sou · GXB390 · 2010-01-01 00:00:00 — ett beslut utfärdat till ett fartygs befälhavare, det företag som ansvarar för fartyget och flaggstaten, genom vilket de underrättas om att fartyget kommer att vägras tillträde till alla gemenskapens hamnar och ankarplatser. Inledningsvis kan i denna del nämnas att både begreppen anlöp och tillträde förekommer i det nya direktivet. Anlöpa en hamn (eng: calling at a port , fra: faisant escale dans un port) Förbud mot tillträde/tillträdesförbud (eng: refusal of access, fra: refus d´accès). I det tidigare direktivet används främst begreppet anlöpa men även uttryck som vägras tillträde till alla hamnar (artikel 9 a 3. i direktiv /21/EG). I svensk rätt får begreppen dock anses betyda samma sak. I 7 kap. 7 § fartygssäkerhetslagen (2003:364, FSL) anges följande. Regeringen får meddela sådana föreskrifter om förbud för fartyg att anlöpa svensk hamn som följer av ett direktiv eller en förordning som antagits inom Europeiska gemenskapen eller av något internationellt avtal som har ingått. Ett sådant förbud får förenas med vite. I 8 kap. 1 § 3. samma lag anges dock angående straff följande. Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3. ett förbud enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 kap. 7 § mot tillträde till hamn. Jämför även 7 kap. 2 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438, FSF): Första stycket: Transportstyrelsen skall förbjudaatt anlöpa svensk hamn och andra stycket i samma paragraf Förbudet mot tillträde enligt första stycket. I anslutande bestämmelser i 6 kap. 5 § FSL finns används dessutom uttryckssättet ta emot fartyget. Enligt utredningens mening föreligger inte i detta sammanhang, varken i lagtext eller i lagens förarbeten (jfr prop. 2000/01:137 kap. 5.2. samt prop. 2002/03:109 avsnitt 5.2.2. ), några skäl att lägga olika innebörd eller värdering i begreppen anlöpa jämfört med få tillträde respektive anlöpsförbud jämfört med tillträdesförbud. Då begreppen också använts parallellt finner utredningen detta enbart som ett tecken på ett i lagtexten varierat språkbruk avseende samma sak, där innebörden är en fråga om att ett fartyg inte får gå in i en hamn. Eftersom begreppen tidigare funnits utan att tolkningsproblem har uppstått finner utredningen inte skäl att föreslå att enbart ett begrepp ska användas. Enligt utredningen kan således begreppen tillträde och tillträdesförbud användas som anlöp och anlöpsförbud. Angående artikelns bestämmelser i sak Artikel 16.1–2 innehåller bestämmelser om tillträdes-/anlöpsförbud och artikel 16.3–5 bestämmelser om permanent tillträdes-/anlöps- förbud, s.k. banning. I artikel 16 .5 finns även en hänvisning till bilaga VIII. Av 7 kap. 7 § FSL framgår följande. Regeringen får meddela sådana föreskrifter om förbud för fartyg att anlöpa svensk hamn som följer av ett direktiv eller en förordning som antagits inom Europeiska gemenskapen eller av något internationellt avtal som har ingått. Ett sådant förbud får förenas med vite. Om ett fartyg har förbjudits att anlöpa svensk hamn enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 kap. 7 § FSL får – enligt 6 kap. 5 § samma lag – svenska hamnar förbjudas att ta emot fartyget. Enligt 6 kap. 7 § FSL meddelas beslut enligt 6 kap. 1–6 §§ samma lag av Transportstyrelsen eller av annan myndighet som regeringen föreskriver. I 7 kap. 2 § FSF finns vidare bestämmelser om förbud att anlöpa/mot tillträde till hamnar och ankarplatser varav framgår följande. Transportstyrelsen skall förbjuda ett gastankfartyg, kemikalietankfartyg, bulkfartyg, oljetankfartyg eller passagerarfartyg att anlöpa svensk hamn om 1.fartyget är registrerat i en stat som står upptagen i den svarta lista som publiceras i den årliga och fartyget har kvarhållits mer än två gånger i en hamn i en stat som har undertecknat Memorandum of Understanding on (), eller 2.fartyget är registrerat i en stat med omdömet mycket hög risk