sou · GYB366 · 2010-10-08 00:00:00 — Studien grundar sig på intervjuer med ungdomar och analys av arkivmateriel från så kallade gymnasieföreningar. Resultaten visar att ungdomarnas föreningsverksamheter speglar kulturellt bestämda föreställning om vuxenhet och ungdomsperioden som för förhandling av klass- och genusbestämda identiteter. Dessa identiteter ter sig olika under olika historiska epoker och har påverkats av t.ex. framväxten av en ungdomskultur i vilken vuxnas normer inte är självklara. Utbildningspolitikens ambitioner att med hjälp av en integrerad gymnasieskola överbrygga klass och genusskillnader undergrävs av elevernas egna föreningsaktiviteter. De gamla skolformerna som bygger på särskiljandets princip lever kvar genom elevernas fritidsaktiviteter inom skolans ramar men bortom skolpolitikens kontroll. och (1999) visar även på hur ungdomskulturen fungerar som distinktionsskapande mellan klass och kön på ett sätt som klart präglas av hur skolväsendet organiserats. I (2002) studie visar hon även på att det i alla klasser utvecklades hierarkiska genusstrukturer, och olika genusdiskurser eller elevtyper identifierades: Sporttjej, , flicka – och bland killar – Machokille, Rättskaffenspojke, Akademikerpojke, Joker, Mjukispojke och Kenpojke (2002). Även internationellt har flera studier visat på barns och ungdomars kategorisering av olika genus typer (se t.ex. 1999; 2005). I Playing it straight. Uncovering Gender Discourses, in the (2005) presenteras olika typer av pojkar och flickor, såsom en pojke som är en pojkaktig pojke, risktagaren som tycker om att leka med lego och därmed ifrågasätter de rådande genusnormerna samt den snälla flickan. (1999) har också studerat hur killar på high school i använder olika tilltalsnamn som cool boy, party animal, squide och poofter för att kategorisera varandra och därmed konstruera sin egen och andras maskulinitet. Båda studierna är och även om barnen kommer till tals i intervjuer appliceras genus- och jämställdhetsperspektivet av forskarna. Kategoriseringsarbete är ett välutforskat fält inom samhällsvetenskapen och då framförallt när det gäller forskning kring identitetsskapande. (2000) menar att vi måste förstå kategoriseringsprocesser om vi ska förstå den sociala världen. Han menar till och med att utan kategorisering är komplexiteten i den mänskliga sociala världen knappt ens hanterlig (2000:8)5. Detta innebär att studier som intresserar sig för barns genuskategoriseringar kan ge viktig information om hur de tolkar och hanterar sin sociala omgivning. Ovan redovisade studier visar alltså hur barn aktivt konstruerar och använder sig av genuskategorier i skolan för att förhandla relationer och sina egna identiteter. Detta görs i relation till existerande föreställningar om jämställdhet (2008). Studier av denna typ kan alltså ge indikationer på hur pass väl jämställdhetsarbetet i samhället i stort slagit igenom, men även upptäcka mer nyanserade bilder av jämställdhetsarbete och hur barn och unga själva förstår jämställdhet. Skillnaden mellan flickor och pojkar I ovanstående studier framkommer även hur barn och unga beskriver skillnader mellan könen. Dessa beskrivningar kan ge värdefull information om hur barn tolkar de positioner som är tillgängliga för dem och vad som förväntas av dem utifrån genus. Flertalet studier visar på olikheten mellan hur pojkar och flickor beter 5 Författarnas översättning. sig i skolan (1993; Sandquist 1998), att de intar olika roller och blir bemötta på olika sätt av pedagoger och andra i skolan. Dessa beskrivningar stöds också i pojkar och flickors egna beskrivningar av hur de upplever skolmiljön (2001). De största skillnaderna mellan pojkar och flickor i skolan (inklusive förskolan) är att pojkar tar mer plats och bråkar mer medan flickor är mer ordentliga, tar mindre plats i rummet och är tystare. (Odelfors 1998; Sandquist 1998). I (1998) studie undersöktes hur barn använder sig av olika beteenden och språk för att göra sig