sou · GXB344 · 2010-01-01 00:00:00 — Hur detta ska anges i lagtexten kan emellertid diskuteras. I sammanhanget kan noteras att drog inte är ett helt entydigt begrepp. I anges att droger är ett samlande namn på ämnen som stimulerar, men som också påverkar kroppen på ett skadligt sätt och att som droger räknas framförallt narkotika och alkohol, ibland även tobak och medel som används vid sniff- ning. Av framgår emellertid också att ordet drog under inverkan av engelskans drug numera ofta används i betydelsen narkotika, missbrukspreparat. För att undanröja tveksam- heter bör därför inte ordet drog användas som ett samlande begrepp. I bestämmelsen bör istället på ett tydligare sätt anges vilka ämnen dessa tester avser. I två lagstiftningsärenden har frågan om olika drogtest behandlats (prop. 2006/07:116 och prop. 2006/07:127). Propositionerna behandlar bl.a. utökade möjligheter till drogtest dels av totalförsvarspliktiga, dels av intagna i kriminalvården. Vid drogkontroll inom kriminalvården var det tidigare möjligt att använda endast blod-, urin- och utandningsprov. Genom lag- ändringar som trädde i kraft möjliggjordes prov- tagningar av även saliv-, svett- och hårprov. Vid den remiss- behandling som föregick lagregleringen om utökade provtagnings- metoder framförde många remissinstanser att varje kontrollmetod uttryckligen skulle anges i lagtext. I propositionen (prop. 2006/07:127 s. 29) angav regeringen att genomförandet av drogtester var en integritetskränkande åtgärd varför det framstod som olämpligt att i lagtexten lämna öppet vilka testmetoder som skulle få användas. Det framhölls vidare vara viktigt att den enskilde visste vilka regler En reglering av medicinska undersökningar som gällde och vilka skyldigheter som åvilade honom eller henne. Det var enligt regeringen också viktigt att vid en precisering av lagtexten om vilka provtagningar som skulle få genomföras, anpassa lagregleringen till utvecklingen så mycket som möjligt. Detta ansågs lämpligast ske genom att preciseringen i lagtexten upptog så många olika typer av provtagningar som möjligt som kan accep- teras ur ett integritetsperspektiv. Vidare framhölls att det av pro- portionalitetsprincipen följde att en undersökning inte fick göras mer ingående än vad syftet med undersökningen krävde. Ändringarna i kriminalvårdslagstiftningen innebär bl.a. att bestäm- melsen i 52 d § lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt fått följande lydelse: En intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol eller något annat beroendeframkallande medel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- medel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Motsvarande resonemang hade förts i propositionen (prop. 2006/07:116) med förslag varigenom slumpmässiga drogkontroller av totalförsvarspliktiga skulle möjliggöras genom en ändring i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Förslaget innebar att 5 kap. 1 § den lagen kompletterades med ett tredje och ett fjärde stycke. Paragrafen erhöll genom lagändringen följande lydelse. Den som fullgör värnplikt eller civilplikt är skyldig att i den mån verksamheten kräver det tåla inskränkningar såväl i sin frihet att förflytta sig inom landet och att lämna detta som i sin personliga frihet i övrigt. Den som fullgör värnplikt eller civilplikt är, efter beslut av Total- eller efter verkets bestämmande av en annan statlig myndighet, också skyldig att genomgå den medicinska och psyko- logiska undersökning som krävs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. Utöver vad som framgår av andra stycket är den som fullgör värn- plikt eller civilplikt, efter beslut av eller, efter verkets bestämmande, av annan statlig myndighet, skyldig att på an- maning lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller något sådant dopningsmedel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga En reglering av medicinska undersökningar