sou · GYB398 · 2010-12-16 00:00:00 — En förutsättning för att Cassis-doktrinen ska kunna användas är att den nationella regel som skapar handelshindret gäller utan skillnad mellan importerade och inhemska varor och att EU-rättslig harmonisering, dvs. beslut om EU-lagstiftning, inte har skett. Vidare krävs det att regeln tillgodoser ett sådant oundgängligen nödvändigt regleringsintresse som vanligen kallas tvingande hänsyn (mandatory requirement) eller efter doktrinen Cassis-hänsyn. Tillämpningsområdet för artikel 34 FEUF har sedermera klarlagts och i viss mån inskränkts. Genom den s.k. Keck-doktrinen3 kan vissa typer av icke-diskriminerande försäljningsformer som inte är ägnade att hindra handeln mellan medlemsstaterna helt falla utanför artikel 34. De åtgärder det rör sig om är sådana som inte direkt har att göra med hur en vara ser ut, utan snarare rör villkoren för varans distribution, t.ex. regler om affärers öppettider och liknande. I Keck-fallet underströk domstolen att det måste röra sig om åtgärder som träffar samtliga berörda aktörer på marknaden och inte har till syfte att påverka importen mer än internhandeln. Vidare gäller att åtgärderna inte får vara diskriminerande vare sig rättsligt eller faktiskt. I målet prövades en fransk regel som med 2Mål 120/78 ./. Bundesmonopol verwaltung für Brantwein, 1979, s. 649. 3De förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard, 1993, s. I-6097, svensk specialutgåva, volym 14, s. I-431. vissa undantag innebar att en återförsäljare inte fick sälja varor till lägre pris än han köpt dem för. Regeln ansågs inte utgöra en åtgärd med motsvarande verkan som kvantitativa importrestriktioner.4 Keck-fallet visar att regler som påverkar försäljning av en vara bör betraktas annorlunda än regler som avser produktens utformning m.m. (jfr utlåtande av , bilaga 2, avsnitt 4.1 ). Det senare slaget av regler, vanligen kallade tekniska handelshinder, faller alltid inom ramen för artikel 34 FEUF medan regler som avser försäljningen av en vara inte behöver göra det.5 Mot denna bakgrund kan konstateras att regler om gårdsförsäljning inte bör avse alkoholhaltiga dryckers innehåll, sammansättning, paketering, märkning etc. Om reglerna om gårdsförsäljning enbart avser platsen för försäljningen och villkor i samband med försäljningen bör den betraktas som en särskild försäljningsform som kan erbjudas t.ex. i samband med besöksverksamhet. Det handlar då om regler som föreskriver var och under vilka villkor försäljning av alkoholhaltiga drycker får äga rum6 och det krävs uppenbarligen ingen anpassning av själva produkterna, vilket är viktigt från handelspolitiska utgångspunkter. Det är också viktigt att alla tillverkare av alkoholhaltiga drycker, som uppfyller villkoren för gårdsförsäljning, ges möjlighet att sälja sina alkoholdrycker genom denna försäljningsform. Det bör alltså vara en verksamhet som är öppen även för utländska tillverkare. En naturlig utgångspunkt för den EU-rättsliga prövningen av gårdsförsäljning skulle mot denna bakgrund vara att betrakta gårdsförsäljning som en försäljningsform. Som framgått krävs för att en försäljningform ska omfattas av Keck-doktrinen att den: Träffar samtliga berörda aktörer på marknaden Inte har till syfte att påverka importen mer än internhandeln Inte utgör rättslig eller faktisk diskriminering Det finns anledning att diskutera dessa kriterier i tur och ordning. 4Ett liknande resonemang fördes i målet 75/81 Blesgen, 1982, s. 1211, som rörde en belgisk reglering som begränsade möjligheten att sälja starksprit. Ett annat mål som var näraliggande men avgjordes tidigare var mål 145/88 B&Q, 1989, s. 3851, där domstolen godtog en engelsk begränsning i möjligheten att hålla öppet affärer . 5Se bland annat. målen C-292/92, Hünermund, 1993, s. I-6787, svenska specialutgåva, volym 14, C-34-36/95, De , 1997, s. I-3843 och C-405/98, Gourmet, 2001, s. 1795. 