sou · GYB321 · 2010-04-14 00:00:00 — 2009, Secrets for producing high-quality working dogs, Journal of veterinary behaviour, vol. 4, issue 6, p 212–215 Lorentzon, P. 2008, Svensk tjänstehundsavel – en återblick och nutidsbeskrivning samt förslag , examensarbete 2008:35, i , Statistik över antal bevakningshundar i tjänst 2009, Utbildningsgång – räddningshundar, PM Polishundtjänsten, PM om gemensamma lämplighetstester mellan användarmyndigheterna, 2004/05:84 Ledarhundar Regeringsbeslut , Fö 2002/2318/MIL Lokalisering av avelsverksamhet till SOU 2005:75, Hundgöra – att göra hundar som gör nytta, betänkande av inkl. remissvar Kommentar från Svensk Bruksschäfer till SOU 2005:75 , Tillsyn av Synskadades Riksförbunds handläggning av ärenden om ledarhundar, dnr 64-9217/2008 Statskontoret, Verksamheter för funktionshindrade – förslag till ny bidragsprocess för anslaget 16:4, Rapport 2008:8 1995, Statlig tjänstehundsavel – skiss över en möjlig organisation och avelsmässiga förutsättningar, , P.-E., MH som hjälpmedel i hundaveln, 2008, Särskilda Rasspecifika Domaranvisningar (SRD) rörande exteriöra överdrifter hos rashundar. 2009, 2008 i siffror , Bedömningsnyckel L-test 071012, Hundtjänsten 2009, Översyn av sökhundverksamheten i , Narkotikasökhundar, en viktig resurs i kampen mot narkotikasmugglingen, informationsmaterial 2009, – rutinbeskrivningar 2009, Tullfrihet för vissa varor för dig som har ett funktionshinder, Faktablad Webbplatser för följande myndigheter; Polisen, Försvarsmakten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och Kriminalvården. Webbplats för , E. 2008, Försvarsmaktens schäferavel, PM , E. 2009, Reserapport; konferens Åtgärder för att stimulera tjänstehundsaveln En särskild utredare ska utvärdera om det nya systemet för upphandling och placering av ledarhundar, som trädde i kraft , har fått avsedda effekter, kartlägga vilka åtgärder som har vidtagits eller vidtas för att stimulera privata uppfödare att avla fram hundar som är lämpliga som tjänstehundar, s.k. tjänstehundsämnen och analysera vilka incitament och vilket stöd som eventuellt kan behövas för att få privata hunduppfödare att bedriva avel med och föda upp tjänstehundsämnen samt lämna förslag till hur ett system för att stödja och främja privat avel och uppfödning ska utformas. Om utredaren bedömer att det behövs visst stöd från statens sida för att täcka behovet av tjänstehundsämnen ska utredaren även lämna konkreta förslag till hur en statlig samordning av tjänstehundsverksamheten ska organiseras. Denna samordning bör begränsas till en stödjande och rådgivande funktion medan privata aktörer bör ges det praktiska ansvaret för uppfödningen. Privata hunduppfödare bör även ges det praktiska ansvaret för aveln, om inte utredaren finner särskilda skäl som talar emot det. Med tjänstehundar avses ledarhundar för synskadade samt hundar som tillhör staten och i huvudsak används inom Försvarsmakten, polisen, , Kriminalvården eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. I begreppet ingår också hundar som tillhör en enskild person men som på grund av särskild förbindelse ska hållas till nämnda myndigheters förfogande. Med tjänstehundsämnen avses hundar som har sådana egenskaper att de är lämpliga att utbilda till tjänstehundar. Det finns olika typer av tjänstehundar finns ca 4 500 tjänstehundar. Hundarna används för bevakning, som övervakningshundar (s.k. klassiska polishundar) och som sökhundar för att söka efter t.ex. narkotika, ammunition eller människor i samband med katastrofer och olyckor. Hundarna används även som ett hjälpmedel för synskadade (ledarhundar). Majoriteten av tjänstehundarna är privatägda. Dit hör räddningshundarna och de hundar som Försvarsmakten kontrakterar för att användas vid värnpliktsutbildning eller som