sou · GYB3103 · 2010-12-23 00:00:00 — Som framhållits har utredningen även kunnat konstatera ett behov av att kunna vidta åtgärder för att lokaliseringsutrust- ningen ska kunna fungera utan underhåll. Så- dana åtgärder handlar normalt om icke förstörande ingrepp i det aktuella föremålet. Behoven av dessa åtgärder är inte kopplade enbart till lokalisering av person utan gör sig med samma styrka gällande även när det gäller lokalisering av föremål. Regleringen bör därför utformas så att befogenheterna att vidta de aktuella installationsåtgärderna inte knyts till bestämmelserna om lokalisering av person utan ges gene- rell tillämplighet vid installation av lokaliseringsutrustning. Ljudupptagning, bildupptagning och lokalisering av person 10.8.3Vem ska fatta beslut? Förslag: I förundersökning ska beslut om tillträde till skyddade utrymmen m.m. för installation av lokaliseringsutrustning fattas av undersökningsledaren eller åklagaren. I underrättelseverksamhet ska beslut om tillträde till skyddade utrymmen m.m. för installation av lokaliseringsutrustning fattas av chefen för den brottsbekämpande myndigheten, som ska ha möjlighet att i viss utsträckning delegera beslutanderätten. Sådan delegation ska få ske till annan person på chefsnivå. I såväl förundersökning som underrättelseverksamhet ska vid fara i dröjsmål beslut kunna fattas av polisman. När det gäller lokalisering av person i situationer där utrust- ningen placeras på eller i föremål som personen kan antas bära på sig eller ha med sig, eller om åtgärden annars kan antas bli av särskilt ingripande slag, ska den beslutsordning som gäller för beslutet om lokalisering även gälla för beslut om tillträde till skyddade utrymmen m.m. för installation av lokaliseringsutrust- ning. Till skillnad från vad som gäller för användandet av lokaliserings- åtgärder, som redan nu används av polisen, är möjligheten att få tillträde till skyddade utrymmen en ny befogenhet. När det gäller frågan om vem som ska fatta beslut om åtgärden gör utredningen bedömningen att beslutsbefogenheten för installationsåtgärder bör följa befogenheten att besluta om lokalisering av person. Det bör gälla även för sådana lokaliseringsåtgärder som inte avser person och som därför inte omfattas av regleringen i den föreslagna lagens 2 kap. men väl enligt den här aktuella bestämmelsen. Detta innebär att beslut om installationsåtgärder i förundersök- ning får fattas av undersökningsledaren eller åklagaren med beslutan- derätt för polisman när det föreligger fara i dröjsmål. I underrät- telseverksamhet får beslut om installationsåtgärder fattas av chefen för den brottsbekämpande myndigheten med viss delegationsmöjlig- het. Även i underrättelseverksamhet ska polisman kunna fatta beslut om installationsåtgärder om det föreligger fara i dröjsmål. Om den lokaliseringsåtgärd som föranleder installation av utrust- ningen är av sådant särskilt ingripande slag att den kvalificerade beslut- ordningen med tillstånd av rätten respektive Nämnden ska tillämpas, så ska samma beslutsordning tillämpas även för beslut om installa- Ljudupptagning, bildupptagning och lokalisering av person Det innebär att beslutet om installationsåtgärder normalt sett ska fattas av samma instans som fattar beslutet om lokalisering. I vissa situationer kan dock besluten fattas av olika in- stanser. Det handlar om att det, när beslut om lokaliseringsåtgärder fattades, inte gick att förutse att det skulle krävas beslut om sär- skilda installationsåtgärder eller underhållsåtgärder. Om det i en sådan situation på grund av fara i dröjsmål inte finns möjlighet att inhämta beslut från t.ex. åklagaren eller rätten kan polisman fatta dessa beslut. Förslag: Ett beslut om tillstånd till ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av per- son eller särskilda befogenheter vid installation av lokaliserings- utrustning ska inte få bestämmas till än nödvändigt. Tiden ska inte få överstiga för