sou · GXB368d3 · 2010-01-01 00:00:00 — Citatet är hämtat från förordet till den av utgivna grundboken i projektet behov i centrum, BBIC. Det är en återhållsam invit till läsaren – man är inte säker på att satsningen på projektet blir bestående i praktiken. Det är rätt sannolikt, att som skrivit de inledande orden i grundboken är alldeles för pessimistisk. satsning på att introducera ett sätt att arbeta framför allt med utredning, planering och uppföljning har varit mycket kraftfull och genomtänkt och projektet har haft och har stor räckvidd49 50 51 över hela landet. 48BBIC:s hemsida i portal omfattar ett 30-tal nerladdningsbara dokument; de viktigaste är i Barns behov i centrum, 2006, : Barnavårdsutredningar på nya grunder, Meddelanden från 2004:1, Social barnavård i förändring. Slutrapport från 2008 och : Implementering av i organisationer. En studie av den lokala organiseringen av projektet behov i centrum.Socialstyrelsen 2004. Även det mycket omfattande materialet Barns behov i centrum (BBIC) Studiematerial , 2008, kan laddas ner 49Projektet representerar nu ett i hög grad etablerat arbetssätt men är fortfarande under utveckling. Ett exempel är att stad har beslutat om en utbildning av 250 socialarbetare i BBIC för att öka kvaliteten i det utredande och handläggande arbetet. Då man beskriver BBIC som ett instrument för utredning, planering En intressant omständighet, inte minst mot bakgrund av diskussionen i tidigare kapitel (särskilt kapitel 6) om vad som är en metod i det sociala arbetet är att man – t ex från sida - inte vill beskriva BBIC som en metod: Hur utredningar skall genomföras, dvs. vilka metoder man använder, ger inte BBIC direkt vägledning idet finns således ingen motsättning mellan BBIC och flera av de metoder som används i barn- och ungdomsvården Den direkta anledningen till introduktionen av är den omfattande kritik som riktats mot den sociala barnavården i vårt land. Kritiken har varit särskilt skarp gentemot de insatser som samhället svarar för i samband med placering av barn men också – mer generellt – när det gäller kvaliteten i det utredande arbetet inom barnomsorgen som ansvarar för. Det anmärkningsvärda i denna kritik är att den med särskild skärpa formulerats inom systemet – inte minst har gått i bräschen när det gällt att markera stark otillfredsställdhet med insatser inom barn- och ungdomsvården. När det gäller specifikt, har emellertid utvecklingsarbetet inom den sociala barnavården i haft stor betydelse. I har kritiken varit allra starkast mot insatsen familjehemsvård – de placerade barnen hamnade i en miljö som var sämre än den barnen haft i ursprungsfamiljen.52 53 och uppföljning, skall det också framhållas, att det sätt att utreda som ingår i BBIC- konceptet också innehåller viktiga inslag i ett direkt behandlingsarbete med familjen, med barnet och föräldrarna. 50Projektet är så väl känt att jag i denna text nära nog helt avstår från att redovisa denna arbetsmetod. Diskussionen inriktas – självklart – på de principiella aspekterna av BBIC. 51Socialstyrelsen har verkligen kraftsamlat i sin ambition att utveckla och implementera BBIC och det innebär att man i inledningsskedet nästan gått förbi landets olika socionomutbildningar när det gäller att förankra och att förverkliga projektet. Antagligen en realistisk strategi – det är lätt att föreställa sig det betydande antal polska riksdagar som skulle ha uppstått beträffande BBICs lämplighet om man lämnat initiativet till högskoleutbildningarna. Naturligtvis är det viktigt att kritiskt granska och utvärdera BBIC, och den fasen av implementeringsstrategin borde nu ha nåtts, där ett sådan prövande förhållningssätt till arbetsmetoden är önskvärt och genomförbart. Barns behov i centrum (BBIC), 2006, op.cit., sid.12. 