hemvärnsbevakningshundar. Drygt 1 000 tjänstehundar ägs dock av () eller av någon av de statliga myndigheter som använder tjänstehundar. De ca 4 500 tjänstehundarna får sin utbildning eller användning helt eller delvis finansierad med statliga medel. Försvarsmaktens, polisens, och Kriminalvårdens hundverksamheter bekostas inom ramen för respektive myndighets budget. Regeringen beslutade dock att Försvarsmakten skulle lokalisera den avelsverksamhet som svarar mot myndighetens behov av tjänstehundar till . Försvarsmakten tilldelades i samband därmed ett engångsbelopp om av regionalpolitiska medel för etablering av verksamheten. Vidare har Kriminalvården utökat sin tjänstehundsverksamhet, delvis med medel från regeringens narkotikasatsning. Ledarhundarna finansieras genom statsanslag från , via , till SRF som äger ledarhundarna och beslutar om vem som ska få tillgång till en ledarhund. När det gäller räddningshundarna bekostas utbildning och funktionskontroller till stor del av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. finansierades denna del av verksamheten huvudsakligen av men fr.o.m. lades och ner och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap inrättades. Kostnaderna för den statliga tjänstehundsverksamheten uppskattas till , varav Försvarsmakten och polisen tillsammans står för . Kostnaderna för hundarna uppstår främst under hundarnas tjänstgöring, dvs. när de används i aktiv tjänst efter det att den inledande och grundläggande utbildningen har avslutats. Av ovan nämnda avser ca kostnader för att finna och köpa in tjänstehundsämnen och avser kostnader för den inledande och grundläggande utbildningen. De genomsnittliga kostnaderna för att få fram en statligt ägd hund som är färdig för tjänst varierar mellan och . Rekrytering och utbildning av tjänstehundar I huvudsak rekryterar myndigheterna hundar som är tillräckligt vuxna för att börja utbildas, dvs. hundar som är gamla. Myndigheterna dresserar hundarna själva eller uppdrar åt annan att utbilda dem. Polisen och rekryterar tjänstehundar genom att köpa in hundar som är lämpliga för att användas som tjänstehundar från privata hunduppfödare eller hundägare. Främst köper man in vuxna, svenska hundar men ett mindre antal vuxna hundar från andra länder har införskaffats. Polisen har även köpt in ett mindre antal valpar. Försvarsmaktens behov av tjänstehundsämnen tillgodoses i stort sett genom den egna avelsverksamheten i , vilken startade . Inom polisen och dresserar hundförarna sina egna hundar och hundarna bor hos sina förare. Försvarsmakten har dels sådana hundar som myndigheten själv äger, s.k. stamhundar, dels privatkontrakterade bevakningshundar. dressörer för att utbilda stamhundarna men använder Svenska för att utbilda de privatägda bevakningshundarna. Förarna ansvarar sedan för skötsel och fortsatt utbildning av hundarna. Kriminalvården har tidigare köpt in färdigutbildade narkotikahundar från . På grund av bristande tillgång på hundar har Kriminalvården dock köpt hundar från privata leverantörer, bl.a. från danska uppfödare. Då dessa hundar endast har varit grundutbildade har Kriminalvården färdigutbildat hundarna med hjälp av egna hundinstruktörer. Hundarna bor hos hundförarna som ansvarar för upprätthållandet av hundarnas färdigheter. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anlitar privatägda räddningshundar med förare och köper tjänster av Svenska för att utbilda hundarna. pågår även ett utvecklingsarbete med Svenska om en utvidgad och breddad användning av räddningshundsekipagen inom landet. Rekryteringen av ledarhundar har genomgått vissa förändringar. har SRF köpt hundar från det egna bolaget . tog fram vissa ledarhundsämnen genom att föda upp egna hundar och utbilda dem men det stora flertalet hundar köpte bolaget från uppfödare och hundägare. beslutade om ett nytt system för tilldelning och återtagande av ledarhundar. Systemet innebär bl.a. att köp av ledarhundar ska omfattas av lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. Det nya systemet trädde i kraft och rekryteras ledarhundar genom att upphandlar hundar från olika leverantörer som kontrakteras. Hundarna som köps ägs av . SRF beslutar sedan, i enlighet med kriterier uppställda i lag, om vem som ska få en ledarhund. En verksamhet präglad av lönsamhets- och samordningsproblem, omorganisationer och utredningar Statens engagemang i tjänstehundsverksamheten startade då två polishundar importerades från . Därefter har tjänstehundar använts för olika ändamål av statliga myndigheter. bröts hundverksamheten ut till en egen myndighet under regeringen – Statens hundskola – och det beslutades att hundverksamheten skulle bedrivas på affärsmässiga grunder. Redan tidigt uppstod dock problem med lönsamheten. Olika åtgärder har därför vidtagits för att stötta verksamheten, bl.a. årliga statsbidrag och en bolagisering av verksamheten , varvid staten och kommun, där skolan var lokaliserad, gick in som gemensamma ägare. avvecklade staten sitt ägande i verksamheten. Sedan hundskoleverksamheten privatiserades i mitten av 1990- talet upphörde i princip samarbetet mellan de olika statliga tjänstehundsanvändarna och myndigheterna utvecklade tjänstehundsverksamheten i skilda riktningar. Mot bakgrund av strukturomvandlingar inom Försvarsmakten initierade regeringen ett fempunktsprogram för att åstadkomma en positiv utveckling i bl.a. kommun (skr. 1999/2000:33, bet. 1999/2000:NU10). Som en del i arbetet beslutade regeringen också att uppdra åt att utreda den framtida hundskoleverksamheten i (N2002/4630/). I uppdraget ingick bl.a. att inhämta synpunkter från Statskontoret beträffande utformningen av en långsiktig lösning av verksamheten. rapporterade sitt uppdrag till regeringen i rapporten – Den framtida hundskolan i . I utredningen föreslogs att staten skulle ta ett samlat ansvar för avel, övergripande forskning, utbildning, samordning av statlig tjänstehundsverksamhet och etablering av en ny samverkansorganisation. Vidare föreslogs att det skulle inrättas en enhet i för avel av alla typer av tjänstehundar samt för grundträning av tjänstehundar. Statskontoret var i sin rapport om utformningen av en långsiktig lösning (dnr 2002/189-5) tveksam till det offentliga åtagandet samt till att staten skulle vara både finansiär och mottagare av hundarna eftersom detta bedömdes kunna leda till en snedvriden konkurrens. Mot bakgrund av Statskontorets synpunkter bedömde regeringen att det fanns anledning att utreda tjänstehundsverksamheten närmare och beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppgift att utreda behovet av tjänstehundar i (dir. 2004:80). Utredningen – som antog namnet – redovisade sitt uppdrag till regeringen i betänkandet Hundgöra – att göra hundar som gör nytta (SOU 2005:75). I betänkandet bedömdes själva utbildningen av tjänstehundar fungera väl. Däremot bedömdes det finnas stora svårigheter att hitta tillräckligt många hundar med egenskaper som gör dem lämpliga att utbilda till tjänstehundar. Utredningen föreslog bl.a. att staten ska ta ett direkt ansvar för tjänstehundsförsörjningen som går utöver det ansvar som finns . Det statliga ansvaret föreslogs bestå i att regeringen skapar en organisation som upprättar och driver ett avelsprogram för hundar avsedda för skydds-, bevaknings- och sökarbete. Beredskap för produktion av ledarhundsämnen föreslogs också upprättas. Organisationen föreslogs arbeta med styrning, planering och utveckling av tjänstehundsverksamheten samt att ombesörja viss avels- och fodervärdsverksamhet. föreslogs dock att en betydande del av den rent praktiska