sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — Den nuvarande åldersgränsen – – som slutpunkt för återbetalning av lån infördes genom det nya studiemedelssystemet Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder var motsvarande gräns ingången av det året personen fyller . Höjningen ansågs enligt regeringen rimlig mot bakgrund av att det nya ålderspensionssystemet ger möjlighet att skjuta upp pensionsavgången något eller (a. prop. s. 123). En fordran som uppkommit p.g.a. återkrav av studiestöd ska bevakas fram till utgången av det år då den återbetalningsskyldige fyller . Därefter ska fordringen skrivas av (5 kap. 6 § studiestödslagen). Bestämmelsen relaterar till behandlad bestämmelse. 2 kap. 12 § studiestödsförordningen innehåller en bestämmelse som reglerar hur den studerandes ekonomiska underlag ska fastställas för att avgöra om han eller hon har rätt till studiehjälp i form av extra tillägg. Den anger att före den studerande fyller ska dennes vårdnadshavares inkomster räknas med i underlaget, och efter 18-årsdagen ska i stället den studerandes föräldrars eller motsvarandes inkomster räknas med. Någon skillnad i sak mellan vad som gäller före och efter åldersgränsen finns alltså egentligen inte. I 4 kap. 3 § studiestödsförordningen finns en bestämmelse som rör återbetalning av lån. Den relaterar till 4 kap. 14 § studiestödslagen och anger hur förmögenheten ska beräknas vid prövning av rätt till nedsättning av årsbeloppet fr.o.m. det kalenderår då låntagaren fyller . I bilagan till studiestödsförordningen klargörs i inledningen till Avdelning A för vilka i bilagan angivna utbildningar som studiehjälp respektive studiemedel kan lämnas med utgångspunkt i åldersgränserna som anges i 2 kap. 2 och 3 § studiestödslagen. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Centrala föreskrifter och allmänna råd om beviljning av studiemedel Enligt 3 kap. 15 § studiestödslagen får studielån även lämnas i form av tilläggslån för vissa merkostnader i samband med studierna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana tilläggslån. Med stöd av ett bemyndigande i 3 kap. 14 § studiestödsförordningen har meddelat sådana föreskrifter, CSNFS 2001:1. Enligt 8 kap. 9 § dessa föreskrifter får merkostnadslån för dubbel bosättning lämnas till en studerande som har hemmavarande barn om barnet är eller är 18–och fortfarande läser på grundskole- eller gymnasienivå. Det nuvarande studiemedelssystemet, annuitetslånet, började tilllämpas . – tillämpades ett annat system, studielånet. Fram till tillämpades ett äldre system, återbetalningspliktiga studiemedel. På grund av de långa löptiderna för återbetalning av studiemedel är det fortfarande många återbetalare som betalar tillbaka studiemedel från de två äldre systemen. För dessa system gäller fortfarande återbetalningsreglerna i den äldre studiestödslagen (1973:349). Studielån och återbetalningspliktiga studiemedel Studielån som kvarstår obetalda det år då den återbetalningsskyldige fyller ska avskrivas (8 kap. 9 § studiestödslagen [1973:349]). Fordran p.g.a. återkrav av studielån bevakas fram till det år gäldenären fyller och avskrivs därefter (9 kap. 2 a § studiestödslagen [1973:349]). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Vid återbetalning fastställs ett avgiftsunderlag. Ifall den återbetalningsskyldige vid årets ingång har vårdnaden om eget barn som är , så ska avgiftsunderlaget minskas med ett basbelopp (8 kap. 32 § studiestödslagen [1973:349] i dess lydelse före ). Förordningen om bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan Förordningen (1995:667) om bidrag till vissa funktionshindrade elever i gymnasieskolan innehåller ingen uttrycklig åldersgräns. Av dess rubrik och av 1 § framgår dock att bidrag enligt förordningen lämnas till dels elever i utbildning för döva eller hörselskadade enligt 9 kap. gymnasieförordningen (1992:394), dels elever i utbildning som är speciellt anpassad för svårt rörelsehindrade ungdomar (Rh-anpassad utbildning) enligt 10 kap. gymnasieförordningen. Studerande som har rätt till bidrag enligt förordningen kan under vissa förutsättningar få ett tilläggsbidrag. Sådant bidrag lämnas dock först fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år då den studerande fyller (7 a § förordningen). En fordran som har uppkommit på grund av att bidrag enligt förordningen har återkrävts och som inte har återbetalats bevakas fram till det år då gäldenären fyller . Därefter avskrivs fordran (15 § förordningen). Det har inte framkommit att det på studiestödsområdet förekommer förfaranden som tar hänsyn till ålder i andra avseenden än vad som föreskrivs i författningarna. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Vårt förslag: Diskrimineringsförbudet i fråga om statligt studiestöd i diskrimineringslagen (2008:567) kompletteras så att det innefattar även ett förbud mot diskriminering som har samband med ålder. Förbudet hindrar dock inte särbehandling på grund av ålder, om den har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Vi har i uppdrag att föreslå hur ett förbud mot diskriminering på grund av ålder ska införas på bl.a. studiestödsområdet. Eftersom vår utgångspunkt är att skyddet ska vara lika för de olika diskrimineringsgrunderna bör ett åldersdiskrimineringsförbud införas också på detta område. Ett förbud mot diskriminering på grund av ålder i fråga om studiestöd ingår också i det förslag till EU-direktiv om likabehandling som vi ska beakta. Som framgår av kartläggningen förekommer ett antal åldersrelaterade bestämmelser som har betydelse för bl.a. möjligheten att få olika former av ekonomiskt stöd vid studier. Motiven till de föreskrivna åldersgränserna varierar. Syftena med de åldersrelaterade bestämmelserna på studiestödsområdet får emellertid, som nedan framgår, anses som legitima varför det inte kan råda ett absolut förbud mot att tillämpa ålderskriterier. Det förbud vi föreslår bör därför förenas med ett undantag. Som tidigare anförts bör bestämmelser om undantag från förbudet mot diskriminering på grund av ålder om möjligt vara utformade på ett enhetligt sätt och med en avfattning som inte låser tillämpningsområdet till specifika förhållanden. Vi föreslår att undantaget på studiestödsområdet får samma generella utformning som de generella undantag som redan finns i diskrimineringslagen och som vi föreslagit på övriga områden. Således bör anges att diskrimineringsförbudet inte hindrar sär- Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder behandling på grund av ålder, om den kan motiveras av ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga. Studiestödssystemets mål och inriktning Innan vi redovisar hur vi ser på de åldersgränser som vi funnit genom vår kartläggning kan det vara på sin plats att kort nämna något om studiestödets mål och inriktning. I propositionen som ligger till grund för den nya studiestödslagen (prop. 1999/2000:10 s. 77) slås fast de övergripande målen för studiestödet. Där sägs att studiestödet är en del av utbildningspolitiken och ska bidra till att förverkliga målen för detta område. Det ska verka rekryterande och därmed bidra till ett högt deltagande i utbildningen. Det ska vidare ha en utjämnande verkan mellan individer och grupper i befolkningen och således bidra till ökad social rättvisa. Det ska också ha en god effekt på samhällets ekonomiska hushållning över tiden. När det gäller studiestödets nivå sägs i propositionen att studiestödet ska täcka rimliga levnadsomkostnader för den studerande själv och i princip vara lika stort för alla. För vissa äldre studerande som normalt har högre fasta kostnader än ungdomsstuderanden bör dock möjligheter till tilläggslån finnas. Bidragets uppgift är att stärka rekryteringsinslaget och hålla nere skuldsättningen. Ett högre bidrag bör enligt propositionen kunna ges i första hand till de grupper som har behov av grundläggande och överbryggande utbildning. Principen för studiestödssystemet bör vara att lånet ska betalas tillbaka och att lånesystemet ska bära sina egna kostnader. Vår syn på förekommande åldersgränser Nedan redovisas närmare vår syn på de författningsreglerade åldersgränserna. Med hänsyn till att samhällsområdet i mycket hög grad är författningsreglerat torde det knappast förekomma andra hänsynstaganden till ålder än de som anges i författningarna. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Nedre åldersgränser för studiestöd Vissa åldersgränser motiveras av behovet av avgränsningar mellan olika system. Studiestödet ingår som ett led i utbildningspolitiken och vissa åldersgränser för de olika stöden utgår från när elever i allmänhet fullgjort respektive gymnasieskolan. Studiehjälpen utgör vidare en del av samhällets stöd till barnfamiljer. Den tar vid när rätten till barnbidrag upphör. Bestämmelser med åldersgränser av detta slag som har till syfte att avgränsa systemen måste anses berättigade, lämpliga och nödvändiga. Åldersgränser i fråga om rätten till studiemedel, avtrappning av lånemöjligheten och återbetalning av studielån m.m. En av grundprinciperna i studiemedelssystemet är som nämnts att studielånen inte ska vara större än att lånet kan betalas tillbaka. Motivet till de övre åldersgränserna för rätten till studiemedel och den successiva begränsningen av rätten till studielån från en viss ålder är just att skuldsättningen för personer med kort återbetalningstid