53I den inflytelserika studien : Research into Practice: The Second Report to on Assessing Outcomes in Child Care, 1995, verifierade man den ökade andelen psykiska och fysiska problem för barn i familjehem jämfört med normalpopulationen av barn, t ex dåliga skolprestationer – som vuxna högre arbetslöshet, oftare missbruk, högre frekvens av kriminalitet. Mycket av dessa resultat har Den sociala barnomsorgen i – liksom i – har haft andra – prioriteringar än i vårt land. Man har i första hand betonat child protection och ingripit först när ett barn visar tecken på att ha skadats. Resultatet är(var) skrämmande: av de barn som bedömdes ha behov av skydd blev föremål för insatser.54 Ett första steg i utvecklingsarbetet i för att förbättra det sociala arbetets kvalitet var att beskriva barnets väsentliga behov. I gruppen av forskare som fått uppdraget att beskriva riktlinjer för utvecklingsarbetet enades man om att teckna sju s.k. behovsområden: Känslo- och beteendemässig utveckling Familj och sociala relationer Förmåga att klara sig själv För dessa områden utvecklade man en rad manualer för att ge möjligheter för en enhetlig – mer enhetlig – bedömning från socialarbetarnas sida. De sju behovsområdena kopplades sedan samman med aspekter på föräldrarnas omsorgsförmåga – sex till antalet – och med faktorer i barnets familj och miljö. Resultatet av denna sammankoppling blev den berömda BBIC-triangeln. De komponenter som ingår i triangeln anges i nedanstående tablå (där barnets behov utlämnas, de är beskrivna i punkterna här ovan): verifierats i den svenska forskningen, främst signerad . Forskningsresultaten är viktiga och starka incitament för utveckling av insatser – man måste dock erinra om att det knappast är tänkbart att barn som placeras i familjehem kommer att klara sig lika bra som barn i normalpopulationen; de har en faktiskt sämre utgångssituation vars effekter är svåra att eliminera. 54 , op.cit. (se föreg.sida) Familjens bakgrund och situation beskrivs de punkter, som skrivs in i triangelns sidor enligt ovan, såsom BBICs teori eller övergripande perspektiv, eller rentav som den meta-teori som utgjort ram för utvecklingen av BBIC. Triangeln representerar en helhetssyn, ett perspektiv som därmed genomgått en renässans efter att legat i lång träda inom en allt mer specialiserad och fragmentariserad socialtjänst. I de olika utvärderingar, som genomförts av hur BBIC fungerar som arbetsmetod, beskrivs alltid triangeln i positiva termer. Denna modell ger struktur och överblick, de angivna punkterna är relevanta för bedömning av familjens och barnets situation och – framför allt – triangeln är en grund för att man i utredningsarbetet skall komma ihåg de viktiga omständigheter, som skall till grund för utredningens slutsatser. (En del socialarbetare berättar emellertid att de olika punkterna kan leda till en påminnelsestress, man känner sig ofärdig i det utredande arbetet, och man markerar att BBIC-formulären – se nedan! – innebär överkrav på socialarbetarna). Det övergripande perspektivet utgår från utvecklingsekologisk teori – en teori som beskriver barns utveckling i ett interaktions- och samspelsperspektiv (sid. 14). Denna teori har fått ett stort genomslag i vårt land; en hädisk förklaring till detta är att utvecklingsekologin är en teori av det slaget att den aldrig har fel, allting hänger ihop med allting. Det finns en vertikal dimension i teorin från mikronivån, barnet och dess omedelbara närmiljö, därefter anges ett antal närmiljöer av betydelse för barnet, familj (? ), skola, kamratgrupp, fritidsmiljö. Nästa nivå är mesonivån, en märklig teoretisk konstruktion – den utgörs av samspelet mellan de olika närmiljöerna. Utanpå mesonivån finns exonivån som utgör de sociala omständigheter av betydelse för barnet, men som det inte kommer i direkt kontakt med, t ex föräldrarnas arbetsplats, kommunala resurser osv. Ytterst finner vi makronivån som inte närmare definieras i – läsaren föreställer sig globala skeenden, finanskriser, socialpolitikens utformning osv.55 Vid sidan av det utvecklingsekologiska perspektivet har anknytningsteorin56 haft stor betydelse för utvecklingen av BBIC och framför allt dess engelska förlaga. Även om det teoretiska underlaget, särskilt det utvecklingsekologiska perspektivet, mest liknar en sammanställning av det vedertagna vetandet, så har det 55Utvecklingsekologins fader är den amerikanske – ryskfödde – professorn i psykologi vid (död ). Bronfenbrenner var en kulturkonservativ kritiker av det moderna samhället och av det amerikanska samhället i synnerhet: The hectic pace of modern life poses a threat to our children second only to povertty and unemployment. We are depriving millions of children – and thereby our country – of their birthrightvirtues, such as honesty, responsibility, integrity and compassion. Bronfenbrenner var sin konservatism till trots en av inspiratörerna till projektet 1965 – det under det s k kriget mot fattigdomen initierade federala programmet för child development för barn i familjer med låg inkomst. För en svensk läsekrets blev Bronfenbrenner mest känd för sin jämförande studie av barns uppväxtvillkor i och – en jämförelse som mycket tydligt markerade det sovjetiska samhällets överlägsenhet som uppväxtmiljö för barn och ungdomar! 56Anknytningsteori är ett begrepp som sammanfattar många olika teoretiska språk, i själva verket mycket olika till sin karaktär. Anknytningsteorin i dess main-stream version har stark anknytning till biologiska referensramar , förmåga till anknytning ses som en viktig förutsättning för överlevnad. I kontrast till ett biologiskt perspektiv finns psykoanalytiskt orienterade teorier, framför allt med anknytning (sic!) till den psykoanalytiska objektrelations teorin. En central gestalt i denna teoribildning i sin helhet är . Hans tre banbrytande texter med samlingsrubriken and Loss är Vol.1 Attachment (1969), Vol.2: Separation, (1979) och Vol.3 Loss, Sadness and Depression (1980). betydelse i åtminstone fyra avseenden: (1) Triangeln, eller uppställningen av viktiga omständigheter att beakta i utredningen och planeringen av insatser, ger struktur och överblick och är också en säkring mot att man försummar relevanta aspekter vid bedömningen av barnets och familjens situation; (2) Det arbetssätt som förordas vid tillämpningen av BBIC – se ytterligare diskussion i det följande! – innebär, att man ger barnet och föräldrarna möjlighet att aktivt medverka i utredningsarbetet; det metodiska arbetssättet innebär också att det finns kontrollpunkter då barnet och föräldrarna får en återkoppling beträffande utredningens överväganden och (3) det teoretiska språket innebär att man undviker ett metaperspektiv som renodlar en betoning av barnets behov. En sådan renodling innebär risker för att man sätter barnets behov i förhållande till förälderns förmåga och att man vid en sådan sammanställning alltför lätt hamnar i slutsatser som underkänner föräldern som förälder. Genom det anknytningsteoretiska perspektivet för man in relationen mellan barn och förälder som en mycket viktig (om än svårbedömd) omständighet när man skall bedöma uppväxtmiljöns kvalitet för utifrån barnets perspektiv; (4) det finns ett tematiskt anslag i BBIC av att vilja se möjligheter till utveckling snarare än tillkortakommanden hos barnet och föräldrarna – en ambition som bland annat motiveras av vetskapen, att alternativen placering/omhändertagande i sig innebär betydande risker för barnets del. I de olika texter som redovisar BBIC framhåller man med skärpa, att arbetssättets syfte är att ge socialarbetarna ett instrument vilket kan skapa en bättre struktur och enhetlighet i utredningsarbetet, och att utredningen skall ge den kunskap som kan ligga till grund för en rationell planering och uppföljning av den fortsatta handläggningen. För att åstadkomma detta har man skapat en mängd formulär eller manualer vilka är översättningar av de viktiga områdena – barnets behov, föräldrarnas förmåga och familj och närmiljö som är de tre benen i BBICs triangel. Vid implementeringen av BBIC har man försökt att markera, att användningen av formulären inte talar om för socialarbetarna hur man skall samla in de relevanta kunskaperna om barnets situation, men däremot att dessa formulär skall vara styrande och strukturgivande när det gäller socialarbetarnas val av vilka informationer man skall söka i det utredande arbetet. I BBICs strategi är också återkoppling och uppföljning av de insatser man genomför och beslutar om viktiga inslag. samtalen med socialarbetarna? Får barnen möjlighet att komma till tals och att berätta om sina upplevelser och erfarenheter? En modell för utredningsarbetet i enlighet med BBIC syftar ytterst till, att resultatet av de insatser man beslutar om – inklusive beslutet att inte göra någonting – skall bli bättre. Tillämpningen av BBIC innehåller i själva verket moment av behandling som är inbyggda i själva utredningen. Direkta behandlingsinsatser ingår emellertid inte vid tillämpningen av BBIC. Projektet behov i centrum (BBIC) beskrivs av som ett långsiktigt utvecklingsarbete som pågått . Detta projekt har alltså slutförts och det föreligger en slutrapport från projektet och likaså ett par utvärderingar. I detta avsnitt kommer några av slutsatserna – resultaten57 – som redovisas i slutrapporten att diskuteras. De kommuner samarbetade med vid lanseringen av – tog de till sig metoden? Närmare bestämt, engagerade man sig på politisk nivå och från den administrativa ledningens sida för tillämpningen av BBIC? Hur uppfattade socialarbetarna detta arbetssätt och de tankegångar som låg bakom anvisningen av viktiga områden för kunskapssökandet under det utredande arbetet? Kunde man finna möjligheter till samordning mellan den nya manualbaserade kunskapen från BBIC med de gängse kraven på rapportering av genomförda insatser – alltså kunde man samordna de olika systemen för informationshantering? De här uppradade frågetecknen pekar på en rad svårbemästrade omständigheter inför genomförandet av granskning och utvärdering av hur BBIC kunde föras ut i verkligheten. Slutrapportens svar på frågorna ger knappast besked om socialarbetarna, med hjälp och tillämpning av BBIC, genomförde utredningsarbetet mer enhetligt och med mer konsekvens och bättre struktur. Det finns en paradox i själva anslaget vid projektets genomförande. Huvudsyftet för projektet var att skapa 57 är denna text: barnavård i förändring. Slutrapport från , 2008. I övrigt se.not 47 beträffande referenser gällande utvärderingar av BBIC. Vid bedömningen av vilka effekter BBIC inneburit i de kommuner, där man använt sig av detta arbetssätt, är den text som är utgångspunkt för diskussionen i denna uppsats. enhetlighet och samstämmighet i socialarbetarnas utredande arbete inför insatser inom den sociala barnavården. Men kräver implementeringen av metoden, att man på nivå skall känna delaktighet i arbetet med att utarbeta de olika instrumenten. När det gäller framtagandet av BBIC-verktygen, formulär för dokumentation av barnavårdsärenden, har det under alla omständigheter varit en absolut förutsättning. En klok strategi, men den innebär att verktygen i fråga i viss mån anpassas till lokala förhållanden – liksom också tillämpningen av dessa verktyg. Och därmed har man tagit steg på väg från avsikten att skapa enhetlighet vid informationssökandet. Projektets modell för att organisera förändringsarbetet, dvs. att introducera tillämpningen av BBIC, beskrivs av som ett nytt sätt att arbeta från myndighetens sida. Man tar ett stort steg från en top-down-strategi och skapar i stället en struktur för att medverka till att aktivera kommunernas egna drivkrafter för att åstadkomma förändringar och att vilja delta i projektarbetet. Hela projektet var utformat som ett övergripande nationellt paraplyprojekt genom att ge ramar och stöd till sju primärkommuner anpassat efter deras lokala förutsättningar. Man byggde in projektet som en integrerad del i kommunernas linjeorganisationer, och i varje kommun skapades lokala projektteam – s.k. kärntrupper – bestående av projektchefer och lokala BBIC-utbildare. Dessa utbildare skulle också fungera som metodstödjare i arbetet med BBIC.58 Utvärderingen av projektet har erbjudit betydande