uppfödningen ska genomföras hos privata uppfödare genom att det upprättas samarbetsavtal med dessa. Utredningen överlämnade dock åt regeringen att närmare bereda formerna för organisationen. Betänkandet har remissbehandlats och en remissammanställning finns tillgänglig hos (dnr Jo2005/2079). En ny utredning om avel av tjänstehundar Regeringen anser att det är viktigt att det finns tjänstehundar i tillräcklig omfattning och av en kvalitet som motsvarar användarnas behov. I syfte att stimulera en god tjänstehundsförsörjning har regeringen, som framgår ovan, låtit utreda tjänstehundsverksamheten ett flertal gånger. Regeringen kan dock konstatera att det fortfarande finns ett behov av kunskap om de privata aktörernas förutsättningar och incitament att ta fram tjänstehundsämnen. Det finns också ett behov av att ytterligare utreda organisationsformerna för ett eventuellt ytterligare statligt ansvar än det som finns . Ett nytt system för tilldelning och återtagande av ledarhundar har också trätt i kraft . I samband med att sade ja till det nya systemet gav regeringen till känna att det är angeläget att regeringen noga följer verksamheten och utvärderar den samt återkommer till med en redovisning (prop. 2004/05:84, bet. 2004/05:SoU17, rskr. 2004/05:241). Även mot denna bakgrund finns det därför ett behov av att ytterligare utreda vissa frågor kring tjänstehundsverksamheten. Enligt regeringens mening bör det skapas en organisation som främjar en väl fungerande och långsiktig produktion av tjänstehundsämnen. Uppgifterna för en statlig del av en sådan organisation bör dock begränsas till åtgärder som fungerar stödjande, rådgivande och samordnande. De rent praktiska delarna av uppfödningen, dvs. kennel- och fodervärdsverksamhet, bör inte ingå i uppgifterna för staten i en sådan organisation utan bör i stället, liksom , utföras samt beslutas om av de uppfödare och myndigheter som har och använder tjänstehundsämnen eller tjänstehundar. Ett skäl som talar för en begränsning av det statliga ansvaret till en samordnande, stödjande och rådgivande funktion är regeringens övergripande mål att få fler företag att starta, växa och stanna i . Ett antal åtgärder har genomförts och kommer att genomföras för att främja målet. Som exempel på åtgärder kan nämnas framtagandet av ett strategiskt handlingsprogram för att stärka utvecklingskraften på landsbygden och en handlingsplan för att sänka företagens administrativa kostnader . Ett annat skäl som talar för begränsningen är att det finns utrymme att vidta ett antal åtgärder för att effektivisera den verksamhet som bedrivs . I pekas bl.a. på möjligheten att förbättra kontrollen över verksamheten såväl inom som mellan de myndigheter som använder tjänstehundar, bl.a. genom att samordna och följa upp behovet av tjänstehundsämnen, genom att utveckla ett gemensamt dokumentationssystem för verksamheten samt genom att utvärdera och följa upp hållbarheten hos hundarna samt kostnaderna för anskaffningen av dem. Vidare gör regeringen bedömningen att det är kostsamt att äga och föda upp ett stort antal hundar i statlig regi. Hundarna kräver tillgång till lämpliga lokaler och personal som kan se till hundarna, även vid obekväma tider . erfarenheter av avelsverksamhet i statlig regi visar på att inköpskostnaderna för hundar uppfödda i statliga avelsprogram har blivit höga i jämförelse med de tjänstehundsämnen som har fötts upp i privat regi. En särskild utredare ska utvärdera om det nya systemet för upphandling och placering av ledarhundar, som trädde i kraft , har fått avsedda effekter, kartlägga vilka åtgärder som har vidtagits eller vidtas för att stimulera privata uppfödare att avla fram hundar som är lämpliga som tjänstehundar, s.k. tjänstehundsämnen och analysera vilka incitament och vilket stöd som