sou · GYB395 · 2010-12-16 00:00:00 — Utredaren ska belysa hur kommunala och fristående huvudmän inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen arbetar med tidig upptäckt av barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa, rutiner för anmälan till socialnämnden och polisen samt hur det förebyggande arbetet bedrivs och vilka gränsdragningsproblem som finns mot andra myndigheters ansvar när det gäller förebyggande Skolhälsovårdens och elevvårdens insatser inom detta område bör belysas. Kartläggningen ska ses som ett komplement till de utred- ningar och uppdrag som redan finns på området och särskilt belysa arbetet med barn och unga som inte har uppmärksammats inom skolområdet, t.ex. barn och unga som utsätts för fysiskt eller psykiskt våld, sexuella övergrepp, kränkningar och fysisk eller psykisk försummelse. Kartläggningen ska beakta att Internet och nya tele- fonitjänster har ökat antalet arenor där kränkningar och övergrepp förekommer. Även barn och unga med ett socialt nedbrytande bete- ende som missbruk, kriminalitet eller annat självdestruktivt beteende, barn som lever med skyddade personuppgifter samt barn och unga som är placerade i familjehem eller hem för vård och boende be- höver uppmärksammas. Barn och unga med allvarliga skolsvårig- heter, som utsatts för mobbning och som har längre tids frånvaro från skolan, bör också belysas. En sådan kartläggning är en förut- sättning för att kunna analysera om det finns problem i arbetet med utsatta barn och unga samt för att kunna lämna förslag på vilka insatser som behöver sättas in för att stärka detta arbete. Utifrån kartläggningen analysera det arbete som bedrivs med utsatta barn och unga samt lämna förslag på åtgärder som kan förbättra detta arbete. Utredaren ska analysera det arbete som pågår inom förskoleverk- samheten, skolan och skolbarnsomsorgen med tidig upptäckt, anmälan till socialnämnden och polisen samt förebyggande insatser m.m.. Utredaren ska vidare lämna förslag på åtgärder som kan förbättra detta arbete. En förutsättning för att kunna sätta in tidiga och adekvata insatser är t.ex. att öka kunskapen om målgruppen och dess behov samt hur barn och unga uttrycker utsatthet. Det är också viktigt att kunna bedöma när ett barn eller en ungdom behöver annat professionellt stöd än det som den egna verksamheten kan ge. Skolans huvud- uppdrag är att förmedla kunskap och färdigheter för deltagande i arbetslivet, samhällslivet och vidare studier. Mot denna bakgrund är det viktigt att klargöra vilket ansvar skolan har för förebyggande insatser och gränsdragningen mot berörda myndigheter. Kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskole- verksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen samverkar med social- tjänsten, polisen och hälso- och sjukvården. Utredaren ska bl.a. belysa hur kommunala och fristående huvud- män inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen samverkar med berörda myndigheter och på vilka grunder. Utred- aren ska vidare belysa vilka hinder för samverkan som fortfarande återstår, t.ex. frågor som rör sekretess, organisation, ledarskap, arbets- villkor och kompetens. Utifrån kartläggningen analysera de hinder för samverkan som fortfarande återstår och lyfta fram framgångsfaktorer för samverkan samt lämna förslag på åtgärder som underlättar samverkan mellan kommunala och fristående huvudmän inom förskoleverksamheten, skolan samt skolbarnsomsorgen och berörda myndigheter. De hinder för samverkan som fortfarande återstår behöver ana- lyseras så att förslag på åtgärder för att komma tillrätta med hind- ren kan utarbetas. De faktorer som har bidragit till ett framgångs- rikt samverkansarbete behöver också lyftas fram så att myndigheter och kommunala organ m.fl. kan ta del av dessa och därmed få inspiration till sitt eget arbete. Vidare ska utredaren lämna förslag på åtgärder som ska under- lätta samverkan mellan kommunala och fristående huvudmän inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen och andra