sou · GXB368d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Insatser kan tillhanda- hållas också genom avtal och köp av tjänster eller genom samver- kan med organisationer och andra myndigheter, däribland andra kommuner. kan utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa barnet eller den unge och hans eller hennes närmaste i personliga angelägenheter. Om barnet eller den unge har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroendefram- kallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbry- tande beteende, kan nämnden utse en särskilt kvalificerad kontakt- person för honom eller henne. ska kontinuerligt följa genomförandet av insatser enligt första och andra styckena. Bestämmelsen motsvarar delar av 3 kap. 6 § tredje och fjärde styck- ena SoL. Den har anpassats för att gälla enbart barn och unga. Ut- trycket kontaktfamilj är vanligt förekommande i verksamheten och har lagts till inom parentes i lagtexten. Liksom enligt nu gäl- lande bestämmelse i SoL gäller att särskilt kvalificerad kontakt- person kan utses endast för den som inte har fyllt . Detta framgår genom att målgruppen benämns barnet eller den unge. I 3 kap. 6 § SoL finns en reglering av möjligheten att utse kontaktperson utan vårdnadshavarens samtycke. Den möjligheten föreslås i stället regleras i 7 kap. 3 § denna lag. Genom den para- grafen ges en allmän möjlighet för socialnämnden att bevilja öppna insatser för barn utan att vårdnadshavaren samtycker till det. Bestämmelsen i tredje stycket är ny. Enligt all- männa råd bör genomförandeplaner finnas vid alla beslutade insat- ser. Planen bör följas upp och vid behov revideras i samråd med barnet, vårdnadshavaren och den som genomför insatserna. Genom den här föreslagna bestämmelsen tydliggörs att socialnämnden har ett särskilt ansvar för att kontinuerligt följa insatser i form av kon- taktperson, kontaktfamilj och särskilt kvalificerad kontaktperson. Dessa insatser utförs oftast av arvoderade personer som inte har något anställningsförhållande till nämnden. När det gäller kontakt- familjer pågår insatsen dessutom ofta och kan ha en omfattning som gränsar till en familjehemsplacering. Det finns där- för skäl att i lagen särskilt lyfta fram uppföljning beträffande dessa insatser. ansvarar för att barn och unga som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Ytterligare bestämmelser om vård utanför det egna hemmet finns i 9 kap. Vad som avses med hem för vård eller boende och familjehem regleras i 6 kap. 1 a och b §§ socialtjänstlagen (2001:453). Paragrafens första stycke motsvarar i sak 6 kap. 1 § första stycket SoL, såvitt avser barn och unga. ansvar har här preciserats på så sätt att ska sörja för ersatts av ansvarar för. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. Andra stycket är en upplysning om att närmare bestämmelser om vård utanför det egna hemmet finns i 9 kap. Tredje stycket hänvisar till de nya bestämmelser som föreslås i SoL och som innehåller definitioner av begreppen familjehem och hem för vård eller boende. Dessa definitioner finns i social- tjänstförordningen. Genom att föra över dem till lag, i det här fallet SoL, blir det emellertid möjligt att i andra lagar hänvisa till defini- tionerna och på så sätt undvika tveksamheter om vad som avses. I denna lag används därför begreppen familjehem och hem för vård eller boende med den betydelse dessa begrepp ges i de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 1 a och 1 b §§ SoL. ska med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och unga som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 § tredje strecksatsen SoL. Be- stämmelsen anger en allmän skyldighet för socialnämnden att följa och återkomma med erbjudanden om stöd och hjälp till de barn som visat tecken på att utvecklas ogynnsamt. Uppföljning enligt den här bestämmelsen förutsätter samtycke. Uppföljning obe- roende av samtycke regleras särskilt i 6 kap. 7 § (uppföljning efter avslutad utredning) och i 9 kap. 15 § (uppföljning efter avslutad placering). ska i sin omsorg om barn och unga tillgodose det sär- skilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller adoption har avgjorts. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 § sjätte strecksatsen SoL. ska i sin omsorg om barn och unga tillgodose det sär- skilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård utanför det egna hemmet upphört. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 § sista strecksatsen SoL. 1.att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och umgänge (sam- arbetssamtal), samt 2.att föräldrar får hjälp att träffa avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket . Bestämmelsen motsvarar i sak 5 kap. 3 § första stycket SoL. Social- nämndens ansvar har här preciserats på så sätt att ska sörja för er- satts av ansvarar för. Någon ändring i sak är emellertid inte av- sedd. I 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) finns bestämmelser om att familjerådgivning ska erbjudas dem som begär det. Bestämmelsen hänvisar till nuvarande 5 kap. 3 § andra stycket SoL, som reglerar familjerådgivning. Syftet med bestämmelsen är att upplysa om att det finns en rätt till familjerådgivning för dem som begär det och att detta regleras i SoL. Den aktuella bestämmelsen om familjerådgivning finns kvar i SoL eftersom den ger även dem utan barn rätt till rådgivning. ansvarar för att barn och unga som utsatts för brott samt deras närstående får stöd och hjälp som de behöver. ansvarar också för att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående får stöd och hjälp. Första stycket motsvarar i stora drag 5 kap. 11 § första stycket SoL, såvitt avser barn och unga. Uttrycket verka för har här ersatts av ansvarar för. Syftet med förändringen är att tydliggöra social- nämndens ansvar för barn och unga som är utsatta för brott. Sam- tidigt har ansvaret preciserats till stöd och hjälp som den brottsut- satte behöver. Bestämmelsen i första stycket inriktar sig på alla barn och unga som utsatts för brott och som är i behov av stöd och hjälp. Den avser såväl brott som begås av vuxna som brott som begås av andra barn och unga. Det innebär att den även omfattar barn och unga som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av när- stående. Andra stycket motsvarar delvis 5 kap. 11 § tredje stycket SoL. Den här föreslagna bestämmelsen har emellertid utformats på så sätt att socialnämnden ansvarar för att även barn som bevittnat våld eller på annat sätt drabbas av brott av eller mot närstående personer får stöd och hjälp. Därmed har socialnämndens ansvar för dessa barn förtydligats och likställts med vad som gäller enligt första stycket. Vidare har uttrycket närstående vuxna ersatts av enbart närstående. Detta har gjorts för att bestämmelsen ska omfatta även syskon och andra närstående som inte kan betecknas som vuxna. Kommunen ansvarar för att medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott kan erbjudas när brottet har begåtts av någon som är . Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 c § SoL. Uttrycket skall sörja för har här ersatts av ansvarar för. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Kommunen ansvarar för att påföljden ungdomstjänst kan verkställas så snart det kan ske. ska bestämma det närmare innehållet i en utdömd ungdomstjänst i en arbetsplan och utse en handledare för den unge. Nämnden ska kontrollera att arbetsplanen följs. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 b § SoL. Uttrycket skall sörja för har här ersatts av ansvarar för. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Har en domstol dömt någon till ungdomsvård eller till ungdomstjänst, ska socialnämnden underrätta åklagarmyndigheten, om det kan antas att det finns förutsättningar för åtgärd enligt 30 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller 32 kap. 4 § . Bestämmelsen motsvarar 12 kap. 8 § SoL. Om socialnämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad, umgänge eller förmynderskap för ett barn, ska nämnden göra en framställning eller ansökan om det hos den domstol till vilken ärendet hör. Detsamma gäller om nämnden bedömer att ett barn är i behov av målsägandebiträde. Framställningen eller ansökan ska göras av socialnämnden i den kommun där barnet vistas eller, om barnet vårdas i ett annat hem än det egna, den socialnämnd som lämnat medgivande till det eller som placerat barnet där. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 2 § SoF. Bestämmelsen reglerar en viktig skyldighet för socialnämnden att agera när en åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad, umgänge eller förmynderskap för ett barn. Samma sak gäller beträffande ett barn som är i behov av mål- sägandebiträde. Bestämmelsen är av sådan karaktär att den här före- slås regleras i lag. Genom att placera bestämmelsen i lag får den samma dignitet som socialnämndens liknande skyldighet för den personkrets som omfattas av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (jfr 15 § 6 LSS). Den blir därtill lättare att upp- märksamma av dem som handlägger socialnämndens ärenden i dessa frågor. Kapitlet innehåller bestämmelser om kommunens ansvar när det gäller kvalitet och kompetens inom verksamheten. Utredningens förslag innebär här ett antal nya bestämmelser, både när det gäller de professionellas kompetens och när det gäller risk- och kvalitets- kontroll av verksamheten. Insatser inom enligt denna lag ska vara av god kvalitet. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas, följas upp och säkras. ansvarar för att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden inom den sociala barn- och ungdomsvården. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 3 kap. 3 § första och tredje styckena SoL, med den skillnaden att följas upp har lagts till i andra meningen. Kvalitetsarbetet inom är i hög grad beroende av att ledning skapar en organisation och arbetssituation där uppföljning utgör en självklar del av verksam- heten. Det här föreslagna tillägget i första stycket andra meningen syftar till att tydliggöra ansvaret att följa upp verksamheten som ett led i att utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. Andra stycket är nytt. Genom bestämmelsen åläggs socialnämn- den att inom ramen för kvalitetsarbetet särskilt uppmärksamma behovet av rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden inom den sociala barn- och ungdomsvården. För att systemet med riskhantering ska fungera är det väsentligt att kvalitetsledningssystem är effektiva när det gäller att analysera möjliga risker, att förebygga fel och försummelser samt att åtgärda missförhållanden i verksamheten. Det är av central betydelse vid upptäckta missförhållanden att omständigheterna ut- reds och att ansvarsförhållandena och systembrister klarläggs. För utförande av uppgifter inom som regleras i denna lag ska det finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. För utförande av uppgifter inom den sociala barn- och ungdoms- vården är kommunen skyldig att använda socialsekreterare som har avlagt svensk socionomexamen eller som har sådan utbildning som erkänts av enligt 3 §, om uppgifterna innefattar 1.bedömning av om utredning ska inledas, 2.utredning och bedömning av behovet av insatser eller andra åtgärder, eller 3.uppföljning av beslutade insatser. ansvarar för att den socialsekreterare som självständigt utför sådana arbetsuppgifter som avses i andra stycket har för uppgiften tillräcklig erfarenhet. Saknar socialsekreteraren tillräcklig erfarenhet ska nämnden erbjuda denne lämplig introduktion och stöd i yrket. Första stycket motsvarar 3 kap. 3 § andra stycket SoL. Eftersom LBU avser verksamhet beträffande barn och unga har den här föreslagna lydelsen dock begränsats till uppgifter inom som regleras i denna lag. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Avsikten med den före- slagna bestämmelsen är att ange ett krav på en lägsta utbildnings- nivå hos dem som utför vissa uppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården. De uppgifter som berörs är de som anges i para- grafens andra stycke, nämligen bedömning av om en utredning enligt 6 kap. ska inledas, genomförande av utredningen och den avslutande bedömningen av behovet av insatser eller andra åtgärder samt uppföljning av pågående, beslutade insatser. För dem som arbetar med de uppgifter som avses i paragrafens andra stycke men som inte har erforderlig utbildning blir bestämmelsens övergångsregel aktuell. Enligt övergångsregeln ska en socialsekreterare som före ikraftträdandet av denna lag anställts för att utföra de uppgifter som anges i andra stycket till och med anses behörig att utföra de angivna upp- gifterna. Genom hänvisningen till 3 § ges en möjlighet att jämställa en utländsk utbildning med en svensk socionomexamen. Även bestämmelsen i tredje stycket är ny. Den syftar till att garantera att de som självständigt utför sådana arbetsuppgifter som avses i andra stycket har för uppgiften tillräcklig erfarenhet. Det är socialnämnden som ansvarar för att den som utför uppgifterna har tillräcklig erfarenhet och att den som saknar sådan erfarenhet erbjuds lämplig introduktion och stöd i yrket. Den introduktion som här avses ska vara noggrant planerad och innefatta stöd för att underlätta för den anställde att successivt ta ansvar för arbetsupp- gifterna på egen hand. får använda en socialsekreterare med utländsk exa- men för utförande av de uppgifter som anges i 2 § andra stycket om den utländska utbildningen ensam eller tillsammans med yrkeslivs- erfarenhet motsvarar en svensk socionomexamen. bedömer om kraven enligt första stycket är upp- fyllda. Regeringen kan meddela de föreskrifter som behövs för verk- ställigheten av denna bestämmelse. Bestämmelsen, som reglerar möjligheten att jämställa en utländsk examen med svensk socionomexamen, är föranledd av det krav som ställs upp i 2 §. Enligt och rådets direktiv /36/EG av om yrkeskvalifikationer ges en medborgare i en EU/EES-stat samma rättigheter som det mot- tagande medlemslandets egna medborgare att utöva ett s.k. reglerat yrke om personen i fråga är kvalificerad att utföra detta yrke i ursprungslandet. Med reglerat yrke avses en eller