6Jfr de förenade målen C-401/92 och C- 402/92, Tankstation t Heukske och (1994, s. I-2199), punkt 14, och mål C-391/92, kommissionen mot (1995, s. I-1621), punkt 15. Se också mål C-71/02, , 2004, s. I-3025, punkt 38. Skulle samtliga berörda aktörer på marknaden träffas av reglerna om gårdsförsäljning? Det EU-rättsliga kriteriet att samtliga berörda aktörer ska omfattas, innebär att det måste vara fråga om en generellt avfattad reglering som träffar ett obestämt antal intressenter. Så är uppenbarligen fallet med förbud mot söndagsöppet i butiker eller generella begränsningar i reklam eller annan marknadsföring. Reglerna för gårdsförsäljning är med nödvändighet snävare än denna typ av regleringar, men det finns inget uttalande av EU- domstolen som ger anledning att anse att en sådan reglering inte skulle kunna kvalificeras som en försäljningsform enbart av detta skäl. Kravet bör tolkas så att åtgärden ska träffa samtliga berörda aktörer som bedriver sin verksamhet inom det nationella territoriet. Detta hindrar inte att det rör sig om en specifik kategori av aktörer, t.ex. samtliga tillverkare av alkoholhaltiga drycker.7 Från tidigare rättspraxis märks t.ex. regler som enbart tar sikte på ägare av bensinstationer8 och försäljning av tobaksprodukter9. Det som tycks vara avgörande är att regleringen inte tar sikte på en förbestämd grupp näringsidkare, utan en viss kategori av näringsidkare som kan utökas . Skulle reglerna om gårdsförsäljning ha till syfte att påverka importen mer än internhandeln? Om gårdsförsäljning införs, görs detta inte i syfte att begränsa möjligheterna för tillverkare som är etablerade i andra EU- eller EES-länder att få avsättning för sina produkter i . Det samma gäller för tillverkare etablerade i länder utanför EU och EES, även om det EU-rättsliga regelverket då inte är tillämpligt. Det handlar alltså inte om att styra handeln med alkoholhaltiga drycker inom EU/EES.10 Syftet med att införa gårdsförsäljning är tvärtom att öppna en ny om än begränsad försäljningskanal vid sidan av Systembolaget. 7Jfr förslag till avgörande av generaladvokat i de förenade målen C-401/92 och C-402/92, Tankstation 't Heukske vof och J. E. , 1994, s. I-2199, punkt 21. 8Se de förenade målen C-401/92 och C-402/92, Tankstation 't Heukske och , 1994, s. I-2199. 9Se mål C-387/93, Banchero, 1995, s. I-4663. 10Jfr dom av i mål C-158/94, kommissionen mot , 1997, s. I-5789. Reglerna bör gälla alla tillverkare som bedriver en verksamhet som kan kvalificeras som gårdsförsäljning enligt de svenska reglerna. Det bör inte vara ett krav att produkterna tillverkas i . Reglerna bör alltså inte göra någon skillnad på om tillverkaren är utländsk eller inte. Det avgörande bör i stället vara under vilka former och i vilken omfattning försäljningen får ske. Kan gårdsförsäljning anses innebära en rättslig eller faktisk diskriminering av utländska produkter? Det är som framgått möjligt att utforma reglerna så att de påverkar avsättningen av inhemska och utländska produkter på samma sätt i rättslig mening. Alla som tillverkar alkoholdrycker, oavsett nationalitet och tillverkningsland, skulle efter tillstånd kunna få bedriva gårdsförsäljning om de uppfyller villkoren för sådan försäljning. Det görs därmed inte någon åtskillnad med hänsyn till varornas ursprung. Det skulle emellertid kunna uppfattas som att möjligheterna till gårdsförsäljning i praktiken särskilt gynnar svenska tillverkare eftersom den helt övervägande delen av tillverkare som redan finns i får antas vara svenska. Gårdsförsäljning öppnar en ny möjlighet för dessa att marknadsföra och sälja sina produkter på den svenska marknaden. Intresset för utländska tillverkare att utnyttja gårdsförsäljning i som försäljningskanal är sannolikt i praktiken begränsat. Avståndet och kostnader för transporter gör det i regel mindre lönsamt att sälja utländska produkter, särskilt om det är fråga om små volymer. Det är dock viktigt att påpeka att det i detta fall handlar om