berörda myndigheter. Det behövs bl.a. stöd för att utveckla en systematisk och organiserad samverkan med , polisen och hälso- och sjukvården. Ett sådant stöd bör ta sin utgångspunkt i den strategi för samverkan som har utarbetat till- sammans med och samt med beakt- ande av barnskyddskommitténs förslag. Viktiga förutsättningar för ett gott samarbete är också kunskaper om berörda myndigheters ansvar och befogenheter samt normer och värderingar. Utredningen ska därför även lämna förslag på hur kunskapen inom det området kan öka. Lämna de författningsförslag som bedöms motiverade. Utredaren ska lämna de författningsförslag som bedöms motiver- ade med utgångspunkt i utredarens förslag på åtgärder. Sprida information om utredningens resultat och slutsatser till kommunala och fristående huvudmän och personal inom förskole- verksamhet, skola och skolbarnsomsorg. Utredaren ska på olika sätt sprida information om utredningens resultat och slutsatser till kommunala och fristående huvudmän och personal inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarns- omsorgen. Eftersom all personal har ett ansvar för barn och unga som far illa är det angeläget att all personal också har den kunskap som krävs och att det finns stöd att tillgå. Om utredarens förslag skulle innebära ökade kostnader för staten respektive kommunerna, ska förslag till finansiering lämnas. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska genomföra sitt arbete i samråd med berörda statliga myndigheter och organisationer, kommuner och Landsting (SKL) samt huvudmän för förskoleverksamheten, skolan och skol- barnsomsorgen. Utredaren ska också samråda med andra utred- ningar och projekt på området, som t.ex. uppdraget att kartlägga hur myndigheter arbetar med unga som riskerar att utveckla en vane- kriminell livsstil (Ju 2009:G) samt SKL:s projekt med modeller för samarbete inom första linjens vård och omsorg som sker efter över- enskommelse med regeringen (S2008/7907/HS). Uppdraget ska redovisas . Tilläggsdirektiv till Utredningen om översyn av skolans arbete med utsatta barn Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande har chefen för gett en särskild utredare i uppdrag att se över skolans arbete med utsatta barn (dir. 2009:80). I uppdraget ingår att analysera det arbete som bedrivs, kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskole- verksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen samverkar med , polisen och hälso- och sjukvården samt lämna förslag på åtgärder som underlättar arbetet med sådana barn. Syftet med utredningen är att ytterligare förstärka och effektivisera stödet för utsatta barn. Enligt utredningens direktiv ska uppdraget redovisas . Det har dock sedan utredningen tillsattes visat sig att den kartläggande uppgiften kommer att bli mer omfattande än vad som inledningsvis bedömdes vara nödvändigt. Utredaren har därför begärt förlängd tid för uppdraget. Uppdraget ska istället redovisas . Barn, unga, samhälle Utsatta barn i förskola – utmaningar och möjligheter Denna kunskapsöversikt är utarbetad på uppdrag av utredningen Översyn av skolans arbete med utsatta barn (Dir. 2009:80). Upp- draget har bestått i att sammanställa de senaste tio årens svensk/ nordisk pedagogisk forskning som på olika sätt berör förskolans arbete med gruppen utsatta barn, men också mer specifikt hur förskolan samverkar med andra sociala instanser och familjer, samt hur grundutbildningen förbereder för detta arbete. Underlaget för kunskapsöversikten kommer från avhandlingar och vetenskapliga projekt, kartläggningar och kunskapsöversikter. Särskilt fokus rik- tas mot pedagogiska forskningsfrågor, forskningsperspektiv och resultat i förhållande till eventuella möjligheter respektive utma- ningar inom och gentemot förskolans arbete. Berörd forskning handlar om yngre barn som riskerar att fara illa eller som far illa socialt, fysiskt och/eller psykiskt, och som befinner sig under förskolans ansvar. Forskningsöversikten inne- fattar också aktuell forskning om närliggande och för området relevanta frågor. I sökprocessen har forskning med inriktning mot förskola i kombination med begrepp som utsatta barn, barn som far illa, pedagogisk kvalitet, interventioner och samarbete/sam- verkan i första hand identifierats. Vetenskapliga tidskrifter som refereras till i översikten är, , Educare, , Inter- national , och . Tack till för vägledning och stöd i arbetet, och för kommentarer och inspiration. Sammanfattning och centrala slutsatser Forskning om utsatta barn har ofta ett socialt, psykologiskt eller medicinskt perspektiv och behandlar sällan förskolan specifikt. Utsatta barn i förskolan är ett relativt nytt forskningsfält och det finns generellt få studier om effekter av förskola/förskolevistelse för barn som är utsatta på olika sätt. Den forskning som finns och presenteras här lyfter fram viktiga om än tvetydiga resultat när det gäller arbetet med utsatta barn. Nedan sammanfattas översiktens kapitel i korthet med betoning på vilka möjligheter respektive utmaningar förskolan står inför gällande utsatta barns behov och rättigheter, förskolans uppdrag, förskolans pedagogiska grundsyn, förskolepersonalens kunskaper/insikter och föreställningar, god praxis i förhållande till utsatta barn i förskola, interventioner, grundutbildning och kompetensutveckling. Utsatta barn, vilka är det? I forskning om utsatta barn betonas i flera fall (2004, 2005, 2009a/b, 2010) en begreppslig mångtydighet avseende begreppets innebörd. Vad som menas med utsatthet är präglat av sociala, kulturella, politiska och pedagogiska aspekter. Variationen av begrepp, men framför allt variationen av innebörder är problematisk och återspeglas i praktiken, där mång- tydigheten leder till att barns eventuella beteendeavvikelser eller tecken på utsatthet förstås på olika sätt (2004, 2005, 2009a/b). Begrepp som utsatta barn, barn i riskzon, barn som far illa, barn vi bekymrar oss om, sårbara barn, barn med behov av stöd är exempel på begrepp som används parallellt och ofta med liknande innebörd. Vissa hänvisar mer till problem/ avvikelser i familj och omgivning, andra till avvikelser hos enskilda barn, trots forskning som visar att utsatthet i olika former är resultatet av en mängd olika, yttre och inre, faktorer (2003, Drugli 2008). Genom forskning har man identifierat ett antal risk- och skydds/friskfaktorer som samspelar på olika sätt och bör vägas in i bedömningen om ett barns utsatthet. Vilken effekt eventuella risk- faktorer får påverkas av barnets förmåga att hantera och anpassa sig till negativa livshändelser, något som varierar starkt från barn till barn. Barn som klarar sig bäst från svåra förhållanden är de som har minst en trygg relation till vuxna utanför familjen, får hjälp med att bearbeta sina smärtsamma upplevelser och hantera sin aktuella situation så bra som möjligt, samt upplever sammanhang och kontinuitet i livet (2003, 2003, 2010). Utsatthet bör således förstås och hanteras utifrån den komplexitet som den utvecklas och verkar genom. Det finns ofta förklaringar på olika plan, hos barnet själv, familjen, och inte minst i samhällets och olika sociala institutioners reproduktion av norma- litet och avvikelse. Forskning visar att föreställningar om barn och barns utveckling villkorar barns möjligheter, och att professionella i förskolan förstår och bedömer barn utifrån sociala kategorier som klass, ekonomi, etnicitet, och genus (2004, 2005, Palludan 2005, Emilson 2008, 2009a/b, ). Utsatta barn är ofta utsatta på många olika nivåer, varför medveten- heten om hur utsatthet uppstår och upprätthålls ses som centralt att utforska och förstå för att kunna bemöta och hjälpa barn på ett bra och effektivt sätt. finns en växande insikt om betydelsen av tidiga insatser för barns sociala och kognitiva utveckling, vilket pla- cerar förskolan och förskolepedagogiskt arbete i fokus. Personal inom förskolan ses som centrala personer när det gäller att både upptäcka och hjälpa barn som riskerar att fara illa, eftersom de har