sou · GXB375d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Är modern eller fadern bosatt och folkbokförd här torde förutsättningarna för folkbokföring vara uppfyllda direkt när barnet kommer till landet. Det bör anses åligga den som påstår att ett barn är fött i att styrka det förhållandet. Skälen för att folkbokföra barn till utsända i statens tjänst och deras familjemedlemmar har vi redovisat i avsnitt 8.3.3. Paragrafen är ny. Skälen för bestämmelsen har redovisat i avsnitt 8.3.3. Ändringarna i första stycket innebär ett förtydligande av ett en person ska anses bosatt i landet för att folkbokföras. Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket, som är nytt, definieras vad som avses med att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila i ett land. Definitionen överensstämmer med den praxis som finns och någon ändring i sak är således inte avsedd. Skälen för bestämmelsen har vi redovisat i avsnitt 4.4.2. Motsvarande definition finns intagen även i 20 § som innehåller bestämmelser om utflyttning. Tredje stycket utgörs av det tidigare andra stycket. Bestämmelsen har inte ändrats. Bestämmelsen i det fjärde stycket är ny. Skälen för bestämmelsen har vi redovisat i avsnitt 8.3.3. Se också kommentaren till 2 §. I femte stycket, tidigare tredje stycket, finns följdändringar till ovanstående ändringar. Första stycket har fått en helt ny lydelse. Avsikten är att endast den som uppfyller de särskilda villkor som ställs upp i författningar och andra rättsakter som rör utlänningar ska kunna folkbokföras. Bestämmelser om villkor för vistelse i finns i första hand i utlänningslagen (2005:716) och utgörs främst av uppehållsrätt och uppehållstillstånd. När det gäller den som är skyldig att ha uppehållstillstånd innebär förslaget inte någon skillnad mot dagens bestämmelser. Det som är nytt är att en person som omfattas av bestämmelserna om uppehållsrätt i 3 a kap. 3 eller 4 § utlänningslagen (2005:716) ska folkbokföras om han eller hon har uppehållsrätt. Om personen saknar uppehållsrätt ska denne folkbokföras endast om det finns synnerliga skäl eller – om personen är skyldig att ha uppehållstillstånd – om han eller hon har ett sådant tillstånd. Nordiska medborgare ska, liksom , folkbokföras om de uppfyller kraven i 3 §, oberoende av om de har uppehållsrätt eller uppehållstillstånd. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 4.4.4. Det åligger den enskilde att visa att han eller hon har uppehållsrätt. Om personen med stöd av nuvarande regler för registrering av uppehållsrätt har ett registreringsbevis eller ett uppehållskort bör det vara tillräckligt för att styrka uppehållsrätten. Det bör vara möjligt för att på elektronisk väg hämta in uppgifter från om personen är registrerad respektive har uppehållskort, se kommentaren till den föreslagna 6 b § förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. I annat fall är det lämpligt om hänvisar personen till för registrering respektive ansökan om uppehållskort. Övriga ändringar i bestämmelsen är endast språkliga. I första stycket har folkbokföring i församling ersatts av folkbokföring i kommun. Här införs också en definition av folkbokföringsort, något som saknas i dagens lagstiftning. Definitionen avviker från den som gäller i praxis, se nedan. Skälen för ändringarna har vi redovisat i avsnitt 9.5.5 och 9.5.6. Andra stycket har ändrats så att en person som är folkbokförd, ej som tidigare bosatt, på en fastighet som innehåller flera bostadslägenheter ska folkbokföras också på lägenhet. Ändringen innebär att det uttryckligen framgår att även personer som folkbokförs enligt 14 § ska folkbokföras också på lägenhet. Bestämmelsen i tredje stycket har anpassats efter ändringarna i första stycket. Vi föreslår också att hänvisningen till förälder enligt 1 kap. 9 § ska tas bort. Slutligen föreslår vi en ändrad definitionen av födelsehemort, se nedan. Skälen för ändringarna har vi redovisat i avsnitt 9.5.1, 9.5.5, 9.5.6 och 10.3.2. De föreslagna definitionerna