en utjämning av förutsättningarna för tillverkare av alkoholhaltiga drycker eftersom gårdsförsäljning redan är tillåten i alla andra EU-länder. Det kan inte krävas att svenska regler ska neutralisera geografiska betingelser som t.ex. att det alltid är lättare att verka i det land där man redan är etablerad och har sin tillverkning. Vid prövningen av om en åtgärd kan anses verka diskriminerande är det vidare av central betydelse att de situationer som jämförs verkligen är likvärdiga. Först därefter kan prövas om det föreligger särbehandling. I detta fall är den relevanta jämförelsen tillverkare av alkoholhaltiga drycker i och i andra länder som uppfyller förutsättningar för gårdsförsäljning i . inte relevant att jämföra svenska tillverkare med alla ekonomiska aktörer som rent allmänt önskar få avsättning för sina produkter vid sidan av det svenska detaljhandelsmonopolet. Om en försäljningsform omfattas av Keck-doktrinen presumeras den inte hindra marknadstillträde för utländska produkter och faller på denna grund utanför förbudet mot handelshindrande åtgärder i artikel 34 FEUF. Det finns dock säljformer som trots regleringens karaktär av försäljningsarrangemang har ansetts omfattas av förbudet mot handelshindrande åtgärder i artikel 34 FEUF. Ett exempel på detta är det svenska förbudet mot alkoholreklam i periodiska skrifter som prövades i det s.k. Gourmetmålet.11 Det ska dock påpekas att det i detta fall rörde sig om ett en s.k. dynamisk försäljningsform (reklamförbud) och inte en statisk försäljningsform (tid eller plats) som är aktuell vid en prövning av reglerna om gårdsförsäljning.12 Likväl bör diskuteras huruvida reglerna om gårdsförsäljning kan påverka marknadstillträdet. Det avgörande kriteriet för om Keckdoktrinen ska vara tillämplig är nämligen enligt många kvalificerade bedömare om en nationell åtgärd avsevärt försvårar tillträdet till marknaden eller inte.13 Domstolen har sålunda konstaterat att ett ... reklamförbud ... avsevärt skulle försvåra marknadsföringen av [produkterna] och följaktligen tillgången till dem på marknaden 14. I senare domar använder domstolen i stället formuleringen avsevärd inverkan på konsumenternas beteende, vilket i sin tur påverkar varans tillträde till medlemsstatens marknad.15 Om en icke-diskriminerande säljform som i övrigt uppfyller villkoren enligt Keck-doktrinen inte har en avsevärd inverkan på konsumenternas beteende och därför inte märkbart påverkar tillträdet till marknaden är den sålunda tillåten. Om möjligheten till gårdsförsäljning begränsas kvantitativt till ett visst högsta antal flaskor, 11Mål C-405/98, Gourmet, 2001, s. I-1795. 12Se t.ex. , C, The Substantive of the EU – The Four Freedoms, 2:a uppl., , s. 149. 13Se exempelvis generaladvokaten förslag till avgörande i mål C-412/93, Leclerc- Siplec (1995, s. I-179). 14Mål C-337/95, Dior (1997, s. I-6013), punkt 51. 15Se mål C 110/05, kommissionen mot , ännu inte publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 56 och mål C 142/05, och , 2009, ej ännu publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 26. är det mycket svårt att se att den skulle kunna ha en avsevärd inverkan på konsumenternas beteende. Om så sker, säkerställs också att gårdsförsäljningen inte i något avseende ersätter eller inskränker Systembolagets ensamrätt att i hela landet sälja alla slags alkoholdrycker i obegränsad omfattning. Man kan vidare på goda grunder anta att den totala försäljningen av alkoholdrycker genom gårdsförsäljning kommer att vara högst försumbar jämfört med både Systembolagets och annan försäljning. Till denna fråga återkommer utredningen i avsnitt 7.5.2. Det kan således konstateras att den distributionsmetod som gårdsförsäljning innebär och som begränsas till mindre volymer, under alla förhållanden kan väntas ha mycket liten betydelse för exploateringen av den svenska marknaden. Det är fortfarande via Systembolaget som mer effektiva distributionsmetoder