sou · GYB317 · 2010-03-08 00:00:00 — Dessa försiktighetsmått anges som villkor i domen eller beslutet. Nedan lämnas exempel på typiska villkor om vattenverksamhet i tillstånd enligt . De har hämtats ur en sammanställning av : –I huvudvattenfåran ska alltid släppas minst 100 l/s eller tillrin- ningen om den är lägre. a)den –ska 0,2 m³/s vatten släppas genom fiskvägen. b)den –ska 0,5 m³/s vatten släppas genom fiskvägen. c)den –ska kraftverket stängas av under fyra (4) timmar vid ettvart av nitton (19) olika tillfällen och när kraftverket ånyo startas ska ytterligare 1 m³/s släppas genom fisk- vägen . –Genom omlöpet ska släppas fram ett flöde på minst 1,4 m³/s som årsmedelvärde. Flödet ska alltid vara minst 1,4 m³/s eller tillrin- ningen, om denna är mindre. –Genom den naturliga fåran förbi kraftverket och utloppskanalen ska alltid framsläppas en vattenmängd av 300 l/s eller, om tillrin- ningen är mindre, hela tillrinningen. Vid tillämpningen av denna bestämmelse får tillståndshavaren tillgodoräkna sig den vatten- mängd som släpps genom fiskvägen. –En fiskvandringsväg i form av ett omlöp ska anläggas förbi dammen och vara klar att tas i bruk senast då kraftverket tas i drift. närmare utformning och placering ska ske i samråd med . –Dammägaren ska hålla fisktrappa för fiskens uppvandring, ålyngel- ledare och anordning för fiskens nedvandring samt svara för dessas underhåll och skötsel. Fisktrappan ska hållas öppen –. –Sökanden ska utföra och bibehålla galler (fingrindar) i intags- kanalens mynning för att förhindra att nedvandrande fisk kommer in i kraftstationen. Gallervidden ska vara högst . – Sökanden ska till betala en allmän årlig fiskeavgift enl. 6 kap. 6 § lagen (1998:12) med särskilda bestämmelser om vatten- verksamhet. Avgiften ska utgå med 14 avgiftsenheter i klass 2 (7 och 8 §§). –Grumlande arbeten får inte ske till . –Arbeten i vattenområdet ska bedrivas på sådant sätt att grumling i görligaste mån undviks. –På lämplig sträcka i bäcken ska tillståndshavaren som biotopför- bättrande åtgärd utlägga sten och grus. Det närmare utförandet ska godkännas av . Åtgärderna ska vara utförda från det att tillståndet tagits i anspråk. –Sökanden ska i samråd med fiskevårdsområdesföreningen med början 2006 sätta ut 1 500 matningsfärdiga örings- yngel av mellanljusnanstam i ån uppströms kraftverket. –Som kompensation för fiskeskada ska sökan- den i samråd med sätta ut 400 st utvandringsfärdiga havsöringsmolt i åns vattensystem. Om detta inte kan genomföras får inom samma kostnadsram förordna om andra fiskefrämjande åtgärder i vattensystemet. –Sökanden åläggs att utföra fiskevårdande kompensationsåtgärder i vattendraget eller i annat närbeläget vattenområde. Åtgärderna ska utföras efter samråd med . 5.3.2Andra lagar av betydelse för vattenmiljön kompletteras som nämnts av bl.a. lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamheter. Den inne- håller bl.a. regler om bygdeavgifter och fiskeavgifter. Vidare bör nämnas lagen om allmänna vattentjänster (2006:412) som inne- håller bestämmelser om vattenförsörjning och avlopp, t.ex. om avgifter. (1987:19) innehåller bestämmelser om planläggning av mark och vatten och om byggande. Den syftar bl.a. till att främja en god och långsiktigt hållbar livsmiljö för människor (1:1). Vid planläggning ska natur- och kultur- värden beaktas samt bl.a. goda miljöförhållanden och en långsiktigt god hushållning med mark och vatten främjas (plan- och bygg- lagen 2:2). 