sou · GYB346 · 2010-06-30 00:00:00 — Ändringen motiveras av den stora betydelse som webbsidor numera har i affärslivet (se avsnitt 12.9, slutet). Ändringen innebär att mer än en vice verkställande direktör får utses (avsnitt 12.12.2). Paragrafen föreslås tillföras ett nytt andra stycke som anger att den som för ett utländskt bankföretags filial tecknar firman inte får vara försatt i konkurs, vara underkastad näringsförbud eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § (se avsnitt 12.12.2). Paragrafen föreslås tillföras ett nytt tredje stycke enligt vilket anmälan om ändring av huvudansvarig revisor i revisionsbolag samt ändrad postadress för revisor och särskild delgivningsmottagare även får göras av den som anmälan gäller (se avsnitt 12.12. Se under 2 a §. I paragrafens första punkt har införts en hänvisning också till rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av om insolvensförfaranden (se avsnitt 12.12.4). Ändringen innebär att en anmälan om skäl för avregistrering även ska kunna göras av konkursförvaltare (se avsnitt 12.12.4). Utredningen föreslår att det införs en ny paragraf med särskilda bestämmelser om avregistrering av obehöriga företrädare i filialer i likhet med vad som gäller vid jämförbara förhållanden i aktie- bolagslagen (27 kap. 6 §), se avsnitt 12.12.4. Ändringsförslaget innebär att regeringens befattning med överklagandeärenden enligt lagen bör upphöra. I övrigt syftar ändringen till att alla beslut enligt lagen som rör enskilda och är överklagbara enligt svensk förvaltningsrätt ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Se under 2 §. Se under 2 §. 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i En ändring föreslås i lagens 10 § som innebär att verkställande direktör för filial ska vara bosatt inom . Förslaget behandlas i avsnitt 12.13. 14.3Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. Förslaget behandlas under 2 § i förslaget till ändring i filiallagen ovan. I 4 § första stycket har förenklingar införts av punkten 3, och punkterna 7 och 8 föreslås utgå (se avsnitt 12.12.3). Utredningen föreslår vidare att det i punkten 4 ska föreskrivas att särskild firmatecknare ska anges, om det utländska företaget är ett bankföretag, och att anmälan i sådana fall enligt andra stycket, punkten 1, ska innehålla en försäkran på heder och samvete om att firmatecknaren inte är i konkurs, eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § (se avsnitt 12.12.3). En sådan försäkran ska också avges om att anlitade revisorer uppfyller revisorslagens (2001:883) krav på auktoriserad respektive godkänd revisor enligt punkt 3 i samma stycke. Förslagen innebär att nuvarande punkten 6 utgår och istället en ny punkt läggs till med innehållet att tillsammans med anmälan för registrering ska inges tillstånd från att driva bankrörelse från filial i , om filialen är en bankfilial till ett utländskt kreditinstitut utanför EES (se avsnitt 12.12.3). I ett sista stycke föreslås att om den som anmäls som verk- ställande direktör, vice verkställande direktör eller firmatecknare inte är folkbokförd i , ska det vid anmälan ges in en fotokopia av passhandling eller annan identitetshandling som avser den anmälde. får kräva in ytterligare handlingar om det behövs för att säkerställa den anmäldes identitet (se avsnitt 12.12.3). Förslaget behandlas under 2 § i förslaget till ändring i filiallagen ovan. Den maximala handläggningstiden för ärende om registrering av filial eller anmälan av föreståndare föreslås kortas från till en månad. Motsvarande bör gälla om det är nödvändigt på grund av utredningen av ärendet att förlänga handläggningstiden (se avsnitt 12.10). Regeringens befattning med överklagandeärenden föreslås upphöra. Förslaget behandlas under 27 § i förslaget till ändring i filiallagen ovan (se avsnitt 12.11). Förslaget innebär att bestämmelserna om vilka avgifter som får ta ut förtydligas (avsnitt 12.12.5). En särskild paragraf föreslås införas som behandlar i vilka fall avgifter inte ska betalas. Genom ett tillägg föreskrivs att avgift inte ska tas ut när revisor eller revisorssuppleant själv avsäger sig sitt uppdrag (avsnitt 12.12.5). En ny rubrik om underrättelser och en särskild paragraf som behandlar dessa föreslås införas i förordningen (se avsnitt 12.12.6). Översyn av lagstiftningen om utländska filialer En särskild utredare ges i uppdrag att se över och i förekommande fall lämna förslag till sådana ändringar i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. som kan behövas vidtas till följd av Europeiska kommissionens formella underrättelse av . Utredaren ska i sitt förslag ta ställning till behovet av ändringar i annan lagstiftning föranledda av eventuella förslag till ändringar i filiallagstiftningen. Vidare ska utredaren överväga om det är i överensstämmelse med att i filiallagstiftningen införa en bestämmelse med innebörden att det till en registreringsmyndighet ska anmälas en representant med adress i som har behörighet att företräda företaget eller näringsidkaren och att företa de rättshandlingar som verksamheten i kräver. Detta under förutsättning att företrädare för företaget är bosatta utomlands. Utredaren ska även göra en översyn av filiallagstiftningen utifrån ett regelförenklings- och moderniseringsperspektiv. Uppdraget ska redovisas . 