Detta gäller dock inte om det finns medicinska eller liknande skäl mot sådan provtagning. Kontroll enligt tredje stycket får ske endast i den mån åtgärden är försvarlig med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter. Vidare gäller att kontrollen får genomföras endast i den form och utsträck- ning som är nödvändig för det angivna syftet. Vid drogtestning av totalförsvarspliktiga får som framgår av lag- texten ovan test inte genomföras genom blodprovstagning. Som skäl härför angavs i propositionen att blodprov ansågs som mer integritetskränkande än urin-, utandnings-, svett-, saliv- och hår- prov, samt att blodprov nästan aldrig användes för de tester som förekom i arbetslivet. Några remissinstanser hade ansett det tveksamt att i lagtext nämna metoder som ännu inte kvalitetssäkrats. Häremot anförde regeringen att testerna på området blev mer och mer tillförlitliga och att olika fördelar fanns med olika prover. Eftersom drogtester var en integritetskränkande åtgärd framstod det som olämpligt att i lagtext lämna öppet vilka testmetoder som skulle få användas. Regeringen betonade emellertid att hanteringen av testerna själv- klart måste ske på ett tryggt och rättssäkert sätt. Endast kvalitets- säkrade och godkända metoder fick enligt regeringen användas. De råd, riktlinjer och anvisningar som fanns från SWEDAC och Social- styrelsen inom det aktuella området skulle följas. Det borde enligt regeringen givetvis vara de råd, riktlinjer och anvisningar som gällde vid varje enskilt testtillfälle för den typ av test som tillämpades. Av vad som ovan redovisats skulle slutsatsen kunna dras att när det gäller skyldigheten att genomgå drogtester bör anges såväl provtagningsmetoder som för vilka substanser tester får göras. Den lagtext vi föreslår avser emellertid att reglera medicinska under- sökningar. Som redan har sagts är det viktigt att tydliggöra att i begreppet ingår olika drogtester. Vi anser också att det är viktigt att metoder som används är kvalitetssäkrade. I stället för att ange vilka provtagningsmetoder som är möjliga bör man i lagen reglera att metoderna ska vara kvalitetssäkrade. En arbetstagare eller en arbets- sökande skulle knappast erhålla någon tydligare information, i fråga om vilka tester en arbetsgivare kan kräva att han eller hon ska underkasta sig, med den metod som använts i t.ex. lagen om total- försvarspliktiga eftersom flera av metoderna som där anges ännu inte är kvalitetssäkrade och således inte får användas. Inte heller anser vi att den bestämmelse vi föreslår måste inne- hålla en noggrann redovisning av för vilka substanser en arbets- En reglering av medicinska undersökningar givare kan kräva ett test. I detta avseende anser vi det tillräckligt att det i lagen tydliggörs att bestämmelsen omfattar, förutom hälso- undersökning, även alkohol-, narkotika- och annat drogtest. Vad som avses med alkohol behöver inte närmare förklaras. Vad som utgör narkotika framgår av narkotikalagstiftningen. Uttrycket andra drogtester avser dels dopningsmedel, dels droger som när- mare anges i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Vad som avses med andra droger är alltså de substanser som omfattas av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel och lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor. En särskild form av alkoholtest utgör bruket av alkolås. Användandet av alkolås innebär att en mätare tar prov på alkoholhalten i utandningsluften. Själva metoden liknar den som används i sed- vanliga tester med alkometer. I den mån utandningsprovet kan hänföras till en identifierbar person innebär förfarandet att viss information om det medicinska tillståndet hos den personen kan erhållas. När det gäller frågan om den särskilda regleringen av medicinska undersökningar bör vara tillämplig på användandet av alkolås anser vi att skillnad bör göras mellan alkolås i fordon och användning av andra system med integrerade