sou · GYB37 · 2010-02-02 00:00:00 — Den sistnämnda definitionen överensstämmer till sitt inne- håll med den svenska diskrimineringslagens formulering uppnådd levnadslängd (2008:567). I en diskussion om ålderismbegreppets användbarhet berör och (2008) hur begreppet förhåller sig till det så kallade intersektionalitetsperspektivet där hierarkiska relationer ses som en sammanvävning av flerfaldiga maktdimensioner som kön, klass, ålder etc. (för perspektivet, se t.ex. Crenshaw 1993, 2003, de los , 2003, Krekula, Närvänen & 2005). De argumenterar att den oriktade definitionen har en fördel i dessa sammanhang efter- som den inte tar gruppers över- respektive underordning för given utan låter relationer mellan grupper vara en fråga för kontextuell analys. Inom barndomssociologin har barn problematiserats som en underordnad social position bland annat genom begreppet Minori- tetsbarnet. Begreppet ser barndomen som en del av samhällsstruk- turen och framhåller barnet som en minoritet i samhället. Begreppets syn på ålder som maktstruktur kan skönjas i idéer om relationen mellan barn och vuxna i samhällsinstitutioner som skolan. Maktdimensioner framträder också i traditionen Stambarnet som betonar barns särart och ser dem som en folkstam med en egen kultur som står tämligen självständig gentemot vuxenvärlden. Barns kultur förstås med andra ord som en motkultur i en överordnad vuxenvärld (, Jenks & Prout , Krekula, Närvänen & 2005). Den tvärvetenskapliga ung- domsforskningen har belyst åldersrelationer både med begrepp som motkultur (för en översikt över den svenska ungdomsforsk- ningen, se t.ex. , 2003) och med ålderismbegreppet (se t.ex. 2007). Den relativt nya forsk- ningen om vuxen ålder har främst problematiserat vad som karak- teriserar kategorin och i ringa omfattning berört åldersrelationer (se t.ex. Blatterer 2007). Att åldersdiskriminering diskuterats med olika begrepp inom de nämnda forskningsfälten innebär att det saknas en enhetlig forsk- ning om asymmetriska relationer, trakasserier och diskriminering baserade på ålder. Den ringa användningen av ålderismbegreppet utanför det socialgerontologiska fältet innebär också att ålders- diskriminering endast i mindre omfattning uppmärksammats och debatterats i studier av andra åldersgrupper. Gränsdragningar mellan ålderskategorier görs på olika sätt. I likhet med till exempel diskrimineringsgrunden kön delas åldersgrupper ibland in i binära oppositioner. Man talar då om kategorierna icke gammal-gammal och konstruerar dessa som varandras motsatser. skiljer sig ålder från framförallt kön i det att ålderskate- gorier också kan definieras som flerfaldiga; barn, ungdom, vuxna och de gamla och, om man så vill, även inbegripa en så kallad medelåldersgrupp. De skiftande kategoriseringarna och frånvaron av enhetliga dikotoma kategoriseringar bidrar till att det kan vara svårt att urskilja vilka ålderskategorier som är privilegierade respektive underordnade samt hur ett strukturellt förtryck baserat på ålder ska beskrivas. Oavsett hur ålderskategorier definieras betonas återkommande att åldersbaserad diskriminering och fördomar kan riktas mot personer i olika åldrar, såväl mot yngre som mot äldre. Den yrkes- verksamma åldern betraktas sålunda som norm (1995, & Gubrium 2000). Forskare har vidare hävdat att det finns gemensamma diskriminerande mekanismer för både yngre och äldre (se t.ex. Tornstam 2005, 1989). Dessa åldersgrupper tillhör inte i någon större utsträckning den yrkes- verksamma delen av befolkningen i . I ett samhälle där pro- duktivitet värderas högt kan de båda grupperna därför betraktas som improduktiva och utifrån detta tillskrivas lägre status. Motsvarande resonemang gäller för frågor om makt. Både äldre och yngre kan sägas ha mindre makt eftersom de i mindre utsträckning är representerade i höga positioner inom politiken och näringslivet. Båda kategorierna beskrivs också med en nedsättande terminologi (2008, Krekula, Närvänen & 2005). Diskrimineringen av kategorierna