sou · GXB339 · 2010-01-01 00:00:00 — Det är dessutom möjligt att bedriva cabotagetrafik2 i anslutning till denna internationella linjetrafik. En ny förordning, i vilken ovan nämnda förordningar omarbe- tats och konsoliderats till en enda förordning, är under behandling inom EU. Rådet antog ett förslag till Europa- parlamentets och rådets förordning om gemensamma regler för tillträde till marknaden för busstransporter. Förslaget innebär i sin nuvarande form ingen väsentlig förändring i fråga om cabotage- trafik. Marknadstillträdet för taxi är avreglerat. Tillstånd till linjetrafik får enligt yrkestrafiklagen (1998:490) sökas av de taxiföretag som har ett trafiktillstånd. trädde järnvägslagen (2004:519) i kraft. Genom lagen genomfördes bland annat EU:s så kallade första järnvägs- paket, vilket består av fyra EG-direktiv3. 1Rådets förordning (EEG) nr 684/92 av om gemensamma regler för internationell persontransport med buss (EGT L 74, 20.3.1992, s. 1.). Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1791/2006 (EUT L 363, 20.12.2006, s. 1) och rådets förordning (EG) nr 12/98 av om villkoren för att transportföretag ska få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande (EGT L 4, , s. 4). 2Cabotage definieras som trafik där passagerare tas upp eller släpps av i samma medlemsstat i samband med reguljär internationell linjetrafik. Trafikens huvudsakliga syfte ska vara att befordra passagerare mellan skilda medlemsstater. 3Direktiv /12/EG om ändring av direktiv /440 om utvecklingen av gemenskapens järnvägar, Direktiv /13/EG om ändring av direktiv /18 om tillstånd för järnvägsföretag, Direktiv /14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum enligt järnvägslagen föreskrifter om vem som, utöver en interna- tionell sammanslutning av järnvägsföretag, har rätt att utföra eller organisera persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten. I fråga om andra järnvägsnät bestämmer infrastrukturförvaltaren vem som har rätt att utföra eller organisera persontrafik på det järnvägsnät som förvaltaren råder över. beslutade regeringen proposition Konkurrens på spåret (prop. 2008/09:176) där en stegvis öppning av marknaden för persontrafik på järnväg föreslås. Den som har rätt att utföra eller organisera trafik på svenska järnvägsnät kan ansöka om infrastrukturkapacitet i form av tågläge hos en infrastrukturförvaltare i enlighet med dennes beskrivning av järnvägsnätet. Infrastrukturförvaltaren ska bland annat ta fram ett förslag till tågplan4 med utgångspunkt från de ansökningar som kommit in och med beaktande av behovet av reservkapacitet. I så stor utsträckning som möjligt ska infrastrukturförvaltaren tillmötesgå alla ansökningar om infrastrukturkapacitet. I sin bedömning ska infrastrukturförvaltaren beakta den ekonomiska effekten på sökandens verksamhet och andra förhållanden av betydelse för sökanden. Ett tågläge ska tilldelas för en tågplaneperiod i taget och den som har tilldelats ett tågläge får inte överlåta det. I samband med tilldelning av ett tågläge ska järnvägsföretaget och infrastrukturför- valtaren ingå ett trafikeringsavtal. Avtalsvillkoren ska vara konkur- rensneutrala och icke-diskriminerande och järnvägstrafik får inte utföras utan att trafikeringsavtal har ingåtts. Järnvägsförordningen (2004:526) innehåller ytterligare bestäm- melser om kollektivtrafikföretagens tillträde till järnvägsmark- naden. har enligt järnvägsförordningen rätt att utföra och organisera persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten. En trafikhuvudman har rätt att inom länet utföra och organisera lokal och regional persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten. Regeringen kan besluta att en trafikhuvudman även får utföra och organisera persontrafik i angränsande län. En förutsättning härför är att det kan antas, dels att den lokala och regionala trafiken därigenom skulle förbättras för trafikanterna, dels att detta inte avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg, samt Direktiv /16/EG om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för konventionella tåg. 4 Tågplanen är tågens tidtabell och tidplan för genomförande av banarbete. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum skulle leda till ett mindre effektivt totalt utnyttjande av järnvägs- infrastrukturen. eller trafikhuvudmännen inte ansöker om infrastrukturkapacitet för persontrafik på en del av järnvägsnät som förvaltas av staten, får regeringen besluta att annan får utföra och organisera persontrafik på denna del antogs det så kallade marknadsöppnings- direktivet5. Genom detta direktiv öppnas marknaden för interna- tionell tågtrafik för alla järnvägsföretag. I detta inkluderas rätten till cabotage. Medlemsstaterna har emellertid rätt att begränsa till- trädesrätten och rätten till cabotage på sträckor som omfattas av avtal om allmänna tjänster eller där ett järnvägsföretag har beviljats exklusiv tillträdesrätt. Det finns inga särskilda marknadstillträdesregler för spårväg och tunnelbana. både förvaltar trafikhuvudmännen, alternativt berörda kommuner, infrastrukturen och utövar trafiken, det senare vanligtvis genom upphandlade kollektivtrafikföretag. Det är alltså trafikhuvudmännen och berörda kommuner som själva avgör vilka kollektivtrafikföretag som ska utföra trafiken. En förutsättning för kollektivtrafikföretagens tillträde till marknaden är att de har de tillstånd som krävs enligt lagen (1990:1157) om säkerhet för tunnelbana och spårväg. 9.1.3Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (kollektivtrafikförordningen) är tillämplig på nationell och internationell kollektivtrafik på järnväg och andra spårbundna 5 och rådets direktiv /58/EG av om ändring av rådets direktiv /440/EEG om utvecklingen av gemenskapens järnvägar och direktiv /14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet och uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum transportsätt samt på väg. Tilldelas ett avtal om allmän trafik, avseende kollektivtrafik med buss och spårvagn, i form av ett kontrakt6 ska emellertid istället lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster till- lämpas på tilldelningen av ett avtal om allmän trafik. Av detta följer att när ett avtal om allmän trafik avseende buss och spårvagn tilldelas i form av en koncession7 ska denna förordning gälla. Bestämmelser i kollektivtrafikförordningen som bland annat inne- håller krav på transparens, icke-diskriminering och proportionalitet ska oavsett valet av i vilken form ett avtal om allmän trafik tilldelas gälla för nationell och internationell kollektivtrafik på järnväg och andra spårbundna transportsätt samt på väg. Kollektivtrafikförordningen reglerar hur behöriga myndigheter kan ingripa för att se till att det tillhandahålls kollektivtrafiktjänster av allmänt intresse. Syftet med kollektivtrafikförordningen är att fastställa ramarna för de behöriga myndigheternas beviljande av ensamrätter och ersättning för allmän trafikplikt8. Skälet härtill är att det är dessa myndighetsåtgärder som medför störst risk för att konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna påverkas. De behöriga myndigheterna kan enligt kollektivtrafikförord- ningen välja att tillhandahålla kollektivtrafiken genom något av föl- jande alternativ: 1.själva tillhandahålla kollektivtrafik, 2.genom direkttilldelning till ett internt företag tillhandahålla kollektivtrafiktjänster, eller 3.tillhandahålla kollektivtrafik genom ett konkurrensutsatt anbudsförfarande. Med ett internt företag avses en i rättsligt hänseende fristående enhet som den behöriga lokala myndigheten kontrollerar på samma sätt som sina egna avdelningar. I kollektivtrafikförordningen ställs ett flertal krav som måste uppfyllas för att myndigheten ska få direkttilldela ett avtal om allmän trafik. 