sou · GXB336 · 2010-01-01 00:00:00 — Förslagen ska avse de samhällsområden som omfattas av regeringens proposition Ett starkare skydd mot diskriminering och som inte har en sådan reglering samt beskriva och analysera vilka konsekvenser det skulle få. Efter kontakt med utredaren konstaterar delegationen att det inte finns någon direkt koppling mellan uppdraget att se över hur bristande tillgänglighet skulle kunna regleras som diskriminering och uppdraget att utreda vilket samhällsorgan som bör anförtros uppgiften att främja, skydda och övervaka konventionens genom– förande. Eftersom utgångspunkten är att bristande tillgänglighet utgör diskriminering och utredarens uppdrag i första hand är att lämna förslag i vilken form detta ska regleras utgår delegationen ifrån att det inte påverkar grunduppdrag och därmed inte heller påverkar förutsättningarna för de förslag som delegationen lämnar i fråga om ombudsmannen. En särskild utredare19 ska undersöka effekterna av de bestämmelser om aktiva åtgärder som tas upp i de tidigare lagarna mot diskriminering20. Med detta som utgångspunkt ska utredaren över– väga hur krav på aktiva åtgärder kan göras tydliga och skarpa samt kopplas till verkningsfulla sanktioner. Vidare ska utredaren överväga vilka aktiva åtgärder som kan komma ifråga samt om dessa bör utvidgas till fler diskrimineringsgrunder och fler samhällsområden. I detta ingår också att överväga om åtgärderna bör kvarstå i nuvarande omfattning eller om någon åtgärd bör ändras eller tas bort samt om sanktionssystemet bör ändras. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Delega– tionen konstaterar att utredaren just har inlett sitt arbete och att det därför är svårt att se hur det skulle kunna påverka delegationens förslag. I konventionen finns flera artiklar som lyfter fram vikten av att staterna beaktar både ett barn- och ett jämställdhetsperspektiv i arbetet med konventionen. I artikel 3 om konventionens allmänna principer nämns bl.a. jämställdhet mellan kvinnor och män samt respekt för den fort– löpande utvecklingen av förmågorna hos barn med funktionsned– sättning och respekt för funktionsnedsatta barns rätt att bevara sin identitet. Innehållet i denna artikel ska genomsyra hela konven– tionen. Artikel 6 om kvinnor med funktionsnedsättning ska, liksom artikel 3, läsas horisontellt och gälla även de artiklar där kvinnor inte nämns särskilt. Artikeln kan sägas vara en förstärkning av FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor när det gäller kvinnor med funktionsnedsättning. På samma sätt ska artikel 7 om barn med funktionsnedsättning genomsyra alla de artiklar som är relevanta för barn. 19Aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter, dir. 2008:130. 20Lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan, lagen (2003::307) om förbud mot diskriminering samt lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. genomsyras av de fyra grundprinciperna i FN:s konvention om barnets rättigheter. Delegationen betonar att innehållet i dessa artiklar i högsta grad måste avspeglas såväl i arbetet för att främja och skydda som för att övervaka genomförandet av konventionen. Här menar delegationen att ett väl fungerande samarbete mellan Diskrimineringsombuds– mannen och är en viktig förutsättning för att effektivt kunna sprida kunskap om konventionens principer bland barn och ungdomar. Även i övervakningsarbetet är samarbetet viktigt för att ta tillvara den kunskap har av att följa upp arbetet med och utnyttja den information ombudsmannen erhåller i detta arbete om situationen för barn med funktionsnedsättning. 3.8Främjande, skyddande och övervakning av samtliga konventioner om mänskliga rättigheter En svårighet vid bedömningen av vilket eller vilka samhällsorgan som kan anses mest lämpat för de olika uppgifterna i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning är att delegationens uppgift i detta betänkande endast avsett en av konventionerna om mänskliga rättigheter. I direktiven till dele– gationen anger regeringen att delegationen ska utarbeta förslag på hur det fortsatta stödet till arbetet för full respekt för de mänskliga rättigheterna i i stort ska kunna erbjudas efter det att delegationen har avslutat sitt arbete21. Förslagen i den senare mer övergripande frågan kan komma att påverka och förändra uppgifterna för de myndigheter som redovisas i detta betänkande. Som framgår av texten om delegationen i kapitel 2.7.3 har regeringen också aviserat i budgetpropositionen att den överväger på vilket sätt vissa uppgifter när det gäller de mänskliga rättigheterna ska kunna utföras . Det handlar bl.a. om att öka kunskapen och medvetenheten om de mänskliga rättig– heterna både hos den offentliga sektorns alla delar och hos allmänheten samt stimulera till en bred dialog om de mänskliga rättigheterna. Vidare handlar det om att sammanställa rapporter och rekommendationer om hur de mänskliga rättigheterna efterlevs i . 