sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — Det svenska regelverket omfattar inte några bestämmelser som explicit tilldelar ett särskilt ansvar för att sammanställa och offentliggöra rollbeskrivningar för elmarkna- dens aktörer. Det är dock utredningens uppfattning att de aktuella uppgifterna ryms inom ramen för uppdrag enligt inspektionens instruktion. Det finns därmed inget behov av att ändra det befintliga regelverket. För att tydliggöra direktivets intention i denna del kan man dock överväga att genom inspektionens regleringsbrev ge inspektionen i uppdrag att ta fram och offentliggöra de aktuella beskrivningarna. De uppdateringar av uppgifter och eventuellt andra aktörer som därefter kan bli aktuella faller dock inom ramen för befintliga uppdrag enligt instruktionen. I tredje stycket anger artikel 41 att större icke-hushållskunder ska ha rätt att ingå avtal med flera leverantörer . Det svenska regelverket tillåter svenska elkunder att sluta avtal med fler än en elleverantör. Möjligheten att sluta avtal med fler än en kund beror dock även av den tillkommande elleverantörens möjligheter att komma överens med den balansansvarige för den aktuella uttagspunkten. I praktiken är det endast större kunder som har det ekonomiska incitamentet att sluta avtal med fler än en elleverantör vilket också förekommer på den svenska marknaden. En modell för detta är att elkunden sluter ett fastkraftsavtal med en leverantör, och sedan köper resterande el från en annan leverantör. Det svenska regelverket uppfyller därmed direktivets krav i denna del. Syftet med artikel 41 är att underlätta utvecklingen av väl funge- rande slutkundsmarknader för el. På den nordiska marknaden pågår Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre ett arbete med att skapa en nordisk slutkunds- marknad för el. 3.13Kap XI – Slutbestämmelser Kapitel XI omfattar direktivets slutbestämmelser och omfattar artiklarna 42–51. 3.13.1Artikel 42 – Skyddsåtgärder Artikel 42 innehåller bestämmelser om skyddsåtgärder. Artikeln är oförändrad mot det tidigare direktivet. Enligt första punkten får en medlemsstat, i händelse av en plötslig kris på energimarknaden, eller om personers, anordningars eller anläggningars fysiska trygghet eller säkerhet hotas, eller om ett systems integritet hotas, vidta tillfälliga skyddsåtgärder. I punkterna två och tre anges hur omfattande åtgärderna i första punkten får vara samt hur medlemsstaterna ska gå till väga om sådana åtgärder vidtas. Den svenska ellagstiftningen innehåller inte några sådana bestäm- melser som avses i artikel 42. Däremot finns elberedskapslagen (1997:228). Den innehåller bestämmelser om skyldigheten att vidta beredskapsåtgärder och ersättning för kost- nader för sådana åtgärder samt om avgiftssystem för att finansiera beredskapsåtgärder inom elområdet. Elberedskapslagens bestäm- melser kompletteras av förordning (1997:294) om elberedskap, samt av svenska kraftnäts föreskrifter (SvKFS 1997:1) för anmälan enligt 6 och 7 §§ elberedskapslagen och svenska kraftnäts föreskrifter (SvKFS 1997:2) om åtgärder som kan utgöra beredskapsåtgärder enligt elberedskapslagen (1997:288). Artikel 42 torde dock avse andra typer av skyddsåtgärder. Direktivet kräver inte att bestämmelserna i artikel 42 genomförs i nationell rätt. Det är utredningens uppfattning att den därför inte behöver införlivas i ellagen. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.13.2Artikel 43 – Lika villkor Artikel 43 är ny och innehåller bestämmelser om de åtgärder som medlemsstaterna kan vidta för att säkerställa lika villkor i enlighet med direktivet. Enligt första punkten ska de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att säkerställa lika villkor i enlighet med direktivet vara förenliga med fördraget, särskilt med artikel 30 och med gemen- skapslagstiftningen. I andra punkten stadgas att de åtgärder som avses i första punkten ska vara proportionerliga, icke-diskriminerande och trans- parenta. Åtgärderna får bara vidtas efter anmälan till kommissionen och med kommissionens medgivande. Enligt tredje punkten ska kommissionen reagera på den anmälan som avses i andra punkten efter anmälans mottagande. ska börja dagen efter det att fullständig information har erhållits. Om kommissionen inte handlat inom , ska det anses att kommissionen inte har några invändningar mot de anmälda åtgärderna. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 första meningen upprepar vad stadgar och vad som gäller all lagstiftning inom EU som huvudregel. Inga åtgärder behöver särskilt vidtas för att säker- ställa detta. Dock ska medlemsstaten enligt andra meningen i punkten 2 anmäla planerade åtgärder i enlighet med artikel 43 till kommissionen. Inte heller denna punkt föranleder någon åtgärd. 3.13.3Artikel 44 – Undantag Artikel 44 motsvaras delvis av artikel 26 i det tidigare elmarknads- direktivet (2003/54/EG). Artikeln innehåller bestämmelser om möjlighet till undantag från kapitlen IV, VI, VII och VIII samt III om det finns problem i medlemsstaten för driften av de små enskilda mikrosystemen. Undantagen gäller till fördel för mikro- systemen i fråga om renovering, uppgradering och utvidgning av befintlig kapacitet. Det är kommissionen som beslutar om undan- tagen efter att medlemsstaterna har hörts. Beslutet ska offentlig- göras i Europeiska unionens officiella tidning. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Punkten 2 behandlar vilka medlemsstater som inte omfattas av artikel 9 samt artiklarna 26, 32 och 33 i direktivet. I punkten 2 andra stycket står att begreppet företag som bedri- ver produktions- eller elleveransverksamhet i artikel 9.1 b inte omfattar slutförbrukare som bedriver verksamhet inom produktion och/eller leverans av el, antingen enskilt eller gemensamt med någon annan, förutsatt att slutförbrukarna, inbegripet deras andel av el som produceras i kontrollerande företag, är nettoförbrukare av el, uttryckt i årligt genomsnitt och förutsatt att det ekonomiska värdet av den el som de säljer till tredje part är obetydligt i förhål- lande till deras övriga affärsverksamhet. Med små enskilda mikrosystem menas i direktivet varje system med en förbrukning på mindre än 500 GWh och där det inte finns någon koppling till andra system. Artikeln saknar rele- vans för och föranleder därmed inte någon åtgärd. 3.13.4Artikel 45 – Granskningsförfarande Artikel 45 motsvaras av artikel 27 i det tidigare direktivet. Artikeln innehåller bestämmelser om granskningsförfarande. Om kommis- sionen i den rapport som avses i artikel 47.6 drar slutsatsen att vissa skyldigheter som företag åläggs i enlighet med gasmarknadsdirek- tivet inte står i proportion till det mål som eftersträvas, får medlemsstaten av kommissionen anhålla om befrielse från kravet i fråga. Artikeln innehåller också bestämmelser om förfarandet vid en sådan begäran. Det krävs inte någon åtgärd för att ska omfattas av bestämmelsen. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.13.5Artikel 46 – Kommitté Artikel 46 är ny. Artikeln innehåller bestämmelser om att kommis- sionen ska biträdas av en kommitté. Artikeln riktar sig till kommissionen och kräver därför ingen åtgärd för del vid införlivande av direktivet. 3.13.6Artikel 47 – Rapportering Artikel 47 består av sex punkter och innehåller bestämmelser om rapportering. Artikeln motsvaras av artikel 28 i det tidigare direkti- vet men innehåller nya bestämmelser i punkterna 3, 4 och 5, i övrigt är artikeln oförändrad. Bestämmelsen riktar sig till kommis- sionen. I artikeln stadgas att kommissionen ska övervaka och se över tillämpningen av elmarknadsdirektivet. Kommissionen ska också lämna en övergripande rapportering om de framsteg som gjorts till och rådet. Rapporten ska omfatta det som närmare anges i artikel 47. Vidare stadgas i punkten 3, som är ny, att kommissionen ska rapportera