6Kontrakt är ett skriftligt avtal med ekonomiska villkor som sluts mellan en kollektiv- trafikansvarig myndighet och en eller flera kollektivtrafikföretag som gäller utförande av tjänster. 7Koncession är ett kontrakt som innebär att ersättning för tjänsterna helt eller delvis utgörs av rätt att utnyttja tjänsten, det vill säga att kontraktet medför en risk för kollektivtrafik- företagen. 8Allmän trafikplikt är ett krav som en behörig myndighet definierar eller fastställer för att sörja för kollektivtrafik av allmänt intresse som ett kollektivtrafikföretag inte skulle ha något eget kommersiellt intresse av att bedriva utan att få ersättning, eller åtminstone inte i samma omfattning eller på samma villkor. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum Det konkurrensutsatta anbudsförfarande ska vara öppet för alla företag, vara rättvist och följa principerna om insyn och icke- diskriminering. I motiven till kommissionens förslag till kollektiv- trafikförordning9 anges att förordningen ger myndigheterna möjligheter att i detalj bestämma hur anbudsinfordringarna ska gå till. Kollektivtrafikförordningen omfattar därför inte någon för- teckning över kriterier som de behöriga myndigheterna måste uppfylla vid tilldelning av avtal om allmän trafik. Marknadstillträdet till flyglinjer regleras av och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen10. I förordningen finns utförliga bestämmelser som reglerar kollektivtrafikföretagens tillträde till marknaden. Enligt förordningen har EG-lufttrafikföretag rätt att bedriva lufttrafik inom gemenskapen. En medlemsstat får efter samråd med bland annat berörda medlemsstater och efter att ha meddelat kommis- sionen införa allmän trafikplikt på viss regelbunden lufttrafik. Trafikplikten ska införas endast i den utsträckning som är nöd- vändig för att på denna flyglinje säkerställa ett minimiutbud av regelbunden lufttrafik som uppfyller fastställda normer för konti- nuitet, regelbundenhet, prissättning eller minimikapacitet, vilka lufttrafikföretagen inte skulle uppfylla om de enbart tog hänsyn till sina kommersiella intressen. Om inget EG-lufttrafikföretag utövar eller kan visa att det står i begrepp att utöva bärkraftig regelbunden lufttrafik på en flyglinje i enlighet med kraven i den allmänna trafikplikten får medlemsstaten ge ett EG-lufttrafikföretag ensamrätt under högst . Med- lemsstaterna kontrollerar detta förhållande genom att i Europeiska unionens officiella tidning annonsera att om inget företag anmäler att det avser att bedriva flygtrafik enligt den allmänna trafikplikten kommer anbud att infordras. Rättigheten att utöva flygtrafik på linjer med ensamrätt ska erbjudas genom ett offentligt anbuds- förfarande. 9Förslag till och rådets förordning om kollektivtrafik på järnväg och väg /* KOM/2005/0319 slutlig - COD 2000/0212 */ 10EUT L 293, 31.10.2008, s. 3–20. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum Marknadstillträdet inom sjöfarten regleras i rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av om tillämpning av prin- cipen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna11, den så kallade cabotageförordningen. Rederier, vilkas fartyg är registrerade i en medlemsstat och förs under denna stats flagg, får utföra sjötransporttjänster inom gemenskapen. En förutsättning är att fartygen uppfyller de villkor, för att få utföra sådana tjänster, som gäller i den medlemsstat där de är registrerade. En medlemsstat får emellertid ingå avtal om allmän trafik12 med rederier som utför regelbundna transport- tjänster till, från och mellan öar, så kallat öcabotage. En medlems- stat får ange förpliktelser vid allmän trafik13 som villkor för rätten att tillhandahålla sådana tjänster. Förpliktelser vid allmän trafik får emellertid enligt kommissionens tolkningsmeddelande, KOM (2003) 595 slutlig p. 5.2, bara införas på reguljära öcabotagetjänster när