inte ska bli för hög. Syftet med dessa åldersrelaterade bestämmelser får anses berättigat och åldersgränserna får anses både lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. I sammanhanget kan också noteras vad , som haft i uppdrag att överväga och föreslå åtgärder som rör de studerandes ekonomiska och sociala situation, anförde i sitt betänkande Stärkt stöd för studier (SOU 2009:28 s. 307) beträffande åldersgränserna för rätt till studiebidrag och studielån. Kommittén anser att dagens åldersregler för rätt till studiebidrag respektive studielån är väl anpassade till de behov som finns. Samtliga åldersgränser höjdes 2006, vilket ledde till en liten men tydlig ökning av antalet äldre studiemedelstagare. Något större behov av studiemedel i åldrarna tycks inte finnas. Det är få personer som är som ansöker om studiemedel och kommittén har inte heller fått några indikationer på att något större behov skulle föreligga. Dessutom skulle en höjning av åldersgränsen för studielån medföra betydande risker för ökade avskrivningar när låntagarna når . En ökad rätt att ta studielån skulle därmed kunna stå i strid med principen om att studielån ska kunna betalas tillbaka. Även de åldersgränser som uppställts i bestämmelserna som rör återbetalning av studielån bygger på principen att lånet ska betalas tillbaka som systemet innehåller vissa skyddsregler för att Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder lindra återbetalningsbördan med mindre goda ekonomiska förhållanden. Den ovan gjorda bedömningen av de åldersrelaterade bestämmelserna i fråga om rätt till studiemedel m.m. gäller även i fråga om återbetalning. Det förhållandet att åldersgränserna i den nuvarande och i den äldre studiestödslagen, som alltså fortfarande gäller för återbetalare med lån som lämnats enligt de äldre studiemedelssystemen, skiljer sig något åt (t.ex. 67-årsgräns respektive 65-årsgräns för slutpunkten för återbetalning av studiemedel) hindar inte att åldersgränserna i respektive lagar bör anses lämpliga och nödvändiga. Den föreskrivna åldersgränsen för en mer förmånlig prövning av om studiemedel ska beviljas utöver de i lagen fastställda veckogränserna syftar till att underlätta livslångt lärande. Av statsfinansiella skäl kunde de generösa möjligheterna till undantag inte omfatta alla utan måste begränsas till en viss åldersgrupp. Att öka dispensmöjligheterna för personer motiverades bl.a. av att denna åldersgrupp ofta har en utbildning som ligger längre tillbaka i tiden och som av arbetsmarknadsmässiga skäl kan behöva uppdateras liksom av att det i denna grupp också är vanligare att man behöver byta yrkesinriktning på grund av till exempel en förslitningsskada. Även i detta fall får syftet med den åldersrelaterade bestämmelsen anses berättigat och åldersgränsen som sådan både lämplig och nödvändig. 25-årsgräns för högre bidrag respektive tilläggslån Som framgått av kartläggningen gäller en 25-årsgräns dels för att komma i fråga för den högre bidragsnivån, dels för att få ett tilläggslån. Både den högre bidragsnivån och tilläggslånet har till syfte att underlätta för vuxna att studera. Beträffande det högre bidraget sägs i propositionen (prop. 1999/2000:10 s. 85) att det bör riktas till grupper som är i särskilt behov av kompetensförstärkning och som det är särskilt angeläget att rekrytera till utbildning. Tilläggslånet riktar sig till vuxenstuderande för vilka studierna medför en ansträngd ekonomi t.ex. till följd av att tidigare arbetsinkomst gett förutsättningar för större Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder levnadsomkostnader än vad totalbeloppet i studiemedlen medger. 25-årsgränsen har i dessa fall uppställts för att avgränsa den berättigade gruppen från ungdomsstuderande. () framhöll i sitt remissvar över betänkande att de olika bestämmelserna om åldersgränser i fråga om det statliga studiestödet i allmänhet var motiverade med behovet av avgränsningar mellan olika system eller av samhällsekonomiska skäl. Åldersgränserna var dock inte helt oproblematiska ur ett diskrimineringsperspektiv enligt CSN. En åldersgräns som enligt CSN kunde betecknas som diskutabel var främst redovisade 25-årsgräns för rätt till det högre bidraget och till tilläggslånet. Som CSN framhållit kan den nu gällande 25-årsgränsen i fråga om det högre bidraget diskuteras. Åldersgränser av detta slag är ofta ett trubbigt instrument för att avgränsa en grupp. En 23-årings eller en 24-årings förhållanden behöver inte nämnvärt skilja sig från en 25-årings. Av förarbetena framgår vidare att det inte ligger något mer avgörande skäl för att valts som gräns annat än att den bland de åldersförslag som diskuterades framstod som lämplig