1 KOM:s ref. SG-Greffel (2009)D/8277, ärendenummer /4800. I lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (lagen) regleras formerna för näringsverksamhet som bedrivs i av utländska företag och utomlands bosatta svenska eller utländska medborgare. Lagen, med tillhörande förordning (1992:308) om utländska filialer m.m. (förordningen), innehåller regler om bl.a. registrering och innebär att alla utländska företag och utomlands bosatta svenska eller utländska medborgare som lämnar begärda uppgifter blir registrerade och får bedriva näring i . Lagstiftningen grundas på de EU-rättsliga principerna om icke- diskriminering och etableringsfrihet och har bedömts förenliga med Rådets elfte direktiv (89/666/EEG) av om krav på offentlighet i filialer som öppnats i en medlemsstat av vissa typer av bolag som lyder under lagstiftningen i en annan stat2 (se prop. 1991/92:88 s. 20). och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden3 (tjänste- direktivet) ska genomföras i svensk rätt. Tjänstedirektivet innehåller bestämmelser om administrativ förenkling, etablerings- frihet och fri rörlighet för tjänsteleverantörer, tjänstemottagarnas rättigheter och tjänsternas kvalitet samt bestämmelser om administrativt samarbete mellan medlemsstaterna. Syftet med direktivet är att stimulera tjänstesektorn genom att förenkla etablering och fri rörlighet inom EES samt stärka tjänste- mottagarnas intressen. För att genomföra direktivet föreslås en ny horisontell lag om tjänster på den inre marknaden som tar upp bestämmelser om gemensamma kontaktpunkter, förfarandet vid tillståndsprövning, samarbete mellan myndigheter, information från tjänste- leverantörer, klagomålshantering samt diskriminerande villkor. Därutöver föreslås lagändringar eller nya bestämmelser inom de tjänsteområden som berörs av direktivets tillämpningsområde. Bland annat föreslås en ändring i 2 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. som innebär att kravet på att det ska finnas en i bosatt föreståndare för fysiska personer som bedriver närings- verksamhet i men som inte är bosatta här ändras. Bestämmelsen formuleras i stället så att för näringsverksamhet som 2EGT L 395, 30.12.1989, s. 36, Celex 31989L0666. 3EUT L 376, 27.12.2006, s.36, Celex 32006L0123. bedrivs i av svenska eller utländska medborgare som är bosatta utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ska det finnas en i bosatt föreståndare med ansvar för den här bedrivna verksamheten. En proposition Genomförandet av tjänste- direktivet har beslutats av (prop. 2008/09:187, bet. 2009/10:NU6, rskr. 2009/10:18). Lagändringarna i anledning av detta träder i kraft . Den svenska filiallagstiftningens överensstämmelse med I en informell skrivelse från Europeiska kommissionen har kommissionen uppmärksammat att vissa av bestämmelserna i lagen och förordningen förefaller strida mot de grundläggande rättigheter som är inskrivna i artiklarna 43 och 49 i fördraget (numera artiklarna 49 och 56 i ). Skrivelsen tar främst sikte på 2, 5 och 10 §§ lagen och har i allt väsentligt samma innehåll som den formella underrättelsen. Regeringen har med anledning av kommissionens informella skrivelse beslutat om en ändring i förordningen för att den svenska lagstiftningen ska stå i överensstämmelse med tjänstedirektivet. Ändringen innebär att ett utländskt företag som är etablerat i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som är tjänste- leverantör i den mening som avses i tjänstedirektivet inte ska omfattas av kravet på filial om företaget endast tillfälligt bedriver näringsverksamhet i . Förslaget har remissbehandlats. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Näringsdeparte- mentet5. , Akademikers Central- organisation och har i ett gemensamt remissyttrande över promemorian föreslagit en bestämmelse av följande lydelse:6 Företag etablerat i utlandet eller näringsidkare bosatt utomlands ska som företaget eller näringsidkaren bedriver närings- verksamhet i till registreringsmyndigheten anmäla representant med adress i som har behörighet att företräda företaget eller näringsidkaren och att företa de rättshandlingar som verksamheten i kräver. Detsamma gäller företag etablerat i vars företrädare är bosatta utomlands. 