21 Delegationen för mänskliga rättigheter i , Kommittédirektiv (dir. 2006:27). I budgetpropositionen för 200922 konstaterar regeringen att det står klart att det systematiska arbetet för att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna bör fortsätta samt att fortsatt stöd till statliga myndigheter, kommuner och landsting kommer att behövas. Regeringen skriver att det i delegationens uppdrag om det fortsatta stödet också ingår att se över hur frågan om tillsyn i enlighet med de så kallade Parisprinciperna om nationella institu– tioner med uppgift att bevaka frågor om de mänskliga rättigheterna ska lösas. I budgetpropositionen konstaterar regeringen även att det framtida arbetet för de mänskliga rättigheterna på ett tydligare sätt måste inkludera arbetet inom den Europeiska unionen. Andra faktorer som förväntas påverka inriktningen för arbetet med de mänskliga rättigheterna i är, enligt regeringen, det ökade intresset för frågorna som dialogen för en förstärkt gemensam värdegrund väntas föra med sig, upprättandet av den nya Diskrimine– ringsombudsmannen samt respekten för så kallade gömda personers mänskliga rättigheter. Även i denna del av uppdraget finns ett dilemma i förhållande till de förslag som lämnas i detta betänkande. Delegationen vill i detta sammanhang peka på att frågan om ett organ för främjande, skyddande och övervakande av genomförandet av den aktuella konventionen i förlängningen hör samman med frågan om etablerandet av liknande nationella övervakningsfunktioner även för övriga om mänskliga rättigheter. Det vore olyckligt om ett sådant organ inrättas för en av konventionerna medan övriga centrala konventioner står utan huvudansvarig för främjande, skyddande och övervakning. Delegationen har som framgår av kapitel 3.3.1. konstaterat att de arbetsuppgifter som det i detta betänkande redovisade uppdraget innefattar inte är så omfattande att det kan anses motiverat med en ny myndighet för endast dessa uppgifter. Om liknande uppgifter ska utvecklas för samtliga människorättskonventioner bör frågan tas upp igen. 22 Budgetproposition, regeringens proposition 2008/09:1 Utgiftsområde 1. Konventionen innehåller som framgår av kapitel 3.7 en särskild artikel om kvinnor med funktionsnedsättning. Denna ska genomsyra hela konventionen och gälla även de artiklar där kvinnor inte nämns särskilt. I övrigt bedömer delegationen att de förslag som lämnats i detta betänkande inte får några direkta konsekvenser för de områden som särskilt tas upp kommittéförordningen. 5.1Förslag till lag om ändring i lagen (2008:568) om har de uppgifter som fram– går av diskrimineringslagen (2008:567). ska också främja, skydda och övervaka genomförandet av internationella konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Ombudsmannen ska därutöver verka för att diskriminering som har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder inte förekommer på några områden av samhällslivet. Ombudsmannen ska också i övrigt verka för lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Ett nytt andra stycke införs i 1 § lagen (2008:568) om Diskriminerings– ombudsmannen. Härigenom ges uppdraget att främja, skydda och övervaka genomförandet i av internationella konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Enligt artikel 33 punkten 2 i konventionen ska det i varje konventionsstat finnas en eller flera oberoende mekanismer som har ansvar för den uppgiften. I viss utsträckning kan sägas redan ha ett uppdrag på det här området. Emellertid är ombudsmannens mandat när det gäller personer med funktionsnedsättning begränsat till frågor som rör diskriminering, medan konventionen behandlar mänskliga rättigheter för personer med funktions– nedsättning i vidare mening. Genom bestämmelsen klargörs att uppdrag omfattar konventionen i dess helhet. Förslaget behandlas i kapitel 3.3.6. Förvaltningsmyndigheter, kommuner och landsting ska på begäran lämna sådan information till ombudsmannen som denna behöver för att fullgöra sitt uppdrag enligt 1 § andra stycket. En ny paragraf införs om rätten för Diskrimineringsombuds– mannan att begära in uppgifter från andra. En central uppgift i uppdrag att övervaka genom– förandet av den internationella konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning är att samla in och samordna underlag