alkolås såsom alko- skåp eller passergrind med alkolåsmodul. Användandet av alkolås i fordon bör enligt vår mening undantas från regleringen om medicinska undersökningar. Alkolåset är ett instrument, förbundet med fordonets tändnings- system, för kontroll av eventuell förekomst av alkohol i förarens utandningsluft. Instrumentet omöjliggör start och körning om det finns alkohol i utandningsluften. Denna kontrolleras genom att föraren är tvungen att blåsa i instrumentet för att få tändningslåset att koppla ström till fordonets startmotor. Till låset kan vara kopplat en minnesfunktion där uppgifter bl.a. om startförsök, eventuell alkoholförekomst och tidpunkter för respektive uppgifter kan lagras. I den mån utandningsprovet kan hänföras till en identifierbar person innebär förfarandet att viss information om det medicinska En reglering av medicinska undersökningar tillståndet hos den personen erhålles och förfarandet uppvisar lik- heter med sedvanlig provtagning av utandningsluft med användandet av alkometer. Användandet av metoden förutsätter emellertid inte att information kan hänföras till en identifierbar person. I sådana fall måste det anses främmande att betrakta den kontroll av utandnings- luft som sker genom användandet av alkolås som medicinsk undersökning. Även i de fall informationen kan knytas till en enskild person anser vi det inte ändamålsenligt att användandet av denna metod ska ses som en medicinsk undersökning. Antalet alkolås i den yrkesmässiga trafiken omfattade vid års- skiftet 2007/08 ca 33 000 enheter i kollektiv- och yrkestrafik. Vidare pågår ett arbete för att öka användning av alkolås i fordon. Av proposition 2008/09:60 s. 92 om säkra förare på mopeder, snöskotrar och terränghjulingar framgår bl.a. följande om arbetet med införande av alkolås. Regeringen arbetar bl.a. för införande av ett obligatoriskt krav på alkolås eller motsvarande i alla nya bussar och lastbilar som ska användas i yrkesmässig trafik. Det pågår också ett arbete med att införa krav på alkolås i fordon som används för statliga myndigheters transporter. Även kommuner och landsting ligger i många fall långt framme vad gäller krav på alkolås vid upphandlingar. Vad gäller kvalitetssäkring hos företag framhåller regeringen att man avser att intensifiera arbetet med att främja ett frivilligt ökat användande av alkolås. Vad gäller privata bilar ska arbeta för att ny teknik som upptäcker och varnar om föraren är påverkad av en eller flera faktorer som alkohol, droger, trötthet eller sjukdom blir standard i alla nya fordon. I sammanhanget kan noteras att i förordningen (2009:1) om miljö- och trafiksäkerhetskrav för myndigheters bilar och bilresor sägs att de bilar som en myndighet köper in eller ingår leasingavtal om i största möjliga utsträckning ska vara utrustade med alkolås samt att myndigheterna ska sträva efter att av de bilar som en myndighet äger eller leasar ska vara utrustade med alkolås . Det kan således konstateras att den utveckling som redan äger rum och som förmodas påskyndas genom det arbete som beskrivits ovan innebär att en stor del av de fordon som arbetsgivare till- handahåller såväl för yrkesmässigt som för privat användande kommer att vara utrustade med alkolås. Det är inte heller otroligt att alkolås eller motsvarande form av startspärr kommer att bli standard i alla nya fordon . Mot den bakgrunden framstår det inte som En reglering av medicinska undersökningar rimligt att se varje startförsök av ett fordon utrustat med alkolås, även där information kan knytas till en särskild individ, som en medicinsk undersökning. Motiven för en särskild reglering gör sig heller inte gällande med samma styrka när det gäller användande av alkolås i fordon som när det gäller andra alkoholtester. För det första måste ändamålet med alkolås, dvs. att förhindra rattfylleri, utan tvekan anses legitimt. Dessutom måste den kontrollåtgärd som användandet av alkolås