innebär inte alltid negativ särbe- handling. Kalish (1979:4) talar om en ny ålderism och menar med detta tendensen att betrakta äldre som svaga med avtagande kompetenser och därför i behov av omsorg och vård. Motsvarande resonemang förs om barn. I framställningar av barn som blivande vuxna karakteriseras även de med bristande kompetens (Krekula, Närvänen & 2005). Åldersstrukturer rör dock inte enbart frågor om vilka ålders- grupper som blir diskriminerade respektive vilka som är privilegierade. De handlar också om vilka åldergrupper som tas som grund för planering och organisering. För att avskaffa rådande diskriminering räcker det inte att konstatera att diskriminering förekommer. Det krävs också institutionella förändringar och lång- siktiga åtgärder baserat på analyser av diskrimineringens orsaker (jmf Mulinari & 2004, Krekula 2009). Ett synliggörande av åldersstrukturer bör därför också baseras på analyser av hur åldersbaserade strukturer upprätthålls respektive utmanas. Ålderskodningar som grund för diskriminering Åldrandet är ett livslångt förlopp och ett samspel mellan kronolo- giska, biologiska, psykologiska och sociala processer (se t.ex. Torn- stam 2005). Den kronologiska åldern anger enbart den tid individer har levt, den har i sig inte någon inneboende mening. Vetenskapliga discipliner som studerar olika åldersfaser har skilda definitioner av ålder och åldrande. Med hjälp av dessa konstruerar de den aktuella livsfasen socialt och kulturellt genom att bland annat koppla kronologisk ålder samman med kognitiva och fysiologiska processer. Ålderns tillskrivna innebörder används såväl i vardagslivet som i formella dokument och vid organisering av verksamheter. Detta har beskrivits med begreppet ålderskodning, som avser särskiljande praktiker som baseras på och som upprätthåller föreställningar om handlingar, fenomen och karakteristika som förenade med och lämpliga för avgränsade åldrar (Krekula 2009). Grunden för begreppet ålderskodning är inte innehållet i form av föreställningar om vad som relateras till den ena eller den andra ålderskategorin, utan själva antagandet att människor i grunden är olika utifrån ålder. Däri finns en likhet med ålderismbegreppet, vars utgångs- punkt sägs vara själva antagandet att ålder i sig innebär skillnader i egenskaper och ageranden (Bodily 1994). Ett exempel på ålderskodningar på arbetsplatser kan ses i den återkommande kodningen av kunskap och vishet till högre åldrar. Kodningen bidrar till att äldre personer i högre utsträckning än yngre medarbetare betraktas som erfarna. I enlighet med detta kan de tillskrivas status utifrån senioritet (jmf 2009, Krekula i tryck). Ett kodande av vishet till högre åldrar innebär ett tillskrivande av karakteristika som aningslöshet och okunskap till lägre åldrar. Detta kan i sin tur bidra till att yngre arbetstagares lämplighet för mer ansvarsfyllda uppgifter ifrågasätts, något som kan få konsekvenser för deras möjligheter att avancera och för deras trivsel på jobbet. På motsvarande sätt kan kodningar av fysisk styrka till yngre åldrar utgöra grund för uteslutningar och till ett ifrågasättande av äldre arbetssökande vid rekryteringar. Kodningar kan också tas som utgångspunkt för politiska beslut och för att organisera institutionella verksamheter samt skrivas in i reglerande dokument. När detta sker kommer somliga gruppers erfarenheter och behov att framställas som norm för hur man ska vara i det aktuella sammanhanget. De individer och/eller grupper som med sin ålder bryter mot dessa institutionaliserade förvänt- ningar löper risk att inte få sina erfarenheter och behov syn- liggjorda och, som en följd därav, att också bli diskriminerade. Ett exempel på ålderskodningar som utgör grund för diskriminerande praktiker kan ses i den svenska bostadsdebatten. Det har fram- ställts som problematiskt att pensionärer bor kvar i sina småhus eftersom de därmed sägs hindra bl.a. barnfamiljer från att få till- gång till dem. Med utgångspunkt i