sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Undantaget enligt hänvisningsbestämmelsen syftar alltså till att klar- göra att det på RB:s område inte kan förekomma att mål eller ärende avgörs på grundval av en omständighet som på grund av något sek- retessintresse av synnerlig vikt har hemlighållits för parten. Detta hade ju utan hänvisningsbestämmelsen annars kunnat bli följden även i ett RB-förfarande vid av en tillämpning fullt ut av kollisions- bestämmelsens första styckes tredje mening (prop. 1979/80:2 Del A s. 333 f.). Den meningen var för övrigt hämtad från nämnda tidigare bestämmelser förvaltningslag och förvaltnings- processlagen om aktinsyn och kollisionen med sekretess. Hänvisningsbestämmelsen ska alltså enligt vår mening läsas som ett komplement till kollisionsbestämmelsens första stycke om krocken mellan rätt till insyn i handlingar och annat material samt sekretess för uppgifter i sådana handlingar eller sådant material. Man kan därvid fråga sig om hänvisningsbestämmelsen egentligen alls och på ett övergripande sätt reglerar konflikten mellan parts rätt att närvara vid förhandling och sekretess för uppgifter som muntligen läggs fram vid förhandling inom stängda dörrar, t.ex. vid en sak- framställan som inte dokumenteras av domstolen (jfr JO 1995/96 s. 29, särskilt s. 61 och 68, där JO bl.a. tar upp spörsmålet om en parts rätt att vara närvarande i ett mål med flera åtalspunkter av vilka endast någon eller några rör honom själv). Är sådana uppgifter material i den bemärkelse som avses i första stycket? Om hänvis- ningsbestämmelsen inte kan anses ha en sekretessbrytande betydelse vad gäller parts generella rätt att närvara vid förhandling inom stängda dörrar på grund av sekretess, behövs troligen ett förtydligande med tanke på bestämmelsen i 8 kap. 1 § OSL. Där föreskrivs nämligen att sekretessbelagd uppgift inte får röjas för enskilda eller andra myndigheter om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning till vilken OSL hänvisar. Vi menar alltså att det finns skäl att förtydliga kollisionsbestäm- melsen såvitt gäller insyn enligt RB. En svårighet i sammanhanget Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen är emellertid kollisionsbestämmelsens generella tillämpningsområde i förhållande till vårt uppdrag som enbart rör misstänkts rätt till insyn i förundersökning och parters insynsrätt enligt RB i mål och ärende vid domstol. Det ter sig tämligen vanskligt att utan en ingåen- de analys överblicka vilka konsekvenser ändringar såvitt avser hand- läggning enligt RB kan få på andra områden, t.ex. det förvaltnings- rättsliga, som ligger klart utanför vårt uppdrag. För att i möjligaste mån undvika sådana icke avsedda problem på andra rättsområden, har vi bedömt att förtydligandena och våra föreslag till komplette- rande reglering såvitt avser kollisionen partsinsyn enligt RB och sekretess till stor del bör brytas ut ur den nuvarande kollisions- bestämmelsen. Vi föreslår således två nya paragrafer som placeras i omedelbar följd efter den nuvarande kollisionsbestämmelsen. Enligt våra förslag kommer olika bestämmelser att vara tillämpliga beroende på vad för slags insyn som är i fråga. Regleringen beskrivs krono- logiskt i avsnitt 7.3.3–7.3.5 och kommer också att närmare behandlas i författningskommentaren, se avsnitt 10.2. 7.3.2Särskilt om nuvarande kollisionsbestämmelses framtida utformning Som sagts föreslår vi att viss reglering bryts ut ur den nuvarande kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL, nämligen den bestäm- melse i andra stycket andra meningen om att sekretess inte innebär begränsning i parts rätt enligt RB att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av mål eller ärende, dvs. den bestämmelse som vi kallat hänvisningsbestämmelsen. Denna hänvis- ningsbestämmelse föreslår vi ska ersättas av två nya paragrafer som ska tydliggöra vad som närmare gäller i fråga om kollisionen mellan sekretess och insynsrätt enligt RB. 7.3.3Särskilt om kollisionen vid misstankedelgivning