5.3.3EU-lagstiftning om vattenmiljö i svensk rätt EU-regler meddelas antingen i en förordning eller ett direktiv. Bestämmelserna i en förordning gäller direkt i alla EU:s medlems- stater medan de i ett direktiv måste införlivas i nationell lagstift- ning. Direktiv behöver inte införlivas ordagrant men den nationella rättsordningen ska överensstämma med dess innehåll i sak. Gällande direktiv och förordningar styr de nationella regelverken och påverkar därmed också möjligheterna att utforma nya styr- medel genom att direktivet eller förordningen i vissa fall genom t.ex. olika begränsningsvärden kan begränsa möjligheterna att introducera nya styrmedel. För svensk del finns som nämnts tidigare de centrala reglerna på miljöpolitikens område samlade i och dess följdförfatt- ningar. Den innehåller inte bara regler som har ett nationellt ursprung utan också regler som följer av medlemskap i unionen. När ramdirektivet för vatten skulle genomföras i svensk rätt in- fördes bestämmelser i om vattendistrikt och vatten- myndigheter som balkens regler om miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram kompletterades. Vidare fick regeringen eller myndighet regeringen bestämmer bemyndigande att ge föreskrifter om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. Regeringen har med stöd av bemyndigandet infört förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. Där återges direktivets bestämmelser mer eller mindre ordagrant i behövliga delar. Bl.a. ges föreskrifter för vattenmyndigheterna när det gäller miljökvalitets- normer och åtgärdsprogram och vad som behövs i övrigt för att de ska kunna utföra vad som krävs enligt direktivet. och geologiska undersökning bemyndigas i förordningen att ge vattenmyndigheterna närmare föreskrifter i olika frågor, exempelvis om hur kvalitetskraven för vatten ska bestämmas och om övervakningsprograms innehåll och genomförande. Det finns också andra uppläggningar för att genomföra EU- direktiv. Ett exempel är rådets direktiv /271/EEG av om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Direktivet gäller hopsamling, rening och utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse samt rening och utsläpp av avloppsvatten från vissa industri- sektorer. Direktivet kräver att avloppsvatten från tätbebyggelse leds in i ledningsnät och renas före utsläpp. Kraven på rening varierar med hänsyn till recipientens känslighet för utsläpp. Den legala grunden för att införa direktivets bestämmelser i svensk rätt fanns i föregångare miljöskyddslagen. Den nu aktuella bestämmelsen finns i 9 kap. 5 § i balken, som ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om förbud, skydds- åtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått för att skydda människors hälsa eller miljön. Regeringen får också ge sådana föreskrifter för att uppfylla internationella åtaganden, till vilka hör att genomföra EU-direktiv. Vidare får regeringen om det finns särskilda skäl bemyndiga en myndighet att meddela sådana föreskrifter. I 47 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd bemyndigar regeringen att lämna närmare föreskrifter om bl.a. rening av avloppsvatten från tät- bebyggelse. gällde motsvarande bemyndigande enligt den dåvarande miljöskyddsförordningen. Med stöd av bemyndigandet har beslutat om en kungörelse (SNFS 1994:7) med föreskrifter om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Där återfinns direktivets bestäm- melser i detalj, t.ex. om begränsningsvärden för olika ämnen i det renade avloppsvattnet från reningsverken. Medan ramdirektivets för vatten huvudsakliga innehåll har tagits in i en förordning beslutad av regeringen finns det för den prak- tiska tillämpningen viktigaste innehållet i direktivet om avlopps- vatten från tätbebyggelse i myndighetsföreskrifter. I båda fallen ges de grundläggande bestämmelserna för att införliva direktiven i svensk rätt i . Stor betydelse för vattenmiljön har vidare rådets direktiv /676/EEG av om skydd mot att vatten för- orenas av nitrater från jordbruket (nitratdirektivet). Denna lagstift- ning anger villkoren för de åtgärdsprogram som medlemsstaterna ska ta fram för att minska kväveläckaget i känsliga områden. Åtgärderna innefattar bl.a. spridning och lagring av gödsel. I är det främst kust- och slättområdena som är känsliga områden enligt direktivet. Till detta direktiv finns det nationella regelverk som påverkar jordbruket i olika avseenden. Det svenska regelverket omfattar dessutom bestämmelser som gäller i hela landet. Kraven på lagringskapacitet för stallgödsel skiljer sig