i fordon innebär i sig anses som föga integritetskänslig. Slutsatsen av det ovan sagda är att den särskilda reglering om medicinska undersökningar som vi föreslår inte bör vara tillämplig när fråga är om alkolås i fordon. Av lagen bör uttryckligen framgå att alkoholtest med användande av alkolås i fordon inte anses som en medicinsk undersökning i den föreslagna lagen. Här kan vidare uppmärksammas att om ett alkolås är utrustat med ett digitalt minne kommer användandet av metoden att falla under personuppgiftslagen under förutsättning att de uppgifter som registreras kan härledas till en särskild person. Har t.ex. bilnyckeln hämtats ut av en anställd förare torde det vara fråga om hantering av uppgifter avseende en identifierbar person (så har man t.ex. ansett att telefonsamtal från en viss en anställds telefon vara person- uppgiftshantering som faller inom dataskyddsdirektivet och person- uppgiftslagen trots att det inte är uteslutet att annan person kan ha använt telefonen.) Är det fråga om en kontrollåtgärd som med nödvändighet innebär personuppgiftshantering blir personuppgifts- lagen, med de modifieringar vi föreslår i avsnitt 10, direkt tillämplig på åtgärden. Användandet av alkolås i andra fall Vid användandet i andra fall av alkolås, t.ex. alkoskåp där nycklar till fordon förvaras eller passergrindar med alkolåsmodul är lik- heten med en sedvanlig alkoholtest påtaglig. I dessa fall kan i regel direkt konstateras vem som har lämnat utandningsprovet oavsett om inloggning av personuppgifter äger rum före eller efter det att provet lämnats eller inte alls. Något skäl att om utandningsprovet kan hänföras till en särskild arbetstagare undanta dessa alkohol- tester från bestämmelsen om medicinska undersökningar anser vi inte föreligga. Även här gäller för det fall denna test innebär att det är fråga om behandling av personuppgifter som faller under person- En reglering av medicinska undersökningar uppgiftslagen att den lagen är direkt tillämplig på åtgärden. I övriga fall omfattas kontrollen av den bestämmelse som vi föreslår om medicinska undersökningar. Inte bara regelbundna undersökningar Införandet av bestämmelsen om periodiska hälsoundersökningar i 30 § var föranledd framförallt av behovet av att återkommande kunna kontrollera att det inte inträffat någon försämring i arbets- tagarens hälsotillstånd i fråga om t.ex. syn, hörsel eller andra sinnen som kunde medföra risk för säkerheten. Bestämmelsen omfattade mot bakgrund härav endast periodiska undersökningar. Med stöd av bestämmelsen har emellertid även regelbundet återkommande drogtester ansetts kunna genomföras. (Som redan nämnts har från vissa ifrågasatts om bestämmelsen även omfattar drogtest bl.a. av den anledningen att drogtest inte omnämns i förarbetena till bestämmelsen.) Den bestämmelse vi föreslår avses, som framgått, omfatta både sedvanliga medicinska undersökningar och drogtester. Medan det för kontroll av sinnesorganen, t.ex. syn eller hörsel, är tillräckligt med kontroll på regelbunden basis ter sig saken annorlunda när det gäller drogbruk. Här finns ett behov av att utöver regelbundna tester även kunna genomföra såväl stickprovskontroller och slumpmässiga tester som tester på förekommen anledning. Bestämmelsen om medicinska undersökningar bör därför inte vara begränsad till en viss eller vissa former av medicinska undersökningar. Den bör istället, under förutsättning att kriterierna i övrigt är uppfyllda, ge stöd, förutom för regelbundet återkommande undersökningar, även slumpmässiga sådana, dit även stickprovskontroller får anses höra, och undersökningar på förekommen anledning. Sådana under- sökningar inom den privata sektorn har som redan framgått godtagits i praxis (se AD 1991 nr 45, AD 2001 nr 3 och AD 2002 nr 51). En reglering av medicinska undersökningar 12.7Medicinsk undersökning endast för berättigat ändamål Vårt förslag: En medicinsk undersökning kan begäras om ända- målet