sou · GYB32 · 2010-01-28 00:00:00 — Mot bakgrund av att den lösningen hade valts för skuldsaneringslagen och även förekom i handlägg- ningen hos tingsrätt av från överklagade utsökningsmål ansågs det mest konsekvent att även för företagsre- konstruktionsärendenas del tillämpa ärendelagen. Detta gällde med undantag för frågor om ackordsförhandlingar, vilka ansågs i högre grad kontradiktoriskt präglade och därför borde slitas med tillämp- ning av regler om dispositiva tvistemål. När det gäller valet av tvistlösningsmodell för den nya insolvens- lagen kan anmärkas att är avsedd för handlägg- ningen av tvistiga tviste- och brottmål. Handläggningen av insolvens- ärenden kan i och för sig innefatta avgöranden av tvistiga frågor, som t.ex. om ett förfarande ska inledas och bestämmandet av arvode till förvaltaren/rekonstruktören. I huvudsak är tingsrättens befattning med sådana ärenden emellertid av mer expeditionell karaktär. Rätte- gångsbalkens omfattande reglering av talans väckande, utformning av talan, taleändringar, bevisning m.m. behövs inte för hanteringen av ett insolvensärende. Ärendelagen, som utgör en enklare process- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet ordning, lämpar sig avsevärt bättre för handläggningen av insolvens- ärenden vid domstolarna. Det bör särskilt påpekas att den lagen inne- håller samma grundläggande garantier för rättssäkra avgörande som . I det hänseendet skiljer sig de båda regelverken inte åt. Enligt min mening bör därför ärendelagen pekas ut i den nya lagen som det subsidiärt gällande regelverket för handläggningen av det nya samlade insolvensförfarandet. Det innebär rent konkret bl.a. att den nya lagen inte bör ha någon motsvarighet till bestämmelsen i 16 kap. 3 § KL om rättens sammansättning. I stället får ärende- lagen reglera även den frågan. I flera avseenden kommer rättens hantering att följa regler. Detta gäller exempelvis återvinningstalan enligt 4 kap. 19 §. Ärendelagen ska med andra ord tillämpas om inte bestämmelserna i lagen uttryckligen pekar ut för hanteringen. Förslag: Bestämmelserna i 17 kap. konkurslagen om skadestånd och straff överförs till det samlade insolvensförfarandet och ska omfatta såväl förvaltarledda förfaranden som egenförvaltnings- fall. Bestämmelsen om straff för en gäldenär som bryter mot förbudet att driva näringsverksamhet under insolvensförfaran- det ska endast gälla de förvaltarledda insolvensförfarandena. Skadeståndstalan mot en förvaltare ska kunna väckas genom av förvaltarens slutredovisning, såvida talan inte grundar sig på brott. Har insolvensförfarandet avslutats genom att en rekonstruktionsplan eller enskilt ackord har fastställts, ska tiden för skadeståndstalan bestämmas från det att re- konstruktionsplanen eller ackordet har vunnit laga kraft. Bestämmelserna om en förvaltares skadeståndsskyldighet före- slås gälla även för en rekonstruktör. Detta innebär att en rekon- struktör kan göras skadeståndsskyldig för ställningstaganden som han eller hon gjort eller samtycke till fullgörande av gäldenärens förpliktelser som han eller hon lämnat med stöd av 7 kap. 45 § IL under en egenförvaltning. Det samma gäller om rekonstruktören inte uppfyller sin skyldighet att anmäla missförhållanden under rekonstruktionen som grund för upphörande av beslutet om egen- förvaltning. Skadeståndstalan mot en rekonstruktör ska väckas vid allmän domstol senast från den dag då rekonstruk- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet tionsplanen, ackordet eller ett beslut om konvertering till för- valtarlett förfarande vann laga kraft. Frågor om skadestånd och straff i konkursärenden regleras för när- varande i 17 kap. konkurslagen. Av 17 kap. 1 § framgår att en förvaltare ska ersätta de skador som han eller hon vid fullgörande av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar boet, en konkursborgenär eller gäldenären. Detta skadestånd kan jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Skadeståndstalan enligt 1 § som