beroende på antalet djurenheter och var i landet man befinner sig. Lagrings- kapaciteten ska vara utanför det känsliga om- rådena och som minst 8–10 månader beroende på djurslag i känsliga områden. Det finns även regler som begränsar den mängd stallgödsel som får tillföras per hektar både med avseende på stallgödselns innehåll av fosfor och kväve i förhållande till förhållande till tillgänglig areal för spridning av gödseln. Reglerna med avseende på fosfor trädde i kraft fullt ut i hela landet 1995 och utformningen har ändrats i den nya utformningen gäller fullt ut . har en regel om att mängden stallgödsel som får tillföras inte får överstiga kväve införts i de känsliga områdena. Förutom dessa regler finns en rad detaljerade regler för sprid- ning av stallgödsel och andra organiska gödselmedel. Dessa innebär både direkta spridningsförbud under och under vissa markförhållanden men också restriktioner till vilka grödor spridning får ske och vilka gödselslag som kan spridas och restriktioner för spridning invid vatten- drag. Dessutom finns spridningsförbud för mineralgödsel . Den huvudskaliga delen av restriktionerna när det gäller spridning av stallgödsel och andra organiska gödsel- medel gäller enbart inom de känsliga områdena. De första sprid- ningsrestriktionerna trädde ikraft och reglerna har därefter skärpts allt eftersom. I ska dessutom en viss areal av åkermarken vara höst- eller vinterbevuxen för att minska kväveläckaget. Procentsatsen skiljer sig något åt mellan de mer sydliga länen och de mer nordliga länen. Slutligen omfattar regelverket krav för att minska ammo- niakavgången vid lagring och spridning av stallgödsel. Dessa är särskilt inriktade på att minska avgången i de sydliga länen. Enligt föreskrifter (SJVFS 1999:119) om hän- syn till natur- och kulturvärden i jordbruket får inte handelsgödsel, stallgödsel samt slam eller annat organiskt avfall spridas på åker- mark så att det hamnar utanför åkern. Detsamma gäller spridning på ängs- och betesmark om natur- och kulturvärden kan skadas av spridningen. I slutet på 2009 beslutade EU om och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av rådets direktiv /117/EG och 91/414/EG. Den nya förordningen kan ses som en förlängning på den tidigare och kommer att leda till större likriktning kring reglerna om godkännande och användning av växtskyddsmedel i . Vid samma tillfälle beslutade EU om och rådets direktiv /128/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel. Kraven i lagstiftningen innebär bl.a. att den som sprider be- kämpningsmedel av klass 1 eller klass 2 ska anteckna alla åtgärder. Av dokumentationen ska framgå vilket medel och vilken dos som har använts, tidpunkt och plats för spridningen, temperatur och vind, skyddsavstånd och vilka åtgärder som gjorts för att skydda miljön vid påfyllning och rengöring av utrustningen. För att få tillstånd att använda växtskyddsmedel klass 1 eller intyg om behörighet att använda klass 2-medel krävs att den sökan- de är myndig och har tillräcklig utbildning. Kravet på tillräckliga kunskaper är uppfyllt då den sökande har kunskaper om medlets egenskaper, användningsområden och påverkan på människor och miljö. Vidare ska den sökande ha kunskaper om åtgärder för att förhindra eller minska skador som medlet kan orsaka. Den sökande ska också veta vilka bestämmelser som gäller och ha praktiska kunskaper som medför att bekämpningen kan ske på ett riktigt sätt. Enligt och rådets direktiv /1/EG av om samordnade åtgärder för att förebygga och be- gränsa föroreningar (IPPC-direktivet) krävs det ett tillstånd för industriverksamhet och jordbruk med hög föroreningspotential. Exempel på sådan verksamhet är energiproduktion, metallindustri, mineralbearbetning, kemisk industri, avfallshantering och djurupp- födning. Företagen ska själva ansvara för förebyggande och minskning av de föroreningar som de kan komma att orsaka. För att få tillstånd måste industrianläggningar och jordbruk uppfylla vissa grund- läggande krav. Verksamhetsutövarna ska bland annat: vidta alla åtgärder som kan bidra till att bekämpa föroreningar, framför allt genom att använda bästa tillgängliga teknik, undvika alla betydande föroreningar, förebygga, återanvända eller undvika avfall på det sätt som för- orenar minst, sörja för effektiv energianvändning, förebygga olyckor och begränsa följderna av olyckor, återställa platsen när verksamheten upphör. Tillståndsbeslutet ska innehålla en rad konkreta krav om bland annat utsläppsgränsvärden för förorenande ämnen (utom i fråga om växt- husgaser, om det tillämpas ett system för handel med utsläppsrätter – se nedan), eventuella åtgärder för att skydda mark, vatten och luft, åtgärder för hanteringen av avfall, åtgärder för exceptionella förhållanden (läckor, störningar i driften osv. minimering av långväga eller gränsöverskridande föroreningar, Förutom ramdirektivet för vatten och andra EG-direktiv om vattenfrågor som direktivet om rening av avloppsvatten från tät- bebyggelse, direktivet om kvaliteten på dricksvatten11, direktivet om kvaliteten på badvatten12, nitratdirektivet13, finns också andra direktiv med krav som ska uppfyllas genom svensk lagstiftning och indirekt påverkar vattenförvaltningen. Exempel utom IPPC-direk- tivet är direktivet om prioriterade ämnen14, fiskevattendirektivet15, skaldjursdirektivet16, fågeldirektivet17 och art- och habitatdirek- tivet18. Det skulle föra för långt att redogöra för vad alla dessa direktiv innebär i form av detaljregleringar som utövare har att följa, men de styr det nationella regelverket och begränsar därmed möjligheten att införa nya styrmedel. 5.3.4Ekonomiska styrmedel per kategori Med ekonomiska styrmedel avses marknadsanpassade instrument som skatter och avgifter, överlåtbara utsläppskvoter samt panter, bidrag, subventioner, avdragsmöjligheter och ersättningar för utförda tjänster. De styrmedel som redovisas här har valts eftersom de har en tydlig direkt eller indirekt effekt på vattenmiljön, trots att styrmedlets syfte inte alltid är att påverka miljön. finns klara fiskala motiv i botten. 1180/778/EEG och 98/83/EEG. 1291/271/EEG. 1391/676/EEG. 142008/105/EG. 1578/659/EEG. 1679/923/EEG. 1779/409/EEG. 1892/43/EEG. Utsläppsavgifter/-skatter Lagen (1994:1776) om skatt på energi reglerar tre olika skatter, nämligen energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt. Energiskatten på bränslen och elektrisk kraft är utformad på grundval av såväl energi- och miljöpolitiska som statsfinansiella skäl, där oftast det statsfinansiella skälet har varit dominerande. Koldioxidskatten på bränslen är en s.k. miljörelaterad skatt. Detta innebär att den har införts främst av miljöskäl. Dessa skatter är sektorsövergripande och påverkar all energianvändande industri i förhållande till energi- källa och förbrukning. Indirekt påverkas även vattenmiljön om skatter och avgifter leder till minskade utsläpp till luft. Energi -, miljö- och fordonsrelaterade skatter19 Koldioxid- och energiskatt tas ut på bränslen som används som drivmedel, drift av stationära motorer eller för uppvärmning. På el utgår endast energiskatt. Bränslen som används för andra ändamål, t.ex. råvaruanvändning, är skattebefriade, liksom biobränslen (med undantag för råtallolja). Koldioxidskatten är proportionell mot de koldioxidutsläpp som uppstår vid förbränning av bränslet och motsvarar per kg koldioxid . Energiskatten tas inte ut pro- portionellt efter energiinnehåll. Energiskatten på fossila bränslen och elkraft utgår med ett visst belopp per volym-, vikt- eller energi- enhet. Skattesatserna för bensin och dieselolja är differentierade ur miljösynpunkt beroende på innehållet av bl.a. bly, bensen, svavel, aromatiska kolväten m.m. För fossila bränslen som används som drivmedel utgår normal- skattesats för koldioxid- och energiskatt i såväl hushållssektorn som näringslivet. För diesel som används i jord- och skogs- bruksmaskiner var dock koldioxidskatten nedsatt till (av per kg koldioxid) . För fossila bränslen som används till drift av