tillhandahålls.16 Den slutsats som kan dras är sålunda att gårdsförsäljningen mycket väl kan betraktas som en försäljningsform enligt den s.k. Keck-doktrinen. De begränsningar som regleringen innebär får inte vara diskriminerande för utländska tillverkare eller produkter. Men om dessa krav är uppfyllda träffas reglerna om gårdsförsäljning inte av förbudet i artikel 34 FEUF. 7.2.5Möjlighet att rättfärdiga gårdsförsäljning med stöd av artikel 36 FEUF eller doktrinen om tvingande hänsyn Om en annan bedömning skulle göras än den som har redovisats och vid en prövning skulle finna att de svenska reglerna om gårdsförsäljning inte uppfyller kriterierna enligt Keck-doktrinen, kan ett annat resonemang behöva föras.17 I ett sådant fall skulle behöva prövas om de svenska reglerna kan rättfärdigas med stöd av artikel 36 FEUF eller doktrinen om tvingande hänsyn, den s.k. Cassis-doktrinen. I artikel 36 FEUF anges de undantag som – trots förbudet i artikel 34 – kan åberopas till stöd för handelshindrande nationella 16Jfr förslag till avgörande av generaladvokat i mål C-322/01, DocMorris NV och , 2003, s. I-14887, punkt 88-90. 17Skälet härför skulle kunna vara att , trots argumenteringen ovan, kommer fram till att bestämmelsens innehåll i praktiken är mer besvärande för näringsidkarna från andra medlemsstater, då dessa vållas extra svårigheter och/eller extra kostnader. Jfr mål 155/82, kommissionen mot , 1983, s. 531, mål 247/81, kommissionen mot , 1984, s. 1111 och särskilt mål C-254/98, TK-Heimdienst, 2000 Av artikel 36 framgår att bestämmelserna i artikel 34 (och 35 som gäller exportåtgärder) inte ska hindra sådana förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering som grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde eller att skydda industriell och kommersiell äganderätt. Enligt artikel 36 får sådana förbud eller restriktioner dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna. har slagit fast att artikel 36 FEUF och dess undantag måste tolkas snävt. Syften som inte direkt framgår av artikeln kan därför inte åberopas. Därutöver måste åtgärderna vara proportionerliga till sina syften och det får inte finnas alternativa, mindre handelshämmande åtgärder som skulle kunna uppnå skyddssyftena lika väl. Först när samtliga villkor uppfyllts kan nationella bestämmelser anses rättfärdigade under artikel 36. Det bör noteras att det är den medlemsstat som stöder sig på en angiven hänsyn som måste visa att skyddsbehovet föreligger.18 I Cassis de Dijon-målet19 slog fast att även ickediskriminerande nationella åtgärder kan omfattas av förbudet mot hinder för den fria rörligheten för varor. Domstolen slog fast att utgångspunkten är att medlemsstaterna ömsesidigt ska erkänna varandras produktkrav, dvs. varor som är tillåtna i en medlemsstat ska också få säljas i andra medlemsstater, om inte vissa tvingande hänsyn kan göras gällande (den s.k. Cassis-doktrinen). Med s.k. tvingande hänsyn avses hänsyn till olika allmänintressen som EU- domstolen accepterat som undantagsgrunder. Undantagen i artikel 36 kan åberopas även i detta sammanhang men därutöver erbjuder doktrinen om tvingande hänsyn ytterligare ett antal andra, mer eller mindre klart definierade, möjliga rättfärdigandehänsyn. Hänsynen till effektiv skattekontroll, god handelssed och konsumentskydd nämndes redan i Cassis de Dijondomen. I senare domar har domstolen utökat sin exemplifiering med skydd för skapande, kulturell verksamhet, sparande på offentliga resurser, förbättrande av arbetsförhållanden, värnande om medias mångfald, biologisk mångfald, skyddande av den eko- 18Se mål 251/78, Denkavit Futtermittel, 1979, s. 3369. 