att pensionärers bostadsyta skulle vara oberättigat stor och i ett oreflekterat prioriterande av yngres bostadsbehov har experter föreslagit att man t.ex. kan straffa ut pensionärerna, subventionera ut dem, eller locka ut dem. Utstraffningen har föreslagits kunna ske genom särskilda beskattningar av pensionärers överyta (för en kritisk granskning av denna debatt, se Tornstam 2008, se även Krekula 2009). En utgångspunkt i att verksamheters organisering och policy dokuments utformning kan vara ett resultat av ålderskodningar flyttar fokus i diskrimineringsprocesser från individers avsiktliga handlingar till att även inbegripa institutioners diskriminerande rutiner, normer och förväntningar. Begreppet ålderskodning pekar på att åldersdiskriminering kan ske på olika nivåer. Det kan fram- träda som strukturell/institutionell diskriminering som berör hur rutiner, normer och policy upprätthåller vissa gruppers privilegier (Pincus 1994) och som individuell- och så kallad vardagsdiskrimi- nering (jmf Essed 1991) som avser de vardagliga, triviala praktiker som kan vara svåra att sätta fingret på men som likväl används för att upprätthålla asymmetriska relationer. Kodningsbegreppet visar alltså i, likhet med Ackers (1992) arbeten om könssegregering i organisationer, på behovet av att belysa frågor om ojämlikhet och diskriminering genom en helhetssyn på organisationer. Ett fortlöpande byte av åldersposition Ålder skiljer sig från somliga diskrimineringsgrunder, t.ex. kön och etnicitet, i det att individers ålderspositioner generellt är mer flytande. Individers byte av åldersposition innebär att deras upplevelser och erfarenheter av ålder är föränderlig. Omvärlden tas in genom ett raster av förväntningar som skapas under livsloppet. I och med att man åldras dag för dag förändras därför också de förväntningar man har. Att individer ständigt åldras och byter åldersposition innebär dock inte att samhälleliga hierarkiska ordningar mellan ålderskategorier är lika föränderliga. Sociala värderingar, normer, institutionella praktiker och strukturella ordningar kan kvarstå intakta oavsett de enskilda individernas byte av åldersposition (Krekula, Närvänen & 2005). Att arbetstagare åldras på en arbetsplats innebär till exempel inte att hög ålder automatiskt kommer att värderas högre. Det är fullt möjligt att en hög andel äldre på en arbetsplats snarare kan få ett motsatt resultat och till exempel resultera i att det ses som eftersträvansvärt att rekrytera fler yngre. När individer åldras och identifierar sig med andra ålderskategorier närmar de sig de nya ålderspositionerna med olika erfarenheter och förväntningar beroende på samspelande sociala positioner, som kön, etnicitet osv. (Krekula 2006). Det har argu- menterats att de grupper som levt som underordnade under livs- loppet kan ha vant sig vid vardagsdiskriminering och därför inte alltid namnger orättvisor som sådana (Essed 1991). Långvariga erfarenheter av underordning kan också medföra att individer utvecklar strategier för att hantera detta (Calasanti & Slevin 2001), också det något som kan påverka hur de uppmärksammar ålders- diskriminering. Att individer betraktar sin tillvaro utifrån tidigare erfarenheter och förväntningar innebär vidare att uppmärksamhet måste riktas mot förändringar av rutiner, normer och föreskrifter, såväl på nationell nivå som på enskilda arbets- och utbildningsplatser. Till exempel kan en övergång från informella befordringsrutiner som prioriterar senioritet till en kultur som betonar individens förmåga att utöva ledarskap oavsett dennes ålder, innebära att den som tyckt sig stå på tur för en befordran men inte får det känner sig felaktigt behandlad. Skiftande identifieringar med ålderskategorier Individers placering i flerfaldiga sociala positioner baserade på kön, ålder, etnicitet m.fl. innebär att de har möjlighet att identifiera sig med flera kategorier. Var och en av dessa identifieringar kopplas till en uppsättning normer och öppnar för olika