4KOM:s ref. Markt/E1/CH/dl D(2008)59124 ärendenummer /10568. 5N2009/5828/MK. 6Yttrande över promemorian (Ds 2008:75) Genomförandet av tjänstedirektivet. Kommissionen har i den formella underrättelsen anfört att vissa av bestämmelserna i den svenska filiallagstiftningen förefaller strida mot de grundläggande rättigheterna i artiklarna 43 och 49 i för- draget (numera artiklarna 49 och 56 i ). Det framgår sammanfattningsvis av kommissionens analys att följande anses strida mot EU- rätten: 1.Krav på varje tjänsteleverantör som önskar utöva verksamhet i , oavsett om det ska ske som tillfälligt tillhandahållande av tjänster eller genom etablering, att etablera sig genom filial (2 § lagen). 2.Skyldighet för tjänsteleverantörer från andra medlemsstater som vill öppna en filial att uteslutande bedriva verksamhet under en firma som innehåller det företagets namn som används i etableringsmedlemsstaten, vilket, om det utländska företagets firma kan förväxlas med en bestående firma eller ett bestående näringskännetecken i , kan göra det omöjligt för företaget att registrera sig och därigenom kunna utöva någon verksamhet i (5 § första stycket lagen). 3.Kravet på att tjänsteleverantörer ska göra en anmälan till registreringsmyndigheten och få filialen registrerad innan de kan inleda sin verksamhet på svenskt territorium (4 och 5 §§ förordningen). 4.Kravet på såväl svenska medborgare som medborgare i andra medlemsstater som är bosatta i en annan medlemsstat och som önskar tillfälligt tillhandahålla tjänster i att utse en föreståndare som är bosatt i och anmäla denne till registreringsmyndigheten (2 § andra stycket). 5.Skyldigheten för en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat och som önskar tillhandahålla tjänster i att utse och till registreringsmyndigheten anmäla en särskild delgivningsmottagare som är bosatt i och som ska ta emot eventuella delgivningar av handlingar då verkställande direktören är bosatt i en annan medlemsstat (10 § andra stycket lagen). Med anledning av den formella underrättelsen ser regeringen ett behov av en översyn av den svenska filiallagstiftningen mot bakgrund av bestämmelserna i . Den särskilda utredaren ges i uppdrag att se över lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och förordningen (1993:308) om utländska filialer m.m. och om det behövs lämna förslag till förändringar som behöver vidtas för att bestämmelserna ska stå i överensstämmelse med . Utredaren ska beakta innehållet i kommissionens informella brev av och regeringens svarsskrivelse av samt kommissionens formella underrättelse av . Utredaren ska väga in de ställningstaganden som gjorts i propositionen om det svenska genomförandet av tjänstedirektivet (prop. 2008/09:187). Utredaren ska ta ställning till om det är i överensstämmelse med att i den svenska filiallagstiftningen införa ett krav på representant liknande det förslag som framförts av de fackliga organisationerna. Om utredaren bedömer att det inte är lämpligt att tillhandahålla en lösning inom filiallagstiftningen, ska utredaren avstå från att lämna förslag i denna del och även redovisa de överväganden som lett fram till bedömningen. Därutöver ska utredaren göra en översyn av lagstiftningen utifrån ett regelförenklings- och moderniseringsperspektiv. Utredaren ska särskilt lägga vikt vid regelförenkling, t. ex. åtgärder som minskar företagens administrativa kostnader eller som ger en märkbar förändring i företagens vardag. Utredaren ska göra en konsekvensutredning av eventuella föreslagna ändringar i filiallagstiftningen och belysa effekterna av dessa. Därvid ska 14, 15 och 15 a §§ i kommittéförordningen (1998:1474) tillämpas för att ange kostnadsberäkningar och andra konsekvensbeskrivningar. Det kan exempelvis röra sig om effekter som gäller möjligheten att bekämpa ekonomisk brottslighet, frågor om bokföring och revision, möjligheter att utöva tillsyn samt arbetstagarorganisationernas möjlighet att etablera kontakt med utländska arbetsgivare. Utredaren ska även föreslå de följdändringar i annan lagstiftning som utredaren anser nödvändiga att göra i detta sammanhang. Om de föreslagna åtgärderna innebär kostnader för företag ska samråd ske med . Utredaren bör studera de lösningar som valts i de övriga nordiska ländernas associationsrättsliga 7 N2008/8442/MK. Om utredarens förslag medför ökade kostnader för det allmänna ska förslag till finansiering inom berörda utgifts- områden lämnas. Utredaren ska även samråda med berörda myndigheter och organisationer som t.ex. arbetsmarknadens parter och hålla sig informerad om kommissionens inställning till den svenska filiallag- stiftningen. Utredaren ska följa det pågående arbetet inom när det gäller inskränkning i revisionsplikten och enklare redovisningsregler. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . (N 2009:16) Förlängd tid för att redovisa uppdraget Tiden för att redovisa uppdraget förlängs till . Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över och i förekommande fall lämna förslag till sådana ändringar i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och förordningen (1993:308) om utländska filialer m.m. som kan behövas vidtas till följd av Europeiska kommissionens formella underrättelse av (dir. 2009:120). Utredaren ska även göra en översyn av filiallagstiftningen utifrån ett regelförenklings- och moderniseringsperspektiv. Uppdraget ska enligt direktiven redovisas . Utredaren har kommit in till regeringen med en begäran om förlängd utredningstid. Skälet till begäran är att utredningsarbetet kunde påbörjas först , varför det därför inte är möjligt att redovisa uppdraget . Mot denna bakgrund bör tidpunkten för att redovisa uppdraget förlängas till . DIREKTIV 96/71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 018, 21/01/1997 s. OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2 och 66 i detta, med beaktande av kommissionens förslag(1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet(3), och med beaktande av följande: 1.Enligt artikel 3 c i fördraget utgör avskaffandet av hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna ett av gemenskapens mål. 2.Vad gäller tillhandahållandet av tjänster är alla begränsningar som grundar sig på nationalitet eller hemvist förbjudna enligt fördraget efter övergångstidens slut. 1EGT nr C 225, 30.8.1991, s. 6, och EGT nr C 187, , s. 5. 2EGT nr C 49, 24.2.1992, s. 41. 3Yttrande av (EGT nr C 72, , s. 78), rådets gemensamma ståndpunkt av (EGT nr C 220, 29.7.1996, s. 1) och beslut av (ännu ej offentliggjort i EGT). Rådets beslut av . 3.Genomförandet av den inre marknaden medför en dynamisk miljö för att tillhandahålla tjänster över gränserna, genom att det lockar ett växande antal företag att utstationera arbetstagare för att tillfälligt utföra arbete inom en annan medlemsstats territorium än den stat inom vilkens territorium de vanligtvis fullgör sitt arbete. 4.Tillhandahållandet av tjänster kan antingen bestå i arbete som utförs av ett företag för egen räkning och under egen ledning, i enlighet med ett avtal som har slutits mellan detta företag och mottagaren av de tillhandahållna tjänsterna, eller av att arbetstagare ställs till förfogande för ett företag i enlighet med ett offentligt eller privaträttsligt kontrakt. 5.Att främja tillhandahållandet av tjänster över gränserna kräver lojal konkurrens och åtgärder som garanterar att arbetstagarnas rättigheter respekteras. 6.Ett anställningsförhållande över gränserna ger upphov till problem beträffande vilken lag som skall tillämpas på detta anställningsförhållande och i parternas intresse bör det fastställas arbets- och anställningsvillkor, vilka skall tillämpas på det avsedda anställningsförhållandet. 7.Romkonventionen av om tillämplig lag på avtalsförpliktelser(4), vilken antagits av tolv medlemsstater, trädde i kraft i en majoritet av medlemsstaterna. 8.I artikel 3 i den konventionen anges som en allmän regel att parterna fritt får välja vilken lag som skall tillämpas. Om inget val gjorts regleras avtalet enligt artikel 6.2 av lagen i det land där arbetstagaren vid fullgörandet av avtalet vanligtvis utför sitt arbete, även om han tillfälligt är utstationerad i ett annat land eller, om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt arbete i ett och samma land, av lagen i det land där företaget som har anställt honom är beläget, om det inte framgår av de samlade omständigheterna att anställningsavtalet har närmare anknytning till ett annat land, i vilket fall lagen i detta land skall tillämpas. 4 EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1. 9.Enligt artikel 6.1 i konventionen får inte parternas val av tillämplig lag medföra att arbetstagaren berövas det skydd som garanteras genom de tvingande bestämmelserna i den lag som enligt punkt 2 skall tillämpas om inget val gjorts. 10.I artikel 7 i konventionen anges att de obligatoriska reglerna i en annan lag, särskilt lagen i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren tillfälligt är utstationerad, på vissa villkor kan gälla som den lag som har förklarats vara tillämplig. 