stationära motorer och uppvärmning är skatteuttaget mer differentierat. För hushålls- och tjänstesektorerna utgår full koldioxid- och energiskatt. För industri utanför EU:s system för handel med utsläppsrätter samt inom jord-, skogs- och vattenbruk är koldioxidskatten nedsatt till 19 Detta avsnitt bygger där inte annat anges på Beräkningskonventioner 2010, en rapport från skatteekonomiska enheten i , . av hushålls- och tjänstesektornivån och energiskatten är noll. Dessa skattenivåer tillämpas även för dieselolja som används för drift av fordon i viss gruvindustriell verksamhet. För industri inom handelssystemet är koldioxidskatten nedsatt till och energiskatten är noll. För energiintensiva företag inom industri samt jord- skogs- och vattenbruk kan ytterligare nedsättning av koldioxidskatten medges genom den s.k. 0,8–procentsregeln. Regeln innebär att för företag där koldioxidskatten överstiger av försäljningsvärdet (omsättningen) sätts det överskjutande beloppet ned till av den skatt som annars skulle ha betalats. Nedsättningarna får aldrig understiga de minimiskatte- nivåer som anges i energiskattedirektivet. Energiskatten på el för hushålls- och tjänstesektorerna i mellersta och var per kWh . Energiskatten på el för hushålls- och tjänstesektorerna i norra var per kWh, dvs. nedsatt med per kWh. Energiskatten på el som används i industrin samt i jord- skogs- och vattenbruk uppgick till per kWh. Företag som deltar i program för energieffek- tivisering befrias från energiskatten på el . Fossila bränslen som används i värmeverk beskattas med full koldioxid- och energiskatt om anläggningen inte omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter. För värmeanläggningar inom handelssystemet är koldioxidskatten av den generella koldioxidskattenivån, nivån på energiskatten är dock inte nedsatt. För bränsleanvändning i kraftvärmeverk som inte omfattas av handelssystemet utgår en koldioxidskatt motsvarande av den generella koldioxidskattenivån och ingen energiskatt. För kraftvärmeanläggningar inom handelssystemet utgår en koldioxid- skatt motsvarande av den generella koldioxidskatte- nivån och ingen energiskatt. Till de energirelaterade skatterna räknas även svavelskatten. På torv, kol, petroleumkoks och andra fasta eller gasformiga fossila bränslen uppgår den till per kg svavel i bränslet. Svavelskatten på flytande bränslen, t.ex. eldningsolja, utgör 27 kro- nor per m3 för varje tiondels viktprocent svavel i bränslet. Ingen skatt utgår dock för flytande bränslen med en svavelhalt på högst 0,05 viktprocent. Till punktskatterna kan även räknas fordonsskatten, vilken är en årlig skatt som utgår på personbilar, bussar, lastbilar, motorcyklar, trafiktraktorer, motorredskap och vissa släpvagnar. Skatten varierar främst med slag av fordon, drivmedel och vikt. I syfte att öka miljöstyrningen har fordonsskatten för personbilar lagts om till att vara baserad på koldioxidutsläpp . Enbart personbilar av modellår eller senare samt äldre person- bilar som uppfyller miljöklass 2005, miljöklass El eller miljöklass Hybrid påverkas av detta. Övriga fordon kvarstår i det viktbaserade systemet. För dieseldrivna personbilar används den s.k. miljö- och bränslefaktorn för att beakta dieselbilens högre specifika kväve- oxid- och partikelutsläpp, samt den lägre energiskatten på diesel- bränsle. Miljö- och bränslefaktorn innebär att fordonsskatten blir högre för dieseldrivna personbilar än för motsvarande bensindrivna med lika höga koldioxidutsläpp. Dagens miljö- och bränslefaktor är 3,3 för dieselbilar som blivit skattepliktiga och 3,15 för bilar som blivit skattepliktiga 2008 eller . har mot bakgrund av regeringens förslag i prop. 2009/10:41 Vissa punktskatter med anledning av budgetpropo- sitionen beslutat om ändrade skatter för att minska utsläppen och effektivisera användningen av energi. Intäkterna från olika energi-, miljö- och fordonsrelaterade punktskatter beräknas 2010 till , vilket motsvarar cirka en femtedel av de totala intäkterna från skatter på