Som framgår av rutan under rubriken till detta avsnitt kommer kollisionen mellan å ena sidan insynen enligt 23 kap. 18 § RB för den som delgetts misstanke och därmed blivit part i förundersök- ningsärendet och, å andra sidan, sekretess för uppgift i förunder- sökningen att regleras av den nuvarande kollisionsbestämmelsen. Precis som tidigare kan insynen emellertid också begränsas av vad Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen som är till men för utredningen, något som följer av RB. Denna menbedömning är inte med nödvändighet kopplad till sekretess för uppgifter, men sammanfaller ofta med sekretess för uppgift enligt 18 kap. 1 § OSL som alltså inte måste anses vara av synnerlig vikt för att kunna hemlighållas för en misstänkt under pågående förunder- sökning. Genom att hänvisningsbestämmelsen med vårt förslag brutits ut ur 10 kap. 3 § OSL klargörs att den misstänktes insynsrätt enligt 23 kap. 18 § RB inte är ovillkorlig när det handlar om grunderna för ett beslut om att på detta stadium lägga ned en förundersökning, se avsnitt 2.6.3. 7.3.4Särskilt om kollisionen vid slutdelgivning eller åtal Som inledningsvis påpekades är det vår utgångspunkt att den närmare regleringen av huruvida och i så fall i vilken omfattning insynsrätt ska kunna begränsas bör finnas i OSL. Det sagda gäller även den intresseavvägning som vi i avsnitt 2.6 föreslagit ska göras vid miss- tänktas rätt till insyn från och med slutdelgivningen eller efter åtal när det handlar om sekretess för uppgifter i sidomaterialet. Regleringen härav bör tas in i en ny paragraf som ska gälla utöver de rekvisit som anges i den nuvarande kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL. När det gäller misstänktas insyn i förundersökningen efter åtal anges uttryckligen att den misstänktes rätt till ett eget exemplar av förundersökningsprotokoll (eller sådana anteckningar som görs i mindre utredningar i stället för protokoll) är ovillkorlig i förhållan- de till sekretess för uppgifter i protokollet. Vi föreslår att bestämmelsen delas in i olika stycken så att det tydligt framgår vad som gäller vid slutdelgivning (första stycket) respektive efter åtal (andra och tredje styckena). Vi föreslår också det förtydligandet att kollisionsbestämmelsen också gäller i fråga om en försvarares insynsrätt enligt RB (fjärde stycket). 7.3.5Särskilt om kollisionen vid handläggning i domstol enligt Enligt vår uppfattning bör kollisionsbestämmelsen såvitt avser insyn i allmän domstol vid handläggning enligt RB förändras i en mer betydande omfattning än vad som gäller vid misstänktas insyn i för- Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen Det sammanhänger framför allt med den fort- farande centrala roll som det muntliga förfarandet, förhandlings- principen och omedelbarhetsprincipen har i processen vid allmän domstol. Vi anser också att kollisionsbestämmelsen vinner i tydlig- het om den först slår fast en huvudregel om partsinsynens överord- nade karaktär och först därefter anger de undantagsfall då sekretess trots huvudregeln kan begränsa rätten. Detta kan lämpligen göras genom en ny kollisionsbestämmelse för de allmänna domstolarna som helt ersätter den nuvarande. Vi menar att det av den nya bestämmelsen bör klart framgå att huvudregeln tar sikte på såväl det muntliga som det skriftliga för- farandet enligt RB. Vidare föreslår vi en undantagsregel enligt vilken sekretess kan begränsa insynen. Tillämpningsområdet för undantags- regeln begränsas enligt vårt förslag till att det ska handla om uppgift i handling eller annat material som inte kan antas få betydelse för av- görandet av ett mål eller ärende i sak. I övrigt anges förutsättningarna på motsvarande sätt som i 10 kap. 3 § första stycket OSL, dvs. det ska krävas att ett sekretessintresse av synnerlig vikt kräver att en uppgift inte röjs samt att part inte på annat sätt kan ges upplysning om vad materialet innehåller. Formulerad på det sätt som anges i rutan ovan framgår av den nya paragrafen att parts rätt