inte grundar sig på brott ska enligt 2 § samma kapitel föras genom av förvaltarens slutredo- visning. En borgenär kan enligt 17 kap. 3 § bli skyldig att ersätta gäldenären för skada som skäligen kan anses ha orsakats av att borgenären gav in en konkursansökan och vid tillfället saknade skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd. Bestämmelserna i 17 kap. 4 § innebär att en gäldenär som i strid mot förbudet i 6 kap. 1 § första stycket driver näringsverksamhet under konkursen döms till böter. En borgenär som för sin röst vid ett sammanträde i samband med ackord i konkurs har betingat sig någon särskild förmån av gälde- nären döms enligt 17 kap. 5 § till böter eller fängelse i högst . Någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller enligt konkurslagen kan inte anses påkallad när det gäller skadestånd och straff för åtgärder under ett förvaltarlett insolvensförfarande. De bestämmelser som finns i 17 kap. konkurslagen bör därför överföras att gälla även för sådana förfaranden. Detta bör gälla oavsett på vilket sätt det förvaltarledda förfarandet avslutas. Skulle ett förvaltarlett förfarande resultera i att en rekonstruktionsplan eller ett ackord fastställs, bör rätten att väcka skadeståndstalan mot förvaltaren vara densamma som anges ovan. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Bestämmelser om skadestånd och straff i företagsrekonstruktions- ärenden finns i lagen om företagsrekonstruktion när det gäller borge- närs skadeståndsskyldighet på grund av obefogad ansökan om före- tagsrekonstruktion (4 kap. 12 § FRekL) och straff för borgenär som för sin röst vid ett borgenärssammanträde har betingat sig någon särskild förmån av gäldenären (4 kap. 13 § FRekL). Det framstår enligt min mening som naturligt att motsvarande bestämmelser gäller även vid egenförvaltning. Vid en jämförelse med de bestämmelser om skadestånd och straff som gäller för ett förvaltarlett förfarande kan konstateras att mitt förslag innebär att bestämmelsen i 6 kap. 1 § konkurslagen som för- bjuder gäldenären att driva näringsverksamhet under konkurs inte ska gälla vid egenförvaltning. Den bestämmelse i 17 kap. 4 § kon- kurslagen som straffbelägger en gäldenär som bryter mot förbudet att driva näringsverksamhet bör följaktligen inte vara tillämplig vid egenförvaltning. En av de punkter som lagen om företagsrekonstruktion kritiserats för är att det inte finns någon uttrycklig bestämmelse om rekon- struktörens ansvar för de skador han eller hon orsakar vid full- görandet av sitt uppdrag. Den roll som rekonstruktören kommer att spela i egenförvaltningsfallen är, som ovan konstaterats, när- besläktad förvaltarens i ett förvaltarlett förfarande, även om upp- dragen skiljer sig åt. Det kan mot denna bakgrund finnas skäl att överväga om en bestämmelse om förvaltarens skadeståndsansvar bör omfatta även rekonstruktören i en egenförvaltning. Fråga är om man trots avsaknad av lagreglering kan ålägga en rekonstruktör som förordnats med stöd av lagen om företagsrekon- struktion samma ansvar som en konkursförvaltare, dvs. att rekon- struktören är skadeståndsskyldig om han eller hon varit culpös och åsidosatt en uttrycklig, till tredje mans skydd meddelad, bestäm- melse. Denna fråga har besvarats jakande av och som anser att det finns skäl att tillämpa samma generella regler om culpaansvar som gäller för en konkursförvaltare på en rekonstruktör, för de skador som den senare orsakar borgenärerna och tredje man vid fullgörandet av sitt uppdrag. Vidare borde rekonstruktören ha ett ansvar för de skador han eller hon orsakar gäldenären och detta trots att gäldenären har fortsatt egen rådighet. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Att gäldenären fått bifall till en ansökan om egenförvaltning innebär att han har bedömts som lämplig och kompetent att själv handha rekonstruktionsarbetet. Rekonstruktören har, enligt det för- slag som jag har lämnat ovan, ingen befogenhet att i ett sådant förfarande fatta beslut rörande rekonstruktionen mot gäldenärens vilja. En grundläggande princip borde därför vara att eventuell skade- ståndsskyldighet på grund av gäldenärens vårdslöshet under rekon- struktionen bör åvila gäldenären själv. Detta innebär emellertid inte annat än att även rekonstruktören kan tänkas bli skadestånds- skyldig. Att en skadeståndstalan mot en rekonstruktör kan väckas enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer torde vara klart31. En uttrycklig reglering av rekonstruktörens skadeståndsskyldighet kan emellertid vara önskvärd för tydlighetens skull. Enligt min upp- fattning bör en reglering av ett sådant skadeståndsansvar innebära att en rekonstruktör kan bli skadeståndsskyldig om han eller hon underlåter att anmäla missförhållanden som hade medfört att egen- förvaltningen hade upphört om de kommit till rättens eller borge- närernas kännedom. Detsamma bör gälla om han eller hon på något sätt brister när det gäller det samtycke som rekonstruktören enligt den föreslagna bestämmelsen i 7 kap. 45 § ska lämna om gäldenären ska fullgöra förpliktelser som uppkommit före beslutet om insol- vensförfarandet, åta sig nya förpliktelser eller hantera egendom på annat, i paragrafen angivet, sätt. Skadeståndsansvar för en rekonstruk- tör torde också kunna uppkomma om rekonstruktören missbrukar sin ställning på så sätt att det medför ekonomisk skada för någon part. Har rekonstruktören insett eller bort inse att ett visst beslut eller åtgärd kunde medföra ekonomisk skada för någon part, blir re- konstruktören skadeståndsskyldig på samma sätt som en förvaltare blir skadeståndsansvarig om denne varit vårdslös och åsidosatt en uttrycklig, till tredje mans skydd meddelad bestämmelse. Den prak- tiska hanteringen under en egenförvaltning kommer av naturliga skäl att vara beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan exempelvis förekomma att rekonstruktören får fullmakt att agera för gäldenärens räkning under egenförvaltningen. Att rekon- struktören under sådana förhållanden kan bli skadeståndsskyldig för åtgärder som vidtagits med stöd av fullmakten torde följa redan av allmänna civilrättsliga regler. 31 . och : Företagsrekonstruktion – i teori och praktik, juridik AB, 2001 s. 78 och som i sin tur hänvisar till , Kon- kursförvaltares skadeståndsansvar, SvJT 1991 s. 1 ff. Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet Regleringen om rekonstruktörens skadeståndsansvar bör ske på så sätt att de föreslagna bestämmelserna om skadeståndsansvar för förvaltare även tillämpas beträffande en rekonstruktör. Detta gäller även bestämmelserna om jämkning och solidariskt betalningsansvar m.m. Av den föreslagna bestämmelsen i 17 kap. 2 § IL framgår att talan om skadestånd, som inte grundas på brott, mot en förvaltare ska föras genom av förvaltarens slutredovisning. En sådan reglering är mindre väl lämpad i fråga om en rekonstruktörs skade- ståndsskyldighet, eftersom en rekonstruktör enligt mitt förslag inte ska vara skyldig att avge slutredovisning (jfr. Någon motsvarighet till slutredovisningen, som kan användas som utgångs- punkt för en eventuell skadeståndstalan mot rekonstruktören, kom- mer enligt mitt förslag inte att finnas vid egenförvaltning. Mitt förslag innebär visserligen att fastställandet av en rekonstruktionsplan eller ett ackord ska kunna överklagas av berörda borgenärer. Det framstår emellertid som mindre lämpligt att en eventuell skadeståndstalan mot rekonstruktören kopplas till rekonstruktionsplanen eller ackordet, även om det i och för sig skulle kunna tänkas att en borgenär som anser sig ha grund för en skadeståndstalan mot rekonstruktören även kan tänkas vara missnöjd med rekonstruktionsplanen eller ackor- det. Emellertid är det inte ens givet att en rekonstruktionsplan eller ett ackord ens har fastställts i ett sådant fall. kan ha misslyckats och konverterats till ett förvaltarlett förfarande och rekonstruktören ha bytts ut mot en annan person som förordnats som förvaltare. Mot bakgrund