11.I enlighet med principen om företräde för gemenskaps- lagstiftningen som anges i artikel 20 i konventionen, inverkar konventionen inte på tillämpningen av bestämmelser som på särskilda områden fastställer hur lagvalsfrågor som rör avtals- förpliktelser skall lösas och som har tagits med eller kommer att tas med i rättsakter från Europeiska gemenskapernas institutioner eller i nationell lagstiftning som har harmoniserats vid genomförandet av sådana rättsakter. 12.Gemenskapsrätten hindrar inte medlemsstaterna från att utvidga tillämpningsområdet för sin lagstiftning eller för kollektivavtal som har ingåtts mellan arbetsmarknadens parter, till att omfatta alla personer som utför avlönat arbete, också tillfälligt, på deras territorium, även om arbetsgivaren är etablerad i en annan medlemsstat. Gemenskapsrätten förbjuder inte medlemsstaterna att med lämpliga medel garantera att dessa regler följs. 13.Medlemsstaternas lagstiftning bör samordnas så att det kan fastställas en kärna av tvingande regler för minimiskydd, vilka skall följas i värdlandet av de arbetsgivare som utstationerar arbetstagare för tillfälligt arbete på den medlemsstats territorium där tjänsterna tillhandahålls. En sådan samordning kan säkerställas endast med hjälp av gemenskapsrätten. 14.Den som tillhandahåller tjänsterna bör följa en "hård kärna" av tydligt definierade skyddsregler, oavsett hur länge arbetstagarens utstationering varar. 15.Det bör anges att i vissa avgränsade fall av arbete med montering och/eller installation gäller inte bestämmelserna om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar . 16.En viss flexibilitet i tillämpningen av bestämmelserna om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar bör dessutom säkerställas. Om utstationeringen inte varar än en månad får medlemsstaterna på vissa villkor göra undantag från bestämmelserna om minimilön eller ange möjligheten till undantag genom kollektivavtal. Om det arbete som skall utföras är av ringa omfattning får medlemsstaterna göra undantag från bestämmelser- na om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar . 17.De tvingande regler för minimiskydd som gäller i värdlandet bör inte hindra att arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna tillämpas. 18.Principen om att de företag som är etablerade utanför gemenskapen inte bör behandlas på ett förmånligare sätt än de företag som är etablerade inom en medlemsstats territorium bör följas. 19.Om inte annat föreskrivs i andra gemenskapsbestämmelser medför inte detta direktiv någon skyldighet att tillåta företag för uthyrning av arbetskraft, och direktivet står inte heller i strid med att medlemsstaterna tillämpar sin lagstiftning om att arbetskraft ställs till förfogande och företag för uthyrning av arbetskraft för företag som inte är etablerade inom deras territorium, men som utövar verksamhet där i samband med tillhandahållande av tjänster. 20.Detta direktiv påverkar varken de avtal som gemenskapen har ingått med tredje land eller medlemsstaternas lagstiftning om rätten för någon från tredje land att tillhandahålla tjänster inom deras territorium. Detta direktiv påverkar inte heller nationell lagstiftning om villkor för inresa, bosättning och anställning för arbetstagare som är medborgare i tredje land. 21.Bestämmelser om sociala förmåner och sociala avgifter fastställs i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen(5). 5 EGT nr L 149, , s. 2. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 3096/95 (EGT nr L 335, 30.12.1995, s. 10). 22.Detta direktiv inverkar inte på den rättsliga regleringen i medlemsstaterna vad gäller rätten att vidta fackliga stridsåtgärder för att försvara yrkesintressen. 23.De behöriga instanserna i de olika medlemsstaterna bör samarbeta med varandra för att genomföra detta direktiv. Medlemsstaterna bör ange lämpliga åtgärder som skall vidtas om bestämmelserna i detta direktiv inte följs. 24.Det är viktigt att garantera att detta direktiv genomförs ordentligt och att i detta syfte planera ett nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. 25.Senast efter det att direktivet har antagits måste kommissionen ta upp föreskrifterna för genomförandet av detta direktiv till förnyad prövning för att vid behov föreslå nödvändiga ändringar. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Detta direktiv skall tillämpas på företag som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna, utstationerar arbetstagare enligt punkt 3, inom en medlemsstats territorium. 2.Detta direktiv skall inte tillämpas på företag inom handelsflottan såvitt avser besättning ombord. 3.Detta direktiv skall tillämpas om ett företag som anges i punkt 1 vidtar någon av följande gränsöverskridande åtgärder: