sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Hänvisningen till 23 kap. 4 och 5 §§ brotts- balken innebär ingen förändring i sak utan har tillkommit eftersom borttagandet av fängelse i straffskalan gör att det krävs särskild hän- visning för att reglerna ska vara tillämpliga. Paragrafens femte stycke är nytt. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för regeringen, eller den myndighet som regeringen be- stämmer, att i föreskrifter förteckna vilka EU-förordningar som är straffbelagda genom paragrafen. Vem som ska ansvara för att upp- rätta en sådan lista framgår av fiskeförordningen. Försök eller förberedelse till brott enligt 41 § första stycket ska inte längre vara straffbelagt. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.4 och 9.2.5. 42 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.bryter mot föreskrifter som meddelats enligt 35 §, eller 2.sätter ut fisk, flyttar fisk eller odlar fisk utan tillstånd eller i strid med annan föreskrift enligt 34 §. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Paragrafen motsvarar i huvudsak 39 och 42 §§ i fiskelagen. I fiske- vårdslagen har de förts samman till en gemensam paragraf. Första punkten i paragrafen motsvarar delvis 39 § i den nu gällande fiskelagen. På grund av att fiskevårdslagen har en annan systematik än fiskelagen har straffparagrafen fått en annorlunda utformning. I fiskevårdslagen finns ingen motsvarighet till bestämmelserna i 25 § och 26 § fiskelagen då denna reglering har förts över till förord- ningen. I stället ges i 35 § bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa föreskrifter. Genom att i stället straffbelägga de föreskrifter som meddelats med stöd av 35 § ska det straffbara området i huvudsak vara detsamma. Om det i sådan föreskrift har angetts att den gäller även för svenskt fiske utanför den ekonomiska zonen innebär det att 42 § straffbeläg- ger även sådana brott. Andra punkten motsvarar med viss språklig ändring 42 § i nu gäll- ande fiskelag och ska tillämpas på samma sätt. Vad gäller vilka fall som ska anses som ringa hänvisas till vad som anförts i kommentaren till 40 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.10. 43 § Till böter döms den som 1. försöker hindra sådan internationell fiskekontroll som avses i 38 § andra stycket, om inte gärningen är belagd med straff i , eller 2. försöker hindra sådan tillsyn som avses i 37 § första stycket eller som inte fullgör sina skyldigheter enligt 37 § tredje stycket, om inte gärningen är belagd med straff i 41 §. Till samma straff döms befälhavare som bryter mot 38 § tredje stycket. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Innehållet i paragrafens första punkt motsvarar med vissa ändringar 38 § i den nu gällande fiskelagen och ska tillämpas på samma sätt. Dock har andra meningen i 38 § placerats i ett eget stycke i fiske- vårdslagen. Bestämmelsen innehåller inte längre fängelse i straffskalan. I fiskevårdslagen har fängelse tagits bort från straffskalan för alla övriga brott. För enlighetens skull, och även för att det inte är rimligt att den som hindrar kontroll ska bestraffas olika beroende på vem som utför kontrollen, har fängelse tagits bort från straff- skalan även i denna bestämmelse. Mot samma bakgrund har tillagts att ringa brott är fria från ansvar. Så som anges i kommentaren till 40 § är avsikten med borttagandet av fängelse i straffskalan inte att minska överträdelsens straffvärde. Liksom tidigare straffas endast uppsåtliga brott. Begreppet upp- såt tas dock bort från lagtexten eftersom 1 kap. 2 § första stycket numera gäller även specialstraffrätten. I denna stadgas att En gärning ska, om inte annat är särskilt föreskrivet, anses som brott endast då den begås uppsåtligen. Andra punkten är ny. Genom paragrafen införs en särskild straffbestämmelse som tar sikte på tillsyn och kontroll. Innebörden är att det blir straffbelagt att bryta mot 37 § första och tredje stycket i fiskevårdslagen genom att försöka hindra sådan tillsyn eller att inte fullgöra de skyldig- heter som där regleras. Straffet är böter och bestämmelsen är subsi- diär till straffbestämmelsen avseende överträdelser av EU-förord- ningar, men går före bestämmelse om hindrande av förrättning. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Även här är undantaget av- sett att tillämpas mycket restriktivt, jämför kommentaren till 40 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.9. Brott begångna vid yrkesmässigt fiske 44 § Om någon vid yrkesmässigt fiske har begått brott enligt 40 eller 41 § ska, om gärningen avser verksamhet som innefattar användning av fiskefartyg försett med motor, böterna bestämmas till ett krontal som motsvarar lägst 10 och högst 500 gånger antalet kilowatt i motorerna på fiskefartyget. Minsta bötesbelopp är . Om brott i första stycket är att anse som grovt ska böterna be- stämmas till ett krontal som motsvarar lägst 400 och högst 1 000 gånger antalet kilowatt i motorerna på fiskefartyget. Minsta bötesbelopp är . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det av- såg verksamhet av särskilt stor omfattning, fångst av betydande värde eller fångst ur särskilt skyddsvärda bestånd. Innehållet i paragrafen är i stora delar nytt och paragrafen ersätter 40 a § och 41 § i nu gällande fiskelag. Användningen av normerade böter utvidgas i första stycket från att endast ha omfattat brott som begåtts genom att bedriva otillåtet fiske eller brista i skyldigheten att lämna uppgifter om fisket till att omfatta alla brott enligt 40 och 41 §§ begångna vid yrkesmässigt fiske om gärningen avser verksamhet som innefattar användning av fiskefartyg försett med motor. Paragrafen innebär både en höjning av de normerade böterna och en utvidgning av det område där de ska tillämpas. Avsikten med ändringen är att det trots att fängelse tagits bort ur straffskalan för fiskebrott ska vara möjligt att utdöma känn- bara straff för allvarliga brott. Med termen yrkesmässigt fiske åter- knyter bestämmelsen till den definition som finns i 5 §. I andra stycket anges påföljden för grova brott. Även här är på- följden normerade böter men med ett högre krontal än för brott av normalgraden. Tredje stycket reglerar när ett brott ska ses som grovt. Innehållet i stycket motsvarar 40 a § andra stycket i fiskelagen. Till skillnad från den nuvarande bestämmelsen i fiskelagen ska dock fiskevårds- lagens bestämmelse om grovt brott endast avse gärningar som be- gås i näringsverksamhet. Vidare ska en ytterligare förutsättning för bestämmelsens tillämplighet vara att gärningen avser verksamhet som innefattar användning av fiskefartyg försett med motor. I övrigt ska bestämmelsen tillämpas på samma sätt som motsvarande bestäm- melse i fiskelagen. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.7 och 9.2.8. Vissa undantag från straff 45 § Den som överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt 39 § får inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som om- fattas av föreläggandet eller förbudet. Till ansvar enligt 41 § ska inte dömas om gärningen kan leda till sank- tionsavgift enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 55 §. Paragrafen motsvarar med viss språklig modernisering i huvudsak 44 § (första stycket) och 40 b § (andra stycket) i nu gällande fiske- lag och ska tillämpas på samma sätt. 46 § Om det inte är uppenbart oskäligt, ska följande egendom förklaras förverkad: 1.Fisk som har varit föremål för, eller på annat sätt haft samband med, brott enligt denna lag eller dess värde, 2.utbyte av brott enligt denna lag, och 3.vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med brott enligt denna lag, eller värdet av det mottagna, om mottag- andet utgör brott enligt denna lag. Om bara en del i ett parti fisk varit föremål för brott enligt denna lag, får hela partiet förklaras förverkat om det inte kan utredas hur stor del av partiet som omfattas av brottet. Paragrafen kommenteras under 47 §. 47 § Fiskeredskap som använts eller medförts vid brott enligt denna lag ska förklaras förverkade, om det inte är oskäligt. Detsamma gäller fiske- fartyg och andra hjälpmedel om det behövs för att förebygga brott. Utöver vad som sägs i första stycket får egendom förklaras för- verkad, om egendomen har varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt denna lag och brottet har fullbordats och förverkandet behövs för att förebygga brott. I stället för redskapet eller den egendom som annars använts, med- förts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel, kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Kan bevisning om värdet inte alls eller endast med svårighet föras, får värdet uppskattas till ett belopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. 46–47 §§ motsvarar med vissa ändringar 45 § i nu gällande fiskelag. Av lagtekniska överväganden har paragrafen i fiskevårdslagen delats upp på två bestämmelser. En språklig modernisering har också skett. Upplägget av paragraferna, främst det i 46 §, motsvarar det som har använts i lag (2000:1225) om straff för smuggling. Även en anpass- ning till bestämmelserna om förverkande i 36 kap. har skett. I fiskevårdslagen regleras vilken egendom som får förklaras förverkad. Motsvarighet till 45 § sjätte stycket fiskelagen saknas i fiskevårds- lagen. Det som reglerades i 25 och 26 §§ i fiskelagen har numera flyttats till förordningen och föreskrifter får meddelas med stöd av bemyndigandet i 35 §. I 46 § första stycket punkten 1 föreskrivs det numera uttryckligen att om det inte är uppenbart oskäligt kan fisk som har varit föremål för, eller på annat sätt haft samband med, brott enligt denna lag, förklaras förverkad. Innehållet i paragraferna innebär en utvidgning jämfört med motsvarande paragraf i fiskelagen. De täcker inte endast brott bestående av otillåtet fiske som är fallet med bestämmelsen i fiskelagen utan förverkande av fisk kan med stöd av bestämmelserna ske även vid andra brott mot fiskeregleringen. Eftersom det inte längre finns något brott i fiskevårdslagen som är straffbelagt på försöks- eller förberedelsestadiet har den regleringen tagits bort även i förverkandeparagrafen. Bestämmelserna behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.12. 