av det anförda framstår det därför som mest ändamålsenligt att en eventuell skadeståndstalan mot en rekonstruktör väcks enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer och genom talan vid allmän domstol. Den föreslagna bestämmelsen i 17 kap. 2 § IL rörande skade- ståndstalan mot en förvaltare har emellertid även den innebörden att en sådan talan är begränsad i tiden. mot slutredovisningen kan enligt den föreslagna bestämmelsen i 13 kap. 7 § tredje stycket IL i princip ske senast efter den tidpunkt då kungörel- sen om förvaltarens slutredovisning kan antas bli införd i Post- och . Det framstår som orimligt att ett skadestånds- anspråk gentemot rekonstruktören skulle omfattas av tioårig pre- skription enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer medan ett skadeståndsanspråk mot en förvaltare måste framställas från slutredovisningen. Mot bakgrund av den likriktning som är önskvärd för det förvaltarledda förfarandet och egenförvalt- Den närmare regelsamordningen inom insolvensförfarandet ningen bör den tid under vilken skadeståndstalan kan väckas mot en förvaltare respektive en rekonstruktör samordnas. Har insolvensförfarandet bedrivits som en egenförvaltning finns det i huvudsak två alternativa resultat av förfarandet. En rekon- struktionsplan eller ett ackordsförslag kan ha presenterats och antagits av borgenärerna. Har så inte skett har egenförvaltningen med största sannolikhet konverterats till ett förvaltarlett förfarande. För att en samordning av bestämmelserna om skadeståndstalan ska kunna göras mellan egenförvaltningen och det förvaltarledda för- farandet, såväl när det gäller materiella bestämmelser som tider för talans väckande, anser jag att en sådan tid bör kopplas antingen till den tidpunkt då den antagna rekonstruktionsplanen har vunnit laga kraft eller när beslutet att konvertera egenförvaltningen har vunnit laga kraft. För det fall egenförvaltningen konverteras till förvaltarlett för- farande föreligger enligt min uppfattning inga svårigheter. I ett sådant fall kan en eventuell skadeståndstalan kopplas till den tidpunkt som anges i den föreslagna bestämmelsen i 17 kap. 2 §. Skulle egenför- valtningen emellertid vara lyckosam och avslutas med fastställande av en rekonstruktionsplan bör tidpunkten för skadeståndstalan begränsas från det att rekonstruktionsplanen har vunnit laga kraft. En sådan tidpunkt är jämförbar med förvaltarens slutredovis- ning i ett förvaltarlett förfarande. Skulle egenförvaltningen å andra sidan ha avskrivits på grund av att gäldenären visat sig vara solvent, bör den bortre gränsen för när skadeståndstalan får väckas mot re- konstruktören knytas från det att avskrivnings- beslutet vunnit laga kraft. 9Rekonstruktionsplanen och det separata ackordet i det samlade insolvensförfarandet Förslaget: Ett syfte med rekonstruktionsplanen är att den ska vara ett instrument för arbetet med att rekonstruera gäldenären eller dennes verksamhet och som sådant bidra till att borgenärer- na får större insyn i och ett större inflytande över rekonstruk- tionen än vad som sker enligt gällande rätt. I ett förvaltarlett förfarande kan en rekonstruktionsplan inges om förvaltaren bedömer rekonstruktion av gäldenären vara den för borgenärerna mest optimala inriktningen. En plan kan inges så länge insolvensförfarandet inte är avslutat. Endast förvaltaren har rätt att inge en rekonstruktionsplan. Har gäldenären yrkat ett beslut om egenförvaltning i sin an- sökan om inledande av insolvensförfarande ska rekonstruktions- planen inges tillsammans med ansökan och i samråd med den föreslagne rekonstruktören. Utredningen av gäldenärens ekonomi och framtagande av rekonstruktionsplanen bör i sådana fall göras av den person som enligt ansökan föreslås till rekonstruktör. En rekonstruktionsplan som ingetts i samband med en be- gäran om egenförvaltning kan justeras fram till den tidpunkt då gäldenären begär att rätten ska bestämma tid för omröstning om planen. Denna tidpunkt får inte