eller hög risk i den svarta lista som publiceras i den årliga MOU- rapporten och fartyget har kvarhållits mer än en gång under de senaste 36månaderna i en hamn i en stat som har undertecknat . Förbudet mot tillträde enligt första stycket skall börja gälla så snart fartyget har getts tillstånd att lämna den hamn där det kvarhölls för andra respektive tredje gången. Förbudet skall bestå till dess att den myndighet som har utfärdat förbudet häver det i enlighet med det förfarande som anges i avsnitt B i bilaga XI till rådets direktiv /21/EG av om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll), senast ändrat genom och rådets direktiv /84/EG. Artikel 16.1 innehåller vidare en hänvisning till artikel 21.6 i det nya direktivet, vilken har sin motsvarighet i svensk rätt i 7 kap. 3 § FSF; Transportstyrelsen får, trots vad som anges i 1 och 2 §§, tillåta att ett fartyg anlöper en anvisad hamn 1.om force majeure eller säkerhetsskäl gör det nödvändigt, 2.för att minska risken för föroreningar, eller 3.för att fartygets brister skall avhjälpas, förutsatt att lämpliga åtgärder har vidtagits för att garantera ett säkert anlöp till hamnen. Det nya hamnstatskontrolldirektivet innebär en breddning jämfört med det tidigare direktivet. Alla fartygstyper kan numera bli föremål för tillträdes-/anlöps- förbud jämfört med det tidigare direktivet då enbart vissa fartygstyper var aktuella. Dessutom innehåller det nya hamnstatskontrolldirektivet regler om att fartyg permanent kan vägras tillträde till hamnar och ankarplatser. Dessa regler möjliggör kraftfulla ingrepp i möjligheten att använda fartyg. Skäl föreligger därför att i FSF specifikt hänvisa till artikel 16 i det nya hamnstatskontrolldirektivet. De nya bestämmelserna kan komma att medföra ändringar i Transportstyrelsens tillsynsföreskrifter och -rutiner. 3.8Åtgärdande och kvarhållande m.m. (artikel 19) Utredningens bedömning: Artikel 19 föranleder inte någon ändring i lag eller förordning. Transportstyrelsen bör med stöd av nuvarande bemyndiganden ta fram bestämmelser som reglerar möjligheten för Transportstyrelsen att skjuta upp en inspektion till dess fartyget kan inspekteras. Artikel 19 i det nya direktivet innehåller bestämmelser om Åtgärdande och kvarhållande. Artikeln avser således inskränkningar i rätten att använda fartyg, s.k. nyttjandeförbud. Till övervägande delen finns motsvarande bestämmelser i artikel 9 i det tidigare direktivet. Regler om uppföljning av kvarhållande finns i artikel 21 i det nya direktivet. I svensk rätt återfinns bestämmelser om nyttjandeförbud i 6 kap. fartygssäkerhetslagen (2003:364, FSL), vilka innefattar bl.a. regler om förbud mot resa, förbud för hamnar att ta emot fartyg och förbud mot användning i reguljär trafik. I 7 kap. FSF finns kompletterande bestämmelser om inskränkningar i rätten att använda fartyg. I artikel 19.2 i det nya direktivet anges att beslutet om kvarhållande eller verksamhetsförbud inte får upphävas förrän faran har avlägsnats, vilket ska jämföras med artikel 9.2 i det tidigare direktivet, som stadgade att kvarhållande eller driftsförbud på motsvarande sätt inte får upphävas förrän faran är obefintlig. I artikel 19.3 anges att När inspektören gör sina sakkunnigbedömningar av om ett fartyg ska kvarhållas eller inte ska han följa de kriterier som fastställs i bilaga X. Enligt utredningen omfattas innehållet i både artikeln och bilagan av Transportstyrelsens utökade bemyndigande enligt avsnitt 3.4.1. I artikel 19.4 anges numera att Om inspektionen visar att fartyget inte är utrustat med ett fungerande VDR-system trots att användning av ett sådant system är obligatoriskt enligt direktiv /59/EG ska den behöriga myndigheten se till att fartyget kvarhålls. I motsvarande artikel i det tidigare direktivet anges i denna del att kvarhållande om det inte är utrustat med ett fungerande VDR- system när det krävs att ett sådant ska användas enligt bilaga XII. I 