48 § I mål om förverkande enligt denna lag är befälhavaren på ett fiske- fartyg som använts vid brott mot lagen behörig att, i fråga om egen- dom som ägs av någon annan, föra talan på ägarens vägnar. Om brott enligt denna lag innefattar intrång i enskild fiskerätt, till- faller förverkad fisk eller dess värde fiskerättshavaren. Paragrafen motsvarar 46 § (första stycket) och 48 § (andra stycket) i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på samma sätt. Av lagtek- niska överväganden har de två bestämmelserna i fiskevårdslagen förts samman till en. 49 § Om någon ertappas på bar gärning när han eller hon begår brott enligt denna lag eller anträffas redskap som använts vid sådant brott utsatt i vattnet får beslag göras av fisk, redskap, fiskefartyg eller andra föremål som 1.skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brottet, eller 2.kan antas bli föremål för förverkande enligt denna lag. Befogenheter enligt första stycket har befattningshavare hos Kust- bevakningen, eller i vars uppgifter det ingår att övervaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske, strukturåtgärder för fiskenäringen eller marknadsreglering av fisk och fiskprodukter. När det gäller brott mot bestämmelser om fiske har även de fiske- tillsynsmän som getts förordnande om beslag enligt 36 § tredje stycket sådan befogenhet. Paragrafen kommenteras under 50 §. 50 § Om egendom har tagits i beslag enligt 49 § första stycket ska detta skyndsamt anmälas till polismyndigheten eller åklagare. Den som tar emot anmälan ska hantera beslaget på samma sätt som om han eller hon själv hade gjort beslaget. Fisk som tagits i beslag och som uppenbarligen bör förklaras för- verkad ska efter beslaget släppas ut i det vattenområde där den fångats, om den är levnadsduglig och det kan ske utan särskilda kostnader eller besvär. 49 och 50 §§ motsvarar med vissa ändringar 47 § första–andra, fjärde och sjätte stycket i nu gällande fiskelag. Beslagsbestämmel- serna har på grund av att fiskevårdslagen reglerar ett vidare område än fiskelagen utformas på ett sätt som något skiljer sig från fiske- lagens. Bestämmelserna som gäller beslag med stöd av enskild fiskerätt (47 § tredje och femte stycket fiskelagen) har i fiskevårds- lagen placerats i en egen paragraf och beslagsbestämmelsen i övrigt har av lagtekniska överväganden delats upp på två bestämmelser. I 49 § första stycket har rätten till beslag utvidgats i enlighet med vad som redan gäller i praxis. Rätten till beslag omfattar nu även beslag av redskap som använts för brott mot denna lag och som an- träffas utsatt i vatten. Utvidgningen i 49 § andra stycket, dvs. att det anges även struk- turåtgärder för fiskenäringen eller marknadsreglering av fisk och fiskprodukter, är föranledd av att fiskevårdslagen reglerar ett vidare område än fiskelagen genom att den täcker både det område som regleras i fiskelagen och det som regleras i lagen om EG:s förord- ningar om den gemensamma fiskeripolitiken. 49 § tredje stycket innehåller ett särskilt stadgande om att såvitt avser brott mot bestämmelser om fiske har även fisketillsynsmän, förutsatt att de getts förordnande enligt 36 § tredje stycket, sådan befogenhet. Stycket är nytt och föranlett av att utvidgningen av det övervakningsbara området som skett i andra stycket inte ska gälla fisketillsynsmän. Dessa ska nämligen liksom tidigare endast ha till uppgift att övervaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske. 50 § första stycket motsvarar 47 § fjärde stycket i nu gällande fiskelag och 50 § andra stycket motsvarar 47 § sjätte stycket i nu gällande fiskelag. Bestämmelserna behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.11 under rub- riken Beslag. 51 § Om fisket kränker enskild fiskerätt har den som innehar fiske- rätten eller den som företräder honom eller henne sådan befogenhet som framgår av 49 § första stycket. Om beslaget grundar sig på denna lag får fisk som tagits i beslag av innehavaren av enskild fiskerätt, eller den som företräder honom eller henne, behållas av fiskerättshavaren utan anmälan. I fiskevårdslagen har den reglering som rör beslag med stöd av en- skild rätt placerats i en egen bestämmelse. Detta är en lagteknisk åtgärd som inte ska medföra någon ändring i sak. Första stycket motsvarar 47 § tredje stycket i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på samma sätt. Andra stycket motsvarar 47 § femte stycket i nu gällande fiskelag och ska även det tillämpas på motsvarande sätt. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.11 under rub- riken Beslag. 52 § Husrannsakan får genomföras i anledning av brott enligt denna lag även om påföljden för gärningen endast kan bestämmas till böter. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att det införs en specialbestämmelse om husrannsakan i fiskevårdslagen. Bakgrunden till detta är att rätte- gångsbalkens regler om husrannsakan är tillämpliga efter- som fängelse har tagits bort från straffskalan för samtliga brott i fiskevårdslagen. Bestämmelsen utgör undantag från huvudregeln att det för husrannsakan krävs att fängelse ska kunna följa på brottet, men avviker inte från de rättsliga kraven i övrigt enligt rättegångs- balken. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.11 under rub- riken Husrannsakan. 53 § Den som har begått brott enligt denna lag döms vid svensk dom- stol, även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. Paragrafen motsvarar 49 § i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på motsvarande sätt. 54 § Om ett brott mot denna lag eller mot någon föreskrift som med- delats med stöd av lagen har förövats i den ekonomiska zonen, får åtal för brottet väckas vid den tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet förövades eller vid den tingsrätt inom vars domkrets den hamn är belägen dit den misstänkte anländer med sitt fartyg. Paragrafen motsvarar 50 § i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på motsvarande sätt. 55 § Regeringen får meddela föreskrifter om att den som bedriver yrkes- mässigt fiske ska betala en sanktionsavgift om denne bryter mot någon av de föreskrifter eller EU-förordningar som avses i 41 § första eller andra stycket. Avgiftens storlek ska framgå av regeringens föreskrifter. Avgiften ska uppgå till och högst . När regeringen bestämmer avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträd- elsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. Paragrafen motsvarar med viss ändring 50 a § i nu gällande fiskelag. Dock medför en ändring i överträdelsebeskrivningarna i bilagan till den nya fiskeförordningen att huvudparten av de allvarliga över- trädelser av den gemensamma fiskeripolitiken som enligt fiskelagen är belagda med sanktionsavgift återförs till det straffrättsliga systemet. Med termen yrkesmässigt fiske återknyts till definitionen i 5 § fiskevårdslagen och ändringen ska inte innebära någon ändring i sak. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. 56 § Sanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett upp- såtligen eller av oaktsamhet. Sanktionsavgift ska dock inte tas ut om det är oskäligt. Vid pröv- ningen av denna fråga ska särskilt beaktas 1.om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den avgifts- skyldige inte förmått att på egen hand göra det som ålegat honom eller henne och inte heller förmått att uppdra åt någon annan att göra det, 2.om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgifts- skyldige varken kunnat eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka, eller 3.vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa. Paragrafen motsvarar 50 b § i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på motsvarande sätt. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. 57 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- slutar om sanktionsavgift. Innan sanktionsavgift åläggs någon ska han eller hon ges tillfälle att yttra sig. Har sådant tillfälle inte getts från det att förut- sättningarna att besluta om avgift var uppfyllda får beslut om sank- tionsavgift inte längre fattas. Paragrafen motsvarar i huvudsak 50 c och 50 f §§ i nu gällande fiske- lag. Ändringen i första stycket är föranledd av en strävan att det inte länge ska anges i lagtexten vilka myndigheter som har olika befogen- heter enligt lagen. I stället anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om sanktionsavgift. Vilken denna myndighet är anges i fiskeförordningen. Ändringen är föranledd av lagtekniska överväganden och avsikten är inte att det ska ske någon ändring i sak. I andra stycket har bestämmelserna om preskription som finns i 50 f § i nu gällande fiskelag placerats i en ny andra mening. Änd- ringarna är endast språkliga och placeringen föranledd av lagtekniska överväganden. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. 58 § Ett beslut om sanktionsavgift får, när det har vunnit laga kraft, verk- ställas enligt utsökningsbalken. En beslutad sanktionsavgift faller bort, om beslutet om avgiften inte har verkställts från det att beslutet vann laga kraft. Paragrafen motsvarar 50 d § (första stycket) och § (andra stycket) i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på samma sätt. Av lagtekniska överväganden har de två bestämmelserna i fiskevårds- lagen förts samman till en. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. 59 § Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts, får sank- tionsavgift inte beslutas för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Paragrafen motsvarar 50 e § i nu gällande fiskelag och ska tillämpas på samma sätt. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. Återkallelse av fiskelicens och varning 60 § En fiskelicens får återkallas om 1.den har meddelats på grund av felaktiga uppgifter i ansökan, 2.innehavaren av licensen inte längre uppfyller de krav som ställs i 8 §, 3.innehavaren av licensen eller någon i den verksamhet vilken licensen avser vid upprepade tillfällen har fällts till ansvar för brott mot bestäm- melser om fiske. Paragrafen motsvarar med vissa ändringar 50 h § första stycket i nu gällande fiskelag. Bestämmelsen har anpassats efter den nya termino- login i fiskevårdslagen där det endast finns en typ av tillstånd, fiske- licens, vilket kan vara knutet till såväl fysisk person som till juri- disk. I paragrafen regleras permanent återkallelse av fiskelicens. Änd- ringen innebär dels att lagen anpassas till den nya terminologin men också att möjligheten att återkalla fiskelicens utvidgas till att även kunna ske om någon i den verksamhet vilken licensen avser vid upprepade tillfällen fälls till ansvar för brott mot bestämmelser om fiske. Dessutom införs en möjlighet att återkalla fiskelicensen om licensinnehavaren inte längre uppfyller de krav som ställs i 8 § fiske- vårdslagen. Mycket kan hända som en fiske- licens är giltig. Om t.ex. licensinnehavaren är ett aktiebolag och aktierna säljs kan detta innebära att kraven för att få fiskelicens är uppfyllda. Fiskelicensen kan då återkallas med stöd av bestämmelsen trots att dess giltighetstid inte har löpt ut. Punkten 2 kan även användas i andra fall då kraven i 8 § är upp- fyllda under en fiskelicens giltighetsperiod. Den utvidgade möjligheten till återkallelse av fiskelicens som införs i paragrafen innebär att en fiskelicens kan återkallas på grund av gärningar begångna av annan än den som är licensinnehavare. Innan licensen återkallas på grund av brott begångna av annan än licens- innehavaren får en bedömning göras om huruvida denne haft känne- dom om överträdelserna och om det är rimligt att innehavaren av licensen på detta sätt hålls ansvarig för dem. Om innehavaren av licensen är en juridisk person får bedömningen avse de som är an- svariga enligt allmänna bolagsrättsliga regler. Bemyndigandet finns i 62 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.14. 61 § En fiskelicens får återkallas , lägst och högst . Detta får ske om innehavaren av licensen eller någon i den verksamhet vilken licensen avser 1.har begått ett allvarligt brott enligt denna lag, eller 2.genom upprepade överträdelser som har lett till sanktionsavgift i väsentlig grad har brustit i skyldigheten att rätta sig efter gällande be- stämmelser. I stället för återkallelse får varning beslutas, om det kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Om det på sannolika skäl kan antas att licensen kommer att återkallas på grund av ett allvarligt brott enligt denna lag får återkallelse ske tills vidare, lägst och högst , i avvaktan på ett slut- ligt avgörande. Paragrafen motsvarar med vissa ändringar 50 h § andra till fjärde stycket i nu gällande fiskelag. Bestämmelsen har anpassats efter den nya terminologin i fiskevårdslagen där det endast finns en typ av tillstånd, fiskelicens, vilket kan vara knutet till såväl fysisk person som till juridisk. Ändringen i första stycket är föranledd av den nya terminologin i fiskevårdslagen. Liksom i 60 § har möjligheten att återkalla fiskelicens utvidgats. Återkallelse kan numera även ske när det i den verksamhet vilken fiskelicensen avser finns någon som har gjort sig skyldig till något av de i 1–2 uppräknade beteendena. Vidare har möjligheten att återkalla fiskelicens då någon har begått allvarlig överträdelse som lett till sanktionsavgift plockats bort. Detta är en följd av att sådana allvarliga överträdelser har återförts till det straffrättsliga systemet och inte längre ska kunna föranleda sanktionsavgift. Vad gäller den utvidgade möjligheten till återkallelse av fiske- licens som införs i första stycket hänvisas till vad som sagts ovan under 60 §. Bemyndigandet finns i 62 § fiskevårdslagen. Övriga ändringar är språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.14. 62 § Ett beslut enligt 60 eller 61 § meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer och gäller , om inte annat beslutas. Tiden för återkallelse räknas från den dag som anges i beslutet, dock tidigast från delgivning av beslutet.