från andra aktörer och analysera detta material i relation till konventionen. Genom bestämmelsen klargörs att förvaltnings– myndigheter, kommuner och landsting är skyldiga att bistå ombudsmannen med sådan information, även utöver vad som följer av diskrimineringslagen (2008:567). Förslaget behandlas i kapitel 3.4.2. Jag står bakom de slutsatser som delegationen har dragit under för utredningen givna premisser. Såsom framhålls i betänkandet ska emellertid delegationen i sitt slutbetänkande redovisa förslag på hur det fortsatta arbetet med de mänskliga rättigheterna i bör bedrivas efter det att delegationen har avslutat sitt arbete. Ett sådant förslag kan komma att innefatta institutionella förändringar, till exempel inrättandet av en särskild myndighet för mänskliga rättig– heter av det slag som redan finns i flera andra länder. Om en sådan myndighet inrättas blir det naturligt att lägga en stor del av de nu aktuella uppgifterna på denna myndighet. Det vore olyckligt om man nu lade delvis principiellt nya uppgifter på Diskrimineringsombuds– mannen som bör hanteras av en annan myndighet. Det finns därför enligt min mening starka skäl att avvakta delegationens slutbetänkande innan frågan slutligt avgörs hur ska leva upp till åtagandena i konventionens artikel 33. av sakkunniga och , Integrations- och jämställdhetsdepartementet Vi delar majoritetens uppfattning att varken Myndigheten för Handikappolitisk samordning (Handisam) eller Diskriminerings– ombudsmannen (DO) fullt ut uppfyller det krav om en eller flera oberoende mekanismer för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (konventionen) som uppställs i artikel 33.2 i denna konvention. Vi anser också att det vore en minst lika stor omställning för DO som för Handisam att åläggas uppdragen att främja, skydda och övervaka konventionens genomförande. I samband med inrättandet av DO avveck– lades de tidigare fyra ombudsmännen mot diskriminering. DO ska utöva tillsyn över att den nya diskrimineringslagen följs. Lagen omfattar diskrimineringsgrunderna kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning och ålder. Av dessa är könsöver– skridande identitet eller uttryck samt ålder helt nya. Många remissinstanser befarade inför sammanslagningen ett osynliggörande av någon diskrimineringsgrund, konkurrens mellan diskrimineringsgrunderna och att specialkunskaper skulle gå för– lorade. DO är fortfarande i en uppbyggnadsfas och mitt i ett organisationsarbete. Det kommer att dröja innan verksam– heten får struktur. Att låta DO få ett ansvar för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen skulle innebära en stor omställning av verksamheten och riskera en förskjutning i fokus mot en särskild grupp. Det finns också risk för att kompetens och skärpa i antidiskrimineringsarbetet går förlorad samt att ett arbete mot alla diskrimineringsgrunder, inte minst de nya grunderna ålder och könsöverskridande identitet och uttryck, urholkas. Det finns därför goda skäl för att låta Diskriminerings– ombudsmannen ha ett fortsatt ansvar för frågor som gäller enbart – och just – diskriminering. Uppdraget att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen gäller mycket mera än diskriminering och skulle därför för DO:s del innebära stora förändringar i myndighetens arbetssätt. Delegationen har inte funnit skäl att utreda vad ett uppdrag att främja, skydda och övervaka konventionen konkret skulle innebära för Handisam eftersom Handisam på grund av sin ställning som regeringens myndighet för handikappolitiken inte uppfyller konven– tionens krav om en oberoende mekanism. Vi delar majoritetens uppfattning att ett sådant oberoende förutsätter lagreglering. Med anledning av att konventionen trädde i kraft för del måste en lösning som innebär att fullt ut lever upp till dess krav genomföras utan dröjsmål. Vi anser inte att det föreligger oöverstigliga hinder för att Handisam, likt , skulle vara regeringens myndighet för ett politikområde och en oberoende mekanism för att främja, skydda och övervaka genomförandet av en konvention om mänskliga rättigheter. Mot bakgrund av DO:s olämplighet för uppdraget anser vi därför att frågan om vilka konsekvenser att främja, skydda och övervaka konventionens genomförande skulle innebära för Handisam bör utredas skyndsamt och att Handisam sedan genom lag åtminstone tillsvidare bör åläggas uppdraget. Om i ett senare skede skulle besluta att upprätta en nationell rättigheter, med ansvar att främja, skydda och övervaka de mänskliga rättigheterna generellt i , kan det finnas skäl att på nytt överväga frågan. Delegationen för mänskliga rättigheter i Sve- En