marknaden misslyckats. När en medlemsstat ingår avtal om allmän trafik eller ålägger ett rederi förpliktelser vid allmän trafik ska detta ske på icke-diskriminerande grund med hänsyn till alla rederier inom gemenskapen. Medlemsstaterna ska även begränsa sig till krav om vilka hamnar som ska anlöpas, regelbundenhet, konti- nuitet, turtäthet, kapacitet att utföra tjänsten, fraktsatser och bemanning av fartyg. En eventuell ersättning för förpliktelser vid allmän trafik måste vara tillgänglig för alla rederier inom gemen- skapen. Enligt kommissionens tolkningsmeddelande (p. 5.4) har med- lemsstaten olika administrativa möjligheter att införa förpliktelser vid allmän trafik för alla kollektivtrafikföretag på en viss rutt, till exempel i form av anmälnings-, licens- eller godkännandesystem. Medlemsstaterna kan också införa förpliktelser vid allmän trafik genom att ingå avtal om allmän trafik med en eller ett begränsat antal kollektivtrafikföretag. 11EGT L 364, 12.12.1992, s. 7. 12Avtal som ingåtts mellan de behöriga myndigheterna i en medlemsstat och ett rederi inom gemenskapen i syfte att förse allmänheten med tillräckliga transporttjänster. Det framgår vidare att ett avtal om allmän trafik i synnerhet kan innefatta transporttjänster som uppfyller fastställda normer för kontinuitet, regelbundenhet, kapacitet och kvalitet. Avtalen innefattar även i synnerhet, särskilda transporttjänster, transporttjänster med speciella tariffer och villkor, i synnerhet för vissa kategorier passagerare och vissa sträckor, samt anpassning av tjänsterna till verkliga behov. 13Skyldigheter som rederiet, om det tog hänsyn till sina egna kommersiella intressen, inte skulle uppfylla överhuvudtaget eller inte skulle uppfylla i samma utsträckning eller på samma villkor. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum När en medlemsstats behöriga myndighet ingår ett avtal om allmän trafik, måste myndigheten enligt tolkningsmeddelandet följa tillämpliga upphandlingsregler. Om avtalet utgörs av ett tjänstekontrakt gäller lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörj- ningslagen). Om avtalet utgörs av en tjänstekoncession gäller där- emot inte försörjningslagen. Även vid tilldelning av koncessioner måste emellertid de EG-rättsliga principerna om icke-diskrimine- ring, likabehandling, öppenhet och proportionalitet enligt EG- domstolens praxis14 emellertid följas. Genom att införa förplik- telser vid allmän trafik ingriper medlemsstaterna i bestämmelserna om marknadens tillgång till vissa trafikleder. Detta kan snedvrida konkurrensen om det inte sker på ett icke-diskriminerande sätt. Sådana ingripanden bör dock stå i proportion till syftet att garan- tera regelbundna transporttjänster till, från och mellan öar. Ett ingripande som i stor utsträckning påverkar konkurrensen är till- delning av ensamrätter. Av tolkningsmeddelandet framgår att till- delandet av en ensamrätt i vissa fall kan vara det enda instrumentet för att uppfylla de grundläggande transportbehoven. En förutsätt- ning enligt meddelandet är emellertid att ensamrätten beviljas för en begränsad period och att den baseras på ett öppet, rättvist, icke- diskriminerande och gemenskapstäckande urvalsförfarande. Kom- missionen betonar dock att det i många fall går att vidta mindre begränsande åtgärder, i avtalet om allmän trafik, såsom att ställa krav på att tjänsten ska tillhandahållas året om. Kommissionen kräver inte av medlemsstaterna att de ska anmäla varje avtal om allmän trafik som ingås. Enligt artikel 9 ska emeller- tid medlemsstaterna samråda med kommissionen innan de antar lagar och andra författningar för att genomföra förordningen. Medlemsstaterna ska även därefter underrätta kommissionen om de författningar de antar. 14 Mål C-324/98 och mot , i närvaro av: , 2000 I – 10745, p. 60 och del av p. 2 samt punkt 3. Se även mål C–458/03 (mot Gemeinde Brixen, , 2005 I–00. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum Min bedömning: När det gäller väg, järnväg, och sjöfart lämnar EG-rätten utrymme för att i nationella bestämmelser reglera marknadstillträdet till kollektivtrafiken inom länet. Däremot bedömer jag att det avseende marknadstillträdet för luftfarten inte finns något sådant utrymme. Samråd med kommissionen måste ske vid lagstiftning som påverkar marknadstillträdet för sjöfarten. För att kunna förverkliga tanken om en inre marknad inom EU har marknadstillträdet för de olika trafikslagen reglerats genom EG- förordningar. När det gäller landtransporter får medlemsstaterna enligt kol- lektivtrafikförordningen själva bestämma hur kollektivtrafik ska tillhandhållas. Det offentliga kan själv eller genom direktilldelning till ett internt bolag tillhandahålla trafiken. Ett annat alternativ är att tillhandahålla trafiken genom konkurrensutsatta anbudsför- faranden. Förordningen reglerar inte i detalj hur tilldelningen av avtal om allmän trafik ska gå till vid det konkurrensutsatta anbuds- förfarandet. Enligt cabotageförordningen och kommissionens tolknings- meddelande KOM (2003) 595 p. 5.4 har medlemsstaten inom sjöfarten olika administrativa möjligheter att införa förpliktelser vid allmän trafik. Exempel som ges är ett anmälnings-, licens- eller godkännandesystem. Medlemsstaterna kan också införa förpliktel- ser vid allmän trafik genom ingående av avtal om allmän trafik med en eller ett begränsat antal kollektivtrafikföretag. När det gäller luftfarten har, som jag redogjort för, tillväga- gångssätten för tillträde till marknaden reglerats genom en EG- förordning. Denna förordning har samma funktion som en natio- nell lag och ska tillämpas av medlemsstaternas domstolar och myndigheter i sin EG-rättsliga form. Detta innebär att länderna som utgångspunkt inte ska utfärda nationella genomförande åtgärder15. Någon svensk reglering av marknadstillträdet för luft- farten är därför inte möjlig. 15 dom av i mål 39/72, kommissionen mot , 1973, s. 101, svensk specialutgåva, volym 2, s. 77, och dom av i mål 50/76, mot Produktschap voor Siergewassen, 1977, s. 137, svensk specialutgåva, volym 3, s. 281. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum Regleringen i EG-förordningarna som rör trafikslagen väg, järnväg, och sjöfart är mer flexibel än de som gäller luftfarten. Jag anser därför att dessa förordningar lämnar ett utrymme att lagstifta om hur vill tillhandhålla kollektivtrafik. måste emellertid enligt artikel 9 i cabotageförordningen samråda med kommissionen innan en lag eller en författning antas för att genomföra förordningen. Min bedömning är därför att ett sådant samråd måste ske innan mitt förslag på ett öppnare marknadstillträde eventuellt införs inom sjöfarten. 9.2Övervägande och förslag till vilka trafikslag som ska omfattas av förslaget till ett öppnare marknadstillträde Mitt förslag: Mitt förslag till ett öppnare marknadstillträde ska omfatta väg, järnväg och sjöfart. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten får emellertid undanta tunnelbana och spårväg från förslaget. För det fall den kollektivtrafikansvariga myndigheten väljer att inte göra ett undantag för tunnelbana och spårväg ska bestämmelserna i 5-7 kap. järnvägslagen (2004:519) tillämpas på denna verksamhet. Jag har tidigare konstaterat att det i svensk rätt inte är möjligt att reglera marknadstillträdet för flyg. Det är redan reglerat genom EG-förordning. Dessutom förekommer i princip inte flyg som färdmedel på den lokala och regionala kollektivtrafikmarknaden. Sträckorna blir vanligtvis för korta för att flyg ska vara lönsamt. Undantaget är exempelvis , där det är möjligt att flyga mellan och . Vad gäller övriga trafikslag är min utgångspunkt att ett öppnare marknadstillträde ska vara trafikslagsövergripande för att möjlig- göra en rättvis konkurrens mellan olika trafikslag. Min bedömning är dock att det finns ett antal faktorer som försvårar ett öppnare marknadstillträde vad gäller tunnelbana och spårväg. Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum Lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg reglerar huvudsakligen säkerhetsfrågor. En möjlighet att överlåta trafikled- ningsfunktionen omfattas emellertid av lagen. Min bedömning är att om marknadstillträdet ska öppnas för tunnelbana och spårväg måste det finnas bestämmelser som hante- rar rätten att utföra och organisera trafik, tilldelning av infrastruk- turkapacitet och avgifter för utnyttjande av infrastrukturen. Sådana bestämmelser finns i 5-7 kap. järnvägslagen (2004:519). Jag anser att det ska vara upp till den kollektivtrafikansvariga myndigheten att ta ställning till om tunnelbana och spårväg ska omfattas av förslaget om ett öppnare marknadstillträde. För det fall myndig- heten väljer att låta dessa transportslag omfattas av förslaget ska bestämmelserna i 5-7 kap. järnvägslagen (2004:519) tillämpas på denna verksamhet. 9.3Analys avseende möjlighet för det offentliga att lämna ekonomisk ersättning För att säkerställa ett tillräckligt utbud av kollektivtrafik kan den kollektivtrafikansvariga myndigheten bland annat bevilja kollektiv- trafikföretagen ersättning eller en ensamrätt. Det är viktigt att den ersättning eller den ensamrätt som det offentliga ger till kollektiv- trafikföretagen inte snedvrider konkurrensen på marknaden. Jag kommer därför i det följande att redogöra för reglerna om statligt stöd och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. EG-fördragets regler om statligt stöd utgör en del av den reglering som ska säkerställa att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. Statligt stöd kan ta formen av direkta subventioner, förmånliga garantier, skattelättnader, särskilda rättigheter med mera. Bestämmelserna innebär i grunden ett förbud mot statligt stöd eftersom stöd riskerar att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Reglerna återfinns i artiklarna 87-89 i EG-fördraget. Statsstödsreglerna har till syfte att förhindra att konkurrensförhållandena inom gemenskapen för- Ett öppnare marknadstillträde med resenären i centrum vanskas genom att medlemsstaterna ekonomiskt gynnar vissa företag eller viss produktion. Statliga åtgärder ska inte ge vissa företag obefogade fördelar som sätter marknadskrafterna ur spel, vilket i sin tur minskar EU:s allmänna konkurrenskraft. I likhet med konkurrensreglerna i övrigt är det Europeiska kommissionen som svarar för övervakningen av statsstödsreglerna. I artikel 87.1 i EG-fördraget uppställs fyra villkor som samtliga måste vara uppfyllda för att en offentlig stödåtgärd ska omfattas av förbudet16. 1.utgöra en selektiv ekonomisk förmån, det vill säga gynna visst företag eller viss produktion, 2.finansieras direkt eller indirekt genom offentliga medel, 3.snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och 4.påverka handeln mellan medlemsstaterna. Nya stöd eller stödsystem ska anmälas till kommissionen enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Det är förbjudet att genomföra stöd som inte har anmälts. Vissa undantag föreskrivs i artiklarna 87.2 och 87.3 samt i gruppundantagsförordningar. 9.3.2Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse Begreppet tjänster av allmänt intresse förekommer inte i EG- fördraget utan har i gemenskapens praxis härletts från begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Dessa tjänster omtalas emellertid bland annat i artikel 16 i EG-fördraget. I denna bestämmelse framhålls att dessa tjänster är betydelsefulla för att upprätthålla unionens gemensamma värderingar och för att främja social och territoriell sammanhållning inom EU. De ska dock vara förenliga med fördragets bestämmelser i övrigt, bland annat statsstödsreglerna. Av störst betydelse i detta sammanhang är artikel 86 i EG-fördraget.