bättre möjlighet att skapa sig en helhetsbild av barns livsvillkor än andra professionella (t.ex. 2001, 2007, Drugli 2008). Att tillgång till förskola skyddar mot senare psykiska och sociala problem är däremot inget samband som studerats i (Bremberg 2001, 2003, Hindberg 2004). För- skolan kan vara en faktor som antingen ökar eller minskar den relativa utvecklingsrisken för ett visst barn. Det finns i ett ökat behov av forskning om eventuella effekter av förskolevistelse, inte minst i relation till barn som är utsatta. Förskolans möjligheter att fånga upp och hjälpa barn som är utsatta eller far illa betonas från mångvetenskapligt perspektiv, medan utmaningen ligger i att utveckla och till stor del förändra formerna för förskolans arbete mot bakgrund av forskning och interventioner som kan belysa samband och effekter för olika barn som är utsatta. Omsorg, tidig fostran och kunskapsutveckling har tidigare ansetts vara allmänt kunnande, men ses som specialiserade uppgifter för professionella inom sociala institutioner för barn (, & Pence 2006, 2007, 2008). Ett av förskolans centrala uppdrag är samverkan och samarbete med hem och andra professionella inom till exempel socialtjänst och sjukvård. Samverkan anses internationellt ha en positiv effekt när det gäller arbete med utsatta barn, eftersom ett differentierat perspektiv, samt kontinuerlig kontakt med familj och föräldrar är centralt i arbetet med dessa barn (Killén 1999, 2007, Drugli, 2008, 2010). Trots detta visar forskning att för- äldrar tenderar att uteslutas i beslutsfattande kring utsatta barn eller barn som behöver specialpedagogiskt stöd (Drugli 2008, 2010). Förutsättningar för samverkan styrs bland annat av arbets- marknadens högre krav på tillgänglighet och flexibilitet, förändrade familjekonstellationer, etnisk mångfald och ökad segregation. Vidare bidrar en höjd utbildningsnivå till att fler föräldrar ställer nya och ökade krav på förskolans verksamhet. Forskning visar också att tvärvetenskapligt samarbete är nyckeln till ett effektivt förebyggande arbete med yngre barn som far illa eller riskerar att fara illa (Hindberg 1999, Drugli 2008, 2010). Nationella satsningar när det gäller samverkan har inte gjorts i förskolan och i förhållande till yngre utsatta barn, men kartläggning av förskolans samverkan med andra sociala instanser påvisar brist på generella metoder och strategier, till förmån för egna arbetssätt (2009). Annan forskning signalerar en inom förskolan utbredd misstro och uppgivenhet gentemot samverkan med andra sociala instanser (t.ex. 2008). Förskolan har enligt översiktens forskning stora möjligheter att göra skillnad för utsatta barn, främst genom fördjupad samverkan med föräldrar, men också genom kontinuerlig kontakt och samar- bete med andra sociala instanser vad gäller barn som är utsatta på olika sätt. Utmaningarna finns främst inom förskolan, dels i form ovilja, okunskap och ovana, dels i form av en avsaknad av utar- betade strategier för samverkan med hem och samhälle, eller externt samarbete i form av samtal, utvärdering och handledning. Vad gör förskolan (inte)? Förskolor arbetar alltså inte systematiskt för att upptäcka barn som visar tecken på psykisk ohälsa, och enligt (2006) och (2009) finns det inom förskolan en avsaknad av ambitioner att systematiskt dokumentera och följa upp barns utveckling och even- tuella avvikelser. Mindre än en tredjedel av förskolorna i Tegen- feldts och kartläggning (2009) uppgav att de använder särskilda program eller strukturerade arbetssätt för att upptäcka tecken. Däremot uppgav en majoritet av förskolorna att de har nedskrivna rutiner eller handlingsplaner för hur man ska gå tillväga om eller när någon ur personalen ser tecken på att ett barn mår dåligt. En majoritet av de deltagande förskolorna svarade dessutom att de samverkar med andra verksamheter utanför förskolan. Förskolepersonalens tolkning av anmälningsplikten är enligt (2004) kopplad till en snäv form av utsatthet, som till exempel misshandel, sexuella