till och rådet i vilken utsträckning kraven på åtskillnad enligt kapitel V i direktivet med framgång har kunnat säkerställa fullt och effektivt oberoende för de oberoende systemansvariga för överföring, med faktisk och effektiv åtskillnad som riktmärke. Enligt punkten 4 som är ny ska kommissionen i sin bedömning enligt punkten 3 särskilt beakta ett antal kriterier som räknas upp i punkten. Enligt punkten 5 som också är ny, ska när så är lämpligt, eller särskilt för det fall det i den detaljerade rapporten som avses i punkt tre fastställs att villkoren i punkten fyra inte har säkerställts i praktiken, kommissionen lämna förslag till och rådet för att säkerställa fullt och effektivt oberoende för de system- ansvariga för överföringssystemen . Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Artikeln riktar sig till kommissionen och kräver därför ingen åtgärd för del vid införlivandet av direktivet. De angivna rappor- teringskraven innebär att kommer att behöva förse kommissionen med underlag. 3.13.7Artikel 48 – Upphävande Artikel 48 innehåller bestämmelser om upphävande. Av bestäm- melsen framgår att direktiv /54/EG ska upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas förpliktelser när det gäller införlivande och implementering av nämnda direktiv. Hänvisningar till direktiv /54/EG ska anses som hänvisningar till detta direktiv och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II. Inga åtgärder bedöms behöva vidtas. 3.13.8Artikel 49 – Införlivande Artikel 49 innehåller bestämmelser om direktivets införlivande. Av den första punkten framgår medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Vidare framgår att medlems- staterna genast ska underrätta kommissionen om detta. Det fram- går också att bestämmelserna ska tillämpas , med undantag av artikel 11 (certifiering i förhållande till tredjeländer), som medlemsstaterna ska tillämpa . I första punktens tredje stycke anges hur medlemsstaterna ska gå till väga när de antar bestämmelserna i direktivet. I den andra punkten som är ny anges att medlemsstaterna till kommissionen ska överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.13.9Artikel 50 – Ikraftträdande, och 51 – Adressater Artikel 50 och 51 innehåller bestämmelser om ikraftträdande av direktivet och om direktivets adressater. Det behöver inte vidtas några särskilda lagstiftningsåtgärder med anledning av artiklarna. I bilaga I till det tredje elmarknadsdirektivet finns bestämmelser om konsumentskyddsåtgärder. Bilagan överensstämmer till stor del med bilaga A i direktiv /54/EG. På några punkter har dock kraven på medlemsstaterna skärpts och det finns även några nya skrivningar. Bilagan har namnet Konsumentskyddsåtgärder men i texten talas omväxlande om konsumenter och om kunder. Kunder är definierat i direktivet och avser grossist eller slutförbrukare av el (artikel 2.7). Konsument är inte definierat i direktivet men syftet med termen konsument är att skilja de slutförbrukare som är fysiska personer, (privata personer) från de juridiska personerna (företagen). I linje med intentionerna för direktivet ligger att skydda elkonsumenten i högre utsträckning än den som driver affärsverksamhet varför utredningen valt att tolka bilaga I som att den endast syftar till att ge elkonsumenten ett utökat skydd. 3.14.1Punkten 1 a) – Rätt till ett avtal med sin elleverantör Punkten 1 a) stadgar att konsumenten har rätt till ett avtal med sin elleverantör och listar vad som ska framgå av avtalet. Direktivet föreskriver att avtalsvillkoren ska vara skäliga och kända på för- hand. Information om avtalsvillkoren bör under alla omständig- heter ges innan avtalet ingås eller bekräftas. Om avtal ingås genom en mellanhand ska de upplysningar som avses i denna punkt också tillhandahållas av denne innan avtalet ingås. I femte strecksatsen har en ny skrivning införts. Den innebär att det av avtalet ska framgå om det finns en eventuell