av folkbokföringsort och födelsehemort innebär en ändring i förhållande till vad som gäller , nämligen att församlingen utgör den enskildes folkbokföringsort respektive födelsehemort. Förslaget innebär att i stället kommunen kommer att vara den enskildes folkbokföringsort respektive födelsehemort. Förslaget medför inte någon ändring av befintliga födelsehemorter för personer som fötts innan den nya lagen börjar tillämpas. Första styckets andra mening har ändrats på så sätt att samtliga omständigheter ska ligga till grund för bedömningen av hemvistet för en person med dubbel bosättning, och inte, som , att familjens bosättning får en utslagsgivande betydelse. En samlad bedömning ska alltså göras av var personen har sitt egentliga hemvist. Ändringen har behandlats i avsnitt 10.3.4. fortfarande ha stor betydelse vid bedömningen av var en person ska anses bosatt. För ensamstående kommer arbetsförhållandena fortfarande ha betydelse. Andra omständigheter som kan vägas in är framför allt antalet övernattningar i respektive bostad, bostädernas avstånd från arbetet, bostädernas storlek och standard och var huvuddelen av ägodelarna förvaras, men också med vilken rätt personen nyttjar bostäderna (äganderätt, hyresrätt, andrahandskontrakt med mera), vilken koppling den enskilde i övrigt har till de två orterna, om arbetet är tidsbegränsat och den enskilde efter kommer att återgå till den tidigare bostadsorten eller om det är sannolikt att den enskilde framöver kommer att bosätta sig för gott på arbetsorten. Som exempel kan nämnas en person med dubbel bosättning som har familj, men som inte tillbringar mer än precis en sjundedel av dygnsvilan hos familjen och som har en stark anknytning till arbetsorten, kanske genom politiska uppdrag som utövas där. Det skulle vara möjligt att anse att den personen är bosatt på arbetsorten. Likaså kan en person med dubbel bosättning som inte har familj i folkbokföringslagens mening anses vara bosatt på den tidigare bostadsorten, om han eller hon har en stark anknytning till den tidigare bostadsorten och en svag anknytning till arbetsorten, där bostaden är liten och har låg standard och där den enskilde arbetar endast . Även de som ingår äktenskap men inte flyttar ihop kan anses vara bosatta på var sin ort. Andra stycket är nytt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.4.1. Det som avses beträffande domar är i första hand att domslutet ska kunna ligga till grund för var barnet ska vara folkbokfört, men i andra hand att uppgifter i domskälen om barnets förhållanden ska kunna användas vid bedömningen. Dubbel bosättning får anses föreligga när någon av föräldrarna påstår att barnet bor även hos denne även om den andra föräldern förnekar detta. Om det inte finns någon dom eller överenskommelse eller om barnets boende i betydande omfattning avviker från domen eller avtalet får bosättningen bedömas enligt första stycket. Barnet kommer då med stöd av den praxis som utvecklats att i första hand anses bosatt i den så kallade ursprungsbostaden om det tillbringar sin dygnsvila där i mellan av tiden. Om fördelningen av tid är en annan eller om ingen av föräldrarna längre bor kvar i ursprungsbostaden folkbokförs barnet där det tillbringar flest dygnsvilor. Tredje stycket är detsamma som paragrafens nuvarande andra stycke. I fjärde stycket nämns även 15 § som ett undantag från paragrafens första stycke. Ändringen beror på att 15 § enligt vårt förslag, liksom 7 a–11 §§, anger att ett visst förhållande inte ska anses leda till ändrad bosättning. 