handlingsutrymme. De mångfaldiga positionerna innebär att interaktionen kan beskrivas som ständiga växlingar mellan identifiering med somliga kategorier och särskiljanden utifrån andra. För åldersidentiteter innebär den glidande positioneringen också att det kan finnas mer än en åldersidentitet som man återkommande identifierar sig med. Tidigare studier visar alltså att varken den kronologiska ålders- beteckningen eller omgivningens identitetstillskrivanden återspeglar individers egna åldersidentifieringar. Med utgångspunkt i forskning om åldersidentiteter, det vill säga om hur individer identifierar sig med föreställningar om ålderskategorier som gammal, ung osv. har begreppet subjektiv ålder introducerats. I studier har forskare använt sig av olika dimensioner för att belysa fenomenet. Gemensamt är att dessa inbegriper en upplevd ålder (hur gammal man känner sig), idealålder (hur gammal man skulle vilja vara) och utseendeålder (hur gammal man tror att andra ser en som) (se t.ex. 1987, Westerhof & 2005, 2001). Nutida forskning om åldersidentiteter har visat att individers åldersidentifieringar är kontextuella (se bl.a. Grenier 2005, 2006, 2000, Krekula 2006). En och samma individ kan till exempel växla mellan att beskriva sig som gammal respektive fjärma sig från samma identitet (Krekula 2006). Vilken åldersidentitet som hamnar i fokus beror på vad som är mest framgångsrikt för individen i den aktuella situationen. Genom att hävda att man inte känner sig gammal kan den som förknippar hög ålder med lägre ambitioner till exempel sträva efter att bli bemött som en engage- rad och aktiv person. Samma person kan i andra sammanhang beskriva sig som gammal för att motivera varför man avstår från somliga handlingar. Forskningsresultaten tyder på att anspelningar på den egna eller andras åldrar kan förstås som ett sätt att förhandla till exempel status, bemötande, handlingsutrymme och/eller materiella resurser (Krekula 2006, 2009). En förutsättning för att en person som tycker sig vara diskrimi- nerad ska relatera diskrimineringen till åldersdimensionen är att denne identifierar sig med den aktuella ålderskategorin. Individers flerfaldiga och kontextuella åldersidentifieringar pekar på att kopp- lingen mellan strukturella/institutionella ålderbaserade ojämlikheter och individers varseblivning av diskriminering i form av just åldersdiskriminering kan vara vag. Ovanstående synliggör att olika grupper inom en och samma åldersposition kan ha olika förutsättningar att se sig som diskrimi- nerade utifrån ålder och därför också olika benägenhet att upp- märksamma detta. Ett synliggörande av åldersdiskriminering kan därför inte baseras enbart på enskilda anmälningar. Det krävs också vetenskaplig analys, debatt och kunskap om strukturella skillnader i hur resurser och möjligheter fördelas mellan åldersgrupper. Det behövs också en identifiering av de antaganden som tagits som utgångspunkt för verksamheter och om vad deras närvaro innebär för olika grupper. (1995) Timewatch. The Social Analysis of Time, : (1997) Ålderism – Stereotypa föreställningar eller diskriminering som utgår från en människas ålder. Rapporter från 1997:14. : Stiftelsen centrum. (2002) Ålderism, i , L. (red) Socialgeron- tologi. : , 104–127. (1992): Gendering Organisational Theory, i Mills, (red): Gendering Organisational Analy- sis. Blatterer, H. (2007) Contemporary Adulthood: Reconceptualizing an Uncontested Category, Current Sociology, Vol. 55, No. 6, 771–792. (1987) Cognitive age: A new multidimensional approach to measuring age identity. International journal of aging and human development 25(2):109–128. (1953) Characteristics of the Aged in , 8:477–482. Bodily, C. (1994) Ageism and the Deployments of , i Sarbin, T. & Kitsuse, J. (red) Constructing the Social. : , 174–194. (1969) Age-ism: Another Form of Bigotry, The Gerontologist 9:243–246. (1980) Ageism: A Foreword, 36(2):8–11. Bytheway, B. (1995) Ageism. Calasanti, T. & Slevin, K. F. (2001) Gender, social