19Mål 120/78, mot Bundesmonopolverwaltung für Branntwein (Cassis de ), 1979, s 649; svensk specialutgåva, volym 4. nomiska balansen i sociala trygghets- och socialförsäkringssystem och miljöhänsyn. I likhet med vad som gäller vid åberopande av artikel 36 måste medlemsstater som önskar stödja sig på något tvingande hänsyn kunna styrka sina påståenden och visa att åtgärden står i proportion till sitt syfte. test har sammanfattats och getts en vidsträckt räckvidd i det s.k. Gebhard-målet.20 slog i detta mål fast att nationella åtgärder som kan hindra eller göra det mindre attraktivt att utöva de grundläggande friheter som garanteras av fördraget ska uppfylla fyra förutsättningar. Sådana åtgärder ska vara: tillämpliga på ett icke-diskriminerande sätt, framstå som motiverade med hänsyn till ett trängande allmänintresse, vara ägnade att säkerställa förverkligandet av den målsättning som eftersträvas genom dem, och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå denna målsättning. Som tidigare anförts är tillåtandet av gårdsförsäljning inte ett handelshinder i sig. Det är begränsningarna i gårdsförsäljningen som kan anses utgöra ett handelshinder, i synnerhet att försäljning enbart får ske efter tillstånd och enbart i mindre kvantiteter. De begränsningar som införs bör gälla oavsett om det är fråga om utländska eller inhemska drycker och oavsett om det är utländska eller inhemska tillverkare. Begränsningar kan då inte anses vara i formell mening diskriminerande. De ska vara motiverade av ett allmänt intresse, nämligen att hålla nere alkoholkonsumtionen i landet. Detta allmänintresse har accepterats av i flera domar. Den konstaterade t.ex. i Franzén- målet att ett statligt detaljhandelsmonopol för alkoholdrycker, såsom det som innehas av Systembolaget, avsåg ett mål av allmänintresse i det att det syftade till att skydda folkhälsan mot alkoholens skadeverkningar.21 Det är överlag viktigt att reglerna för gårdsförsäljning utformas i överensstämmelse med den svenska alkoholpolitiken. Målet med denna politik är att främja folkhälsan genom att minska alkoholens medicinska och sociala skadeverkningar. Detta ska ske genom 20Mål C-55/94, , 1995, s. I–4165. 21Mål C-189/95, , 1997, s. I-5909. insatser som motverkar skadligt dryckesbeteende och bidrar till en minskad total alkoholkonsumtion. Mot denna bakgrund är det naturligtvis viktigt att säkerställa att gårdsförsäljning inte kan leda till skadligt dryckesbeteende eller till en totalt sett ökad alkoholkonsumtion. Viktiga komponenter bör mot denna bakgrund vara att möjligheten till gårdsförsäljning står öppen enbart för försäljning i små kvantiteter och i sammanhang där det är naturligt att få köpa med sig någon flaska av de aktuella alkoholdryckerna. En invändning som skulle kunna göras är att tillgängligheten till alkoholdrycker ökar, om man öppnar fler försäljningsställen vilket en gårdsförsäljning oundvikligen skulle innebära och att detta skulle leda till en ökad totalkonsumtion. Utredningen har för sin del inte kunnat finna belägg för att en ökning av antalet försäljningsställen automatiskt för med sig en ökning av totalkonsumtionen. Det ska beaktas att den försäljning som öppnas via gårdsförsäljning är avsedd att underställas strikta villkor och endast kan röra ett mycket begränsat sortiment. Till saken hör att alkohollagsutredningen konstaterade att vinodling i avsåg små volymer och att priserna på produkterna var höga. Vidare gjordes iakttagelser avseende gårdsförsäljningen i , där de 225 000 gårdsförsålda litrarna kunde jämföras med detaljhandelsförsäljningen av vanligt vin, som uppgick till 50 . I hade man inte haft några problem med onyktra kunder eller försäljning till ungdomar i anslutning till gårdsförsäljning och inte heller någon ökad alkoholkonsumtion i sin helhet. bedömde därför att det inte skulle uppstå några nykterhetsproblem eller någon ökad totalkonsumtion i om gårdsförsäljning tilläts.22 Om förslaget till gårdsförsäljning innehåller alkoholpolitiskt motiverade begränsningar, gör sig denna slutsats gällande med ännu större kraft. Genom att begränsa gårdsförsäljningen i huvudsak på det sätt som har skisserats kan denna försäljningsform inordnas i den svenska alkoholpolitiken och vila på en tydlig folkhälsopolitisk grund. Begränsningarna kan då rättfärdigas med hänsyn till folkhälsan även om artikel 34 FEUF skulle bedömas vara tillämplig. 