svårigheter. Det är särskilt besvärande att man inte har kunnat verifiera att tillämpningen av BBIC har inneburit kvalitativa vinster beträffande handläggningen, alltså det utredande arbetet. Det man har uppnått är att relativt väl beskriva hur de inblandade – socialsekreterare, arbetsledning osv. – uppfattat metodens förtjänster och svagheter. Man har också i detalj kunnat beskriva några av de svårigheter som uppstod i samband med implementeringen av BBIC. Själva utvärderingen av tillämpningen av BBIC i det praktiska arbetet har begränsats till en beskrivning av om och hur 58 Strategin vid lanseringen av från sida är intressant inte endast för att belysa detta specifika projekt, men också som en modell för att åstadkomma breda men lokalt förankrade förändringar av det sociala arbetet. Ett motexempel är de olika försöken att genomföra psykiatrireformens förslag om socialt kvalificerade insatser för psykiskt funktionshindrade människor. Strategin i detta sammanhang har varit att under tidsbegränsning tillföra kommuner resurser för att bygga upp lokalt anpassade verksamheter , verksamheter som i realiteten ofta varit olika till innehåll och baserad på fragmenterade värderingar och kunskaper. Det mesta har runnit ut i sanden när reurserna förbrukats. socialarbetarna använder sig av den omfattande mängd formulär som tillsammans utgör BBICs verktyg. Det finns dock positiva omständigheter att redovisa från utvärderingen och uppföljningen av projektet, och dessa positiva erfarenheter är väl sammanfattade i . Den kunskapssyn och den kunskapsgrund som ligger till grund för BBIC vann snabbt gehör bland socialarbetarna. En bidragande orsak till detta var, att BBIC lanserades ungefär som man från olika håll formulerade anspråk på att insatser skulle vara kunskapsbaserade. Att tillämpa BBIC som en konkret praktik blev för del ett svar på de krav man riktade mot verksamheten, ett arbetssätt som skapade legitimitet inte minst i förhållande till en kritiskt granskande omvärld. den tydliga strukturen i BBIC mottogs också positivt av barnen och framför allt föräldrarna. Den tycks ha bidragit till en bättre förståelse av sammanhanget, arbete blev mer begripligt och familjerna kände sig mer motiverade att samarbeta med . BBICs verktyg – formulären – beskrevs i många fall av socialarbetarna med positiva förtecken. Användningen av dem bidrog till enhetlighet, helhetssyn, struktur, systematik och tydlighet. Andra medarbetare uppfattade emellertid strukturen som styrande och man ansåg också att formulären kunde vara hindrande i kontakten med barnen och familjerna. Hur utvärderas ett omfattande kvalitets- och verksamhetssystem som BBIC med dess olika beståndsdelar? Frågan ställs i (sid.134, bilaga 3) och det svar man ger är att en önskvärd utvärdering är utomordentligt svår att genomföra. En jämförande studie av BBIC med ett annat verksamhetssystem blev inte möjligt att genomföra , och skälet till detta är för det första att man under projektet inte blev klar med att integrera BBIC i de befintliga IT- systemen i kommunernas socialtjänst, och för det andra att det inte fanns något annat system att jämföra med (!). En utvärdering/evidensprövning och jämförelse mellan metodiska alternativ finns alltså inte för BBICs del. Av olika skäl var en alternativ uppläggning av utvärderingen med hjälp av före- och eftermätningar inte heller möjlig att genomföra. De två viktigaste bedömningarna av BBIC som arbetsmetod inom den sociala barnavården har man helt avstått från att genomföra. Man har inte sökt bedöma om de utredande insatserna kvalitativt förbättrades om socialarbetarna arbetade med BBIC . Ännu mer avlägsen är uppfattningen huruvida BBIC leder fram till beslut om insatser som på olika sätt är positiva för barnens del. I en rätt dunkel formulering beskriver man detta tillkortakommande på följande sätt i slutrapporten: Det stod också klart att mätningar av hur det går för barnen var möjliga att göra först när systemet var färdigutvecklat och använts . BBIC kan