delegation inrättas för att med utgångspunkt i regeringens skrivelse En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006– 2009 (skr. 2005/06:95) stödja det långsiktiga arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i . Delegationen skall inom ramen för uppdraget stödja statliga myndigheter, kommuner och landsting i arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i verksamheten, utarbeta och genomföra strategier för ökad information och kunskap om mänskliga rättigheter hos olika målgrupper i samhället, bland annat genom att samordna EU-initiativet Europeiska året för lika möjligheter för alla, och kampanj Alla Olika Alla Lika i , stimulera det offentliga samtalet om mänskliga rättigheter, samt lämna förslag på hur det fortsatta stödet till arbetet för full respekt för de mänskliga rättigheterna i kan erbjudas efter det att delegationen avslutat sitt uppdrag. Uppdraget skall slutligt redovisas till regeringen senast den 31mars 2010. De mänskliga rättigheterna åtnjuts av den enskilda människan, flickor och pojkar, kvinnor och män, ensamma eller tillsammans med andra. De ger uttryck för skyldigheter som den offentliga sektorn har gentemot individen. Skyldigheterna vilar ytterst på regeringen men även på bland annat statliga myndigheter, kommuner och landsting. Utgångspunkten för dessa skyldigheter och arbetet med att effektivt genomföra de mänskliga rättigheterna är de bindande åtaganden som gjort genom att ansluta sig till internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter. De mänskliga rättigheterna uttrycks även bland annat i de svenska grundlagarna och i lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det finns ett inbördes beroendeförhållande mellan demokrati och mänskliga rättigheter. I skrivelsen Demokratipolitik (skr. 2003/04:110) sägs att demokrati förutsätter förverkligande av de mänskliga rättigheterna som de mänskliga rättigheterna stärks av en demokrati baserad på ett brett medborgerligt deltagande. om mänskliga rättigheter i 1993 har slagit fast att rättigheterna är odelbara. Detta innebär att de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna är lika viktiga som de medborgerliga och politiska rättigheterna och att rättigheterna samspelar och stöttar varandra. De människor som är socialt eller ekonomiskt marginaliserade har t.ex. i regel sämre förutsättningar att tillvarata sina medborgerliga och politiska rättigheter, vilket leder till ett ojämlikt politiskt deltagande och till politiskt utanförskap, ett problem som exempelvis framträder i storstadsregionernas stadsdelar. är en väl fungerande demokrati, baserad på ett brett medborgerligt deltagande, central för arbetet med att skydda och främja de mänskliga rättigheterna. Det politiska deltagandet är ett medel för människor som vill påverka och förändra, exempelvis sin egen eller andras situation. Det är också i det demokratiska samtalet som avvägningar mellan olika rättigheter bäst kan göras. Regeringen tar ett samlat grepp om skyddet för de mänskliga rättigheterna i genom sin skrivelse En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006–2009 (skr. 2005/06:95). Handlingsplanen, vilken innehåller en sammanställning av ett hundratal åtgärder inom skilda politikområden, utgör ett redskap i arbetet för full respekt för mänskliga rättigheter i och är avsedd att användas av såväl regeringen som statliga myndigheter, kommuner och landsting. Handlingsplanen innehåller även en kartläggning av situationen för de mänskliga rättigheterna i . På europeisk nivå pågår ett arbete avsett att bidra till medlemsländernas effektiva genomförande av de mänskliga rättigheterna. Europeiska unionen (EU) avser besluta att 2007 skall bli Europeiska året för lika möjligheter för alla. Avsikten är att det på nationell nivå skall genomföras aktiviteter, såsom möten, evenemang, informations- och utbildningskampanjer samt undersökningar, som skall motverka diskriminering på de grunder som anges i artikel 13 i EG-fördraget (kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning). Vid tredje toppmöte beslutades att genomföra . Kampanjen syftar till att uppmuntra och möjliggöra unga kvinnors och mäns deltagande i byggandet av fredliga samhällen med utgångspunkt i mångfald och delaktighet i en anda av ömsesidig respekt och förståelse. Kampanjen är en uppföljning av den kampanj med samma namn som anordnade 1995. Arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna Det är den offentliga sektorn, bland annat statliga myndigheter, kommuner och landsting, som bär ansvaret för att internationella åtaganden om mänskliga rättigheter respekteras fullt ut