ligga senare än från beslutet att inleda insolvensförfarandet. Föreligger särskilda skäl, kan tiden förlängas och därefter med ytter- ligare två, om synnerliga skäl talar för det. En rekonstruktionsplan som tagits upp i ett förvaltarlett för- farande eller vid egenförvaltning får inte ändras eller återtas utan rättens medgivande. En rekonstruktionsplan ska som obligatoriska inslag innehålla det förslag till ackord och de övriga åtgärder som krävs för att en Rekonstruktionsplanen och det separata ackordet i det samlade insolvensförfarandet rekonstruktion av gäldenären eller dennes verksamhet ska kunna genomföras. Den ska vidare innehålla redogörelser över 1.åtgärder som i förekommande fall har vidtagits sedan insol- vensförfarandet påbörjades och som planeras innan planen fast- ställs, 2.gäldenärens verksamhet och en analys av orsakerna till den upp- komna situationen, 3.hur verksamheten fortsättningsvis ska bedrivas, och 4.hur planen ska finansieras. Utöver de obligatoriska momenten kan en plan innehålla frivilliga moment. Vad sådana moment är bör inte i detalj regleras i lagtext. Till planen ska fogas bouppteckning och den senaste årsredo- visningen samt vissa upplysningar rörande gäldenärens bokföring och om det föreligger skäl för återvinning eller misstanke om att gäldenären gjort sig skyldig till brott mot borgenärerna. Det ska vidare inges ett intyg av den föreslagna eller utsedda rekonstruk- tören att minst två femtedelar av de röstberättigade borgenärerna understödjer planen. Ackordet i en rekonstruktionsplan omfattar fordringar som uppkommit före beslutet att inleda ackordsförfarandet och som har upptagits i bouppteckningen eller som har anmälts hos för- valtaren eller rekonstruktören senast före borgenärs- sammanträdet. Tvistiga fordringar ska ingå i ackordet. Rätten ska försöka förlika parterna innan den tar ställning till ackordsförslaget. Lyckas inte förlikningsförsöken, ska rätten åsätta den tvistiga fordringen ett uppskattat värde. Bestämmelsen om lägsta möjliga gräns för ackord slopas. Rekonstruktionsplanen fastställs av domstol efter antagande av två tredjedelar av de röstberättigade med fordringar som upp- går till två tredjedelar av det sammanlagda beloppet av de fordring- ar för vilka rösträtt får utövas. Rekonstruktionsplanen är bindande för alla borgenärer som hade haft rätt att delta i omröstningen. Planen är rättsgrundande och kan, efter det att den antagits av domstol, läggas till grund för exekutiva åtgärder. Uppfyller gäldenären inte vad han förbundit sig i rekonstruk- tionsplanen kan denna under vissa förutsättningar förverkas på SOU 2010:2 Rekonstruktionsplanen och det separata ackordet i det samlade insolvensförfarandet samma sätt som kan ske med ett ackord i konkurs eller företagsrekonstruktion. Vid egenförvaltning kan gäldenären inge ett förslag till s.k. separat ackord, som endast avser frågor om betalning och ned- skrivning av uppkomna fordringar, istället för en rekonstruktions- plan. Ett separat ackordsförslag kan också inges av en förvaltare i ett förvaltarlett förfarande. Ett separat ackordsförslag behöver inte innehålla alla de upplysningar som ska anges i en rekon- struktionsplan. Det får inte heller lov att justeras sedan det getts in till rätten. Något uppskov med borgenärssammanträdet för omröstning bör i dessa fall inte medges, utan ett sådant ska hållas tidigast tre och senast efter det att beslutet om inledande av insolvensförfarandet fattades. I övrigt bör samma bestämmelser som gäller rekonstruktionsplanen gälla för det separata ackordet. 