6 kap. 3 § 4 FSL finns bestämmelser i svensk rätt som anger att ett fartygs resa ska förbjudas om fartyget inte är utrustat med ett sådant fungerande färdskrivarsystem som det ska var utrustat med enligt denna lag eller genom föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 2 § 1 i samma lag. Krav på VDR-system på bl.a. alla fartyg inom svenskt sjöterritorium finns i 3 kap. 18 § föreskrifter och allmänna råd (SJÖFS 2006:17) om navigationssäkerhet och navigationsutrustning. Mot bakgrund härav föreligger inte skäl till ytterligare författningsåtgärder i denna del. Artikel 19.9–19.10: De i artikel 19 härutöver tillkommande bestämmelserna, jämfört med det tidigare direktivet, är följande. 19.9: Den behöriga myndigheten får tillåta att det kvarhållna fartyget flyttas från en del av hamnen till en annan om det behövs för att undvika trängsel och kan ske utan fara. Risken för trängsel ska emellertid inte påverka beslutet om kvarhållande eller om kvarhållandets upphörande. Hamnmyndigheter eller -organ ska samarbeta med den behöriga myndigheten för att ge plats åt kvarhållna fartyg. 19.10: Hamnmyndigheterna eller hamnorganen ska informeras möjligt när beslut om kvarhållande fattas. Enligt utredningen kan dessa bestämmelser inarbetas i Transportstyrelsens tillsynsföreskrifter och tillsynsrutiner och föranleder inte någon författningsändring. Artikel 19.5: I nämnda artikel anges följande. I undantagsfall och om fartygets allmänna tillstånd är uppenbart undermåligt, får den behöriga myndigheten göra uppehåll i inspektionen av fartyget tills de ansvariga parterna har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att fartyget uppfyller de relevanta kraven i konventionerna. Denna artikel har en direkt motsvarighet i artikel 9.4 i det tidigare direktivet. Vid en genomgång av svensk rätt finner utredningen att det inte finns en uttrycklig motsvarande bestämmelse varken i FSL eller i FSF. I 7 kap. 6 § 1 och 2 FSL finns dock allmänna bemyndiganden om tillsyn där det stadgas följande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.tillsynsförrättningar och tillsynsböcker, 2.undantag från den begränsning som anges i 5 kap. 9 § första stycket under förutsättning att det följer av rådets direktiv /21/EG av om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll), senast ändrat genom och rådets direktiv /84/EG, Bemyndigandet har genom 6 kap. 4 och 7 §§ FSF förts vidare till Transportsstyrelsen. Mot bakgrund av bemyndigandet i nämnda bestämmelser kan Transportstyrelsen besluta föreskrifter som möjliggör för Transportstyrelsen att skjuta upp en inspektionen till dess fartyget kan inspekteras. Utredningen föreslår därmed inte heller i denna del någon ändring i lag eller förordning. 3.9Rätt till överklagande (artikel 20) Utredningens bedömning: Angående rapporteringsskyldigheten i artikel 20.4 se avsnitt 3.4.1. Artikel 20 föranleder i övrigt inte någon ändring i lag eller förordning. Artikel 20 i det nya direktivet innehåller bestämmelser om rätten till överklagande. Artikeln har delvis en direkt motsvarighet i det tidigare direktivet. De delar i det nya direktivet som skiljer sig från det ursprungliga är följande. Rätten till överklagande regleras dels i 9 kap. 3 § FSL, dels i 33– 37§§ förvaltningsprocesslagen [1971:291]). De tillkommande bestämmelserna ger inte skäl att föreslå någon författningsändring i lag eller förordning i denna del. Artikel 20.4 är ny i jämförelse med det tidigare direktivet och innehåller följande bestämmelse. Om överklagandet eller en begäran från ägaren eller den driftsansvarige eller deras representanter leder till att ett beslut om kvarhållande eller ett tillträdesförbud upphävs eller ändras, a)ska medlemsstaten se till att inspektionsdatabasen uppdateras i enlighet med detta, b)ska den medlemsstat där beslutet om kvarhållande eller tillträdsförbudet utfärdades se till att den information som offentliggjorts i enlighet