sou · GXB315d2 · 2010-01-01 00:00:00 — I har läns- institutionerna förts samman under en gemensam huvudman me- dan i stället valt ett avtalsbaserat system där de regionala tjänstemännen sluter separata överenskommelser med respektive institution. Det regionala ansvaret möts på olika sätt även i övriga regioner. Länen skiftar i storlek och befolkningstäthet, på vissa håll är läns- museet den enda museiinstitutionen – på andra håll bara ett bland många museer. Både på regional och lokal nivå är institutionerna generellt sett mer stabila än . De satsningar som gjorts från central nivå för att stödja och bygga ut länsmuseerna har givit resultat, och de har stärkt institutionernas förmåga att ta ansvar i sina regioner. finns väl så stora och professionella museer ute i landet som i , och den diskurs kring centrum och perferi som låg till grund för 1970-talets museipolitik kan sägas ha förlorat i relevans. Ett annat sätt att dela in museerna kan vara efter ansvarsområde eller ämnesinnehåll. Det ger några små profilerade grupper kring t.ex. konst eller naturhistoria, och en mycket stor grupp museer med breda kulturhistoriska uppgifter. Tabell: Ämnesindelning/kategori Konst, form & kammaren (LSH) Den absolut största gruppen museer kan alltså räknas som kultur- historiska institutioner. I denna heterogena samling hamnar både stora och små stadsmuseer, alla länsmuseer och även en bred cen- tral institution som . De flesta av dessa många museer har sitt primära uppdrag i att spegla en geografiskt avgrän- sad plats – stad, län eller land – men de gör det på olika och sins- emellan kompletterande sätt. Inom det kulturhistoriska området återfinns också en rad centrala specialmuseer som har var sitt särskilda ansvar för ett område inom kulturhistorien. Hit hör Försvarshistoriska museerna, Livrustkammar -gruppen (LSH), Maritima museerna, , , Världs- kulturmuseerna och . Till gruppen kulturhistoriska institutioner måste också föras andra specialmuseer i hela landet – som det samiska museet i och Lantbruksmuseet på - samt åtminstone en del av de personhistoriskt orien- terade institutionerna – som och . Industri- och arbetslivsmuseerna är ytterligare en stor grupp som även den hör hemma under samlingsbegreppet kulturhistoria. Institutioner med fokus på natur och naturhistoria kan skiljas ut som en mindre grupp. Dit kan föras det största av de centrala mu- seerna, , och ett av de regionala, Natur- historiska museet i . Dit hör också de båda universitets- museerna i och Evolutionsmuseet i . Dessutom finns en del viktiga samlingar av biologiskt material av museal karaktär på forsknings- och utbildnings- institutioner som och . De naturhistoriskt inriktade institutionerna samverkar inom ramen för NAMSA (se nedan) och riks- museet fungerar som motor för arbetet med en lång rad utveck- lingsfrågor. Konst, form och design Konsten utgör tillsammans med form- och designfältet en egen kategori. Den består av från den centrala nivån , och . Bland de regionala muse- erna finns, utöver och konst- museum, en del traditionella länsmuseer som har stora konst- samlingar, t. ex. och . På den kommunala ni- vån finns en lång rad museer och konsthallar av mycket olika ka- raktär, och i gruppen universitetsmuseer i och i . Bland de institutioner som har separat stöd på anslaget till Vissa museer (anslag 28:30) återfinns Milles- gården, , Svensk Form, och i . På konstområdet fördelas dessutom bi- drag via till en del utställningsarrangörer, konst- föreningar och konstnärsdrivna gallerier. Bildkonsten är ett komplext område och omlandet kring konst- museerna ser annorlunda ut än på andra ämnesfält. En särställning intar de kommunala konsthallarna, som saknar samlingar men för övrigt bedrivs på ungefär samma sätt som konstmuseer. Både mu- seer och konsthallar står nu inför likartade förväntningar på till- gängliggörande, mer arbete med samtidskonst och fler tillfälliga utställningar, och det tenderar att göra skillnaderna mindre. Konstmuseerna arbetar också i en mer