sedda och hörda inom förskolan. Odelfors genomförde en etnografisk fältstudie och gjorde intervjuer med barnen, deltog i samlingar, inomhussamt utomhuslekar som var både vuxenstrukturerade och fritt valda. Fältstudien genomfördes på tre daghem med barn mellan 5–(Odelfors 1998). Analysen visar att flickor och pojkar inte uttrycker sig och tar plats i lika stor utsträckning. Den största skillnaden på pojkars och flickors villkor uppkommer under de aktiviteter som är mer vuxenkontrollerade. Pojkarna tar mer plats och uttrycker sig mer i exempelvis samlingar medan flickor uttrycker sig mer i sammanhang där det bara är flickor. Ju mer informellt sammanhanget är desto mer tar flickorna plats. Odelfors (1998) hade som syfte att utgå ifrån barnens perspektiv och ge dem möjlighet att uttrycka sina perspektiv genom intervjuerna, där de tillfrågades om sina tankar kring lekerfarenheter och samlingar. I studie (2001) ansåg mellanstadiebarnen att flickorna förväntas ha större ordning på saker och ting och pojkarna anses vara de som lärarna blir mest arga på. Även på högstadiet ansågs pojkarna vara de som lärarna blir mest arga på medan flickorna ansågs vara de mer ordentliga. En slutsats som dras i denna studie är att barnen och ungdomarna upprätthåller etablerade könsroller i sina beskrivningar av skolsituationen (2001). Hur elevers förutfattade meningar om skillnaden mellan tjejer och killar befäster och i viss mån förstärker beteendemönster som kan betraktas som typiskt kvinnliga eller manliga beskrivs även i (2009) om diskriminering och trakasserier. Rapporten bygger på intervjuer med 529 barn och ungdomar i både förskola, grundskola, grundsärskola, gymnasiesärskola och gymnasium. Rapporten konstaterar att genusskillnader kan kopplas till vad författarna kallar för utseendenormer. Att bryta emot dessa normer är speciellt vanskligt för pojkar, även om flickor också blir utsatta om de bryter mot reglerna för vad för slags kläder och smink som anses var rätt att använda. Brytande av regler relaterade till kropp och känslighet är alltså en källa till trakasserier. Pojkar får inte vara för känsliga och flickor får inte smutsa ned sig. Fysiskt våld är vanligast bland pojkarna och ryktesspridning bland flickorna. I gymnasieålder tränas flickor på yrkesinriktade program att klara av manliga miljöer men någon liknande träning ges inte till pojkar. (2009; se Salminen- 2010 för en diskussion om enkönade klasser i anglosaxiska länder och ) Det som författarna till (2009) kallar för utseendenormer har uppmärksammats även i internationella studier. I en kvalitativ studie visar , Kless & (1992) hur samtalsämnen skiljer sig, beroende på kön mellan ungdomarna (), på två offentliga skolor i ett övre medelklassområde i . I studien framgår att flickorna koncentrerade sig mer på utseende, klädsel, kärlek, relationer och konformitet inom gruppen medan det viktigaste för pojkarna var att uttrycka sina fysiska styrkor genom exempelvis sport, att hävda sin autonomi genom att jämföra sig med varandra samt att visa motstånd mot auktoritet (, Kless & 1992). Dock visar studien även på att den traditionella uppfattningen om pojkar som aktiva och flickor som passiva inte helt stämmer då både pojkar och flickor visar sig vara aktiva och passiva inom sina respektive sfärer. (, Kless & 1992). Andra studier visar att när tjejer och killar talar om vad det innebär att vara kille handlar det mycket om aktivitet och fysisk kapacitet, medan förståelsen av vad det innebär att vara tjej handlar mer om passivitet och att ha fokus på sociala relationer (se t.ex. Edley & Wetherell 1995; 1999; Frosh, & Pattman 2002; Korobov & Bamberg 2004; 2008; Laanemets & 2008). Detta sätt att förstå skillnaden mellan tjejer och killar, som delas av barn och vuxna, behöver dock inte nödvändigtvis betyda att killar alltid är aktiva och tjejer alltid passiva. I en kritik av klassiska text Throwing like a girl (1990) har (2003) genom en empirisk studie av tjejers och killars