är 1.att bedöma tillståndet hos en arbetstagare som har sådana arbets- uppgifter där brister i arbetstagarens hälsotillstånd eller där alkohol-, narkotika- eller annan drogpåverkan i arbetet medför risk för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller för betydande skador på miljö och egendom, 2.att utgöra ett led i rehabilitering av en arbetstagare eller 3.att bedöma tillståndet hos en arbetstagare om detta är av avgör- ande betydelse för verksamheten på grund av dess speciella karaktär. Som tidigare angetts bör en reglering till skydd för den personliga integriteten i arbetslivet bygga på en avvägning mellan arbets- givarens intresse att vidta en kontrollåtgärd och arbetstagarens eller arbetssökandens intresse av skydd för sin personliga integritet. En sådan avvägning är utgångspunkten även i fråga om medicinska undersökningar. Med hänsyn till att medicinska undersökningar får anses vara en kontrollåtgärd av särskilt integritetskänsligt slag bör emellertid kraven för att en avvägning ska utfalla till arbetsgivarens förmån ställas högt. Av ett första led i bestämmelsen bör framgå att en arbetsgivare får begära en medicinsk undersökning endast om undersökning sker för ett berättigat ändamål. Frågan om vilka ändamål som kan berättiga en undersökning bör inte lämnas öppen. Istället bör ända- målen anges i lagen. Som framgår av avsnitt 12.9 anser vi att det därutöver bör var möjligt att i centrala kollektivavtal komma över- ens om att en medicinsk undersökning ska få vidtas för även andra berättigade ändamål. I ett andra led bör sedan anges det krav som bör uppställas för att skälen för åtgärden ska uppväga det intrång som åtgärden inne- bär. Nedan behandlas de ändamål för vilka en arbetsgivare bör kunna kräva att en arbetssökande eller en arbetstagare genomgår en undersökning eller ett test eller delger arbetsgivaren resultatet av en sådan undersökning eller test. En reglering av medicinska undersökningar Av hänsyn till säkerheten En arbetsgivare bör av säkerhetsskäl kunna kräva en medicinsk undersökning. Enligt 30 § har arbetstagare inom den offentliga sektorn med arbetsuppgifter av stor betydelse för säkerheten skyldighet att i vissa fall, efter särskild anmaning, genomgå periodiska hälso- undersökningar. I paragrafen föreskrivs att om en arbetstagare har arbetsuppgifter där brister i arbetstagarens hälsotillstånd medför risk för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller för betydande skador på miljö eller egendom, är arbetstagaren efter särskild anmaning av arbetsgivaren skyldig att genomgå hälso- undersökningar som är nödvändiga för bedömning av huruvida arbetstagaren har sådana brister i sitt hälsotillstånd. Undersöknings- kravet har ansetts rimligt för att minimera risken för felhandlingar eller olyckor som kan drabba dem som kommer i kontakt med arbetstagaren i arbetet eller som på något sätt kan utsättas för effekterna av hans eller hennes tjänsteutövning eller som kan drabba omgivningen i övrigt. Den bestämmelse vi föreslår avses i första hand omfatta samma skyddsintressen som 30 § . Av förarbetena till den bestäm- melsen synes den främst ta sikte på att skydda andra än arbets- tagaren själv. Personalkategorier som kan bli föremål för under- sökningar är enligt förarbetena offentliganställda som utövar sam- hällets tvångsbefogenheter gentemot medborgarna eller som utövar hälso- och sjukvård eller utför transport av personer eller av gods eller som hanterar särskilt farliga ämnen eller föremål eller har något annat riskfyllt arbete. Behovet av att kunna genomföra vissa medicinska undersökningar av offentliganställda för att tillgodose nämnda skyddsintressen har inte ifrågasatts och en skyldighet att genomgå sådana under- sökningar anser vi fortfarande bör finnas. Ett motsvarande behov föreligger även på den privata arbets- marknaden. En stor del av de arbetstuppgifter som nämns i för- arbetena till 30 § utförs i