med artikel 26 rättas . Den sistnämnda artikeln innehåller således nya regler om rapporteringsskyldigheten till kommissionens informationsdatabas (). Utredningen har, på sätt som redogjorts ovan i avsnitt 3.4.1, föreslagit att Transportstyrelsen ska vara behörig myndighet enligt det nya hamnstatsdirektivet, att Transportstyrelsen ska fullgöra de uppgifter som enligt direktivet ska fullgöras av och att Transportstyrelsen – genom ett särskilt bemyndigande – ska fullgöra de rapporteringsskyldigheter till kommissionen som enligt direktivet ankommer på den behöriga myndigheten. Rapporteringsskyldigheten som avses i 20.4 ovan täcks enligt utredningens sida in i ovan nämnda bemyndiganden till Transportstyrelsen. Något skäl till författningsändringar föreligger inte. 3.10Rapporter från lotsar och hamnmyndigheter (artikel 23) Utredningens förslag: Genom en ny bestämmelse i fartygssäkerhetslagen (2003:364) åläggs hamninnehavare – definierad enligt 3 § lagen (2006:1209) om hamnskydd – och lotsar en skyldighet att till Transportstyrelsen lämna uppgifter om fartygets namn, uppgifter om resan och beskrivning, då sådana iakttagits, av uppenbara avvikelser funna ombord. I förordningen (1982:569) om lotsning m.m. införs en hänvisning till nämnda bestämmelser. I övrigt föranleder artikeln inte någon ändring i lag eller förordning. Artikel 23 i det nya direktivet innehåller bestämmelser om rapporter från lotsar och hamnmyndigheter. I det tidigare direktivet finns i artikel 13 bestämmelser som delvis motsvarar den nu aktuella artikeln. I artikel 23.1–2, vilka har sin motsvarighet i artikel 13.1–2 i det tidigare direktivet, anges numera att en rapporteringsskyldighet föreligger när lotsar och hamnmyndigheter i sin normala verksamhet uppmärksammar uppenbara avvikelser som bl.a. kan inverka menligt på fartygets framförande eller hota miljön. Detta ska jämföras med att det i det tidigare direktivet angavs att det enbart behövde uppvisas brister. Rapporteringsskyldigheten ställer krav på att lotsar informerar (artikel 23.1) om dessa avvikelser till den behöriga myndigheten. Denna rapporteringsskyldighet har en direkt motsvarighet i artikel 13.1 i det tidigare direktivet, upplysa den behöriga myndigheten. I det nya direktivet har vidare tillkommit ytterligare bestämmelser som saknar motsvarighet i det tidigare direktivet (artiklarna 23.3–4) med följande innehåll. 3.Medlemsstaterna ska ålägga lotsar och hamnmyndigheter eller – organ att lämna minst följande uppgifter, om möjligt i elektronisk form: Uppgifter om fartyget (namn, IMO-identifieringsnummer, signalbokstäver och flaggstat). Uppgifter om resan (senaste anlöpshamn, destinationshamn). Beskrivning av uppenbara avvikelser funna ombord. 4.Medlemsstaterna ska se till att uppenbara avvikelser anmälda av lotsar och hamnmyndigheter eller -organ följs upp på lämpligt sätt och registrera uppgifter om vidtagna åtgärder. Utöver detta har tillkommit en punkt (artikel 23.5) som riktar sig till kommissionen. Även om kravet på rapporteringsskyldighet för hamnar och lotsar finns i nu gällande direktiv har det inte omsatts i svensk lagstiftning. Så bör ske när det nya hamnstatskontrolldirektivet införlivas. I bedrivs hamnverksamhet under olika förutsättningar. I flera länder finns hamnmyndigheter som har myndighetsbefogenheter. Så är inte fallet i . Här bedrivs hamnverksamhet av kommunala förvaltningar, av kommuner helt eller delvis ägda bolag eller av industrier. För svenskt vidkommande bör den rapporteringsskyldighet som enligt direktivet ska ligga på hamnmyndighet eller –organ läggas på den som är hamninnehavare enligt 3 § lagen (2006:1209) om hamnskydd, dvs. den fysiska eller juridiska person som utövar det avgörande inflytandet över driften av en hamn. I enlighet med vad som anges i artikel 23 bör ett motsvarande krav på rapporteringsskyldighet för lotsar också föras in i fartygssäkerhetslagen (2003:364). En hänvisning till bestämmelsen bör vidare göras i förordningen (1982:569) om lotsning m.m. För att kunna omhänderta rapporter av hamninnehavare, innehavare av hamnanläggningar och lotsar i enlighet med artikel 23.4 krävs utarbetandet av kompletterande rutiner hos Transportstyrelsen. 