mot bakgrund av tidigare föreliggande stöd. måste mottagarna av en förmån av detta slag, som riktar sig till en bestämd grupp mottagare, på något sätt definieras så att de särskiljs från dem som stödet inte är avsett för. Det högre bidraget syftar till att främja rekrytering av den grupp som har störst behov av kompetenshöjning genom ett förmånligt bidrag som håller nere skuldsättningen, vilket får anses vällovligt. Bidraget är däremot inte tänkt att kunna komma i fråga för t.ex. yngre personer som studerar på gymnasienivå, eftersom dessa personer kan få sina studier finansierade genom studiehjälp. Ett system utan en åldersgräns som ligger efter det att flertalet studerande genomför de studier som bidraget lämnas för kan få effekten att vissa studerande medvetet senarelägger sina grundläggande eller gymnasiala studier, eftersom de då kan få dessa finansierade med det mer förmånliga högre bidraget. Med den konstruktion och det syfte som stödet har får användandet av ett ålderskriterium, för att avgränsa den grupp för vilken stödet är avsett, alltså anses både lämpligt och nödvändigt (se dock Studiesociala kommitténs förslag strax nedan). Även bestämmelsen om tilläggslån syftar till att främja rekrytering av vuxna studerande som kan ha en annan livssituation eller levnadsnivå än ungdomsstuderande. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder måste anses berättigat. Att använda sig av en åldersgräns – vid sidan av en inkomstgräns – för att bestämma den grupp som ska vara berättigad till lånet – kan inte i sig anses olämpligt. En annan sak är att det inte är självklart att åldersgränsen är nödvändig för att syftet med bestämmelsen ska uppnås. Måhända skulle den begränsning som ligger i inkomstkriteriet vara tillräcklig för att den avsedda avgränsningen – att begränsa lånet till vissa vuxenstuderande – skulle uppnås. Då det inte ankommer på utredningen att föreslå materiella ändringar i bestämmelserna om studiestöd nöjer vi oss med att konstatera att användandet av en åldersgräns som den nu aktuella i vart fall inte kan anses kränkande i den betydelse detta ord har i vanligt språkbruk. Avslutningsvis kan nämnas att i sitt betänkande (SOU 2009:28) lämnat förslag till ändringar rörande både bestämmelsen om högre bidrag och om tilläggslån som innebär att de nu gällande 25-årsgränserna försvinner. Vad först gäller bidragsandelen av studiemedelsbeloppet menar kommittén att avgörande för andelen bidrag respektive lån bör vara på vilken utbildningsnivå som studierna bedrivs. Studerande på grundskolenivå bör enligt kommittén få den högsta bidragsandelen, bidrag och lån, medan studerande på gymnasienivå bör få bidrag och lån. Studerande på eftergymnasial nivå bör få samma bidragsandel som , dvs. bidrag med en dryg tredjedel av studiemedlens totalbelopp. När det gäller tilläggslånet innebär kommitténs förslag bl.a. att såväl åldersgränsen som inkomstgränsen tas bort. Tilläggslån ska enligt förslaget kunna lämnas och med visst belopp till samtliga studiemedelstagare. Dessa ska således själva bedöma om de av utbildningen vill ta mer lån, t.ex. för att finansiera tillfälliga utgifter eller för att höja sin levnadsnivå. Kommitténs förslag har ännu inte lett till lagstiftning. Enligt 2 kap. 17 § diskrimineringslagen är diskriminering förbjuden även i andra fall än som avses i 5 och 9–15 §§ när den som helt eller delvis omfattas av lagen (1994:260) om offentlig anställning bistår allmänheten med upplysningar, vägledning, råd eller annan sådan Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder hjälp eller på annat sätt i anställningen har kontakter med allmänheten.61 Förbudet gäller dock inte diskriminering som har samband med ålder. Vad som avses med förbudet Medan de andra förbudsreglerna i diskrimineringslagen tar sikte på viss verksamhet tar förbudet i bestämmelsen om offentlig anställning generellt sikte på offentlig förvaltnings kontakter med enskilda. Avsikten är att förbudet ska komplettera de andra diskrimineringsförbuden på så sätt att bemötande av en företrädare för det allmänna som inte fångas upp av något av de andra förbuden faller under denna bestämmelses tillämpningsområde. Förbudet gäller som framgått dem som helt eller delvis omfattas av lagen om offentlig anställning. Hit hör, med vissa undantag, anställda vid och dess myndigheter, vid myndigheterna under regeringen och hos kommuner, landsting och kommunalförbund. Diskrimineringsförbudet tar i första hand sikte på hur anställda vid statliga eller kommunala myndigheter uppträder och bemöter allmänheten eller enskilda personer. Utanför förbudet faller sådant som hur arbetstagaren tolkar och tillämpar en bestämmelse eller över huvud