övergrepp, misär, och föräldrars miss- bruk/våldsamhet. En tolkning som ger personalen anledning att anmäla färre barn, eller att inte anmäla barn vars utsatthet är min- dre uppenbar, etiskt känslig eller utgår från enskilda barns utveck- lingsavvikelser. menar att det finns ett starkt samband mellan bostadsområdets problemtyngd och antalet barn som perso- nalen trodde for illa och/eller hade observerat tecken på omsorgs- svikt hos. Det fanns också ett samband mellan personaltäthet, arbetslivserfarenhet, utbildning och antalet anmälningar. Endast tjugotre av nittioåtta förskolepedagoger uppgav att de fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt dåvarande § 71 Socialtjänstlagen och drygt hälften av de anmälda barnen aktualiserades hos Socialtjäns- tens individ- och familjeomsorg. forskning om upptäckt av och rapportering till sociala myndigheter när ett barn far illa visar att det vanligtvis finns olika anledningar till oro, men att rapporter till inte är fre- kventa nog. och enkätundersökning med för- skolepersonal (2008) visar att under det år studien genomfördes misstänkte personalen på de medverkande förskolorna att två pro- cent av förskolebarnen for eller hade farit illa i hemmet. Barn som inte bodde med båda sina föräldrar och flerspråkiga barn var över- representerade. Den vanligaste anledningen för att inte anmäla till var att personalen tyckte att förskolan hade tillräckliga resurser för att hjälpa barnet. Andra anledningar för att inte göra en anmälan är att personalen inte värderar barnets situation som tillräckligt all- varlig, de trodde inte det var meningsfullt att göra en rapport eller kände de sig osäkra på föräldrarnas reaktioner om de gjorde en rapport. Forskning visar att professionella i förskolan har möjligheter, men också kunskap och förmåga att se och bedöma tecken på olika former av utsatthet. En central utmaning är deras varierade kun- skaper och erfarenheter, en annan att de är präglade av föreställ- ningar/fördomar, en tredje att de upplever obehag, och en fjärde att de saknar strategier, insikt/kunskap om utsatthetens konsekvenser och handlingskompetens. Pedagogiska övertygelser, tvetydiga synsätt Bland förskolepersonal och föräldrar dominerar talet om barns naturliga utveckling med fokus på språklig, kroppslig och mog- nadsmässig utveckling. Sammantaget handlar det om utveckling mot större självständighet (2005). studie visar att föräldrar har stor tilltro till förskolans personal när det gäller att göra bedömningar i förhållande till deras barns naturliga utveckling, bland annat genom jämförelse med andra barn i samma ålder. Det finns vidare inom förskolans diskurs en stark betoning på betydelsen av det sociala samspelet, det kollektiva och barnens betydelse för varandra. Det önskvärda barnet i förskolan kan sägas vara ett omvårdande, demokratiskt och disciplinerat barn (Emilson 2008). Det barn som varken är självständigt eller fungerar i den kollektiva gemenskapen blir således avvikande. Palludan (2005) visar att det mot bakgrund av förskolans peda- gogiska grundsyn och normer existerar exkluderande mekanismer i den dagliga (danska) förskoleverksamheten. Processer som skapar och upprätthåller ojämlikhet mellan barn handlar om att utsatta barns handlingar inte bekräftas, att de definieras i termer av brist, att glappet mellan de barn som förstår och kan läsa av personalens sociala koder och underliggande budskap och de som inte kan göra det är stort, samt att barnens relation till förskolepedagoger inte kan tas för given. Differentierande möten mellan barn och vuxna i förskolan kan alltså bidra till att skapa social ojämlikhet, som trots goda intentioner verkar tvärtemot potentiellt goda effekter av tidiga stödinsatser i barns liv. Det finns enligt (2009a/b) två dominerande pedagogiska strategier i (danska) förskolor, en kompensatorisk strategi, som bygger på bilden av socialt utsatta barn som bristfälliga, och en innovativ strategi som syftar till att förbättra utsatta barns förut- sättningar