sou · GYB31 · 2010-01-14 00:00:00 — Eftersom det kan vara så att den skadeståndsskyldige betalat någon del av brottsskadeståndet när överrättens dom meddelas vore det enligt utredningen också olyckligt att ange det totala skadeståndsbeloppet på inbetalningskortet utan hänsyn tagen till eventuellt gjorda betalningar. En teknisk lösning som innebär att betalningar som redan gjorts till det betalningsförmedlande organet beaktas vid framställningen av inbetalningskort vid överrätten skulle kräva att det utvecklades ett system som medger återrapportering från det betalningsförmedlande organet. Att föreslå en sådan lösning är orealistiskt enligt de uppgifter som utredningen fått. Kostnaderna för systemutveckling och förvaltning av en sådan lösning skulle sannolikt bli alldeles för höga. Utredningen anser därför att det vore lämpligare om det hos överrätterna inte angavs något belopp på själva inbetalningskortet. Det totala skadeståndsbeloppet beräknat enligt överrättens avgörande kan istället presenteras i informationsdelen tillsammans med anvisningar om att eventuella betalningar som den skadeståndsskyldige gjort ska avräknas. En funktion för att framställa inbetalningskort för frivillig betalning av brottsskadestånd intagna i strafförelägganden kommer som utredningen uppfattat det kräva viss utveckling av såväl som datasystem. Att ta fram en sådan funktion är dock genomförbart. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd innebära att den enskilde åklagaren måste fylla i ytterligare några uppgifter i systemet när han eller hon lägger in strafföreläggandet, men med tanke på att antalet strafförelägganden som innehåller brottsskadestånd är lågt skulle det inte bli fråga om någon nämnvärd ökning av den totala arbetsbördan för åklagarna. Information till det betalningsförmedlande organet För att systemet ska fungera så smidigt som möjligt bör, som berörts tidigare, relevant information om potentiella betalningar (dvs. alla förordnanden om brottsskadestånd/inbetalningskort som skickas ut) vara tillgänglig för hämtning till det betalningsförmedlande organets system. Eftersom det i många fall kan vara fråga om känslig information är det viktigt att det betalningsförmedlande organet kan ta emot informationen på ett säkert sätt. RIF-sam- arbetet har också som mål att bland annat utöka möjligheterna till elektronisk överföring av uppgifter mellan rättsväsendets olika myndigheter. Utvecklingen av RIF-samarbetet borde därför kunna skapa bättre förutsättningar för tillskapandet av en lösning som innebär att det betalningsförmedlande på elektronisk väg kan få uppgifter om utdömda brottsskadestånd. Flera av de myndigheter som är med i RIF-samarbetet har möjlighet att ta emot känslig information med hjälp av s.k. spridnings- och hämtningssystem över SGSI. SGSI är ett driftsäkert datornätverk som kopplar samman svenska statliga myndigheter i ett skyddat nätverk. För att få tillgång till SGSI krävs särskild ackreditering. Systemägare för SGSI är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Länsstyrelserna är inte anslutna till SGSI men kommunicerar elektroniskt dels sinsemellan, dels med ett antal andra statliga verk över ett skyddat kommunikationsnät som kallas Lst-Net. Det förslag som presenterats är som framgått tekniskt genomförbart. Den tekniska lösningen kommer dock sannolikt, i vart fall , att behöva se lite olika ut beroende på handläggningsform och instans. I takt med att berörda myndigheters verksamhetsstöd utvecklas och att RIF-samarbetet fortskrider är det Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd dock utredningens övertygelse att de tekniska lösningarna kan bli allt bättre och medge en smidig informationsöverföring av de uppgifter som det betalningsförmedlande organet behöver. Utredningen har vid sina kontakter med berörda myndigheter fått bekräftat att det som föreslås är tekniskt genomförbart men det har framhållits från flera håll att det kommer att ta tid att utveckla ett så automatiserat system som utredningen beskriver. De berörda myndigheterna ser inte heller, som planeringen ser ut , att ett sådant utvecklingsarbete skulle kunna påbörjas innan den första etappen av RIF-samarbetet avslutas /2012. Som ett alternativ har därför bland annat föreslagits att man skulle kunna inleda med en mer hantering där den skadeståndsskyldige kanske inte skulle kunna få information om till exempel det belopp som ska betalas beräknat inklusive eventuell ränta. Ett sådant system skulle enligt dessa myndigheter gå att starta upp tidigare och till en lägre kostnad. En annan möjlig initial lösning skulle kunna vara att skapa någon form av separat modullösning som möjliggör elektronisk kommunikation mellan domstolarnas verksamhetsstöd , verksamhetsstöd Cåbra och det betalningsförmedlade organets system. Målet för en sådan lösning skulle dessutom kunna vara att den skulle integreras med RIF-samarbetet. Utredningen är väl medveten om att det som föreslås initialt kommer att innebära ett ganska omfattande och kostsamt utvecklingsarbete. (För mer om svårigheterna med att beräkna dessa kostnader, se avsnitt 7.1.1.) En sådan inledande satsning skulle dock, som utredningen ser på saken, medföra att parterna fick betydligt bättre service, att mindre manuellt arbete behövde utföras hos berörda myndigheter samt att de löpande kostnaderna för förvaltningen och det betalningsförmedlande organets verksamhet kunde hållas lägre. Sannolikt skulle också den högre servicegraden bidra till att fler utnyttjade möjligheten att betala till det betalningsförmedlande organet och därmed skulle de positiva effekterna av att införa ett system för frivillig betalning av brottsskadestånd bli större. En högre servicegrad och mer individuellt utformad information till parterna borde också kunna bidra till att färre frågor ställs till berörda myndigheter. Med detta sagt är det självklart möjligt att genomföra utredningens förslag i flera steg och att successivt utveckla och förbättra de tekniska lösningarna. Om man väljer ett sådant tillvägagångssätt är det emellertid utredningens uppfattning att enskilda parter bör få tillgång till den hjälp och ser- Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd vice som ett genomförande av de grundläggande delarna av förslaget skulle innebära. 5.5Vem ska agera som betalningsförmedlande organ? Förslag: Regeringen bör ge i uppdrag att agera som betalningsförmedlande organ. 5.5.1Bättre att välja en redan befintlig myndighet Utredningens utgångspunkt är att det betalningsförmedlande organets uppgifter bör skötas av en statlig myndighet. Utredningens ambition är vidare att föreslå ett system som innebär så lite manuellt arbete som möjligt för det betalningsförmedlande organet. Även om arbetet i hög grad kan automatiseras med hjälp av tekniska lösningar kommer det dock alltid att uppstå situationer som måste lösas manuellt. Dessutom kommer det att krävas resurser för att upprätthålla en god servicenivå gentemot berörda parter och för att förvalta de system som används i verksamheten. Som framgått av kapitel 4 är det svårt att med någon högre grad av säkerhet avgöra hur många som kommer att utnyttja möjligheten att betala genom det betalningsförmedlande organet. Därmed blir det också svårt att förutspå omfattningen av det betalningsförmedlande organets verksamhet. Utredningen anser därför att en redan befintlig myndighet bör anförtros uppgiften att agera betalningsförmedlande organ. Därigenom borde en del positiva samordningseffekter kunna uppnås som organisationen kan bibehålla en viss flexibilitet. Frågan är då vilken myndighet som är lämpligast för uppdraget. I det avseendet har utredningen efter en del överväganden fokuserat på fyra möjliga alternativ, vilka alla har sina för- och nackdelar. De fyra alternativen och utredningens slutliga överväganden redovisas i de två följande avsnitten. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd 5.5.2Alternativ som övervägts närmare nuvarande verksamhet omfattar inte någon förmedling av betalningar, men myndighetens arbete med brottsskadeersättningar och den därtill kopplade regressverksamheten innebär att myndigheten hanterar betalningsströmmar. Eftersom Brottsoffermyndigheten arbetar med brottsskadeersättningar skulle uppgiften att förmedla betalningar av brottsskadestånd också kunna ses som ett naturligt tillskott till verksamheten. har genom sin verksamhet också en naturlig koppling till rättsväsendet. övergripande mål är dessutom att främja brottsoffers rättigheter, intressen och behov, vilket förmedling av frivilligt betalda brottsskadestånd i viss mening måste anses göra. Det system som föreslås är dock tänkt att i lika hög grad tillgodose den skadeståndsskyldiges intresse av att kunna göra rätt för sig. har i sin dagliga verksamhet kontakter med såväl målsägande som skadeståndsskyldiga och företrädare för myndigheten har uppgett att detta fungerar mycket bra. Parternas intressen vid frivilliga betalningar är inte heller motstående på samma sätt som i en rättsprocess. Det har dock framförts till utredningen att det möjligen skulle kunna uppfattas som märkligt att , om den utsågs till betalningsförmedlande organ, i ett första skede skulle ha till uppgift att förmedla skadeståndsbetalningar i enlighet med meddelade domar och utfärdade strafförelägganden för att därefter i ett senare skede själva göra självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar av skadeståndsskyldighetens omfattning. ingår formellt i RIF-samarbetet men har så här långt haft en mycket passiv roll i detta. Myndigheten använder sig av två standardiserade ärendehanteringssystem i sin verksamhet. För att ska kunna agera betalningsförmedlande organ på det sätt som utredningen tänkt krävs sannolikt att myndigheten får en del ny teknik och ett nytt datasystem. är inte ansluten till SGSI. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd fungerar som en serviceorganisation åt landets domstolar och ansvarar för övergripande samordning och gemensamma frågor inom Domstolar. Den funktion som föreslås ligger därmed långt från de uppgifter som har . Då det är av stor vikt att uppgifter som i någon mening kan uppfattas som verkställande hålls borta från domstolarna bör sådana uppgifter således också hållas borta från . Anledningen till att utredningen trots detta tagit med i sina överväganden är att myndigheten ändå påverkas i ganska stor utsträckning av utredningens förslag eftersom de flesta inbetalningskorten kommer att skickas ut från landets domstolar. Dessutom finns elektroniska informationsflöden och ett nära samarbete mellan domstolarna och . har vidare ett utvecklat och fungerande system för utbetalningar av till exempel vittnesersättningar till enskilda. Myndigheten hanterar dock inga inkommande betalningar på det sätt som det betalningsförmedlande organet föreslås göra. Även hos skulle det krävas ett visst tekniskt utvecklingsarbete om funktionen skulle förläggas till myndigheten. En hel del sådant arbete kommer också att krävas med anledning av de funktioner som behövs för att framställa inbetalningskort m.m. är i allra högsta grad aktivt i RIF-samarbetet och är anslutet till SGSI. bedriver främst verksamhet av exekutiv karaktär. Det handlar till övervägande del om att genom tvångsåtgärder se till att den som har en fordran får betalt. Verksamheten hanterar därmed betalningar som förmedlas till en berättigad part. Uppgiften som betalningsförmedlande organ måste dock betecknas som verksamhetsfrämmande hos eftersom den innebär en förmedling av frivilliga betalningar. Vissa positiva samordningseffekter borde emellertid kunna uppnås eftersom det är fråga om fordringar som, om de inte betalas, i många fall kommer att aktualiseras hos myndigheten genom ett verkställighetsärende. Som betalningsförmedlande organ skulle Kronofogde- Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd myndigheten dessutom få direkt tillgång till information om vilka brottsskadestånd som blivit betalda och onödiga utskick skulle därmed kunna undvikas. För att uppnå nämnda samordningseffekter krävs dock att samkörning sker mellan verkställighetsregistret och det register som avser frivillig betalning av brottsskadestånd. För att kunna göra en sådan samkörning krävs med stor sannolikhet ett antal lagändringar. Något som också måste beaktas i sammanhanget är att de flesta vill undvika kontakt med eftersom myndigheten främst är känd för sina exekutiva uppgifter. Många är rädda för att drabbas av verkställighetsåtgärder och få betalningsanmärkningar. Det finns också en högre risk för att det inte skulle uppfattas som frivilligt att betala om detta skulle ske till . Möjligen kan det till och med finnas skadeståndsskyldiga som skulle avstå från att betala till exempel därför att de har andra ärenden hos och inte vill ge sken av att ha betalningsförmåga. Alla tekniska lösningar som använder är anpassade efter ett borgenärs-gäldenärsförhållande. Ett särskilt datastöd skulle därför behöva byggas upp för den aktuella verksamheten. är inte med i RIF-samarbetet men deltar i viss omfattning som observatör. Myndigheten är ansluten till SGSI. Inom ramen för länsstyrelsernas verksamhet faller en mängd olika typer av ärenden, varav de flesta går ut på att vara statens företrädare inom olika områden. Eftersom uppgiften att ta emot, förvara och betala ut pengar (deponering/nedsättning) är mycket lik den betalningsförmedlande funktion som föreslås framstår funktionen inte som helt verksamhetsfrämmande för länsstyrelserna. Det betalningsförmedlande organet kommer dock att ha en större verksamhet, inhämta mer information på egen hand och ha flera kontakter med enskilda än vad länsstyrelserna har med anledning av sin deponeringsverksamhet. Länsstyrelserna har inte heller någon tydlig koppling till rättsväsendet. Länsstyrelserna skulle därmed kunna uppfattas som en neutral aktör av parterna, men det skulle också kunna upplevas som förvirrande för parterna att få ytterligare en aktör att förhålla sig till. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd lande organets verksamhet bedöms inte bli mer omfattande än att den kan och, enligt utredningen, bör bedrivas på ett ställe. Om verksamheten ska skötas av länsstyrelserna bör uppgiften därför anförtros en av dessa. Även hos länsstyrelserna skulle ett nytt datastöd för den föreslagna verksamheten behöva utvecklas. Länsstyrelserna har en gemensam IT-enhet och kommunicerar elektroniskt med varandra och med andra statliga verk över ett gemensamt kommunikationsnät som kallas Lst-Net. Nätet är skyddat vilket innebär att man på ett säkert sätt kan skicka uppgifter mellan olika verksamheter. Eftersom Länsstyrelserna har Lst-Net har de inte haft något behov av att ansluta till SGSI. Länsstyrelserna är inte med i RIF-samarbetet. Beträffande kan inledningsvis sägas att det sannolikt skulle kunna innebära flera positiva samordningseffekter att ge uppdraget till myndigheten. Enligt utredningen finns det dock starka principiella skäl som talar mot en sådan lösning. Det är en sak att som en serviceåtgärd låta domstolarna skicka ut inbetalningskort och information men en annan att låta förmedla skadeståndsbetalningar. Förtroendet för domstolarnas verksamhet riskerar att påverkas negativt om anförtros en uppgift som riskerar att uppfattas som verkställande. Det är därför utredningens bestämda uppfattning att inte bör ges uppgiften att agera betalningsförmedlande organ. exekutiva verksamhet medför att det kan upplevas som något negativt att behöva ha kontakt med myndigheten. Även om den funktion som föreslås skulle hållas helt skild från den exekutiva verksamheten är det sannolikt många som trots det skulle göra en sådan koppling. Det skulle i förlängningen kunna medföra att skadeståndsskyldiga avstod från att utnyttja systemet av till exempel rädsla för att drabbas av verkställighetsåtgärder och betalningsanmärkningar. Mycket förenklat skulle man dessutom kunna säga att det är utredningens uppdrag att föreslå ett system som gör det möjligt för den som vill betala att göra det utan att behöva komma i direkt kontakt med . Ur det perspektivet framstår det som lite motsägelsefullt att utse till betalningsförmedlande organ. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd detta kan anföras att det viktigaste för den enskilde måste vara att kunna göra rätt för sig utan att drabbas av negativa konsekvenser i form av avgifter och betalningsanmärkningar samt att det faktum att i sin exekutiva verksamhet kommer att hantera många av de brottsskadestånd som inte blir frivilligt betalda innebär att flera samordningsfördelar skulle kunna uppnås om utsågs till betalningsförmedlande organ. Utredningen gör dock bedömningen att de positiva effekter som skulle kunna uppnås inte skulle bli så stora att de uppväger de skäl av mer principiell och psykologisk karaktär som talar emot en sådan lösning. bör därför inte ges i uppdrag att agera betalningsförmedlande organ. Återstår gör då och någon av landets länsstyrelser. Dessa myndigheter bedriver alla verksamhet som innefattar hantering av betalningsströmmar, men länsstyrelserna har den verksamhet som mest liknar det betalningsförmedlande organets. Länsstyrelserna framstår också som ett neutralt alternativ och har en väl utvecklad IT-struktur inom vilken det borde vara fullt genomförbart att utveckla ett verksamhetsstöd för den föreslagna funktionen. Mot detta ska ställas roll i rättskedjan och vana av kontakter med såväl målsägande som skadeståndsskyldiga. arbete med brottsskadeersättningar ger också en naturlig koppling till frågor som berör brottsskadestånd. har dock en betydligt mindre väl utvecklad IT-struktur än Länsstyrelserna. Såväl Brottsoffermyndigheten som länsstyrelserna kan enligt utredningen, om än på lite olika sätt, förväntas ha goda förutsättningar att hantera den verksamhet som det nu är fråga om. Rent teknikmässigt framstår länsstyrelserna med sin centrala IT-enhet och väl utvecklade IT-struktur som det bästa alternativet. Även om verksamheten är tänkt att i så hög grad som möjligt vara automatiserad måste man dock förvänta sig att det betalningsförmedlande organet också kommer att få besvara en del frågor från berörda parter. I arbetet med att besvara dessa frågor är det sannolikt en stor fördel att ha kunskap om och erfarenhet av hela det rättsliga system som kan aktualiseras när fråga är om brottsskadestånd. Här har således en klar fördel av att under hela sin verksamhetstid ha arbetat med denna typ av frågeställningar. De inblandade kan därför uppleva det som mer naturligt att ha kontakt med . Att Brottsoffermyndigheten i sitt Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd arbete med brottsskadeersättningsärenden gör självständiga skadeståndsrättsliga bedömningar ser utredningen inte heller som något problem eftersom frågan om brottsskadeersättning aktualiseras först sedan det konstaterats att den skadeståndsskyldige inte kan göra rätt för sig. Något som talar till fördel är vidare deras, om än mycket passiva, deltagande i RIF-sam- arbetet. Detta eftersom utredningen fått uppfattningen att mycket av det utvecklingsarbete som måste genomföras hos , och sannolikt skulle ske inom ramen för detta samarbete. Efter beaktande av de faktorer som beskrivits har utredningen kommit fram till att övervägande skäl talar för att bör utses till betalningsförmedlande organ. Vid denna bedömning har nuvarande roll i rättskedjan och mångåriga erfarenhet av arbete med frågor som berör brottsskadestånd varit av avgörande betydelse. 