9.1Rekonstruktionsplan och ackord i gällande rätt Som påtalats redan i kapitel 6 har jag i mina överväganden rörande ett samlat insolvensförfarande funnit att konkurslagen bör läggas till grund för hur det samlade insolvensförfarandet ska regleras, med tillägg för bestämmelser rörande förfaranden som resulterar i rekon- struktion av gäldenären. Sådan rekonstruktion kan ske genom att domstolen fastställer antingen en rekonstruktionsplan eller ett separat ackord (jfr avsnitt 6.2). Enligt nuvarande lagstiftning uppställs krav på rekonstruktions- plan endast på så sätt att rekonstruktören enligt 2 kap. 12 § FRekL ska undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta en plan som redovisar hur syftet med företags- rekonstruktionen ska uppnås. En rekonstruktionsplan enligt 2 kap. 12 § presenteras vanligen för borgenärerna först vid det borgenärssammanträde som ska hållas enligt 2 kap. 10 § andra stycket, vilket som huvudregel ska ske från beslutet om företagsrekonstruktion. Lagen om före- tagsrekonstruktion innehåller ingen annan definition av rekonstruk- tionsplanen än vad som framgår av detta lagrum. En ansökan om inledande av företagsrekonstruktion av gäldenären ska enligt 2 kap. 3 § FRekL innehålla Rekonstruktionsplanen och det separata ackordet i det samlade insolvensförfarandet 1.en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och orsakerna till betalningssvårigheterna, 3.en redogörelse för hur gäldenären avser att verksamheten ska bedrivas i fortsättningen och en uppgörelse nås med borgenärerna, och 4.ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Görs ansökan om företagsrekonstruktion av en borgenär ska den enligt 2 kap. 4 § innehålla 1.uppgift om borgenärens fordran på gäldenären, 2.upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter, och 3.ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Är borgenären sökande är ett krav för att företagsrekonstruktion ska kunna inledas att gäldenären medger ansökan (2 kap. 6 § tredje stycket FRekL). Uppgifter som syftar till att visas hur rekonstruktionen avses bedrivas behöver således endast presenteras om ansökan görs av gäldenären själv. I förarbetena till lagen om företagsrekonstruktion (prop. 1995/96:5 s. 113 ff.) angavs att en rekonstruktion av gäldenärens verksamhet borde underlättas om arbetet skedde med ambitionen att rekonstruk- tören i skrift kunde presentera för borgenärerna hur rekonstruk- tionen skulle genomföras. En rekonstruktionsplan borde kunna upp- rättas fortlöpande, med en första mycket preliminär version redan vid det inledande borgenärssammanträdet (jfr 2 kap. 8 § FRekL) och därefter genom successiva justeringar. Det påtalades vidare i för- arbetena vikten av att planens innehåll anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. Detta skulle kunna innebära både att planen endast innehöll förslag till en ackordsuppgörelse, och att planen inne- höll exempelvis marknadsanalys, förslag om inskränkningar i pro- duktionen av vissa produkter och åtgärder för en effektivare mark- nadsföring i kombination med ett ackordsförslag. Normalt sett borde således en plan, enligt förarbetena, innehålla förslag till såväl hur gäldenärsföretagets finansiella problem bör lösas som hur dess resultat kan förbättras. SOU 2010:2 Rekonstruktionsplanen och det separata ackordet i det samlade insolvensförfarandet Det bör noteras att det i gällande rätt inte finns några bestäm- melser om att planen ska godkännas av borgenärerna eller att rätten ska fastställa den. Det finns heller inga rättsverkningar kopplade till planen. Den ska istället ses som ett instrument som rekonstruk- tören använder för att redovisa de åtgärder som vidtas under rekon- struktionen och som ska vidtas av företaget . I förarbetena (prop. 1995/96:5 s. 113 ff) angavs det som givet att det fordrades en bred enighet bland borgenärerna liksom mellan dem och gäldenären om i vart fall de huvudsakliga elementen i rekon- struktionsplanen. Det betonades särskilt att i den del som en rekon- struktion medförde egentliga ingrepp i borgenärernas rätt genom att deras fordringar sattes ned, måste det ske antingen genom avtal eller genom offentligt ackord. Slutligen angavs i förarbetena i denna del att det borde vara rekonstruktören som hade till uppgift att upp- rätta rekonstruktionsplanen; rekonstruktörens kunskaper skulle ut- nyttjas för att avgöra om och hur företaget kunde bli lönsamt.