22 SOU 2009:22 En ny alkohollag s. 105-108. 7.2.6Står begränsningarna i proportion till sitt syfte? Den EU-rättsliga prövningen omfattar också som framgått ett s.k. proportionalitetstest. Proportionalitetsprincipen är vägledande vid en avvägning mellan intresset av fri rörlighet och andra nationella skyddsvärda hänsyn. Den skyddar alltså enskilda näringsidkare mot onödigt långtgående ingrepp från det allmännas sida. Ett gott exempel är den s.k. Rosengrendomen om privatinförsel av alkohol till Sverige.23 I domen konstaterade att det dåvarande svenska förbudet mot privatimport var socialpolitiskt motiverat och att det inte ledde till diskriminering eller indirekt skydd av inhemska produkter. De svenska reglerna var således berättigade av hänsyn till ett allmänintresse och inte diskriminerande. Genom sin proportionalitetsprövning gick emellertid EU-dom- stolen längre och prövade om den svenska politiken var effektiv och verkningsfull i förhållande till sitt uttalade syfte. Det var i detta avseende som den menade att det svenska systemet inte kunde rättfärdigas. Enligt kunde inte förbudet mot privatimport motiveras av folkhälsoskäl när Systembolaget hursomhelst var skyldigt att importera alla produkter som dess kunder efterfrågade. Ett totalförbud kunde inte heller motiveras av hänsyn till ålderskontrollen, eftersom förbudet dels träffade en alltför vid krets av personer, dels inte medgav en 100-procentig ålderskontroll, när Systembolaget ändå var tvunget att använda sig av mellanhänder för leverans av varorna. Proportionalitetsprincipen innebär alltså sammantaget ett test i syfte att förhindra att i sig godtagbara skyddsintressen leder till onödigt långtgående handelshinder. Risken för att ett förslag till gårdsförsäljning skulle uppfattas innehålla onödigt långtgående begränsningar av handeln är dock mycket liten, med hänsyn till den alkoholpolitiska grund som ett sådant förslag måste vila på. Det måste beaktas att gårdsförsäljningen innebär en liberalisering av handeln i förhållande till nu rådande ordning. Det är mot denna bakgrund fullt legitimt att den begränsas på ett sätt som tillåter upprätthållandet av den redan av accepterade svenska alkoholpolitiken. Som poängterades av generaladvokat i Alfa Vita,24 innebär inte artikel 34 FEUF någon absolut rätt för marknadens aktörer till ekonomisk eller kommersiell frihet. 23Mål C-170/04, , 2007, s. I–4071. 24De förenade målen C-158/04 och C-159/04, Alfa Vita m.fl., 2006, s. I-8135, punkt 37. innebär inte en allmän avreglering av de nationella ekonomierna och ger således utrymme att uppställa begränsningar som är nödvändiga för att upprätthålla den svenska alkoholpolitiken. 7.3Gårdsförsäljning får inte hindra etableringsfriheten Utredningens bedömning: Om gårdsförsäljningen utformas som en icke-diskriminerande försäljningsform som inte hindrar eller väsentligt försvårar marknadstillträdet för de aktuella produkterna är den förenligt med EUF-fördraget som sådant. Det är sålunda överflödigt att pröva tillämpningen av andra bestämmelser i fördraget än bestämmelserna om fri rörlighet för varor. Skulle etableringsreglerna likväl bedömas tillämpliga, kan ändå reglerna om gårdsförsäljning rättfärdigas med stöd folkhälsointresset. Den bedömning som i så fall behöver göras följer exakt det resonemang som har redovisats när det gäller den fria rörligheten för varor. De folkhälsoskäl som den svenska alkoholpolitiken vilar på bör därmed vara giltiga även i detta avseende. Den slutsats som kan dras är därför att den fria etableringsrätten inte utgör något hinder för att tillåta en begränsad form av gårdsförsäljning i . Om reglerna om gårdsförsäljning kvalificeras som en säljform och omfattas av Keck-doktrinen, bör inte etableringsreglerna vara tillämpliga.