genom utbildning, kompetensutveckling och social inkludering. Enligt finns det en motsättning mellan för- skolans traditionella arbetssätt och ett mer kunskapsmässigt, mål- inriktat uppdrag. Den dominerande kompensatoriska strategin ris- kerar därmed att motverka ett aktivt kompetensfrämjande arbete med barn som är utsatta på olika sätt. Pedagogerna i studien uttryc- ker själva att de behöver både utbildning och extra resurser för att kunna arbeta i en mer innovativ riktning. Professionella i förskolan anses kompetenta och kunniga när det gäller bedömning av barns utveckling, vilket är en god grund och möjlighet i samarbete med hem och föräldrar. Däremot uttrycker de själva att de behöver kunskap och stöd för att utveckla arbetet med utsatta barn i förskolan. Översiktens forskning speglar dock even- tuella utmaningar vad gäller förskolans pedagogiska grundsyn och existerande normer och ideal vad gäller barns utveckling och posi- tioner. God praxis för utsatta barn i förskolan Enligt (2003) bör man i bedömningen av förskolans kvali- tet ta hänsyn till kontinuitet i relationer mellan barn och vuxen, hur invänjningen går till, barngruppens egenskaper, ledning och orga- nisationsklimat, personalens utbildning och kompetens, samarbete med barnens föräldrar, samt förändringar . Andra faktorer som nämns i översiktens forskning är barns perspektiv och delak- tighet, samt fortbildning av föräldrar (Bremberg 2001, 2001). Begrepp som kvalitet och god praxis är svåra att ringa in eller generalisera kring. Inom pedagogiken är uppgifter och processer unika eftersom de handlar om människors lärande, välbefinnande och utveckling. Ofta kopplas begreppet god praxis till användandet av en specifik metod, vilket också är missvisande eftersom peda- gogisk metod i sin tur är ett begrepp som definieras och förstås på en mängd olika sätt. Kjær (2009) anger delvis andra faktorer kopp- lat till god praxis/kvalitet än de ovanstående, nämligen relationen mellan pedagoger och medhjälpare (läs: förskollärare och barn- skötare), förskolans kommunikativa ordning, personalens medver- kan i marginaliseringsprocesser, marginaliseringsprocesser i barns egen aktivitet, samt föreställningar om förskolan som en icke for- mell, familjär institution. Sammanfattningsvis kan god praxis inom förskolan sägas handla om meningsskapande processer riktade mot att metodiskt undersöka, kvalificera, utveckla och förbättra de pro- cesser som utspelas i möten med barn och föräldrar. Förskolan har alltså genom sin unika position i förhållande till barn och deras föräldrar goda möjligheter att främja utsatta barns utveckling och hälsa. Utmaningen ligger i utvecklandet och upp- rätthållandet av goda relationer, internt och externt samarbete, samt ett medvetandegörande av de underliggande personliga och strukturella faktorer som eventuellt verkar mot de utsatta barnens positiva utveckling och välbefinnande. En utmaning för den fortsatta forskningen är den tvetydighet som råder i förhållande till förskolans uppdrag, utsatta barns bästa och pedagogisk kvalitet. Interventioner och förskolans effekter Ett hinder för förskolans möjligheter att genomföra effektiva insat- ser för utsatta barn är enligt (2006) en ojämn fördelning av utsatta barn i förskolan, trots forskning som visar att specifika insatser fungerar bäst när andelen barn från utsatta miljöer är . En annan central utmaning är ständigt ökade krav på förskolans omställningsberedskap, samt fler uppgifter och ansvars- områden. menar att insatser med syfte att stärka utsatta barns sociala och kognitiva kompetenser har positiva effekter både och på individuell och samhällelig nivå. Hon redogör för amerikanska interventioner som visar att hög kvalitet på förskolans verksamhet i kombination med specifika aktiviteter som riktar sig mot barnens föräldrar har bäst effekt för särskilt utsatta barn. Två presenterade insatser för utsatta barn i svensk respektive dansk förskola bygger på utbildning av personal och uppföljning av insatser.