taget bedömningar som han eller hon gör eller åtgärder som han eller hon vidtar för att fullgöra sina åligganden i anställningen. Diskrimineringsförbudet är därmed väsentligen ett förbud mot kränkande uppträdande och trakasserier. Att låta någon vänta extra länge på viss service eller att vägra att lämna ut en handling eller att inte svara i telefon av skäl som har samband med någon av diskrimineringsgrunderna är exempel på vad som kan omfattas av förbudet. Med upplysningar, vägledning, råd eller annan sådan hjälp avses sådant som omfattas av myndigheternas serviceskyldighet enligt i första hand förvaltningslagen (1986:223) och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Här avses vad som förekommer vid kontakter mellan myndighetsföreträdare och medborgarna, t.ex. vid telefonsam- 61 I 5 och 9–15 §§ regleras förbud mot diskriminering i fråga om utbildning, arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag, start eller bedrivande av närningsverksamhet samt yrkesbehörighet, medlemskap i vissa organisationer, varor, tjänster och bostäder m.m., hälso- och sjukvården samt m.m., socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen och studiestöd samt värnplikt och civilplikt. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder tal, besök vid en myndighet eller en kommun etc. Myndighetsföreträdarens uppträdande vid rådgivning, information, utlämnande av allmän handling eller expediering av fattade beslut är några exempel på vad som avses. Innehållet i råden eller informationen, eller vilken bedömning i sak som gjorts vid utlämnade av allmän handling omfattas däremot inte. Diskrimineringsförbudet gäller också när den som omfattas av förbudet, på annat sätt än i fråga om upplysningar, vägledning, råd eller annan sådan hjälp, har kontakter med enskilda inom ramen för anställningen. Här avses sådant som telefonsamtal, personliga möten eller sammanträffanden med enskilda personer eller grupper ur allmänheten. Vårt förslag: Diskrimineringsförbudet i fråga om offentlig anställning i diskrimineringslagen (2008:567) kompletteras så att det innefattar även ett förbud mot diskriminering som har samband med ålder. Ett förbud mot åldersdiskriminering bör införas Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) ska den offentliga makten utövas med respekt för alla människors lika värde. Vidare ska det allmänna dels verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället, dels motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. I 1 kap. 9 § RF föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I lagen om offentlig anställning finns bestämmelser om disciplinpåföljd för tjänsteförseelse för arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder påföljder för tjänstefel finns också i och skadeståndslagen (1972:207).62 Av förarbetena till den nu gällande bestämmelsen i diskrimineringslagen (prop. 2007/08:95 s. 285 f.) framgår att avsikten inte är att lägga några nya skyldigheter på enskilda arbetstagare utöver vad som redan får anses gälla men att det är av stor vikt för allmänhetens förtroende för det allmänna att det i den här typen av mer eller mindre vardagliga och tillfälliga kontakter med företrädare för statliga och kommunala myndigheter inte förekommer t.ex. trakasserier eller skillnader i service. Vi har i fråga om detta förbud inte vidtagit någon kartläggning av huruvida och i vilken mån den enskildes ålder har betydelse för hur anställda vid statliga och kommunala myndigheter uppträder och bemöter allmänheten och enskilda personer. Någon sådan utredning har vi inte ansett nödvändig. Regeringen konstaterade i propositionen med förslag till diskrimineringslag att det var oklart vad ett förbud mot åldersdiskriminering skulle innebära.63 Vi kan emellertid inte se någon särskild svårighet förknippad med diskrimineringsgrunden ålder i detta sammanhang. Det befintliga förbudet gäller för samtliga diskrimineringsgrunder utom ålder. Vår uppgift är, som vi tidigare framhållit, att införa ett lika skydd oavsett diskrimineringsgrund, dock med beaktande av de speciella förutsättningar som gäller för olika samhällsområden. Att mot denna bakgrund låta diskrimineringsskyddet omfatta även ålder när fråga är om myndighetsföreträdares bemötande av och uppträdande mot allmänheten eller enskilda anser vi vara en självklarhet. Diskrimineringslagen bör därför kompletteras så att diskrimineringsförbudet i fråga om offentlig anställning innefattar också ålder. Alla har rätt att i kontakter med myndighetsföreträdare bli bemötta på ett icke-diskriminerande sätt. Något skäl för att förse ett förbud som gäller bemötande och uppträdande med ett undantag anser vi rimligen inte kan finnas.