komma att underlätta sådana studier, men eftersom BBIC endast är en behovsinventering och inte en behandling kan BBIC i sig inte ge svar på frågan om om vilken effekt BBIC har för barnen, det vill säga om det går bra eller dåligt för dem. Utvärderingen av BBIC har alltså i stort sett stannat vid en bedömning av hur socialsekreterarna i de sju projektkommunerna arbetat med BBICs verktyg, de utarbetade formulären/manualerna, inalles tjugosex till antalet. var dessa formulär sammanlänkade till ett heltäckande system från anmälan till uppföljning av insatser. I en första fas undersökte man hur socialarbetarna använt sig av de nio viktigaste formulären; formulären i fråga innebar att man kunde följa ärendegången från ansökan till uppföljningen av insatser. Alla ifyllda formulär 1.11 2001 – 1.2 2003 granskades; antalet socialarbetare som deltog och som arbetat med BBIC var 282. I en andra fas studerades hur socialarbetarna – här deltog endast sex kommuner - använt sig av 18 olika formulär (det utökade antalet formulär innehöll i huvudsak information från andra professionella instanser än ). Resultaten kan naturligtvis bedömas på olika sätt. Omdömet i denna uppsats blir att implementeringen av BBIC fortfarande har en lång uppförssträcka att tillryggalägga innan man kan säga sig ha uppnått ett tillfredsställande resultat. Av de inräknade formulären var det som avsåg anmälan i stark övervikt (565 formulär). Formuläret för förhandsbedömning och Utredningsmallar användes också flitigt, antalen är här 229 och 222. Det sorgligt anmärkningsvärda resultatet är emellertid det klena utnyttjandet av BBIC när det gäller insatser som planering (29), behandlingsplan (37), och uppföljning (16). Introduktionen av BBIC som arbetsmetod har alltså lett till att man arbetade med den initialt inkommande informationen på ett – antagligen – systematiskt sätt, medan det sociala arbetet när det gäller planering, genomförande och uppföljning endast sporadiskt dokumenteras. Samma kardinalsynder som man med rätta har anklagat den vanliga för! I finns en avslutande text under . Där presenteras flera alternativa strategier, ingen av dem självklara mot bakgrund av de resultat kan visa upp - och mot bakgrund av vad man inte kunnat visa. Ett alternativ – det mest optimistiska – är att säga att de erfarenheter projektet är så tydliga att man nu kan gå in för en nationell handlingsplan när det gäller att introducera BBIC som arbetsmetod. En sådan satsning kräver naturligtvis stark styrning och ett starkt stöd från en central instans – läs: – som det är viktigt att slå vakt om den lokala förankringen och det lokala ansvaret för verkställigheten av genomförandet av arbetet enligt BBIC. Ett andra alternativ är att lämna över initiativet till kommunerna (också i samverkan med exempelvis FOU-enheter inom IFO), men att från den centrala nivån svara för utfästelser i form av olika slags basresurser, t.ex. utbildning, stöd för genomförande av utvärderingar osv. Ett tredje alternativ är att efter noggrant övervägande genomföra ett verkligt modellprojekt, där man så långt som möjligt kan garantera att BBIC använts på ett rätt sätt och framför allt att metoden utnyttjas för att koppla socialarbetarnas utredningar med genomförande av insatser och uppföljning av det jobb man gjort tillsammans med barnen och familjerna. Projektet har emellertid hitintills knappast nått en sådan mognad i projektkommunerna, att någon av dem kan fungera som modell för ett projekt i stor – nationell - skala. :1 Finns den överlägsna metoden? , den svåra 90-talskrisen med höga tal för arbetslösheten med åtföljande påfrestningar för hållfastheten hos de socialpolitiska systemen och starkt ökad arbetsbelastning för medarbetarna inom precis då utvecklades den s.k. Uppsalamodellen, Arbete i stället för bidrag, som en arbetsmetod när det gällde handläggningen av ekonomiska biståndsärenden.59 Det explicita syftet med metoden var att hjälpa socialbidragstagare att finna försörjningsalternativ till socialbidrag.