beslutet. Ett tillstånd ska förenas med de villkor som behövs för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte i onödan kränks. Om det inte längre finns skäl för åtgärden ska beslutet omedel- bart hävas. Ett beslut om tillstånd till ljudupptagning av samtal, bildupptag- ning av hem eller korrespondens, lokalisering av person eller sär- skilda befogenheter vid installation av lokaliseringsutrustning bör inte få bestämmas till än nödvändigt. Det kan givetvis inte krävas att det anges exakt när åtgärderna ska vidtas. Istället bör det vara tillräckligt att tillståndet begränsas till att gälla en viss tids- period som förslagsvis bör kunna vara maximalt . Tiden har valts med hänsyn till att många spaningsoperationer regel- mässigt pågår och att integritetsintrånget typiskt sett inte är så stort som vid hemliga tvångsmedel, där tillstånds- tiden är maximerad till en månad. Det framstår därför inte som ändamålsenligt att i lagtext föreskriva en kortare maximal tillstånds- tid än . Det finns inget som hindrar att tiden för tillståndet sätts till än . Den tidsmässiga begränsningen av till- ståndets längd hindrar inte heller att tillstånd ges på nytt. Ljudupptagning, bildupptagning och lokalisering av person får antas att operationer som sträcker sig över än inte kommer att bli ovanliga. En prövning ska alltid göras av i vilken utsträckning ett tillstånd ska förenas med sådana villkor som behövs för att tillgodose in- tresset av att enskildas personliga integritet inte i onödan kränks. Vilka villkor det kan vara fråga om får avgöras från fall till fall. 11Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. Utredningen ska enligt direktiven överväga i vad mån den använd- ning av tekniska metoder som förekommer hos de brotts- bekämpande myndigheterna bör regleras i lag. Utredningen ska sär- skilt överväga behovet av författningsreglering när det gäller polisens och tullens möjligheter att inhämta uppgifter om elektronisk kom- munikation med egna tekniska hjälpmedel i syfte att identifiera viss teknisk utrustning, t.ex. en mobiltelefon. 11.1.2Användning av egen utrustning för att identifiera mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. Vid de brottsbekämpande myndigheterna förekommer en relativt omfattande användning av s.k. IMSI-catcher. En IMSI-catcher är ett tekniskt hjälpmedel som närmast kan be- traktas som en mobil basstation för mobiltelefoni. Den ger uppgift om IMSI- och IMEI-numren avseende de mobiltelefoner som finns i närheten av den. Ett IMSI-nummer (International Mobile Sub- scriber Identity) är kopplat till abonnentens telefonnummer medan IMEI-numret (Identity) ger upp- gift om identiteten på utrustningen (hårdvaran). Båda typerna av nummer betraktas som en teleadress och kan därför ligga till grund för beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning (jfr 27 kap. 18–20 §§ RB). Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. Typexempel på när en IMSI-catcher används är för att identi- fiera vilka mobiltelefoner som används av personer som är föremål för hemlig teleavlyssning men försöker undgå avlyssningen genom att skifta mellan ett antal telefoner och kontantkort. Bakgrunden till detta är framför allt den stora användningen av anonyma kon- tantkort i mobiltelefoner som används vid brottslig verksamhet och att tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervak- ning inte kan ges utan att teleadressen anges i tillståndet (se 27 kap. 21 § andra stycket RB). Dessutom behöver teleoperatören få kun- skap om den specifika teleadressen för att över huvud taget kunna verkställa tvångsmedelsbesluten. Säkerhetspolisen har i denna del hänvisat till vad myndigheten anförde om behovet av metoden i samband med att BRU utredde frågan (SOU 2005:38) och fram- hållit att behovet inte har minskat. IMSI-catchern ger kännedom inte enbart om den mobiltelefon som är intressant för sökningen utan även om andra mobiltelefoner som används i