lek visat på att tjejer använder samma fysiska och verbala resurser som killar i leken, med varierande intensitet beroende på hur pass duktig motståndaren är. I (2000) visar på att barns förståelse om kön baseras på kollektiva föreställningar om manligt och kvinnligt. Syftet med studien är att belysa och problematisera hur flickor och pojkar förstår och förhåller sig till det sociokulturellt skapade könet, det som i dagligt tal benämns som kvinnligt och manligt (2000). Deltagargruppen bestod av 60 barn från tre olika klasser i tre skolor i . Studien grundades på intervjuer och kompletterades med bilder som fungerade som underlag och ingång till samtalen. Utifrån barnens reaktioner på bilderna och texten analyserades deras föreställningar om kvinnligt och manligt i relation till kropp, idrott, familj och arbete (2000). Könsstereotypa föreställningar kommer fram tydligt när barnen uttalar sig om andra barn. Den manliga idealbilden präglas av föreställningar om styrka, mod och kompetens, medan den kvinnliga kroppen till stora delar osynliggörs. Studien visar dock också att framför allt en del flickor är beredda att omvärdera innebörden i kvinnliga respektive manliga idealtyper, samt att idealbilderna av kvinnligt och manligt har större betydelse för barnens föreställningar om de kommer från ett abstrakt plan istället för konkreta situationer. Pågående forskning som behandlar frågor om kön i skolvärlden är doktorand avhandlingsprojekt från arbete i . undersöker hur utsatta flickor hanterar sin skolgång. I sitt arbete har noterat att flickor tycks vara benägna att dölja dessa situationer mer än pojkar.6 Studierna ger en relativt entydig bild av hur barn producerar och reproducerar föreställningar om skillnaden mellan könen. Detta kan förstås utifrån att barn använder olika resurser för att tolka och förstå genus och sin egen könade identitet (se 2007). Det faktum att barn beskriver skillnader mellan pojkar och flickor behöver dock inte med nödvändighet betyda att pojkar och flickor har olika möjligheter, rättigheter och skyldigheter till ett inflytelsefullt deltagande och makt att påverka sin vardagssituation. Dock kan det visa på att pojkar och flickor upplever och tolkar skolmiljön på olika sätt och att de med största sannolikhet skolas in i olika normer beroende på kön (Youdell 2005). 6 /(). Det socialkonstruktionistiska perspektivet på kön och genus har fått ett stor genomslag i studier kring barn och genus så väl i (se t.ex. 2000; 2002; 2004; 2005; 2005b; 2007; 2008;) som internationellt (se t.ex. 1993; 1998; 2003; 2005; 2005) under . Frågan som står i fokus i dessa studier är inte hur barnen beskriver skillnader mellan könen utan hur kön görs. studie I en klass för sig – , Klass och Sexualitet Bland Gymnasietjejer (2004) studerar hur två grupper tonårstjejer med olika klassbakgrund skapar sin feminitet på olika sätt. Studien är baserad på deltagande observationer av två tjejgrupper i två olika gymnasieklasser i så väl som enskilda och gruppintervjuer med tjejerna samt informella samtal med lärare. Den ena klassen går barn– och fritidsprogrammet medan den andra gruppen går ett mer studieförberedande samhällsvetenskapligt program. Studien visar att genus är kopplat till konstruktionen av heterosexualitet. En paradox som framträder är att tjejerna betonar vikten av individualitet som de förväntas vara normala och passa in. Tjejernas egna röster kring jämställdhet i skolan framträder inte, däremot ges exempel på konversationer mellan tjejerna om vad som är okej att göra som tjej och vad som inte är det, samt skillnader mellan killar och tjejer. har i ett flertal studier undersökt genusrelationer i skolan och tjejer och killars inflytande över sin skolsituation (1990, 1997, 2000, 2005). (2005) har uppmärksammat hur elever använder sig av könade normer i skolan, men också hur dessa normer utmanas och överskrids i exempelvis diskussioner om relationer mellan tjejer och killar. En annan studie som behandlar