rätt för konsu- Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre menten att frånträda sitt avtal med elleverantören utan kostnad. stod eventuell rätt till frånträde. Det nya är således att det ska framgå om konsumenten kan frånträda sitt avtal utan kost- nad. Av bilagan framgår dock inte om det handlar om frånträde under pågående avtalstid eller då avtalstiden löpt ut. Sist i sjätte strecksatsen har följande tillägg gjorts; även i händelse av inkorrekt eller försenad fakturering. I övrigt beskriver meningen villkoren för att få ersättning och återbetalning i de fall tjänsterna inte håller angiven kvalitet. Direktivet stadgar nu att avtalet ska informera om villkoren för ersättning då elleverantören fakturerat för sent eller inkorrekt (t.ex. använt fel mätvärden eller fel pris). Trots att ellagen saknar bestämmelser som anger vad avtal mellan elleverantören och konsumenten ska innehålla fungerar den svenska elmarknaden enligt direktivets intentioner i denna del. Tillsammans med utarbetar marknadens aktörer, representerade genom branschorganisationen , allmänna avtalsvillkor för försäljning av el till konsument. Allmänna avtalsvillkor är dock inte tvingande för parterna, och samtliga elleverantörer är inte heller medlemmar i . Utredningen gör bedömningen att de allmänna avtalsvillkoren inte räcker för att uppfylla kravet på införlivande av direktivet. Mot bakgrund av att det handlar om konsumentskyddsåtgärder bör regleringen huvudsakligen ske i lag. Det finns däremot inte någon anledning att förändra den etablerade praxis som de allmänna avtalsvillkoren bidragit till i de fall de uppfyller direktivets krav. Avtalsvillkorens skälighet kan prövas enlig 36 § avtalslagen och avtalsvillkorslagen varför detta inte behöver behandlas närmare i denna utredning [lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) samt lag (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden]. 3.14.2Punkten 1 b) – Ändring av avtalsvillkor I punkt 1 b) regleras ändring av avtalsvillkor. I punkten anges att underrättelse om varje avsikt att ändra avtalsvillkoren ska ske och att i samband med denna underrättelse ska elhandlarna Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre upplysa kunderna om att de har rätt att frånträda avtalet. Elleverantörerna ska på ett tydligt och lättbegripligt sätt underrätta sina kunder om varje avgiftshöjning. Detta ska ske vid lämplig tid- punkt som inte infaller senare än en normal faktureringsperiod efter det att höjningen trätt i kraft. Medlemsstaterna ska se till att konsumenterna har möjlighet att frånträda avtal om de inte godtar de nya villkor som elleverantören meddelat. I direktivet är termen tjänsteleverantören nu utbytt mot elhandlare (elleverantör) och frasen ett tydligt och lättbegripligt sätt har lagts till som förstärkning. Samma resonemang som under punkten 1 a) kan appliceras på denna punkt. Utredningens bedömning blir därför att även punkten 1 b) bör införas i ellagen. I de allmänna avtalsvillkoren anges att uppsägningstiden ska vara en månad om inte annat har avtalats. En del elhandelsföretag har valt att tillämpa mycket långa uppsägningstider, i vissa fall upp mot . Det är därför viktigt att regleringen tillförsäkrar konsumenter med avtal som inte är tidsbestämda, s.k. tillsvidare- avtal rätt att kunna frånträda sitt avtal vid avtalsvillkorsförändringar av betydelse. 3.14.3Punkten 1 c) – Transparent information Punkten 1 c) avser såväl elleverantörer som företag som bedriver nätverksamhet. Enligt denna punkt ska konsumenten ha tillgång till klar och tydlig information om priser, tariffer och standard- villkor för tillgång till och utnyttjande av eltjänster. Denna punkt är oförändrad från det gamla direktivet, 2003/54/EG, och kan anses genomförd genom prisinformationslagen (2004:347), distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) och ellagen (1997:857). Prisinformationslagen har till uppgift att främja god pris- information till konsumenter. Enligt 10 § prisinformationslagen Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre ska prisinformationen vara korrekt och tydlig. Ingås avtalet på distans gäller enligt 2 kap 6 § distans- och hemförsäljningslagen att näringsidkaren ska informera om priset innan avtalet ingås. I ellagen finns bestämmelser avseende rapportering och infor- mation angående priser, villkor och tariffer. Enligt 8 kap. 11 b § ellagen ska en elleverantör till nätmyndigheten lämna uppgift om de priser och leveransvillkor som elleverantören tillämpar för leverans av el till elanvändare. Närmare bestämmelser om uppgifts- skyldigheten finns i Statens energimyndighets föreskrifter om elleverantörs skyldighet att lämna uppgift om priser och leverans- villkor som tillämpas mot elanvändare (STEMFS 2007:8). Uppgifterna offentliggörs direkt på webben genom prisjämförelse- verktyget Elpriskollen. Även enligt 4 kap. 11 § ellagen finns bestämmelser om rätten till uppgifter om nättariffer mm. 3.14.4Punkten 1 d) – Ett brett val av betalningssätt I punkten 1 d) anges att konsumenterna ska tillförsäkras ett brett urval av betalningssätt, som inte får medföra oskälig diskriminering mellan olika kunder. Systemen för förskottsbetalningar ska vara rättvisa och adekvata samt återspegla den sannolika elförbruk- ningen. Alla skillnader i villkor och bestämmelser ska motsvara elleverantörens kostnader för de olika betalningssystemen. De allmänna villkoren ska vara skäliga och transparenta. De ska meddelas på ett klart och lättbegripligt språk och får inte omfatta sådana hinder för konsumenters utövande av sina rättigheter som inte följer direkt av avtalet, exempelvis genom att avtalen är onödigt omfattande. Kunderna ska skyddas mot oskäliga eller vilseledande försäljningsmetoder. De allmänna avtalsvillkoren reglerar förskottsbetalningar. Erfaren- heterna från den svenska marknaden i stort visar att de olika sätten för betalning av varor, tjänster och nyttigheter är väl utvecklade. Vad gäller diskriminering av kunder med utgångspunkt från valt betalningssätt så saknas direkt reglering. För elleveranserna där kunden kan välja leverantör utifrån kriterier såsom vilka avgifter som tillkommer kan man möjligtvis hävda att marknaden sköter Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre regleringen av detta, även om ett bakomliggande regelverk saknas. Direktivet ställer dock krav på en reglering av detta och mot denna bakgrund bedömer utredningen att ellagen bör tillföras regler om förskottsbetalning och om förbud mot diskriminering mellan kunder p.g.a. valt betalningssätt. Elleverantören ska dock ha rätt att ta ut skäliga kostnader som motsvarar de olika betalningssätten. Kravet på de allmänna avtalsvillkoren och skyddet mot oskäliga och vilseledande försäljningsmetoder får anses omhändertaget av annan lagstiftning. Förbud mot denna typ av metoder finns i mark- nadsföringslagen. Enligt 5 § marknadsföringslagen (2008:486) ska marknadsföring stämma överens med god marknadsföringssed. Marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed är, enligt 6 §, otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Marknadsföringen är otillbörlig om den är aggressiv, 7 §, eller vilseledande, 8 §. Det finns således ett skydd mot otillbörlig mark- nadsföring i svensk lagstiftning. Även 36 § avtalslagen är relevant i sammanhanget då ett avtal kan anses oskäligt på grund av omständigheter vid avtalets tillkomst. 