inequalities, and aging, Altamira Press, Lanham. Crenshaw, K. W. (1993) Beyond Racism and Misogyny: and 2 Live Crew, i Matsuda, M. (red) Words that Wound: Theory, Assaultive Speech and the First Amendment. : Westview Press, 111–132. de los , P., , I. & Mulinari, D. (2003) Intersektionalitet som teoretisk ram vs mångfaldsperspektivets tomma retorik, Kvinnovetenskaplig tidskrift 3–4:159–164. Diskrimineringslag (2008:567), rättsdatabas. (2009) Jämställdhet och mångfald inom – en forskningsöversikt. : Myndigheten för samhällsskydd och beredskap 0024–09. Essed, P. (1991) Understanding Everyday Racism: An Interdisciplinary Theory. (2007) and Without. How Adolescent Activists Conceptualize Ageism and Navigate Adult in Youth Social Movements, , 36, No. 6, 631–668. Grenier, A. (2005) The contextual and social locations of older womens experiences of disability and decline, Journal of aging studies, 19:131–146. & Krekula, C. (2008) Ålderism – ett fruktbart be- grepp?, Sociologisk forskning, 2:18–34. & Gubrium, J. F. (2000) Constructing the Life Course. A., Jenks, C. & Prout, A. (1998) Theorizing Childhood, Williston: . (2006) Older people talking as if they are not older people: Positioning theory as an explanation, Journal of aging studies, 20:79–91. , , , H. & Wichström, L. (2003) Ungdomsforsk- ning i –2005, En utvärderingsrapport, Forsknings- rådet för arbetsliv och socialvetenskap. Kalish, R. (1979) The New Ageism and the Failure Models: A Polemic, The Gerontologist 19(4):398–402. Krekula, C. (2006) Kvinna i ålderskodad värld. Om äldre kvinnors förkroppsligade identitetsförhandlingar. Krekula, C. (2009) coding: On age-based practices of distinction, for the Study of Ageing and Later Life, 4:2:7–31. Krekula, C. (i tryck) Ålderskodningar i äldreomsorgen, i , S. (red) Omsorg och mångfald, förlag. Krekula, C., Närvänen, A-L, & , E. (2005) Ålder i inter- sektionell analys, Kvinnovetenskaplig tidskrift 2–3:81–94. (2003) Intersektionalitet: ett användbart begrepp för genusforskningen, Kvinnovetenskaplig , 1:47–56. & , A. (2004) Den nya svenska arbetarklassen. (2000) vs. girl: A discursive approach to age categorization and morality, Journal of aging studies, 14 (4):335–358. Palmore, E. (1999) Ageism: Negative and Positive. Palmore, E. (2001) The Ageism Survey: First Findings, The Gerontologist 41(5):572–575. Pincus, F. L. (1994) From Individual to Structural Discrimination, i Pincus, F. L: & Ehrlich, H.J. (red) Race and Ethnic Conflict. fjärde uppl., Bedfors books. (1965) The Subculture Theory of Aging: A Framework for Research in Social Gerontology, 3–16 i , A.M. & , W.A. (red) Older People and Their Social World: The Sub-Culture of the Aging. Phiadelphia: F.A. Streib, G. F. (1965) Are the Aged a ?, i Neugarten, B. (red) Middle and Aging: A Reader in Social Psychology. : , Press 35–46. Tornstam, L. (2005) Åldrandets socialpsykologi, Akade- miska Förlag. Tornstam, L. (2008) Valfrihet – på vilkas villkor? Äldre i Centrum 2008:3:38–39. (1989) Ageing, status politics and sociological theory, 40, 1989:4. Westerhof, J. G., , A. & Steverink, N. (2003) Forever young? A comparison of age identities in the and , Research on aging, 25(4): 366–383. Wilkinson, J. & Ferraro, K. F. (2002) Thirty Years of , 339–358 i , T. (red) Ageism: Stereotyping and Prejudice Against Older Persons. & Tornstam, L. (2001) Youthfulness and fitness: Identity ideals for all ages? Journal of aging and identity, 6(1): 15–29. och bestämmelserna om aktiva åtgärder i de svenska diskrimineringslagarna 1.EU-rätten om främjandearbetet inom samhällsområdena arbetsliv och utbildning Denna rapport behandlar av relevans för bestämmelserna om aktiva åtgärder i de svenska diskriminerings- lagarna. Rapporten tar sin utgångspunkt i utredningsuppdraget om aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter. I enlighet med Dir. 2008:130 har en särskild utredare fått i uppdrag att undersöka effekterna av bestämmelser om aktiva åtgärder som tas upp i lagarna mot diskriminering. I uppdraget ingår att under- söka vilka aktiva åtgärder som har haft bäst effekt för respektive diskrimineringsgrund samt vilka kostnader åtgärderna medför för de berörda. När det gäller regelverket kring aktiva åtgärder är det viktigt att fokusera på aktiva åtgärder som är effektiva och uppnår sitt syfte. Frågan är vilka åtgärder som är mest effektiva i praktiken och vilka som främst har symbolvärde. 