hur maskulinitet och femininitet skapas av eleverna i är avhandling (2008). Syftet är att genom observation se hur ungdomar i årskurs 9 förhåller sig till de normer och förväntningar som finns bland elever och lärare och att undersöka hur ungdomarna (och lärarna) definierar dessa normer. (2008) genomför deltagande observation samt formella och informella intervjuer på två skolor i två olika kommuner. Studien visar att eleverna och lärarna i intervjuerna ofta talar om kön som varandras motsatser men att könen framställs som betydligt mer flexibla då de pratar om den vardagliga praktiken. killarna och tjejerna var att visa upp både maskulina och feminina drag såsom att vara sportig, utåtriktad samt se bra ut och vara mogen (2008). lyfts även nya typer av pojkar och flickor fram där menar att en del pojkgrupper var måna om sitt utseende, intresserade av sport men även studieinriktade samt öppna för könsöverskridande relationer, något som kallar för flexibel maskulinitet (2008). Vissa flickgrupper var även mer utåtriktade och tog för sig. Stark individualisering framhävs som viktig inom den ideala bilden av vad det innebär att vara både tjej och kille. Lärarna visar sig bidra till att stärka könsstereotyper samt heteronormativitet i klassummet (2008). Fokus för Holms studie ligger på elevernas uppfattningar om genuskonstruktioner. Liksom i Holms (2008) studie beskriver (1998) hur barnen i hennes studie ser på könen som varandras motsatser. (1998) undersöker hur genus konstrueras bland barn i samt vad uppfattningar om könsskillnader har för påverkan på beteenden och interaktion mellan barnen. Fokus ligger på barnens uppfattningar om genus och arbete. Studien genomförs med hjälp av intervjuer och observationer av rollspel (1998).7 Hur barnen konstruerade skillnader mellan könen märktes i hur de resonerade kring framtida yrken, som tenderade att ses som olika för båda könen. Rollspelen visade att rollerna inom gruppen tilldelades utifrån kön. Diskussionen kring jämställdhet och lika villkor för flickor och pojkar fanns dock också bland barnen framför allt när flickorna talade om vikten av självständighet. (1998) Fokus för studie är hur barnen konstruerar normer för pojkar och flickor ska bete sig. I artikeln Förskolebarns konstruktion av maskuliniteter (2005) skriver om hur pojkar och flickor i förskolan genom sitt agerande både upprätthåller och utmanar maskulinitetsnormer (2005). Utgångspunkten är att begreppet maskulinitet inte nödvändigtvis behöver kopplas till det manliga könet och femininitet till det kvinnliga (2005), utan att också flickor kan praktisera och bidra till konstruktioner av maskulinitet. Metodansatsen är kvalitativ och studien bygger på fyra barns berättelser (tre pojkar och en flicka) om hur de tycker att en pojke ska vara och bete sig. visar hur barn genom att protestera, omförhandla eller acceptera föreställningar om hur man bör vara som pojke aktivt bidrar till att göra kön. På så sätt positionerar 7 Intervjuerna genomfördes med 145 barn efter rollspelen. Totalt deltog 81 flickor och 64 pojkar i åldrarna 7–11 i studien. barnen sig själva på olika sätt inom de gränser som av pedagoger och barn uppfattas utgöra det normala (2005). Även (2008) visar i sin analys av boksamtal i skolan hur elever och lärare gemensamt skapar genusnormer. Bland annat visar (2008) på att läraren utgick ifrån att flickorna i klassen skulle identifiera sig med kvinnliga karaktärer i texterna. Elever gjorde dock motstånd mot detta genom att exempelvis identifiera sig med djur (se också 2009). I artikeln Barbie princesses and dinosaur dragons: narration as a way of doing gender studerar (2005a) barns berättelser utifrån ett genusperspektiv. Åtta förskolebarn skapade egna berättelser utifrån ett medialt utbud bestående av serietidningar, sagoböcker, filmer, leksaker och diverse TV program, med syftet att utforska genuspositioner på ett lekfullt sätt (2005a). Barnens berättelser visade sig ha ett genusstereotypt