närheten. Allt efter omständigheterna kräver då detta att den fysiska spaningen fortsätter och att det sker fler sökningar i området kring den mobiltelefon som ska ringas in. Det sker genom en jämförelse mellan uppgifterna från de olika platserna. Det geo- grafiska området i vilka de korta sökningarna sker (någon enstaka sekund) kan begränsas genom att utrustningens räckvidd justeras efter förhållandena på platsen. Utgångspunkten är då är att den fysiska spaningen visar var inom ett klart begränsat område den mobiltele- fon finns som man vill ha uppgift om. I stadsmiljö kan det i prak- tiken röra sig om en radie på högst . En IMSI-catcher kan användas för att lokalisera en mobiltelefon till ett mycket snävare område än vad som är möjligt genom infor- mation som kan erhållas från teleoperatörerna. Detta användnings- sätt är mycket effektivt också när det gäller att söka efter och loka- lisera personer som försvunnit, kidnappats eller av andra skäl måste kunna lokaliseras. På motsvarande sätt kan IMSI-catchern användas för att kon- trollera om en person mot vilken det bedrivs spaning, eller mer korrekt en viss mobiltelefon, befinner sig på en viss plats. Samtliga åtgärder sker genom att IMSI-catchern identifierar vilka mobiltelefoner eller andra mobila kommunikationsutrustningar, t.ex. modem för mobilt bredband, som finns inom ett visst geo- grafiskt område. När metoden används har det skett med stöd av principen om att etern är fri (se avsnitt 3.1.7). Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. IMSI-catchern fungerar tekniskt på så sätt att den under en presenterar sig som en basstation för mobiltele- foner i närheten av den. Genom detta blir det klarlagt vilka IMSI- eller IMEI-nummer och därmed vilka teleadresser som är aktiva i området. Det är inte nödvändigt att mobiltelefonen är uppkopplad för samtal utan det räcker med att den är påslagen. 11.1.3Störning av mobil elektronisk kommunikation m.m. En störsändare är ett tekniskt hjälpmedel som genom att sända störande radiosignaler på vissa frekvenser kan hindra kommunikation till och från en mobiltelefon som befinner sig i närheten av stör- sändaren. Det kan också handla om att på motsvarande sätt hindra kommunikation som sker t.ex. via s.k. bluetooth, trådlösa nätverk eller radiosändare. I propositionen Hemlig rumsavlyssning (prop. 2005/06:178 s. 104 f.) angav regeringen att polisen, när det är nödvändigt i sam- band med installation av tekniska hjälpmedel, ska få sätta larm- anordningar ur funktion, exempelvis genom användning av stör- ningsutrustning. Någon förändring i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation som skulle möjliggöra detta har dock inte gjorts i samband med det lagstiftningsärendet. har Utred- ningen om utvärdering av vissa hemliga tvångsmedel dragit slut- satsen att störningsutrustning bör få användas vid verkställighet av beslut om hemlig rumsavlyssning (se SOU 2009:70 s. 153) men sam- tidigt hänvisat till den här utredningen för ytterligare överväganden i samband med behandling av andra tekniska metoder. Enligt 14 § förordningen om elektronisk kommunikation gäller dock ett förbud mot att inneha elektriska eller elektroniska anlägg- ningar som, utan att vara radioanläggningar, är avsedda att sända radiovågor i annat syfte än för kommunikationsändamål i ledning eller för industriellt, vetenskapligt eller något annat liknande syfte (se 3 kap. 14 § första stycket LEK). Förbudet gäller dock inte så- dana anläggningar som behövs i verksamhet som bedrivs av För- svarsmakten, eller . Dessutom får efter ansökan av Kriminal- vården besluta att förbudet inte ska gälla viss sådan anläggning som behövs i en anstalt eller ett häkte inom kriminalvården för att hindra otillåten mobiltelefonkommunikation, om anläggningen kan an- vändas utan att skadlig störning uppstår utanför anstalten eller häktet. Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. Det är således inte tillåtet för de brottsbekämpande myndigheterna att inneha och därmed inte heller använda utrustning för störande av radiosignaler (frånsett i nödsituationer). hemställde Säkerhetspolisen i en skrivelse till reger- ingen om en förordningsändring så att myndigheten, för test- och försöksverksamhet, skulle undantas från förbudet att inneha vissa elektroniska anläggningar, inkluderande störningsutrustningar. Någon ändring av förordningen har dock inte skett. 11.1.4Användning av IMSI-catcher i vissa andra länder I är användning av IMSI-catcher (telefonskanning) tillåten endast som nödåtgärd vid t.ex. en extraordinär situation i syfte att avvärja en terrorhandling. lämnade Strafferetsplejeudvalget ett förslag om att införa en särskild reglering om telefonskanning i retsplejeloven. Förslaget har dock inte lett till lagstiftning. I är användning av IMSI-catcher tillåten genom bestäm- melsen i 36 § polislagen. Genom den får polisen rätt att använda tekniska anordningar för att inhämta information som identifierar teleanslutningar och teleterminalutrustningar. Även i är användning av IMSI-catcher uttryckligen tillåten enligt 216 b § första och andra styckena i straffeprocessloven. Enligt de bestämmelserna får rätten ge tillstånd till annen kontroll av kommunikationsjonsanlegg när någon är misstänkt för ett brott som kan föranleda fängelse eller mer eller när det är fråga om vissa specifikt angivna brott. En sådan typ av kontroll kan enligt lagtexten vara att med hjälp av teknisk utrustning identifiera telefoner. Användning av IMSI-catcher är också tillåten i , , , , , , , och . och tillåter inte användning av IMSI-catcher. och har uttryckt att användningen av IMSI-catcher inte är reglerad. Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. 11.1.5Användning av störsändare i vissa andra länder I är användningen av störsändare tillåten genom reg- leringen i retsplejelovens 791 c §. För att förhindra terrordåd eller andra allvarliga brott har det införts en bestämmelse om störning eller avbrytande av radio- eller telekommunikation. Enligt bestäm- melsen får polisen störa eller avbryta radio- eller telekommunika- tion om det finns tvingande skäl att göra så för att förhindra brott med fängelse eller däröver i straffskalan eller brott mot straff- lagens 12 och 13 kap. (terrorbrott m.m.). Det är också en förut- sättning att brottet kan äventyra människors liv eller hälsa eller ris- kera betydande samhälleliga värden. Beslut fattas av domstol med interimistisk beslutanderätt för polisen. I pågår arbetet med att införa så kallade mobilregulerte soner för identitetsfangning eller jamming (identifiering eller stör- ning) inom vilka polisen ska kunna använda störsändare. Arbetet med att anpassa kommunikationslagstiftningen pågår. 11.2.1Vad ska befogenheten avse? Förslag: De brottsbekämpande myndigheterna ska med tekniska hjälpmedel för sändning eller mottagning av radiovågor få identi- fiera vilken mobil elektronisk kommunikationsutrustning eller annan utrustning för radiokommunikation som befinner sig inom ett visst geografiskt område. Utredningen kan konstatera att IMSI-catchern är ett numera mycket viktigt hjälpmedel för att polisen ska ha möjlighet att bedriva effektiv spaning mot vissa former av avancerad brottslighet. Det rör sig om framför allt om välplanerad, allvarlig brottslighet där gärningsmännen på olika sätt försöker försvåra polisens spaning, t.ex. genom att kontinuerligt skifta mellan ett flertal mobiltelefoner och telefon- abonnemang. Med det regelverk som styr möjligheterna till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning innebär sådant agerande problem för de brottsbekämpande myndigheterna. Hemlig tele- avlyssning och hemlig teleövervakning, som båda är viktiga verktyg Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. för de brottsbekämpande myndigheterna, måste enligt 27 kap. 18– 20 §§ RB avse en viss teleadress, dvs. ett abonnemang, en enskild anknytning, adressen