till insyn är ovillkorlig när det handlar om dom, beslut och rätt att närvara vid förhandling. Indirekt fram- går också att insynsrätten är ovillkorlig i fråga om handling eller annat material som kan antas få betydelse för ett kommande avgörande av målet eller ärendet i sak. Enligt vår uppfattning är vårt förslag till det direkt eller indirekt beskrivna ovillkorliga insynsområdet mer vidsträckt än vad den nuvarande ordalydelsen av den s.k. hänvis- ningsbestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen OSL ger vid handen. Någon ändring i sak i förhållande till hur vi tolkar gällande rätt innebär den föreslagna ändringen dock inte; änd- ringen är närmast ett förtydligande. Vi har också föreslagit det förtydligandet att insynsrättens över- ordnade karaktär också gäller till förmån för ombud och försvarare m.fl. I praxis, även från överrätter, förekommer ibland att sådana företrädare för part inte medges samma kvalificerade rätt till insyn i sekretessbelagda uppgifter som parten själv; något som vi anser mindre lämpligt från rättssäkerhetssynpunkt. Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen 7.4Något om tillämpningen av kollisionsnormen i förfaranden enligt tryckfrihetsförordningen Vår bedömning: Vi ifrågasätter om det varit lagstiftarens mening att kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL och dess föregångare ska utgöra en sekretessbrytande bestämmelse i ett förfarande enligt TF om utlämnande av allmän handling då part i ett pågående rättsligt förfarande vill göra gällande en processuell rätt till insyn i ett mål eller ärende. En klargörande reglering är emellertid kom- plicerad och frågan faller utanför ramarna för vårt uppdrag. Vi har därför inte behandlat den mer ingående. Vi har i avsnitt 2.7 översiktligt beskrivit skillnader mellan RB och tryckfrihetsförordningen (i fortsättningen TF) när det gäller för- farandet vid prövningar av en misstänkts begäran att under pågående förundersökning eller brottmålsrättegång få insyn i förundersök- ningens sekretessbelagda sidomaterial. Enligt RB är det i första hand förundersökningsledaren, oftast en åklagare, som har att pröva omfattningen av en misstänkts insyns- rätt enligt 23 kap. 18 RB. Enligt TF ska emellertid en begäran om att ta del av handlingar i t.ex. sidomaterialet riktas till och prövas av den myndighet som förvarar handlingarna, vilket ofta när det gäller sidomaterialet kan vara en polismyndighet eller trots att förundersökningen leds av åklagare vid . En sådan begäran behandlas som ett särskilt förvaltningsärende, skilt från det förundersökningsärende i vilken handlingen ingår. En förundersökningsledares beslut enligt RB att begränsa den misstänktes eller tilltalades insyn i förundersökningsmaterialet kan enligt dagens reglering inte överklagas till domstol men kan anmälas för överprövning av överordnad åklagare. Ett myndighetsbeslut en- ligt TF som enligt tillämpliga sekretessbestämmelser hindrar eller begränsar insynen i förundersökningsmaterialet kan däremot över- klagas till domstol enligt 6 kap. 7 § OSL. En förundersöknings- myndighets beslut överklagas i sådant fall till kammarrätt. Här kan tilläggas att enligt samma bestämmelse överklagas en tingsrätts beslut rörande handling i domstolens rättskipande eller rättsvårdande verk- samhet till hovrätt. Motsvarande beslut av hovrätt överklagas hos . Enligt kommentaren till SekrL kan ett avslag på en begäran att få uppgifter enligt någon annan författning än TF och SekrL, t.ex. Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen enligt RB eller förvaltningslagen, inte överprövas enligt 15 kap. 7 § SekrL, som motsvarar nu gällande 6 kap. 7 § OSL (m.fl., s. 15:19). I /, Förvaltningslagen med kommen- tarer, 2:a uppl. s. 182 sägs emellertid i kommentaren till partsinsyns- bestämmelsen i 16 § förvaltningslagen att en myndighets beslut att enligt den bestämmelsen vägra lämna ut en allmän handling till en part kan överklagas enligt 15 kap. 7 § SekrL. Ordalydelsen i 6 kap. 7 § OSL utesluter i och för sig inte en tillämpning på avslagsbeslut rörande begäran att få uppgifter enligt någon annan författning än TF, t.ex. avslag med stöd av 43 § förvaltningsprocesslagen och OSL eller RB och OSL. Av förarbetena till bestämmelsen i 15 kap. 7 § SekrL framgår emellertid ingen annan avsikt med dess tillämpnings- område än att den skulle närmare reglera hur just överklaganden enligt 2 kap. 15 § TF ska gå till (prop. 1979/80:2 Del A s. 362). Samma torde gälla för den i detta avseende oförändrade nya bestäm- melsen i 6 kap. 7 § OSL såvitt avser överklagande av enskilda. I flera av de rättsfall avseende pågående förundersökning eller brottmålsrättegång som vi redogjort för i avsnitt 2.4.5 har det handlat om en misstänkt eller åtalad som gjort gällande en in- synsrätt enligt 23 kap. 18 § RB till sidomaterial men fått avslag med hänvisning till ett sekretessintresse av synnerlig vikt. Trots att det således egentligen handlat om en begäran om insyn med stöd av den kvalificerade insynsrätt som RB ger en part och det också prövats i enlighet härmed, har prövningarna förfarandemässigt hanterats inom ramen för den ordning som gäller enligt 2 kap. TF med anknytande bestämmelser om överklagande m.m. i 15 kap. SekrL. Därigenom uppstår inte några beslut om begränsningar på grund av sekretess som formellt sett fattas enligt någon annan förfarandelagstiftning än TF. I bl.a. avsnitt 2.5 och 6.4 har vi ganska utförligt beskrivit histo- riken och motiven bakom kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL, dess föregångare 14 kap. 5 § SekrL och dess ännu tidigare föregångare i 39 § sekretesslag. Det har, menar vi, där fram- gått att den grundläggande tanken bakom denna kollisionsbestäm- melsen inte varit att den – såsom kommit att bli närmast en huvud- regel i praxis – ska tillämpas som en sekretessbrytande regel inom ramen för en prövning i ett separat förvaltningsärende enligt om allmänna handlingars offentlighet, se bl.a. redo- visade rättsfall i de nämnda kapitlen. I stället har tanken med bestäm- melsen varit att den skulle tillämpas inom ramen för handläggningen av ett mål eller ärende för att reglera hur långt en i annan reglering Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen än i TF och OSL given insynsrätt för en part i ett mål eller ärende eller sträcker sig i förhållande till sekretess för uppgifter i målet eller ärendet. Såvitt vi uppfattar tidigare förarbeten har det således aldrig varit åsyftat att parter i en rättegång eller liknade rättsliga processer skulle behöva åberopa offentlighetsprincipen och TF för att få till stånd en prövning av om deras rätt till insyn enligt den för målets handläggning tillämpliga förfaranderegleringen också om- fattar ett efterfrågat material i målet. Man kan till och med fråga sig om det över huvud taget varit avsikten med kollisionsbestämmelsen att den kvalificerade insynsrätt som följer av en rätt till partsinsyn enligt en förfarandereglering alls ska beaktas i ett ärende rörande be- gäran om utlämnande av allmän handling med stöd av TF:s bestäm- melser. På det vis som kollisionsbestämmelsen ibland kommit att tillämpas i praxis kan sägas att parter genom att sicksacka mellan TF och den särskilda förfaranderegleringen som genererar insyns- rätten kan få större möjligheter att få ut ett eget exemplar av en hand- ling (på grund av 2 kap. 13 § TF) än vad som skulle följa enbart av ett beaktande av kollisionsbestämmelsen inom ramen för förfarande- regleringen eller enbart av en prövning i ett TF-ärende utan beaktan- de av kollisionsbestämmelsen. Ett sådant sicksackande ger dessutom parten möjligheter till omedelbar överprövning (på grund av 2 kap. 15 § TF och 6 kap. 7 § OSL) av ett beslut som i något avseende be- gränsar insynen trots att beslutet, sett som ett beslut under rätte- gång eller annan handläggning, inte kan överklagas särskilt enligt den aktuella förfaranderegleringen. Ett ytterligare exempel på en märklig konsekvens av sicksackandet är det i avsnitt 2.7.2 nämnda