trendkänslig värld än andra museer, och de hanterar allt mera kostbara föremål. Efter- frågan på gamla mästare och modernismens klassiker tvingar fram en anpassning till de krav som populär- och underhållnings- kulturen ställer. I synnerhet samtidskonsten uppmärksammas och diskuteras livligt i media och utanför kulturpolitikens revir finns en stor marknad för privat konsthandel, auktionshus och gallerier som alla sätter sin prägel på fältet. Arkeologi kan också betraktas som ett tematiskt avgränsat fält. har landets absolut största samlingar av arkeologiskt fyndmaterial, men Lunds universitets historiska mu- seum (LUHM) kommer inte långt efter. De flesta regionala museer arbetar delvis med arkeologi och nästan alla har utställningar om människans förhistoria. Vissa länsmuseer ansvarar för områden med mycket rika arkeologiska fynd – t. ex. och – och där tenderar förhistorien ofta att tillmätas större tyngd än i andra län. Här ska också nämnas några av de små specialmuseer som är i hu- vudsak uppbyggda kring arkeologiskt material och berättelser om människans äldsta historia. Ofta ligger de mitt i fyndplatsen och drivs genom lokala initiativ. Som exempel kan nämnas Medel- tidsmuseet i , , Vuollerim 6 000 och Vitlycke museum i . Nätverk och föreningar på museiområdet Eftersom museiområdet är mångfasetterat och svåröverskådligt är det kanske ingen överraskning att de nätverk och föreningar som finns på fältet uppvisar samma spretiga helhetsbild. Här har gjorts ett försök att sålla ut vilka nätverk och föreningar som kan vara mest relevanta för utredningen utifrån givna direktiv. Betydelsefullt har då varit om deras intresse ligger inom ramen för utredningens primära uppdrag, om de organiserar brett och öppet, om de är aktiva, starka och drivande aktörer samt slutligen om de på annat vis erbjuder modeller för att driva eller samordna vissa frågor. Utredningen har träffat representanter för de flesta av de nätverk och föreningar som tas upp nedan, men det finns naturligtvis många fler – främst yrkes- och ämnesföreningar – som det eventuellt kan bli aktuellt att närma sig längre fram under processen. () är den organisation som bredast samlar svenska museer. Förbundet hade över 120 institutionella medlemmar och är det enda som kan tala för sektorn som helhet. är en ung organisation, etablerad 2004-2005, med planer för bl.a. kompetensutveckling och internationellt arbete, se nedan kapitel 3. Anslagsstrukturen på museiområdet har etablerat vissa gruppbildningar. Centralmuseernas samarbetsråd och Läns- museernas samarbetsråd samlar utredningens primära intresse- grupper i det statliga och statsunderstödda museiväsendet inom ansvarsområde. Kommunala museers sam- arbetsråd representerar en stor grupp institutioner med annan of- fentlig finansiering, och är också en viktig aktör. Centrala fackliga organisationer inom museisektorn är, på det stat- liga avtalsområdet, är DIK och ST. (dokumentation, information, kultur) organiserar stora delar av den akademiskt utbildade musei- personalen och driver aktivt vissa utvecklingsfrågor. har DIK bl. a. satsat brett på mentors- och ledarskapsprogram speciellt avpassade för sektorn. organiserar främst personal i stödfunktioner, men även i mindre utsträckning övriga personalkategorier. Andra intressanta modeller för samverkan finns i de strukturer som byggts av museer med nationellt ansvar i syfte att samla och stödja insatser på vissa specialområden. Här kan nämnas och det mångåriga nätverksarbetet inom Samdok, för samtids- dokumentation, och , kring kulturhistorisk foto- grafi. har på motsvarande sätt kanaliserat sitt nationella ansvar bl.a. genom NAMSA, som organiserar museer med naturvetenskapliga uppgifter, och PRE- , som rör skadedjurshantering i föremålsmagasin. National- museum har , tillsammans med bl.a. och Riks- utställningar etablerat ett Nätverk för konstpedagogisk utveckling. , slutligen, har i samarbete med Myndigheten för skolutveckling tagit fram en gemensam portal – Museifönstret – som gör det lättare för skolvärlden att hitta fram till musei- producerade läromedel och lektionsupplägg från hela landet. Här kan vidare nämnas Maritima museernas koordinerande nät- verksarbete med Fartygsforum och Svenska Varv, Arbetets muse- ums stöd till arbetslivsmuseerna och Försvarshistoriska museernas nya stora samordningssatsning Försvar i förvar. ABM-centrum är ett samverkansprojekt mellan flera av de tunga, statliga aktörerna på området arkiv, bibliotek och museer. Det in- leddes 2004 och avslutar sitt arbete i och med . Det kvalificerar sig här delvis i egen rätt, men också som symbol och paraply för hela ABM-idén med starka kopplingar till framför allt arkivsektorn. Många kommuner och regioner har initierat samver- kansprojekt under liknande lokala paraplyer. Som exempel kan nämnas kommun, samt och . ABM som koncept har två huvudkomponenter. För det första de viktiga frågorna kring tekniska lösningar. De rör digitalisering och programvara, standarder och nomenklatura-frågor – interna problem alltså som påverkar funktionaliteten men annars är utan intresse för användaren. För det andra bärs idén också av ett starkt brukarfokus där intresset ligger mer på medborgarens tillgång till källorna. I det internationella arbetet har svenska ICOM en särställning som en av 147 nationella kommittéer i moderorganisationen, Inter- national . Den svenska kommittén har 90 in- stitutionella medlemmar och över 600 med individuellt medlem- skap, och en del av de internationella, tematiska ICOM-kommit- téerna driver utvecklingsfrågor på sina respektive fält. Åter- kopplingen från de internationellt aktiva medlemmarna till fältet här hemma har dock ibland uppfattats som svag. SAMP (Swedish-African Museum Programme) är initierat av svenska ICOM och i huvudsak finansierat av SIDA. Det driver se- dan samarbetsprojekt mellan svenska museer och de- ras syskoninstitutioner i . har arbetet vidgats till att in- kludera även institutioner i och . har många konkreta aktiviteter genomförts, bl.a. strategiskt erfa- renhetsutbyte och interkontinental kompetensutveckling. Utöver dessa organisationer finns en mängd internationella fö- reningar och nätverk som samlar bl.a. svenska medlemmar kring mer avgränsade ämnen och yrkesfunktioner. De kan här exempli- fieras av ECSITE (Collaborative for Science, Indus- try and Technology Exhibitions), TICCIH () och InSEA (). Ett annat sätt att gruppera organisationerna skulle kunna vara efter ämnesinriktning. Då får man täta kluster kring vissa sakfrågor – men de stora, breda organisationerna faller utanför eftersom de ser till helheten och inte fokuserar så starkt på vissa funktioner eller sakfrågor. En sådan klusterkarta skulle till exempel kunna se ut som i figu- ren nedan. Strukturer som initierats från centralmuseinivå har mar- kerats med understrykning. Bilaga 4 SOU 2009:15 (samla &vårda) (idé &innehåll) (pedagogik &publik) (bygd &miljö) har flera försök gjorts att utreda museifältet. Två stat- liga utredningar och ett regeringsuppdrag till har re- sulterat i tre rapporter med förslag på omfattande förändringar i institutions- och anslagsstrukturen. Museerna, betänkande av musei- och utställningssakkunniga Utredningen (SOU 1973:5) fokuserar på de centrala mu- seernas uppdrag att nå ut och verka i hela landet. Utredningen ser de centrala institutionerna som expertorgan med rika samlingar, och de regionala som publika utställningscentra. Av detta följer att de regionala museerna ses som beroende av de centrala för råd, stöd och lån. Riksutställningar tillskapas för att kanalisera resurser i form av vandringsutställningar från de centrala institutionerna till de regionala. Huvudförslaget i utredningen är dock ett centralt mu- sei- och utställningsråd som aldrig kom att förverkligas. En del av de uppgifter som planerats för museirådet lades istället på det 1974 nybildade . Museiförslag - överväganden och förslag angående de centrala museernas uppgifter och ansvar för landets museiväsende Museiförslag (1986:3) är resultatet av ett regerings- uppdrag till myndigheten att utreda de centrala museernas upp- gifter och ansvar för landets museiväsende. väljer bort central styrning och lägger tonvikten snarare på frivilliga, tempo- rära samrådsgrupper och nätverkslösningar. Huvudförslaget är emellertid att utse fem centrala institutioner till basmuseer för olika ämnesområden. Detta förslag genomförs i form av ansvars- museireformen enligt regeringens proposition 1986/87:97, se ovan. Minne och bildning, museernas uppdrag och organisation Minne och bildning (SOU 1994:51) närmar sig museisektorn som ett sammanhängande system. Utredningen konstaterar brister i styrning och uppföljning samt lägger förslag om fyra stora tema- tiskt indelade statliga museikoncerner. Utredningen föreslår också strykning av ansvarsmuseibegreppet och ett mer efterfrågestyrt Riksutställningar, men inget av dessa förslag antas av . De utvecklingsfrågor som diskuterats i tidigare utredningar är i långa stycken fortfarande aktuella. Alla de tre utredningarna har givit stort utrymme åt diskussioner om styrfunktioner, samverkan och ansvarsfördelning i museisektorn. Som framgått av inlednings- kapitlet ovan är detta fortfarande prioriterade frågor, som Musei- koordinatorn kommer att återkomma till i sitt fortsatta arbete. Sektorns behov av kvalitetsuppföljning och utvärdering kommer att behandlas i detta sammanhang. Alla de nämnda utredningarna belyser även mer konkreta svårig- heter rörande effektivitet, professionalisering och praktiskt musei- arbete. som tagits upp till återkommande diskussion är exem- pelvis centrala föremålsdepåer, sektorsforskning och internationellt arbete. Många av dessa frågor har åter aktualiserats i Museikoordi- natorns samtal med centralmuseernas chefer och med företrädare för andra centrala organ i sektorn. Sådana kvarstående olösta frågor som kommer att diskuteras utförligare i kapitel 3 är: digitalisering, gemensamt användargränssnitt på webben föremålsarkiv (magasin), konservering och långsiktig vård verksamhetsstöd inom ekonomi och administration Nya frågor kommer till I dagens aktuella problemteckning har även helt nya frågor kommit upp. De rör bl. a. de centrala museernas omdiskuterade fastighets- förvaltning och hyressituation. Förändringar i samhällsdebatten har öppnat för en mer pragmatisk dialog kring alternativa finansierings- källor. Marknadsföring är ett av de fält där mindre grupper av mu- seer initierat egna samverkansprojekt. Även dessa områden kom- mer att diskuteras nedan i kapitel 3: Val av huvudsakliga bearbetningsområden för utredningen Möjliga samverkansfält av betydelse för sektorn som helhet I genomgången av de frågor som kvarstår från tidigare utredningar (se kapitel 2) och i de samtal och överläggningar (se bilaga 2) som museikoordinatorn haft och har ett antal områden utkristalliserats som angelägna att ta sig an för att de har relevans för museisektorn som helhet. Diskussioner har i flertalet fall hunnit föras med intresserade museer om aktiv medverkan i arbetsgrupper och/eller referensgrupper. Projektplaner kommer att arbetas fram successivt. Ambitionen är hög att komma till reella resultat i ett antal av de frågor som s.a.s. skvalpat i marvatten ; möjligen i brist på en katalyserande och sammanhållande funktion av det slag som ligger i museikoordinatorns uppdrag. Digitalisering – gemensamt användargränssnitt på webben Ett av de högst prioriterade områdena i utredningens fortsatta ar- bete blir att tillsammans med centrala myndigheter på kulturarvs- fältet söka lösa samsökningsproblemet för museernas föremåls- databaser och annat kulturarvsmaterial. Målet är att skapa webb- lösningar för bredast möjliga publika tillgänglighet till digitaliserat material – konstbilder, arkivfoto, föremål och annat arkivmaterial – i långsiktigt stabila system. Behovet av gemensamma databaser eller motsvarande för muse- ernas föremålssamlingar var uppenbart . Sam- rådsgrupperna avlöste varandra och SAMOREG (Samordningsgruppen