för elektronisk post, en kod eller någon annan identifieringsmetod, som som tillståndet avser inne- has eller har innehafts av den misstänkte eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte. I utredningens delbetänkande (SOU 2009:1 s. 94 f.) framhölls det förhållandet att personer som var involverade i vissa kriminella aktiviteter köper, byter och slänger mobiltelefoner eller anonyma kontantkort mycket frekvent som en av de stora anledningarna till att det fattas relativt många beslut om att inhämta uppgifter om elektronisk kommunikation enligt 6 kap. 22 § första stycket 3 LEK. Vidare angavs att myndigheterna behövde få fram vilka teleadresser som användes, bl.a. genom basstationstömning, för att kunna få till- stånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Före- trädare för Säkerhetspolisen, och länskriminal- polisen i hade uttryckt till BRU (SOU 2005:38 s. 210 f.) att anonyma kontantkort utgör ett av de absolut största effektivi- tetshindren vid utredning av grova brott. De anonyma kontant- korten och kravet på att teleadresser ska vara identifierade för att tvångsmedlen ska kunna beslutas och verkställas skapar så stora problem i brottsutredningarna att det betecknades som en utred- ningsmässig, tidsmässig och resursmässig katastrof. Det sades att det läggs ned fruktansvärt stora resurser på att på olika sätt ändå identifiera de teleadresser som används av brottslingarna och att arbetet med någon enstaka teleadress kan engagera en mängd per- soner , vilket kostar mycket pengar sam- tidigt som brottsutredningsarbetet tappar markant i effektivitet. Det finns dessutom enligt myndigheterna en uppenbar risk för att arbetet med att identifiera teleadresserna blir resultatlöst, vilket inne- bär att bl.a. hemlig teleövervakning över huvud taget inte kan an- vändas i arbetet med att utreda grova brott. Som beskrivits i avsnitt 11.1.2 är IMSI-catchern ett tekniskt hjälp- medel för identifiering av mobila elektroniska kommunikations- utrustningar som närmast kan betraktas som en portabel basstation för mobiltelefoni. En IMSI-catcher kan presentera uppgifter om vilka IMSI- och IMEI-nummer de mobiltelefoner och annan motsvarande utrustning har, som finns i närheten av den. I detta avseende finns det likheter med den information som man kan få tillgång till vid s.k. basstationstömningar. Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. Enligt vad som beskrivits för utredningen skiljer sig dock använd- ningen av IMSI-catchern väsentligt ifrån en hemlig teleövervakning. En skillnad är att IMSI-catchern används som ett operativt span- ingshjälpmedel snarare än ett verktyg för inhämtning av bevisning. Detta påverkar också graden av integritetsintrång. IMSI-catchern används främst för att sortera ut relevanta kommunikationsutrust- ningar genom att göra flera sökningar på olika platser. Genom detta förfarande kan man sortera bort uppgifter om alla kommunika- tionsutrustningar som inte bedöms vara intressanta. Genom att kombinera användandet av en IMSI-catcher med traditionell fysisk spaning är det möjligt att på ett mycket effektivt och kostnads- besparande sätt ta reda på vilka kommunikationsutrustningar och abonnemang en viss person använder sig av, eller var personen be- finner sig. Detta sker utan att generera sådana stora mängder infor- mation om kommunikationsutrustningar som inte är relevanta för utredningen som blir resultatet av en basstationstömning. i detta perspektiv innebär användningen av en IMSI-catcher ett mindre integritetsintrång än en basstationstömning. Vidare kan framhållas att en IMSI-catcher kan justeras i sändningsstyrka så att det geo- grafiska område som täcks in av utrustningen inte blir mer vid- sträckt än nödvändigt. Denna möjlighet finns inte vid en basstations- tömning. Det bör även framhållas att en IMSI-catcher använd med hög sändningsstyrka i centrala delarna av en stad skulle kunna hämta in uppgifter om ett relativt