kammarrättsavgörandet där det i ett TF-ärende prövades vilken rätt en misstänkt hade att trots sekretess få ut handlingar som inte ens var allmänna handlingar. Det finns rättsfall som på sitt sätt talar i den riktning som vi menar är den mest rimliga; nämligen att kollisionsbestämmelsen inte är tillämplig i TF-ärende vid partsinsyn i ett pågående rättsligt reglerat förfarande utan ska tillämpas inom ramen för förfarandet och prövas enligt den tillämpliga förfarandereglering i målet eller ärendet. Regeringsrätten har bl.a. i rättsfallet RÅ 2000 not. 197 bedömt att en parts framställning om insynsrätt enligt 43 § förvaltningspro- cesslagen (1971:291) i ett pågående mål vid kammarrätten utgör ett led i kammarrättens handläggning av det målet. I ett sådant fall ska frågan om hinder mot ett utlämnande prövas enligt 14 kap. 5 § SekrL i ett beslut under rättegången som inte kan överklagas särskilt. Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen Överklagandet enligt 15 kap. 7 § SekrL avvisades därför av Rege- ringsrätten. Motsvarande bedömning i och för sig gjorde i NJA 2002 s. 433, som gäller ett överklagat beslut av hovrätt att i ett överklagat brottmål lämna ut ett videoband till den tilltalades om- bud med vissa förbehåll. fann dock att hovrätten tycktes ha prövat framställningen som en fråga om utlämnande av allmän handling enligt TF och SekrL. såg därför inget hinder att för egen del pröva överklagandet av förbehållen i ett förfarande enligt TF. framhöll emellertid att en domstol som ska pröva en utlämnandefråga i fall som det före- varande ska göra sin prövning i första hand utifrån RB:s regel- system och inte TF:s och sekretessregleringens. Vidare anfördes att hovrättens beslut i ett sådant fall, dvs. vid beslut enligt RB, utgör ett beslut under rättegång som bara kan överklagas enligt de regler som gäller för sådana beslut, dvs. endast i samband med överklagande av hovrättens dom eller slutliga beslut enligt 49 kap 3 § RB. I ett senare avgörande, NJA 2008 s. 634 rörande ett överklagat beslut av hov- rätt att vägra en tilltalad kopia av ljud- och bildupptagning av vittnes- förhör, fann i konsekvens härmed att det över- klagade beslutet avsåg en tillämpning av den rätt till partsinsyn som följer av RB varvid beslutet inte kunde överklagas särskilt utan bara i samband med överklagande av hovrättens dom eller slutliga beslut i brottmålet. Enligt det nyssnämnda rättsfallet från , NJA 2002 s. 433, kan ett beslut att enligt 14 kap. 5 § SekrL begränsa en parts insyn aldrig vara ett beslut enligt RB. Vi menar emellertid att den bedömningen avspeglar det synsätt som innebär att det inte finns någon annan rätt till partsinsyn enligt RB än den som avses i kollisionsbestämmelsens hänvisningsbestämmelse (10 kap. 3 § andra stycket andra meningen OSL). Som framgått tidigare delar vi inte detta synsätt, se bl.a. avsnitt 2.6, 5.10.1 och 5.10.2. Vi har också i detta slutbetänkande lämnat förslag som vi menar är tillräckliga för att ett förändrat synsätt ska få genomslag i rätts- tillämpningen. Bland annat innebär föreslaget att det införs en ny bestämmelse, 23 kap. 21 a § RB, enligt vilken insynsbegränsningar på grund av sekretess prövas av förundersökningsledaren samt att eventuella begränsningar kan prövas vid brottmålsdomstolen. En väsentlig del av olägenheterna med den nuvarande ordningen åtgärdas därmed i positiv riktning från den misstänktes rättssäkerhetssyn- punkt, se avsnitt 2.7. Ett förtydligande av kollisionsbestämmelsen Även vårt förslag att uttryckligen klargöra att möjligheten att begränsa parts förfoganderätt till processmaterial m.m. genom för- behåll enligt 10 kap. 4 § OSL också gäller vid handläggning enligt RB syftar till att tydliggöra relationen mellan förfaranderegleringen i RB och förhållandet till sekretessregleringen i OSL. Förbehålls- bestämmelsen bör ju, som vi tidigare framfört, i första hand vara tillämplig inom ramen för den förfarandereglering som genererat den sekretessbrytande insynsrätt på grund av partsställning