stor utsträckning också i privat regi. Som exempel på några sådana yrkeskategorier kan nämnas bussförare, kranskötare samt hälso- och sjukvårdspersonal. På den privata sektorn kan medicinska undersökningar genomföras med stöd av avtal, kollektivavtal och arbetslednings- rätten under förutsättning att de inte strider mot lag eller god sed på arbetsmarknaden och kan godtas efter en intresseavvägning. En reglering av medicinska undersökningar Den enhetliga reglering som vi föreslår innebär emellertid att ändamålen för att få kräva medicinska undersökningar på både den offentliga och privata sektorn enligt huvudregeln bör framgå av lag. Huruvida den gällande bestämmelsen i 30 § avser omfatta även det fallet att det föreligger risk för den berörde arbetstagarens egna liv, personliga säkerhet eller hälsa framgår inte klart av för- arbetena. Ingenting hindrar emellertid att vi föreslår att bestäm- melsen ska omfatta även risk för den berörde arbetstagaren. En sådan ordning anser vi vara motiverad. Ett tänkbart exempel på när en medicinsk undersökning, t.ex. ett drogtest, skulle kunna vara befogad är att arbetstagaren handhar en maskin eller arbetar på en riskfylld arbetsplats där felhandlingar är förenade med livsfara eller fara för annan allvarlig skada på hälsan. Av det krav på att ingreppet ska vara godtagbart, som vi därutöver föreslår, anser vi följer att det måste vara fråga om en konkret fara av inte obetydligt slag. Bestämmelsen bör inte kunna ge stöd för t.ex. ett drogtest som har till syfte att rent allmänt förebygga de skador på hälsan som ett missbruk av alkohol eller narkotika för med sig. För att en skyldighet att genomgå en undersökning ska föreligga enligt 30 § , krävs enligt paragrafens andra stycke att skyldig- heten också har reglerats i kollektivavtal eller, om sådant inte finns, i förordning. Det sistnämnda gäller endast arbetstagare hos myndig- heter under regeringen. Såvitt kunnat utredas har inte några före- skrifter med stöd i denna paragraf utfärdats. Det kan konstateras att eftersom den regel vi föreslår ska gälla även på den privata arbetsmarknaden, är det inte möjligt att över- föra kravet på föreskrifter som alternativ till kollektivavtal. Vad härefter gäller det föreliggande kravet på kollektivavtal får detta extra skydd ses mot bakgrund av det grundlagstadgade skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp som gäller på det offentliga området. När vi nu föreslår en bestämmelse som ska gälla på både den offentliga och den privata sektorn är det inte lika naturligt att uppställa ett krav på kollektivavtal för att en arbetstagare ska vara skyldig att underkasta sig en medicinsk undersökning. Enligt vår mening bör en bestämmelse som motiveras av hänsyn till främst allmänhetens säkerhet inte vara beroende av kollektivavtal för sin tillämpning. Allmänhetens intresse av att inte utsättas för allvarliga risker gör således att ett krav på kollektivavtal för att kunna påfordra medicinska undersökningar inte bör uppställas. En reglering av medicinska undersökningar När undersökningen ingår som ett led i rehabiliteringen I vissa fall kan en medicinsk undersökning anses vara nödvändig som ett led i rehabiliteringen av en arbetstagare. Vad vi här i första hand har i åtanke är medicinska under- sökningar i form av drogtester. Det är t.ex. inte ovanligt att det som en rehabiliteringsåtgärd upprättas ett kontrakt mellan en arbets- givare och en arbetstagare vari den sistnämnde åtar sig att med vissa intervaller genomgå drogtest. Den reglering vi föreslår anser vi inte bör förhindra att arbetsgivare påfordrar genom- förande av sådana tester som anses nödvändiga i samband med rehabiliteringen av en arbetstagare. För att ett krav på en medicinsk undersökning ska kunna ställas måste emellertid även förutsättningen i det andra ledet vara upp- fyllt, dvs. att ingreppet ska vara godtagbart för att syftet med åtgärden ska kunna tillgodoses.