stort antal mobila kommunikationsutrust- ningar. Detta användningssätt framstår dock inte som ändamåls- enligt ur de brottsbekämpande myndigheternas perspektiv. Att täcka in större områden med ett stort antal kommunikationsutrustningar kan dessutom anses tveksamt från proportionalitetssynpunkt. Vidare bör också framhållas att en IMSI-catcher, på grund av den juster- bara sändningsstyrkan, kan skilja ut ett avsevärt mindre område inom vilket en viss kommunikationsutrustning finns än vad som är möjligt med hjälp av en basstationstömning. Detta är självfallet mycket värdefullt för de brottsbekämpande myndigheterna men en mer preciserad positionering skulle också kunna uppfattas som ett större integritetsintrång. Sammantaget anser utredningen dock att det integritetsintrång som uppstår genom användandet av en IMSI-catcher normalt är avsevärt mindre än vid en basstationstömning eller en hemlig tele- övervakning. Mot bakgrund av IMSI-catcherns betydelse som hjälp- medel för de brottsbekämpande myndigheterna bör en fortsatt möj- Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. lighet att använda sådan utrustning säkerställas. Användandet bör regleras i den särskilda inhämtningslag som utredningen föreslår. Förslag: Brottsbekämpande myndigheter ska få inneha tekniska hjälpmedel för sändning eller mottagning av radiovågor och med sådan utrustning få störa kommunikation med mobil elektronisk kommunikationsutrustning eller annan utrustning för radiokom- munikation som befinner sig inom ett visst geografiskt område. De brottsbekämpande myndigheterna har ett behov av att kunna inneha och använda störsändare t.ex. för att störa mobiltrafik vid ingripanden mot kriminella, för att störa ut larmsystem och webb- kamerautrustning i samband med intrång, exempelvis vid installa- tion av buggningsutrustning, eller för att förhindra att bomber exploderar vid misstanke om ett förestående terrorbrott. Som nämndes har behovet av att kunna använda metoden i brotts- bekämpningen påtalats i flera olika sammanhang. Den reglering som finns och som innebär att de brottsbekämpande myn- digheterna inte får inneha och använda utrustningen bör förändras så att detta blir möjligt. En användning av utrustning för att störa ut radiosignaler får närmast ses som en del av verkställigheten av andra åtgärder som hemlig rumsavlyssning eller lokalisering. Att störa ut larmsystem och webbkamerautrustning i samband med intrång i syfte att in- stallera teknisk utrustning kan inte anses innebära något ytterligare intrång i den enskildes rättigheter enligt ut- över vad själva tillträdet för installationen innebär. Befogenheten att använda störsändare i dessa sammanhang följer av 6 § lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning samt av den i kapitel 9 före- slagna bestämmelsen om tillträde till vissa utrymmen för att installera tekniska hjälpmedel för lokalisering. Enligt utredningens uppfattning förhåller det sig dock annor- lunda när störsändare används för att slå ut t.ex. mobiltelefoner eller datorer med trådlös Internetuppkoppling. I dessa fall kan åt- gärden att hindra kommunikationen ses som ett intrång i rätten till korrespondens enligt artikel 8. En sådan rätt får endast inskränkas med stöd av lag och om det i ett demokratiskt Identifiering och störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m. samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den all- männa säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Utredningen gör bedömningen att den ovannämnda användningen av störsändare generellt kan anses godtagbar enligt dessa kriterier. Sådan användning som riskerar att komma i konflikt med artikel 8 bör därför regleras i lag. Det handlar alltså om situationer där man begränsar personers rätt till kommunikation och inte om sådana situationer där en störsändare enbart används för att slå ut ett larm eller en övervakningskamera. 11.2.2När ska befogenheten få användas?