3.11Informationsutbyte och samarbete m.m. (artiklarna 24–26) Utredningens bedömning: Angående rapporteringsskyldigheten i artikel 24.2 se avsnitt 3.4.1. Övrig del av artikel 24, artikel 25 respektive artikel 26 föranleder inte någon ändring i lag eller förordning. Artikel 24 i det nya direktivet innehåller regler om Informationsdatabas. Artikeln har inte någon direkt motsvarighet i det tidigare direktivet och har följande innehåll 1.Kommissionen ska utveckla, underhålla och uppdatera inspektionsdatabasen med utgångspunkt i sakkunskap och erfarenheter enligt . Inspektionsdatabasen ska innehålla alla uppgifter som krävs för genomförandet av det inspektionssystem som inrättas genom detta direktiv och ska omfatta alla de funktioner som framgår av bilaga XII. 2.Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att information om faktisk ankomst- och avgångstid för alla fartyg som anlöper dess hamnar och ankarplatser, tillsammans med en uppgift som identifierar den berörda hamnen överförs till inspektionsdatabasen inom rimlig tid via gemenskapens system för informationsutbyte inom sjöfarten SafeSeaNet som avses i artikel 3 punkt s i direktiv /59/EG. Så snart de har överfört sådana uppgifter till inspektionsdatabasen via SafeSeaNet, behöver medlemsstaterna inte lämna uppgifter i enlighet med punkterna 1.2 och 2 a och 2 b i bilaga XIV till detta direktiv. 3.Medlemsstaterna ska se till att uppgifter om inspektioner som utförs i enlighet med detta direktiv överförs till inspektionsdatabasen så snart inspektionsrapporten har utarbetats eller kvarhållandet har hävts. Medlemsstaterna ska se till att de uppgifter som överförts till inspektionsdatabasen blir godkända för offentliggörande. 4.På grundval av de inspektionsuppgifter som medlemsstaterna lämnar ska kommissionen i inspektionsdatabasen kunna hämta relevanta uppgifter om genomförandet av detta direktiv, särskilt om fartygens riskprofil, om vilka fartyg som står i tur att inspekteras, om fartygens förflyttningar och om varje medlemsstats inspektionsplikt. Medlemsstaterna ska ha tillgång till alla uppgifter som registreras i inspektionsdatabasen och som är relevanta för genomförandet av inspektionsförfarandena i detta direktiv. Medlemsstaterna och tredje parter som har undertecknat ska beviljas tillgång till alla uppgifter som de registrerar i inspektionsdatabasen och till uppgifter om de fartyg som för deras flagg. Artikel 24.1 riktar sig till kommissionen och föranleder inte någon författningsreglering. Artikel 24.2 reglerar hur myndigheterna hanterar uppgifter om lämnad information avseende bl.a. faktisk ankomst- och avgångstid. Utredningen har i avsnitt 3.6.6. ovan funnit att befintliga svenska författningar även får anses innefatta de genom de i artikel 9 i det nya hamnstatskontrolldirektivet tillkommande kraven på anmälan m.m. Motsvarande bedömning som ovan kan enligt utredningen göras avseende i artikel 24.2 föreliggande anmälningskrav. Vad avser rapporteringsskyldigheten till informationsdatabasen i artikel 24.2 har utredningen i avsnitt 3.4.1 föreslagit att Transportstyrelsen ska vara behörig myndighet enligt det nya hamnstatskontrolldirektivet samt att Transportstyrelsen ska fullgöra de uppgifter som enligt direktivet ska fullgöras av . Härigenom omfattas enligt utredningen även de rapporteringsskyldigheter till kommissionen som enligt direktivet ankommer på den behöriga myndigheten. Utredningen noterar i sammanhanget att bemyndigandet till Transportstyrelsen som finns i 7 kap. 6 § 1 FSL, avseende möjligheten att meddela föreskrifter om tillsynsförrättningar, även borde kunna användas för att ta fram nya bestämmelser som