15 § är således ett undantag från 7 § och inte, som tidigare, från 6 §. Även 7 a §, som nämns i stycket, är ett undantag från 7 § första stycket. Paragrafen är ny. Bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 11.4.2. Bestämmelsen är tillämplig endast i de fall ett barn bor lika mycket hos båda sina föräldrar. I andra fall blir de allmänna reglerna om bosättning och folkbokföring tillämpliga. Om uttrycket lika mycket ska omfatta endast de situationer där ett barn bor precis halva tiden hos vardera föräldern, eller om innebörden i uttrycket ska vidgas något får dock bestämmas i rättspraxis. Det krävs att båda föräldrarna är överens om var barnet ska anses bosatt för att deras vilja ska beaktas och detta oavsett om båda föräldrarna är vårdnadshavare eller inte. Bestämmelsen ersätter nuvarande 8 och 9 §§ och är behandlad i avsnitt 10.3.8. Den gäller oavsett om den enskilde har familj eller inte. Den tillfälliga vistelsen får vara högst för att bestämmelsen ska vara tillämplig. Bestämmelsen motsvarar delvis nuvarande 10 § första stycket. Vi har behandlat den i avsnitten 10.3.11 och 10.3.14–15. Beträffande de grupper som nämns i paragrafen gäller alltså samma regel som , nämligen att en vistelse inte anses leda till ändrad bosättning om den föranleds enbart av något av de förhållanden som anges i paragrafen. Bestämmelsen rörande uppdrag som riksdagsledamot eller statsråd finns kvar i 10 §. Beträffande vistelser som föranleds enbart av en befattning som politiskt tillsatt tjänsteman eller av ett uppdrag att biträda som politiskt sakkunnig inom är ingen ändring i sak avsedd. Däremot omfattas inte längre uppdrag som ledamot i kommitté eller kommission samt särskilda uppdrag av av bestämmelsen. Inte heller för vistelser som föranleds av vård vid en eller kriminalvård som nämns i andra punkten är någon ändring i sak avsedd. Tredje punkten har ändrats så att den inte längre omfattar endast vård vid en av unga och vård av missbrukare. Utöver institutioner för vård av unga och missbrukare omfattas även exempelvis vård av psykiskt sjuka vid institutioner som inte kan betraktas som sjukvårdsinrättningar och vård av mödrar och barn eller hela familjer. behöver inte längre utreda vad den aktuella vårdinstitutionen har för verksamhet eller inriktning för att veta om punkten är tillämplig eller ej. Det är endast institutioner med tillstånd av länsstyrelserna eller som omfattas. bör få uppgift om vilka institutioner som har tillstånd att bedriva vård från respektive myndighet. Bestämmelsen omfattar i likhet med vad som gäller inte placeringar i familjehem. Fjärde punkten är ny. Den gäller för barn som har ett boende med särskild service enligt LSS. Bestämmelsen omfattar alla barn samt de som är över 18 men ej fyllda , om de går i skola. Den övre åldersgränsen är avsedd att vara densamma som den som avgränsar föräldrars underhållsskyldighet enligt . Bestämmelsen motsvarar huvudsakligen nuvarande 10 § första stycket 1 och 2 samt andra stycket för riksdagsledamöter och statsråd. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.9. Någon ändring i sak avseende dessa grupper är inte avsedd. Den ändring som gjorts innebär att heltidsarvoderade förtroendevalda i landsting också ska omfattas av bestämmelsen. Denna del har vi behandlat i avsnitt 10.3.12. Bestämmelsen är densamma som nuvarande 10 § tredje stycket. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.10. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.17. I andra stycket har en justering gjorts för att paragrafens tillämpningsområde ska stämma överens med reglerna om underhållsskyldighet i . Så länge en förälder är underhållsskyldig för sitt barn omfattas barnet av den aktuella bestämmelsen. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.5. Bestämmelsen har endast ändrats så att samtliga omständigheter ska beaktas. Med samtliga omständigheter avses samma som i 7 §. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.6. Bestämmelsen har inte ändrats annat än på så sätt att församling har ersatts av kommun. Paragrafen är ny. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.7. Den utgör huvudsakligen en kodifiering av nu gällande praxis. Bestämmelsen ska tillämpas i sista hand, när ingen annan av lagens regler om folkbokföringsort är tillämpliga och endast om det kan antas att personen inte är utflyttad till utlandet. Av 4 § folkbokföringsförordningen (1991:749) följer att en person som omfattas av bestämmelsen ska folkbokföras under rubriken utan känt hemvist. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.18. Första stycket är oförändrat, förutom att församling har ersatts av kommun. Andra stycket har ändrats på så sätt att den nu gällande bostadsanknytningen har utvidgats från att omfatta endast fast egendom och bostad med bostadsrätt till att avse bostäder av alla slag. Enligt vårt förslag kan alltså den utsände efter ansökan folkbokföras även på en fastighet där en bostad med hyresrätt disponeras. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 10.3.16. Beträffande personer som bor i äldreboenden är enligt vårt förslag huvudregeln att dessa ska folkbokföras i äldreboendet om inte reglerna om dubbel bosättning innebär att personen fortfarande ska vara folkbokförd tillsammans med maken på den tidigare fastigheten. Detta gäller i de fall äldreboendet finns i samma kommun som den enskilde var folkbokförd i eller om den enskilde själv ansöker om att få en plats i ett äldreboende i en annan kommun och det följer av de allmänna reglerna om folkbokföringsort. Endast i de fall en vistelse i ett äldreboende i en annan kommun, vilken på grund av platsbrist eller av andra skäl, beslutats av folkbokföringskommunen, ska vistelsen inte leda till ändrad bosättning. Detta senare fall regleras i första styckets första mening. Om den enskilde i det i bestämmelsens första mening nämnda fallet inte längre disponerar den bostad som han eller hon hade före flyttningen till äldreboendet anses han eller hon i stället bosatt i den kommun där han eller hon tidigare var folkbokförd. Om ändrade förhållanden föranleder det, kan dock den enskilde anses bosatt på en annan fastighet. Ett sådant ändrat förhållande kan exempelvis vara att en ny bostad införskaffas. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att en EES-medborgare och dennes familjemedlemmar som har uppehållsrätt frivilligt ska kunna ansöka om att bli registrerad i folkbokföringsdatabasen. Bedömningen av uppehållsrätten ska göras på samma sätt som vid folkbokföring, se kommentaren till 4 § Den som inte har ett samordningsnummer eller personnummer ska tilldelas ett samordningsnummer. Vid tilldelning av samordningsnummer gäller 18 a § och de bestämmelser som finns i folkbokföringsförordningen. Har samordningsnummer tidigare tilldelats innebär registreringen endast att bedömer om personen har uppehållsrätt. Identitet och andra uppgifter finns då redan registrerade. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 14.3.1. I andra stycket har lagts till att samordningsnumret ska kunna utgå från den födelsetid som en enskild uppger. Det ska gälla i de fall samordningsnummer tilldelas på grund av en anmälan om registrering enligt 17 a §. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 14.3.1. I första stycket finns följdändringar med anledning av att det införs nya stycken i bestämmelsen, se nedan. I andra stycket, som är nytt, definieras vad som avses med att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila i ett land, se kommentaren till 3 § andra stycket. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 7.3.2. I tredje stycket, som är nytt, har införts en bestämmelse som innebär att det vid bedömningen av om en utlänning som behöver ha uppehållstillstånd för att vistas i landet fortfarande kan anses ha sitt egentliga hemvist i landet, ska beaktas om han eller hon har ett sådant tillstånd Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 7.3.3. Det förhållandet att en person saknar uppehållstillstånd ska inte med automatik innebära att personen avregistreras från folkbokföringen som utflyttad. I många fall är personen kvar i landet och har exempelvis ansökt om ett nytt uppehållstillstånd. Det kan också vara så att det inte är möjligt att utvisa personen på grund av förhållandena i hemlandet. Om uppehållstillstånd saknas kan det dock vara så att personen faktiskt lämnat landet utan att anmäla utflyttning. I de fall en person saknar uppehållstillstånd bör därför en bosättningsutredning startas. Visar den att det inte är möjligt att få kontakt med personen torde man kunna utgå från att personen lämnat landet. Att uppehållstillstånd saknas kan också vägas in vid bedömningen av var en person ska anses ha sitt egentliga hemvist vid dubbel bosättning. I fjärde stycket, tidigare andra stycket, har införts ett krav att en europaparlamentariker ska vara vald i för att omfattas av bestämmelsen om undantag från avregistreringen. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 8.3.4. Ändringen innebär att begreppet obefintlig byts ut mot försvunnen. Bakgrunden till ändringen har vi behandlat i avsnitt 7.3.5. I första stycket har anmälningsskyldigheten för barn födda utom landet tagits bort eftersom sådana barn, som huvudregel, inte ska folkbokföras direkt vid födelsen eller registreras på annat sätt. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 15.2.4. Se också kommentaren till tredje stycket. I andra stycket, som är nytt, har införts en anmälningsskyldighet med anledning av de nya bestämmelserna om folkbokföring av barn till utsända i svenska statens tjänst som föds utom landet eller adopteras av en utsänd under vistelsen utomlands, se 2 § andra stycket och 2 a §. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 15.2.4. Den frist som anges i tredje stycket kommer att gälla även vid anmälningar enligt detta stycke. Av 30 § följer att anmälan ska göras av barnets vårdnadshavare. Femte stycket, tidigare fjärde stycket som innehåller bestämmelser om vilka barn som ska anmälas, ska gälla även vid tillämpningen av det nya andra stycket. I första och andra styckena har ett förtydligande gjorts, att bestämmelserna gäller endast personer som är folkbokförda. Någon ändring i sak jämfört med nu gällande praxis är dock inte avsedd. Bestämmelsen om vem som är behörig att ta emot flyttningsanmälningar har ändrats. Denna ändring har vi behandlat i avsnitt 15.2.1. Ändringarna i första stycket har vi behandlat i avsnitt 15.2.1 och 15.2.3. Inflyttningen kan numera anmälas endast till , inte till . Även i denna bestämmelse har ett förtydligande gjorts, att bestämmelserna gäller endast personer som efter inflyttningen ska folkbokföras. Någon ändring i sak jämfört med nu gällande praxis är dock inte avsedd. Att anmälan ska göras är en ny bestämmelse. Den är en anpassning till rörlighetsdirektivet. Bestämmelsen gäller dock alla som flyttar in i landet, oavsett om de omfattas av detta direktiv. Tiden räknas från ankomstdagen. Bestämmelserna i rörlighetsdirektivet innebär vidare att en person utan avbrott måste ha vistats i den mottagande medlemsstaten för att han eller hon ska kunna åläggas att registrera sig eller ansöka om uppehållskort. Tremånadersfristens beräkning torde därför få konsekvenser för möjligheterna att ålägga personer som omfattas av rörlighetsdirektivet en skyldighet att anmäla inflyttning. Det räcker inte att personen regelmässigt, det vill säga under minst en sjundedel av tiden, tillbringar sin dygnsvila i landet för att personen ska kunna åläggas en registreringsskyldighet. Om en person aldrig vistas i landet i följd torde det få till följd att han eller hon inte kan åläggas att registrera sig Detta kan påverka beräkningen av tiden för exempelvis den som har dubbel bosättning i och utom landet. Som exempel kan nämnas en tysk medborgare som bor och arbetar i , men som inleder ett förhållande med en person som bor i , och eventuellt får barn tillsammans med denne. Den tyske medborgaren tillbringar minst en sjundedel av sin dygnsvila i , men har kvar sin bostad i . Den tyske medborgaren tillbringar aldrig så som i landet utan avbrott. skulle med stöd av dagens bestämmelser om folkbokföring sannolikt anses ha sitt egentliga hemvist i och därmed folkbokföras. I och med att personen aldrig vistas i landet i följd får emellertid han eller hon inte åläggas att registrera sig. En annan situation som kan uppstå är att en person flyttar till landet utan att