konsumtion och insatsvaror. Energiskatten på fossila bränslen och elkraft svarar för av intäkterna, medan koldioxidskatten beräknas svara för av intäkterna. Fordonsskatt som tas ut på innehav av motorfordon svarar för och svavelskatten för till av intäkterna från de energi-, miljö- och fordons- relaterade skatterna. Avseende koldioxidskattens effektivitet som styrmedel konsta- teras20 att den i sin nuvarande utformning och under de nuvarande teknologiska förutsättningarna har en bra, fast något osäker mål- uppfyllelse. Skatter når sällan sitt mål exakt, men eftersom beräkningar tyder på att den generella koldioxidskatten i har höjts till en nivå där den inte längre påverkar utsläppen kan den påstås ha nått sin maximala potential till utsläppsminskning. En för hög skattenivå styr då för mycket och kan bara motiveras av statsfinansiella skäl. En effekt av svavelskatten är att svavelinnehållet i eldningsoljor har minskat. I en analys av svavelutsläppen från tillverknings- industrin kom man fram till att svavel- 20 Ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken. Rapport från och Energi- myndigheten, 2006. skatten har varit av stor vikt för att minska svavelutsläppen.21 I tillverkningsindustrin har svavelskatten haft effekt på utsläppen på tre olika sätt: tillverkningsindustrierna har effektiviserat energianvändningen raffinaderierna har fått ner svavelinnehållet i oljan det har skett en liten övergång från tunga till lätta eldningsoljor Skattens effekt motverkas dock av att sodapannor inom skogs- industrin, diesel- och eldningsoljor som förbrukas vid yrkesmässig sjöfart och spårtrafik samt bränsle till flygplan är undantagna skatten. För tillverkningsindustri och för produktion av energi finns dessutom en särskild fastighetsskatt och en avgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion. NOx-avgift (Miljöavgifter på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion)22 infördes en avgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion i fasta förbränningsanläggningar. Syftet var dels att åstadkomma en snabbare minskning av kväveoxidutsläppen än vad som ansågs möjligt med enbart befintliga utsläppsriktlinjer och tillståndsprövning, dels ge incitament till kostnadseffektiv utsläpps- reduktion utöver dessa riktlinjer. Motivet för att minska kväve- oxidutsläppen var främst att motverka försurning. Till en början omfattade avgiften pannor och gasturbiner med en tillförd effekt av minst 10 MW och en nyttiggjord energi av minst 50 GWh . Avgiften har därefter kommit att omfatta allt mindre och allt fler pannor. Avgift betalas för utsläpp av kväveoxider från pannor, stationära förbränningsmotorer och gasturbiner med en nyttiggjord energi- produktion av (GWh) . Ytterligare en förutsättning för avgiftsskyldighet är att den producerade energin används för byggnadsuppvärmning, elproduktion eller i industriella processer. The determinants of Surphlur Emissions from Oil Consumption in 1976–1995. 22Ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken. Rapport från och Energi- myndigheten. Avgiften uppgår till per kilo utsläppta kväveoxider, räknade som kvävedioxid.23 Avgiften återbetalas till de avgifts- skyldiga i proportion till varje produktionsenhets andel av den sammanlagda nyttiggjorda energiproduktionen. Totalt uppgick summan att fördela i återföring för till 676 miljoner kro- nor.24 administrerar in- och utbetalningarna. Företag med små utsläpp av kväveoxider per nyttiggjord energi- mängd får tillbaka ett större belopp än de betalar in, medan företag med stora utsläpp per nyttiggjord energimängd förlorar på syste- met. Utvärderingar har visat att NOx-avgiftssystemet är ett kostnads- effektivt komplement till utsläppsvillkor. Avgiftssystemet har lett till en snabbare och billigare utsläppsminskning än vad som skulle ha kunnat uppnås genom de mer statiska utsläppsvillkoren. Utsläppsnivåerna vid de flesta avgiftspliktiga anläggningarna ligger med god marginal under de nivåer som framgår av existerande villkor.