för dokumentationsfrågor vid museerna) drev för sin tid framgångsrikt arbete från Nordiska mu- seet 1982-85. har den tekniska utvecklingen löst en del av de problem som tidigare låg i vägen för ett framgångsrikt arbete. Tekniskt olika databassystem är i bruk på de svenska museerna men det utgör inte längre något hinder för samordning. medför den nya tekniken nya utmaningar. Digitalisering av fotografiskt material, som är efterfrågat bland användarna, kräver t. ex. nya standarder för förteckning, bildupplösning etc. Det stora kvarstående problemet är att den som letar efter kultur- arvsinformation sällan känner till vilka vägar man ska gå för att hitta skilda typer av källmaterial. Med en fungerande samsöknings- plattform skulle den vision om publik tillgänglighet som drivit stora digitaliseringsprojekt, som Access, kunna bli verklighet. Di- rekt tillgång från vars och ens hemdator skulle bli ett viktigt inbju- dande redskap i museernas pedagogiska och förmedlande arbete mot den breda publiken, men också underlätta för t. ex. forskare, studenter och museikolleger att hitta vad de behöver för sitt arbete. Utredningens arbete kommer mot den bakgrund som beskrivs ovan att fokusera dels på system för samsökning av källdata, dels på de publika gränssnitt som utgör en primär kontaktyta mellan med- borgaren och museernas källmaterial. Projektet kommer att ledas av en arbetsgrupp bestående av representanter för centrala myndig- heter med ansvar för området – och - med stöd av , och . Projektet ska ytterligare förankras i en vidare krets museiföreträdare från både centrala och regionala museer. Föremålsarkiv, konservering och långsiktig vård av föremål Behovet av centrala depåer för förvaring av museernas samlingar har behandlats återkommande i olika utredningar sedan 1970-talet.3 I en utredning från1994 slogs exempelvis fast att en högre grad av professionalism och vinster i form av tid och pengar skulle kunna uppnås genom en förbättrad gemensam organisering av magasin, konservering och vård av föremål.4 Embryon till en sådan verksam- het har börjat växa fram. Att främja denna utveckling ligger också helt i linje med Museikoordinatorns upp- drag. Museikoordinatorn bedömer att förutsättningarna för att för- vara museisamlingarna skulle kunna förbättras om en standard för detta togs fram. Utredningen kommer mot denna bakgrund att genomföra ett projekt som syftar till att utveckla en sådan standard. Fördel med samlade föremålsarkiv Ambitionen med en standard är inte enbart att åstadkomma ökad kostnadseffektivitet utan också att höja kvaliteten och omsorgen i det långsiktiga bevarandet. Denna ambition vill Museikoordinatorn manifestera genom att ersätta begreppet magasin, som ger associa- tioner till logar och lador, med det mer ambitiösa begreppet före- målsarkiv – ett begrepp som tydligt anger att man sparar och vårdar för eftervärlden, inte bara ställer undan i avvaktan på bättre tider. Förhoppningen är även att en allmänt accepterad standard dels skulle underlätta för nya aktörer att starta gemensamma magasin på olika håll i landet i större omfattning än , dels innebära ett stöd för huvudmän och museiansvariga i de kostnadskrävande beslut som det långsiktiga bevarandekravet kräver. Ett exempel på ett föremålsarkiv där flera museer delar på loka- ler och expertis är Depå Munkhättan som drivs av Svensk Musei- tjänst (SMT). är en avdelning inom och arbetar på uppdrag av sina kunder med att konservera och för- vara museiföremål i lokaler som anpassas efter respektive kunds önskemål. Svensk Museitjänsts verksamhet omfattar även konser- verings- och föremålshanteringstjänster utanför den egna anlägg- ning som ligger i utanför . 3SOU 1973:5, : KUR 1980:2, KUR 1981:3 samt Museiförslag-86. 