flera former av yrkesverksamhet där det genom lagar eller andra författningar direkt eller indirekt krävs bestämda yrkeskvalifikationer för till- träde till eller utövande av verksamheten eller någon form av denna. Genom att ställa upp kravet på socionomexamen i 2 § klassificeras yrket avseende dessa arbetsuppgifter som ett reglerat yrke. Därmed blir även övriga bestämmelser i direktivet tillämpliga. Enligt yrkeskvalifikationsdirektivet ska staten upprätta ett system för godkännande av dem med yrkeskvalifikationer som motsvarar det krav som uppställs i lagen, i det här fallet svensk socionomexamen. I andra stycket anges att , som har erfarenhet av liknande bedömningar på hälso- och sjukvårdens område, ska vara ansvarig myndighet för bedöm- ningen av utländska yrkeskvalifikationer. Yrkeskvalifikationsdirektivet gäller enbart medborgare i en EU/EES-stat. Den här aktuella paragrafen är emellertid inte begränsad till enbart sådana medborgare utan gäller även dem som kommer från tredje land. Samma regelverk och förutsättningar gäller enligt förslaget således för dem som kommer från ett land som ligger utanför EU/EES. Yrkeskvalifikationsdirektivet innebär inte att medlemsländerna inte får kräva de språkkunskaper som är nödvändiga för yrket. Detta får emellertid ske först efter erkännandet av yrkeskvalifika- tioner, närmare bestämt vid det faktiska tillträdet av yrket i fråga. Tredje stycket innehåller information om regeringens möjlighet att lämna verkställighetsföreskrifter beträffande den bedömning som ska göra enligt bestämmelsen. 4 kap. Särskilt om barns och ungas rättigheter Lagens fjärde kapitel reglerar vissa övergripande rättigheter för barn och unga. Här slås bl.a. fast att vad som är bäst för barnet eller den unge ska vara avgörande för alla beslut enligt denna lag. Här finns också bestämmelser om krav på information till barn samt om barns rätt att själva föra sin talan och att yttra sig. Vid beslut enligt denna lag ska vad som är bäst för barnet eller den unge vara avgörande. Vid alla beslut och åtgärder som rör barn ska det finnas ett tydligt barnperspektiv. Denna huvudtanke kommer till uttryck i barnkon- ventionen där en av grundpelarna är principen om hänsynen till barnets bästa. Principen om barnets bästa uttrycks i barnkonven- tionen (artikel 3) på så sätt att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Respekten för barnets fulla människovärde och integritet är central i principen om barnets bästa. Den närmare innebörden av barnets bästa är emellertid inte definierad i lag. Vad som är barnets bästa får i stället avgöras i varje enskilt fall, utifrån en bedömning av förhållandena i det enskilda fallet. Den här föreslagna bestämmelsen anger att barnets eller den unges bästa ska vara avgörande vid alla beslut enligt denna lag. Den går därmed längre än vad som krävs enligt . Formuleringen motsvarar den som finns i 1 § LVU och ska liksom enligt nu gällande regel tillämpas inom de ramar som lagens övriga bestämmelser ger. Vid en åtgärd enligt denna lag ska barnet eller den unge få relevant information och, om det inte är olämpligt, ges möjlighet att yttra sig. Barnets eller den unges inställning ska så långt möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets eller den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Bestämmelsen motsvarar delvis 3 kap. 5 § andra stycket SoL och 1 § sista stycket LVU. Bestämmelsen har här kompletterats med en reglering av barnets eller den unges rätt att yttra sig, om det inte är olämpligt. Det föreslagna tillägget om rätten att yttra sig ersätter de gällande bestämmelserna i 11 kap. 10 § andra stycket SoL och 36 § tredje stycket LVU om att barn bör höras. I de angivna bestämmelserna i och LVU finns en begräns- ning i barnets rätt att höras som innebär att barnet inte ska höras om det inte är till nytta för utredningen. Någon begränsning utifrån nyttan av den information barnet vill förmedla finns emel- lertid inte i de principer om barns rätt att yttra sig som slås fast i . Den här föreslagna lydelsen innehåller inte hel- ler någon sådan begränsning. Barnet eller den unge ska enligt bestämmelsen således ges en möjlighet att yttra sig oavsett om socialnämnden bedömer att det tillför utredningen något av värde eller inte. som barnet eller den unge enligt den föreslagna bestämmelsen ges en rätt att yttra sig är det viktigt att barnets hälsa och utveckling inte tar skada av det. Det bör därför, främst beträf- fande små barn, göras en bedömning i varje enskilt fall huruvida det av någon anledning är olämpligt att barnet får yttra sig. Utgångs- punkten för en sådan bedömning bör alltid vara att barnet har en sådan rätt, men att det bör ske en avvägning utifrån barnets egen