som behandlas i kollisionsbestämmelsen; inte i TF-ärenden. Med tanke på det syn- sätt som slagits fast i praxis (se NJA 2002 s. 433) och som innebär att 10 kap. 4 § OSL ska tillämpas i TF-förfaranden, har vi emeller- tid ansett att det i föreslagna insynsbestämmelser i bör finnas hänvisningar till möjligheten att meddela förbehåll enligt 10 kap. 4 § OSL då handling lämnas ut till misstänkt eller annan part, ställföre- trädare, ombud m.fl. Här kan tilläggas att förbehåll som görs enligt 10 kap. 4 § OSL i ett pågående mål- eller ärendeförfarande enligt RB inte är överklagbara enligt 6 kap. 7 § OSL. På samma sätt som om partsinsynsrätten begränsas på grund av sekretess är ett förbehåll som begränsar parts förfoganderätt ett beslut under rättegång (se ovan NJA 2008 s. 634). Enligt vår mening skulle det emellertid finnas mycket att vinna på en närmare analys med siktet inställt på att överväga om kolli- sionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL på det sätt som sker ska fortsätta att stå på två ben och vara ömsom tillämplig i såväl ären- den om utlämnande av allmänna handlingar enligt TF som inom ramen för handläggningen av sådant mål och ärende som gett den kvalificerade insynsrätt som enligt kollisionsbestämmelsen normalt har företräde framför sekretess. Dels är det komplicerat med två parallella system för i praktiken samma fråga, dels finns det nog en latent fara att kollisionsbestämmelsen, om den tillämpas i TF-ären- den, igen ges innebörden av att i sig generera en rätt till insyn. Frågan är emellertid komplex och har bäring långt utanför området för vårt uppdrag; inte minst på rättsområden där rätt till insyn inte direkt regleras i författning utan bygger på praxis eller allmänna rätts- grundsatser, t.ex. i fråga om insyn i avslutade mål eller ärenden. En särlösning just i fråga om insynsrätt enligt RB ter sig inte lämplig från systematisk synpunkt. Vi har därför avstått från att behandla frågan vidare. 8Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör Vi ska enligt våra ursprungliga direktiv utreda vissa frågor om insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. (dir. 2007:120). Enligt direktiven är vi oförhindrade att ta upp näraliggande frågor som vi finner behöver analyseras och föreslå en reglering i sådana frågor. Med hänvisning till direktiven i sistnämnd del har vi om- betts att särskilt överväga frågan om det bör införas ett utvidgat sekretesskydd för bildupptagningar av förhör i domstol. Enligt 43 kap. 4 § OSL, gäller sekretess hos domstol för uppgift i bild som ingår i en ljud- och bildupptagning av ett förhör som hållits i dom- stol, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men. Sekretessen enligt paragrafen gäller således endast till skydd för den som hörs. I detta kapitel tar vi upp frågan om sekretess hos domstol bör gälla för bildupptagningar av förhör också till skydd för ett allmänt intresse; nämligen intresset av att skydda rättsprocesser vid allmän domstol. genomfördes en reform av processen i allmän domstol. Reformen, som brukar kallas för En modernare rättegång, i fortsättningen EMR, innebär bl.a. att muntlig bevisning – dvs. för- hör med parter och bevispersoner – ska dokumenteras i tingsrätt genom en ljud- och bildupptagning, om det inte finns särskilda skäl mot det (6 kap. 6 § RB). I högre rätt får en berättelse dokumen- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör teras genom ljud- och bildupptagning. Vidare får det som iakttas vid syn dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning (6 kap. 6 a § RB). Dessa bestämmelser är även tillämpliga i domstolsärenden, 21 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Bestämmelserna är också tillämpliga då förhör hålls i bevissyfte i ett konkursärende, 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672). En förutsättning för införandet av bestämmelserna om ljud- och bildupptagning var enligt förarbetena till EMR-reformen att integri- tetsfrågorna kunde lösas på ett tillfredsställande sätt.