behålla någon bostad i ett annat land, men som trots det aldrig tillbringar i landet utan avbrott. Ytterligare en annan situation som kan uppstå är att en person flyttar till landet utan att behålla någon bostad i ett annat land, men som trots det aldrig tillbringar i landet utan avbrott. Andra stycket innehåller ändringar med anledning av våra förslag om folkbokföring av barn till personer som är folkbokförda enligt 14 § folkbokföringslagen. Bakgrunden till bestämmelserna har vi behandlat i avsnitt 15.2.7. Bestämmelsen om vem som är behörig att ta emot anmälningar har ändrats. Denna ändring har vi behandlat i avsnitt 15.2.1. Bestämmelsen har ändrats endast avseende att även uppgift om eventuellt samordningsnummer eller personbeteckning som personen har tilldelats i ett annat nordiskt land ska anges i anmälan när en person flyttar in från utlandet. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 15.2.3. 28 a och 28 b §§ Bestämmelserna, som är nya, reglerar vilka handlingar som EES- medborgare och deras familjemedlemmar ska lämna till för bedömning av uppehållsrätten, se också kommentaren till 4 §. Om den enskilde är registrerad hos eller har ett uppehållskort är detta dock tillräckligt. Bakgrunden till bestämmelserna har vi behandlat i avsnitt 15.2.3, se också avsnitt 4.4.5. Paragrafen är ny. Vi har behandlat bestämmelsen i avsnitt 15.2.8. Med stöd av aktuell paragraf uppkommer en skyldighet att lämna uppgift om bland annat civilståndsändringar och namn för ett nyfött barn som ska folkbokföras i de fall skyldighet att anmäla namn inte följer av namnlagen, det vill säga om barnet inte är nordisk medborgare. Skyldigheten uppkommer först när har begärt att uppgiften ska lämnas. För ett barn åligger uppgiftsskyldigheten barnets vårdnadshavare, vilket framgår av 30 §. Att får förelägga en person att lämna uppgifter enligt aktuell paragraf framgår av 31 § första stycket. Rätten att förelägga medför en möjlighet att förena ett föreläggande med vite enligt 37 §. Paragrafen är ny. Bakgrunden till bestämmelsen har vi behandlat i avsnitt 14.3.1. Uppgift om medborgarskap anges inte uttryckligen i första stycket utan följer av den prövning som ska göras enligt 28 a eller 28 b §. Paragrafen behandlar frågan om anmälningar för barn . Anmälningar för barn som har fyllt har vi behandlat i avsnitt 15.2.3. Av 24 § andra stycket framgår att ett barns födelse i normalfallet ska anmälas av sjukvårdsinrättningen eller av barnmorskan som har hjälpt till vid födelsen. I alla andra fall där en anmälan för ett barn ska göras ska den göras av barnets vårdnadshavare. Ett ytterligare undantag är, liksom enligt nuvarande regler, ansökan om kvarskrivning som i vissa fall kan göras av endast en vårdnadshavare, trots att föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet, se andra stycket. Bestämmelsen omfattar även registrering enligt 17 a §, se avsnitt 14.3.1. I första stycket har ett tillägg gjorts att får förelägga en person att lämna uppgifter som ska lämnas enligt 29 a §. Som ovan nämnts medför detta tillägg en rätt för att i dessa fall förelägga vite. Det tidigare tredje stycket har flyttats till en ny bestämmelse i namnlagen, se nedan. Skälen för flyttningen av bestämmelsen har vi redovisat i avsnitt 16.4.4. I andra stycket är andra meningen ny. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.4.4. Med formuleringen att beslutet föranleds av att endast den ena vårdnadshavaren har anmält flyttning avses att en sådan anmälan har varit anledningen till att fått kännedom om att en utredning om barnets bosättning behöver inledas. Så kan exempelvis vara fallet när en flyttningsanmälan avseende ett barn kommer in från en av vårdnadshavarna och den andre vårdnadshavaren efter förfrågan uppger att han eller hon inte instämmer i ansökan, varför den avvisas. inleder då en utredning om var barnet ska vara folkbokfört. Verkets beslut efter en sådan utredning ska gälla det skulle gällt om flyttningsanmälan hade legat till grund för beslutet.