6 Information om systemet 6.1Allmänt om myndigheternas serviceskyldighet m.m. Att myndigheter ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde följer av 4 § förvaltningslagen (1986:223). Av bestämmelsen framgår även att hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Förvaltningslagen gäller för förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden och domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden. Reglerna om myndigheternas serviceskyldighet och samverkan som återfinns i 4–6 §§ förvaltningslagen gäller dock även annan förvaltningsverksamhet hos myndigheterna. För domstolarna gäller vidare att de även i den del av sin verksamhet som inte omfattas av förvaltningslagens bestämmelser i lämplig utsträckning ska lämna upplysningar till enskilda i frågor som rör den verksamheten.1 Vidare kan som tidigare nämnts noteras att det framgår av 2 kap. 3 § utsökningsförordningen att ska hjälpa fysiska målsägande med ansökan om verkställighet. Att ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp som målsäganden (och andra) kan efterfråga anses i övrigt framgå av 4 § förvaltningslagen.2 Det är med andra ord bestämmelsen i förvaltningslagen som utgör grunden för myndigheternas serviceskyldighet. Av redogörelsen om nuvarande förhållanden i kapitel 2 framgår närmare hur berörda aktörer lämnar information om betalning av brottsskadestånd direkt till parterna. Vid sidan av detta svarar myndigheterna självklart på frågor som ställs till dem och det finns 113 § förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. 2Se Ds 1993:29 sid. 79. ytterligare information att tillgå i deras lokaler och via deras webbplatser. Att parter som berörs av det system för frivillig betalning som föreslås måste få information som är tydlig och lättfattlig följer enligt utredningens mening redan av den allmänna serviceskyldigheten men det utgör också en nödvändighet för att parterna ska förstå vad systemet innebär och hur det fungerar. En väl genomtänkt och lättillgänglig information kan bidra till att öka användandet av systemet och begränsa riskerna för missförstånd. Utredningen anser dessutom att den förfrågan och information som skickar ut till fysiska målsägande med anledning av att det kommit in en lagakraftvunnen dom eller ett strafföreläggande med skadeståndsförordnanden inte bör skickas ut innan det passerat så att den skadeståndsskyldige inte längre får betala brottsskadeståndet till det betalningsförmedlande organet. På så vis bör antalet fall där och det betalningsförmedlande organets handläggning löper parallellt kunna begränsas och risken för förvirring hos parterna minskas. För att inte ska behöva skicka ut förfrågningar i onödan och för att undvika att systemen löper parallellt är det enligt utredningens mening också angeläget att ålägga det betalningsförmedlande organet att informera om ärenden i vilka fysiska målsägande fått full betalning av sitt skadestånd. Det kan även bidra till vissa besparingar hos . 6.2Vad är det viktigt att parterna får information om? Som framgått av kapitel 5 är det utredningens uppfattning att parterna ska få information om hur frivillig betalning av brottsskadestånd kan ske som de får del av den utskrivna domen eller strafföreläggandet. Informationen kommer därmed att distribueras av domstolarna, och . Dessa myndigheter bör därför tillsammans med det betalningsförmedlande organet ges i uppdrag att gemensamt och under ledning av någon av dem komma överens om hur informationen lämpligen bör utformas. Utöver att informationen rent allmänt bör ge en lättfattlig beskrivning av systemet är det enligt utredningens mening viktigt att informationen är tydlig på ett antal punkter. Det måste vara tydligt att den skadeståndsskyldige genom systemet har en frivillig möjlighet att betala brottsskadeståndet med hjälp av det betalningsförmedlande organet. Det bör också framgå att betalning till det betalningsförmedlande organet inte bör ske om den skadeståndsskyldige har för avsikt att överklaga domen i skadeståndsdelen eller avstå från att godkänna strafföreläggandet. Den skadeståndsskyldige kan i det sammanhanget informeras om möjligheten att istället göra en nedsättning hos .