2007/08:95 anges att kunskapen om vilka aktiva åtgärder som är mest effektiva samt vilka resurser de aktiva åtgärderna tar i anspråk är begränsad. Med hänsyn till regeringens arbete med regelförenkling är det också av största vikt att en avvägning görs mellan behovet av en utökning av aktiva åtgärder och strävan att inte ålägga arbetsgivare och andra alltför omfattande administrativa uppgifter. Det finns därför behov av att utreda om och på vilket sätt de olika bestämmelserna om aktiva åtgärder har haft effekter på arbetet för att främja lika rättig- heter och möjligheter. Uppdraget omfattar arbetet för lika rättigheter och möjligheter oavsett diskrimineringsgrund, dvs. kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning på arbetslivsområdet och utbildnings- området samt inom utbildningsområdet även oavsett funktions- hinder och sexuell läggning. Diskrimineringsförbud för den nya diskrimineringsgrunden könsöverskridande identitet eller uttryck gäller alla samhällsområden medan åldersdiskriminering förbjuds inom utbildningsverksamhet och i arbetslivet i vid mening. Den särskilde utredaren ska också överväga hur krav på aktiva åtgärder kan göras tydliga, skarpa och väl sanktionerade, dvs. kopplas till en verkningsfull sanktion, samt om krav på aktiva åt- gärder, och i så fall vilka, bör utvidgas till fler diskriminerings- grunder och fler samhällsområden. Tydliga och starka krav på aktiva åtgärder. Utvidgning mot fler diskrimineringsgrunder och fler samhälls- områden. Regeringen anförde i proposition 2007/08:95 att det saknas bered- ningsunderlag för att överväga någon annan sanktion än vite för den som inte följer kravet på aktiva åtgärder och att behovet bör belysas i en utredning. Utredaren ska lämna förslag på författningsändringar och andra åtgärder samt analysera sina förslag om krav på aktiva åtgärder i förhållande till andra regelverk. Utredaren ska redovisa vilka kon- sekvenser de föreslagna aktiva åtgärderna, såväl ändrade som eventuellt vidgade får för de verksamheter som omfattas av kravet. Detta avser såväl ekonomiska, inklusive statsfinansiella, som orga- nisatoriska och administrativa konsekvenser. Åtgärdernas effekter ska relateras till kostnaderna för att uppnå desamma. Utredaren ska, i relevanta delar, beakta på området. I enlighet därmed behandlar denna rapport av relevans för bestämmelserna om aktiva åtgärder i de svenska diskriminerings- lagarna. 1.2.EU:s åtgärder för jämställdhet och icke- diskriminering finns det inte bara EU-lagar om jämställdhet utan också om icke-diskriminering. Alla som bor och arbetar i EU har därför ett minimiskydd mot diskriminering. Bestämmelserna ska garantera likabehandling oberoende av ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, EU:s mål är att garantera likabehandling i det dagliga livet på flera områden, t.ex. arbete, utbildning, hälso- och sjukvård och tillgång till varor och tjänster. lägger stor vikt vid att informera människor om deras rättigheter och skyldigheter enligt EU:s jämlikhetslagstiftning.1 Lagstiftningen har stor betydelse för jämlikhetsarbetet, men kommissionen anser att mer måste göras. EU stöder därför en rad åtgärder för att bekämpa diskriminering. Det handlar bl.a. om finansiering av olika projekt, forskning och stöd till informations- kampanjer. Kommissionen vill också se till att alla delar av samhället samverkar för att skapa jämlikhet i hela EU. Den samarbetar därför med en rad organisationer och organ. Kommis- sionen stöder flera olika frivilligorganisationer som företräder människor som riskerar att diskrimineras i EU.