3.14.5Punkten 1 e) – Möjlighet att byta elleverantör utan kostnad Enligt punkten 1 e) ska möjligheten att byta elleverantör utan kostnad anges i kundernas avtal med sin elleverantör. Av punkten 1 e) liksom i punkten 1 a) femte strecksatsen går det inte att utläsa om bytet ska kunna ske utan kostnad under pågående avtalstid. Det vore inte rimligt och är dessutom helt främmande för den allmänna avtalsrätten, om en elkonsument skulle kunna avbryta ett tidsbestämt avtal utan att ersätta elleverantören för avtals- brottet. Det skulle dessutom påverka elleverantörernas incitament att erbjuda tidsbestämda avtal, vilket skulle minska det tillgängliga urvalet av kontrakt och leverantörer på elmarknaden. I punkten 1 a) anges att det av avtalet ska framgå om det är möjligt att bryta avtalet . Det kan vara rimligt att principen Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre för beräkningen av kostnaden för ett sådant brytande av avtalet ska framgå av avtalet. I de allmänna avtalsvillkoren, punkt 5.5, finns föreskrivet vad som ska gälla i det fall en konsument som ingått ett tidsbestämt avtal bryter detta utan att grund för att häva avtalet föreligger. Konsumenten ska då ersätta den tidigare elleverantören för vad företaget kan visa att de förlorar under avtalets återstående löptid. Utredningen menar att det är rimligt att elleverantören visar vilken skada han lidit och att konsumenten får betala skadan då ett avtal bryts . Då de allmänna avtals- villkoren inte är tvingande bör samma regler införas i ellagen. Dock ska det vara upp till elhandelsföretaget att välja om det vill ta ut full ersättning varför regeln ska vara en maximiregel. Det innebär att elleverantören högst får ta ut vad han kan visa sig ha förlorat på att avtalet brutits . Det ger såväl företaget ett skydd genom reglering om att företaget faktiskt har rätt till ersättning baserad på förlorad inkomst som konsumenten som inte kan bli krävd på skönsmässig beräknad ersättning. När det gäller byte då det är avtalsrättsligt möjligt ska detta enligt direktivet ske utan kostnad för konsumenten. Hur elleve- rantörsföretaget och elnätsföretaget löser ersättningsfrågan sins- emellan berörs inte i direktivet och föreslås inte heller regleras i lag. Dock ska varje företag bära sina kostnader, vilket är särskilt viktigt då det handlar om närstående företag (vertikalt integrerade). 3.14.6Punkten 1 f) – Mekanismer för tvistlösning Punkten 1 f) behandlar rätten för konsumenten att få tillgång till transparenta, okomplicerade och billiga förfaranden för behandling av klagomål. Punkten föreskriver konsumentens rätt till en god standard på både tillhandahållandet av tjänsten och behandlingen av klagomål från sin elleverantörs eller elnätsföretag sida. Det ska finnas tillgång till tvistlösning utanför domstol (extrajudiciella). Tvistlösningsförfarandet ska vara snabbt och helst ske . Det ska i vissa fall innefatta ett system för återbetalning och/eller ersättning. Kommissionens rekommendation 98/257/EG av om principer som ska tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol ska i möjligaste mån ligga till grund för förfaran- dena. Kravet på mekanismer för tvistlösning återfinns också i direktivets artikel 3.7 samt 3.13. I den sistnämnda punkten åläggs Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre medlemsstaterna att se till att det finns en oberoende mekanism, exempelvis i form av en energiombudsman eller ett konsument- organ, för att säkerställa effektiv behandling av klagomål och tvistlösning utanför domstol. Punkten föreskriver inledningsvis en skyldighet för elleverantörer och elnätsföretag att hantera konsumenternas klagomål på ett kvalitativt sätt. Företagen ska ta emot konsumenternas klagomål och tillsynsmyndigheten har också i direktivet artikel 37.1 j ålagts en skyldighet att övervaka konsumenternas klagomål. Det pågår ett arbete inom Europeiska kommissionen för att ta fram harmonise- rade metoder att hantera och rapportera konsumentklagomål. Syftet är att man ska kunna göra jämförelser inom hela unionen. ERGEG har bidragit med ett klassificeringssystem för energi- sektorn (Public Consultation on Draft Advice on Customer Complaint Handling, Reporting and Classification, Ref: E09- CEM-26-03 ). kan det således komma att krävas att företagens hantering av konsumentklagomål systematise- ras och harmoniseras.