och genomförs effektivt och långsiktigt. Det finns dock ingen funktion som har ett generellt och samordnande ansvar för att stödja arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i . Genom att tillsätta en delegation kan olika kompetenser samlas för att på ett ändamålsenligt sätt tydliggöra de mänskliga rättig– heternas relevans för skilda typer av verksamhet inom statlig och och för att sprida kunskap och information om de mänskliga rättigheterna. En sådan funktion kan också underlätta kontakter mellan relevanta aktörer och bidra till ökad överblick över vilket arbete som bedrivs för förverkligandet av de mänskliga rättigheterna i . Respekten för de mänskliga rättigheterna skall genomsyra all offentlig verksamhet Det är nödvändigt att de mänskliga rättigheterna respekteras fullt ut inom all offentlig verksamhet. Denna respekt måste genomsyra alla delar av verksamheten så att risken för kränkningar minimeras. Arbetet för att uppnå full respekt kräver utveckling av kunskap och kompetens hos medarbetarna och kan innebära att rutiner och arbetsformer behöver förändras. I samband med genomförandet av den första nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) framgick att det i flera avseenden fanns ett behov av stöd i arbetet för de mänskliga rättigheterna bland statliga myndigheter, kommuner och landsting. När den första handlingsplanen utvärderades bekräftades detta behov. I utvärderingen betonades bland annat att utbildning och andra åtgärder som genomförs i syfte att skydda och främja de mänskliga rättigheterna måste anpassas till den aktuella verksamheten och att en särskild funktion borde inrättas för att tillhandahålla stöd vid utformningen och genomförandet av sådana åtgärder. Under utarbetandet av handlingsplanen –2009 har vidare ett flertal statliga myndigheter, kommuner och landsting framfört att det behövs stöd i form av bland annat information, utbildning, erfarenhetsutbyte, analyser och rekommendationer samt metodik. I anslutning till detta behöver dessa aktörer också en fortlöpande, uppföljande dialog. För att denna typ av stöd skall kunna tillhandahållas krävs kontinuerlig kontakt med representanter för statliga myndigheter, kommuner och landsting. Vidare krävs sakkunskap om såväl mänskliga rättigheter som olika delar av statlig och . Strategisk information och kunskap om mänskliga rättigheter Regeringens erfarenheter av att genomföra den första nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna och från erfarenheterna av arbetet med att genomföra regeringens politik för ett ökat och mer jämlikt politiskt deltagande har visat att det finns behov av att grundligt undersöka hur information och kunskap om mänskliga rättigheter kan nå olika grupper av allmänheten på ett sätt som kan stärka deras delaktighet och inflytande. Varje människa behöver vara medveten och ha grundläggande kunskap om sina mänskliga rättigheter för att ha möjlighet att bevaka och tillvarata dem. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering har också pekat på att det finns grupper i samhället som känner stark misstro mot det allmänna och som därför sällan själva tar kontakt med myndigheter i frågor som rör deras rättigheter. Inom EU har stora framsteg gjorts, inte minst genom lagstiftning, när det gäller att motverka diskriminering och att främja lika möjligheter för alla. Lagstiftningsåtgärder måste kompletteras med andra insatser för att principen om icke-diskriminering och lika möjligheter för alla skall få en bred förankring i samhället. Europeiska året för lika möjligheter för alla skall bidra till detta. Det är av största vikt att unga människor i ett tidigt skede i livet får kunskap om de mänskliga rättigheterna, däribland barnets rättigheter och frågor om icke-diskriminering. kampanj Alla Olika Alla Lika syftar till att genom förbättrade kunskaper om mänskliga rättigheter stärka och uppmuntra ungdomars deltagande i ett samhällsbyggande som präglas av ömsesidig respekt och förståelse. Det offentliga samtalet om mänskliga rättigheter Det svenska offentliga samtalet om mänskliga rättigheter begränsar sig ofta till situationer i andra länder. Det offentliga samtalet om mänskliga rättigheter som gäller det svenska samhället begränsar sig i sin tur i regel till enskilda fall av kränkningar som av ett eller annat skäl väckt massmediernas intresse. Rättighetsfrågorna får sällan en mer grundlig belysning trots att kartläggningen har visat på brister i genomförandet av åtaganden om mänskliga rättigheter. Kunskapen om de mänskliga rättigheternas innebörd riskerar därför att inte nå allmänheten i tillräcklig utsträckning.