förfarande.16 Efter en sådan konvertering av för- farandet blir bestämmelserna för det förvaltarledda förfarandet tillämpliga. Enligt vad som sagts i föregående avsnitt måste i insol- vensboet då ingå den egendom som (1) sakrättsligt tillhörde gäldenären vid konverteringsbeslutet, (2) tillfaller gäldenären under det förvaltarledda förfarandet och (3) kan tillföras boet genom åter- av rättshandlingar som fullbordats senare än viss återvin- ningsfrist före dagen för ansökan om att inleda insolvensförfarandet. Eftersom gäldenären under egenförvaltningen kan genomföra trans- aktioner med sakrättslig verkan mot sitt framtida insolvensbo, kan återvinningen enligt (3) avse transaktioner vidtagna så sent som dagen före konverteringsbeslutet. 8.4.3Skydd mot exekutiva åtgärder och försäljningar under förfarandet