innehåll. Exempelvis så handlar flickornas berättelser om romantik och det vardagliga livet, medan pojkarnas berättelser i huvudsak handlar om hjältar och farliga varelser (2005a). Men i sina texter gjorde också barnen nytolkningar av traditionella berättelser och genusroller. Flickorna lät exempelvis sina kvinnliga karaktärer spela aktiva roller, och pojkarnas hjältar blev vänner med fienden. Artikeln är en del av ett större projekt som handlar om sociala och kulturella dimensioner i barns konstnärliga aktiviteter (se 2005b). Studien har en kvalitativ, etnografisk ansats. Data samlades in genom deltagande observationer, videoinspelningar, samtal med barnen och dokumentation av barnens teckningar och texter. Artikeln har en klar fokus på barns röster och visar på hur barn genom egna berättelser positionerar sig själva som flicka eller pojke. I ett pågående forskningsprojekt, finansierat av , undersöker vidare platsens betydelse för barn , vilket har studerats av . I sin artikel Platsens betydelse och barns sätt att ladda en plats med symbolisk mening analyserar Halldén (2005) hur barn skildrar sig själva , och hur skildringen är knuten till en specifik plats.8 Barnen ombads i studien att skrivna berättelser på temat Min framtida familj. När barnen skriver om sig själva som vuxna gör de det genom scener där huvudkaraktärerna (barnens alter ego) agerar. På så sätt framträder karaktärernas kompetenser, och berät- 8 Det empiriska materialet består av Barnen som deltog var 8–respektive 13–, och gick i skolklasser med varierande socioekonomiska sammansättningar. Den metodologiska ansatsen är kvalitativ och består av textanalys. telserna ses som uttryck för hur barnen använder sig av olika diskurser för vuxen manlighet respektive kvinnlighet. Barnens fiktiva vuxenkaraktärer är alltså förbundna med en specifik plats som genom berättelsen blir könskodad. I artikeln utforskas barns röster och framställningar av genus i relation till plats (Halldén 2005). planerade studie kommer däremot att undersöka hur barn förhåller sig till olika platser, hur flickor respektive pojkar beskriver lekar, erfarenheter och platser de tycker om att vara på. I undersökningen kommer att fråga barnen om vad pojkar respektive flickor leker i skogen. Vad platserna har för betydelse, hur barnen använder dem och hur deras könsidentiteter konstrueras relation till platserna är centralt i studien. Syftet är att bidra till barndomsgeografin som studerar barns relationer till och upplevelser av platser i naturmiljö. Även håller på med ett projekt där platsens betydelse studeras. Centralt i detta arbete är hur barn gör kön i förskolan. Studierna som har beskrivits ovan syftar till att ge en nyanserad och komplex bild av barns genuskonstruktioner, där det bland annat belyses hur båda könen bidrar till att konstruera det egna och det motsatta könet. Studierna som dessa ger viktiga ledtrådar till hur ett fortsatt jämställdhetsarbete utifrån barns perspektiv kan fortskrida och utvecklas. Barns lek har studerats inom barndomssociologin (se t.ex. 1979; Corsaro & Tomlinson 1980; Corsaro & 1991; Corsaro 1997). Mycket lekforskning som intresserar sig för genusfrågor har utgått ifrån en förståelse av pojkar och flickors olika sociala och fysiska förmågor och resurser (se t.ex. Lever 1976; 1979; Maccoby 1998; , Kless & 1992, 1998; Eder 1990; Eder, 1995; 1998). Många av dessa studier tar alltså skillnaden mellan könen förgivet (2003). . (2001) har dock visat hur tjejers och killars beteende vid lekar, som hopprep och att hoppa hage, förändras och beroende på ökad skicklighet. (1985, 2001) har också visat på hur lekpraktiker skiljer sig mellan grupper av tjejer beroende på etniska och kulturella skillnader, och (1990, 1998, 2001) riktar en kritik mot amerikanska studier som ofta har studerat vit medelklass. plays – Girls and boys in school (1993) har haft stort inflytande över studier av hur barn formar sin förståelse för genus i leken och hur leken blir ett sätt att sätta upp gränser för den egna och andras genuskategorier, så kallat boarder work. I studien följde grupper av barn dels i årskurs 4–5 i en grundskola i , dels 3 månader i en skola i . Syftet med studien var studera hur barn konstruerar genus i sin dagliga tillvaro i skolan både i klassrummet och ute på skolgården. Studiens resultat visar bland annat på hur barn konstruerar femininitet och maskulinitet som distinkta kategorier och varandras motsatser. Detta sker inte minst på rasterna där lekarna är uppdelade mellan pojkar och flickor. (1993) menar att lärarna genom gruppindelningar och språket som används i klassrummet också medverkar till att stärka könsdikotomierna. Observationerna lyfter dock fram barn som överträder dessa dikotomier, som exempelvis när vissa flickor vill leka med pojkar och vise versa samt vilka strategier dessa barn använder sig av. Denna studie är främst baserad på observationer där barnen inte tillfrågas om sina tankar kring genus eller jämställdhet och dess betydelse i skolan (1993). I liknande studier av förskoleverksamhet i har (2004) intervjuat barn mellan 3–ålder om deras tankar om och erfarenheter av genus och lek. Studien visar att barnen är mycket medvetna om gällande genusnormer. Barnen i studien hade en klar uppfattning om vilka lekar som var för flickor respektive pojkar. Det visar sig finnas en stark distinktion mellan könen gällande rollspelslekar där pojkarna föredrar att leka superhjältar. (Browne 2004) Även i Kulturnavigering (, & 2007) presenteras barns röster genom intervjuer och observationer om vad man leker och med vem man väljer att leka med utifrån ett genusperspektiv (2007). Syftet med boken är att presentera ett kulturperspektiv på skolan samt att problematisera kategorier såsom kön och etnicitet och hur dessa kategorier påverkar elevers förutsättningar i skolan. Resultaten visar på starka dikotomier mellan könen som även stärks av lärarna; exempelvis genom att de pojkar som beter sig pojkaktigt får mer uppmärksamhet av lärare än de som inte passar in i könsnormerna. Dessa resultat bekräftas även av Ärleman-Hagsér & (2009) vilkas studie visar hur genus konstrueras gemensamt av barn och peda- goger i lek och lärande i förskoleverksamhet. Ärleman-Hagsér & (2009) gjorde videoobservationer av barnens lekpraktiker så väl som av lärandepraktiker ledda av pedagoger i sex olika förskolegrupper (1–barn). Studien visar att genusstereotypa strukturer förstärktes i samtalen mellan barnen och pedagogerna, men också att dessa utmanades av barnen genom gränsöverskridande, omtolkning och positionsförändring. Ärleman-Hagsér & (2009) pläderar i artikeln för att i ökande grad integrera barns perspektiv i jämställdhetsarbetet och vikten av att bedriva forskning där barns röster kan bidra till kunskapsutvecklingen (se även Browne 2004; 2005; 2008). Lek är en social praktik som utgör ett viktigt inslag i barns skolvardag. Detta sker i huvudsak på rasten som (2002) och Elvstrand (2009) har pekat på är en arena för autonomi för barnen i en annars vuxenstyrd miljö (2008). Lek som social praktik är alltså ett viktigt område som allt som oftast negligeras i ett jämställdhetsarbete som vanligtvis utgår från ett vuxenperspektiv (till exempel genom genuspedagogik). Lek utgör i barns perspektiv en viktig social arena för att förhandla sociala identiteter och relationer och här kan möjligheten ges att förändra barnens interna maktrelationer ur ett jämställdhetsperspektiv. Nära knutet till förståelsen av genus är föreställningar om sexualitet, vissa forskare menar att det är omöjligt att skilja genus från sexualitet (se 1989; ; Weeks 1986/2003; Youdell 2005; Sparrman 2006). Framförallt visar både nationell (se exempelvis 2004; Kulick 2005) och internationell forskning på hur heteronormativitet, heterosexualitet och homofobi är det dominanta perspektivet inom skolan både bland pedagoger och elever (se t.ex. Epstein 1997; an Ghail 2000; 2000; Kehily 2001; Röthing 2008).