4Minne och bildning. SOU 1994:51, s205f. kunder består av såväl privata som statliga museer, liksom enskilda konstnärer.5 I samband med Museikoordinatorns samtal med företrädare för centralmuseerna och övriga museisektorn har det framkommit att många ser positivt på Svensk Museitjänsts verksamhet och möjlig- heten att fortsätta att utveckla gemensamma magasin för museerna. Museikoordinatorn bedömer mot denna bakgrund att det finns fördelar med att samla lämpliga delar av museernas magasin till större, gemensamma anläggningar. Kostnaden för att hålla ett för respektive material lämpligt klimat kan delas med andra museer. Ett ändamålsenligt klimat till rimlig kostnad ökar i sin tur förutsätt- ningarna för att kunna bevara föremålen . Önskemål om ökande tillgänglighet till föremålsarkiven En kvalitet som man allt oftare framhåller som eftersträvans- värd är att föremålsarkiven i högre grad ska vara möjliga att visa och tillgängliga för besökare. Exempel på satsningar bland läns- museerna där dessa krav beaktats är magasin i och länsmuseums magasin i anslutning till friluftsmuseet . Denna typ av erfarenheter bör tas tillvara när riktlinjer för framtida förvaringsförhållanden övervägs. Projekt om nyckeltal för föremålsarkiv I syfte att identifiera en standard för magasinsförvaring av musei- föremål kommer Museikoordinatorn att inom ramen för sin utred- ning att initiera ett projekt. I projektets arbetsgrupp kommer att ingå tillsammans med föremålsansvariga från några centralmuseer och andra statliga museer samt före- trädare för några länsmuseer. Projektet kommer att rikta in sig på att ta fram nyckeltal för förvaring och vård av föremål. Grundläggande utgångspunkter för projektet är att tillämpningen av nyckeltalen ska ge en ökad grad av samverkan, samordning, samlokalisering och kostnadseffektivitet vid museernas magasinering, konservering, fotografering och vård av sina föremål. Som en del i projektet kommer även en genomgång 5 Uppgift från SMT . och uppföljning av tidigare utredningar, i första hand vad gäller före- målsvård, att genomföras. Handläggning av låne- och depositionsärenden är ett arbetsområde där riktlinjer och policies skulle underlätta samverkan och mot- verka konfliktsituationer. spelregler ger också mer effektiv handläggning. Det är därför angeläget att tillsätta en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta en nationell policy för lån och depo- sitioner. En ökad rörlighet kan bidra till ett mer aktivt bruk av samlingarna, och göra värdefullt material tillgängligt för flera in- tresserade. är låneverksamheten resurskrävande, i syn- nerhet för en del av konstmuseerna. Konflikter har ibland uppstått både kring de kostnader som är förknippade med föremålslån och de standardkrav som uppställs av utlånande institutioner. Samlingarnas rörlighet är en prioriterad fråga inom EU. Med ut- gångspunkt i flera resolutioner antagna av ministerrådet , har ordförandeländerna drivit aktivt arbete för att främja en ökad rörlighet. Under ordförandeskaps- halvår 2006 utarbetades en handlingsplan för ökad låne- och depo- sitionsverksamhet på museer, Museum Collections Mobi- lity and . Handlingsplanen antogs av parlamentets utskott för kultur och utbildning. Handlingsplanen lägger grunden för internationellt arbete. Det förutsätter dock att medlemsländerna på nationell nivå utarbetar standardformulär för lån, begränsar avgifterna och ser över försäk- ringssituationen. Andra åtgärder som rekommenderas är digitalisering av samlingar och bred spridning av råd och rekommendationer för att främja ökad rörlighet på området. Med utgångspunkt i detta dokument kommer utredningen att kartlägga hur mycket material som lånas ut av museer i och hur mycket som är långsiktigt deponerat på andra institutioner. Som underlag för det fortsatta arbetet behövs också tydliga upp- gifter om vilka det är som lånar, vilka krav som ställs på mottagarna och vilket slags material som är i rörelse. En arbetsgrupp samman- satt av representanter för museisektorns olika nivåer ska, med ut- gångspunkt i sammanställt underlag, utarbeta en nationell policy för en mer aktiv låne- och depositionsverksamhet. För en professionell museiverksamhet krävs inte bara djup kunskap i de traditionella museiämnena.