uppfattning och vilja, barnets ålder och mognad samt barnets situ- ation i övrigt. Det bör i detta sammanhang erinras om att barn som har fyllt har rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt denna lag (jfr 3 §). För dessa barn, liksom för dem , gäller även förvaltningslagens (1986:223) och förvaltningspro- cesslagens (1971:291) allmänna regler om rätt för part att få infor- mation och att yttra sig (jfr 6 kap. 13 och 14 §§ denna lag). Barn som har fyllt har rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt denna lag. Bestämmelsen motsvarar delvis 11 kap. 10 § SoL och 36 § LVU. Bestämmelsen gäller endast barn eftersom de som är är myndiga och därmed ensamma har rätt att föra sin talan. Andra stycket i de nuvarande bestämmelserna föreslås upphöra. I stället har 2 § denna lag utformats på så sätt att barnet eller den unge har rätt att yttra sig. Vid en utredning som rör barn får samtal med barnet genomföras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är när- varande. Bestämmelsen motsvarar det förslag som lämnats i betänkandet Beslutanderätt vid gemensam vårdnad, SOU 2007:52. Den tar sikte på samtliga utredningar som bedrivs enligt 6 kap. 1 § denna lag och som rör barn. Bestämmelsen omfattar därmed utredningar rörande ett barns behov av stöd eller skydd, oavsett om utredningen inletts genom en anmälan, genom en ansökan om bistånd eller på annat sätt. Den omfattar vidare utredningar av om barnet har behov av ny vårdnadshavare samt utredningar som kan härledas till socialnämn- den från andra lagar, t.ex. lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och . Bestämmelsen avser inte att åsidosätta barnets egen vilja när han eller hon har en egen rätt att råda över frågan. I bestämmelsen ges endast besked om att socialnämnden inte är beroende av vårdnads- havarens samtycke, som enligt gällande rätt annars utgör den rätts- liga förutsättningen för att samtal med yngre barn ska få äga rum. ska enligt bestämmelsen ha rätt att genomföra samtalet med barnet utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detta betyder inte att samtalet måste eller ens bör genomföras på de premisserna. Nämnden måste från fall till fall avgöra om det finns anledning att åberopa denna rätt när samtalet ska hållas. Bestämmelser om anmälningsskyldighet finns i detta femte kapitel. För att bestämmelserna ska vara lättare att tillämpa och förstå, är de, till skillnad mot dagens bestämmelser i , uppdelade på olika paragrafer. Det samlande begreppet för de fall som ska anmälas har i samma syfte ändrats till barn som far illa. Reglerna om anmälningsskyldighet har placerats i detta kapitel mot bakgrund av lagens kronologiska uppbyggnad. En anmälan är inte sällan det som gör att socialnämnden initialt får kännedom om barnet eller den unge och först därefter tas ett beslut om att inleda eller inte inleda utredning. Anmälningsskyldigheten bör därför regleras före bestämmelserna om utredningen. Var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla detta till socialnämnden. Bestämmelsen motsvarar delvis 14 kap. 1 § första stycket SoL. Uttrycket barn och ungdom har ersatts av enbart barn och uttrycket något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd har ersatts av eller misstänker att ett barn far illa. Motiven för de förändrade formuleringarna framgår av kommentaren till 2 § nedan. Myndigheter vars verksamhet berör barn samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersöknings- verksamhet, och kriminalvården är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Den som gör en anmälan enligt första stycket kan påkalla ett särskilt möte för att uppmärksamma barnets situation. Om möte påkallats ska socialnämnden, om det inte är olämpligt med hänsyn till barnets bästa, kalla barnet, vårdnadshavaren och den som gjort anmälan till ett sådant möte. Vad som i första och andra styckena sägs om myndigheters anmäl- ningsskyldighet och möjlighet att påkalla möte med socialnämnden gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Detsamma gäller dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och unga eller annan yrkesmässigt bedri- ven enskild verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på social- tjänstens område. För familjerådgivning gäller i stället vad som sägs i 3 §. Myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma som anges i första och tredje styckena är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning rörande ett barns behov av stöd eller skydd. Paragrafen motsvarar delvis 14 kap. 1 § andra och fjärde styckena SoL. Allmänt har uttrycket barn och ungdom ersatts av enbart barn. Anmälningsskyldigheten avser endast dem upp till , I SoL finns ingen definition av begreppet ungdom.