närmare reglerar rapporteringsskyldigheten, bl.a. på så sätt att fartygsägare därigenom kan åläggas rapportera in de erforderliga uppgifterna direkt till informationsdatabasen. Angående SafeSeaNet, se vidare avsnitt 4.13 nedan avseende och rådets direktiv /17/EG av om ändring av direktiv /59/EG om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen (övervakningsdirektivet). I anslutning till nämnda rapporteringsskyldighet kan Transportstyrelsens rutiner m.m. för överföring av relevant information till kommissionen behövas ses över. Artikel 24.3: Detsamma som ovan gäller Transportstyrelsens rutiner för verifiering att uppgifterna är riktiga och blir godkända för offentliggörande. Artikel 24.4 innehåller regler om inspektionsdatabasen som inte föranleder någon författningsreglering. Artikel 25 i det nya direktivet innehåller regler om Informationsutbyte och samarbete. Regler om samarbete finns i artikel 14 i det tidigare direktivet. Följande krav ställs på medlemsstat enligt artikel 25. Varje medlemsstat ska se till att dess hamnmyndigheter eller -organ och andra berörda myndigheter eller organ som har följande typer av information ger dem till den behöriga myndigheten: –Information som har anmälts i enlighet med artikel 9 och bilaga III. –Information om fartyg som inte har lämnat någon information enligt kraven i detta direktiv, och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester och direktiv /59/EG samt i förekommande fall, förordning (EG) nr 725/2004. –Information om fartyg som har gått till sjöss utan att ha följt artikel 7 eller artikel 10 i direktiv /59/EG –Information om fartyg som har vägrats anlöpa eller avvisats från hamn av skyddsskäl. –Information om uppenbara avvikelser i enlighet med artikel 23. Utredningen anser att bemyndigandet till Transportstyrelsen som finns i 7 kap. 6 § 1 FSL, avseende möjligheten att meddela föreskrifter om tillsynsförrättningar, även i detta sammanhang borde kunna användas för att ta fram nya bestämmelser som närmare reglerar rapporteringsskyldigheten. Utredningen noterar dock att det i denna del av direktivet ställs krav på att olika typer av information ska lämnas från hamn- och andra berörda myndigheter till Transportstyrelsen. Uppgiftslämnandet kan medföra skäl att närmare undersöka vilken typ av uppgifter som är aktuella, för vilka ändamål uppgifterna kan/ska lämnas ut samt om/hur dessa uppgifter omfattas av sekretessbestämmelser. Sammantaget anser utredningen att denna fråga inte bör bedömas inom ramen för utredningens uppdrag utan i stället lämpligen bör utredas i särskild ordning vid en eventuell översyn av frågor om uppgiftsutbyte och samarbete mellan myndigheter i ett större perspektiv. Artikel 26 i det nya direktivet innehåller regler om offentliggörande av information. Artikeln riktar sig till kommissionen och föranleder inte någon författningsändring. 3.12Ersättning för kostnader (artikel 28) Utredningens bedömning: Artikel 28 föranleder inte någon ändring i lag eller förordning. För att innehållet i denna artikel ska kunna införlivas i svensk rätt krävs dock att ett tillägg görs i föreskrifter (SJÖFS 2008:94) om avgifter för tillsyn med innebörden att en inspektion, som leder till ett nyttjandeförbud, ska föranleda avgift. Artikel 28 i det nya direktivet innehåller bestämmelser om ersättning för kostnader. Artikeln har sin motsvarighet i artikel 16 i det tidigare direktivet. Enligt 7 kap. 6 § 4 fartygssäkerhetslagen (2003:364, FSL) anges avseende Tillsyn m.m. att Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om --- 4. avgifter till staten för tillsyn av fartyg och rederiers och fartygs säkerhetsorganisation samt för provning och granskning av material och utrustning och för granskning av ritningar till fartyg. I 6 kap. 12 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438, FSF) anges att Transportstyrelsen får meddela föreskrifter enligt 7 kap. 6 § 4 FSL om avgifter.