eventuellt kan behövas för att få privata hunduppfödare att bedriva avel med och föda upp tjänstehundsämnen samt lämna förslag till hur ett system för att stödja och främja privat avel och uppfödning ska utformas. Om utredaren bedömer att det behövs visst stöd från statens sida för att täcka behovet av tjänstehundsämnen ska utredaren även lämna konkreta förslag till hur en statlig samordning av tjänstehundsverksamheten ska organiseras. Denna samordning bör begränsas till en stödjande och rådgivande funktion medan privata aktörer bör ges det praktiska ansvaret för uppfödningen. Privata hunduppfödare bör även ges det praktiska ansvaret för aveln, om inte utredaren finner särskilda skäl som talar emot det. I uppdraget ingår att redogöra för de upphandlings-, konkur- rens-, statsstöds- och EG-rättsliga konsekvenserna av förslagen och att lämna förslag till sådan författningsreglering som bedöms vara nödvändig. Utredaren ska som utgångspunkt ha betänkandet Hundgöra – att göra hundar som gör nytta (SOU 2005:75). Han eller hon ska i första hand lämna förslag som avser ledarhundar för synskadade samt för sådana hundar som används i Försvarsmaktens, polisens, Kriminalvårdens eller Myndighetens för samhällsskydd och beredskap verksamhet. Föreslagen ska vidare ta hänsyn till de olika tjänstehundsanvändarnas skilda behov. De kan således omfatta olika raser och avelsmål. Utredaren ska överväga hur den kompetens som finns vid Försvarsmaktens avelsverksamhet i kan tas till vara. Han eller hon ska också beakta utvecklingen av den nya rekryteringen av ledarhundar och det utvecklingsarbete som pågår om en utvidgad och breddad användning av räddningshundsekipagen inom landet. Förslagen ska vara i överensstämmelse med regeringens ambition om en generell regelförenkling. En konsekvensbedömning ska göras för samtliga förslag. I bedömningen ska det, utöver de statsfinansiella konsekvenserna, också särskilt redovisas konsekvenser för företagen. Förslag ska utformas så att företagens administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. För de förslag som har statsfinansiella effekter ska utredaren även lämna förslag till finansiering. Utredaren ska samråda med berörda myndigheter och organisationer, inklusive företrädare för sektorns privata aktörer. Vid behov ska erfarenheter från andra länder inhämtas. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Tilläggsdirektiv till Utredningen om tjänstehundar (Jo 2009:01) Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande gav chefen för en särskild utredare i uppdrag att finna åtgärder för att stimulera tjänstehundsaveln. Enligt direktivet skulle utredaren ha slutfört sitt arbete . Uppdraget ska i stället redovisas . Royal Canadian Mounted ........................................ Jag har frågat ett antal tjänstehundsanvändare i olika länder hur de rekryterar och tränar sina tjänstehundar och vilka deras erfarenheter av detta är. Urvalet är inte representativt utan har gjorts bland användare som bedöms ha en väl fungerande verksamhet med sina färdiga tjänstehundar. Här redovisas en sammanställning av svaren. De ger en bild av hur användare av tjänsthundar i olika delar av världen resonerar vad gäller rekrytering och träning av hundar. I den mån resultaten inte redan är kända kan de i tillämpliga delar tjäna som inspiration för svenska användare av tjänstehundar. Medan arbetsuppgifter och till stor del utbildning är likartade visar svaren att rekryteringsmetoderna skiljer sig åt mellan de tillfrågade användarna. Många av dem har egen uppfödning som till viss del täcker rekryteringsbehovet. Ett par som prövat är på väg att avveckla eller minska uppfödningen medan andra är på väg att öka den. Ett geografiskt skäl att ha egen uppfödning ges av den nya zeeländska organisationen. På grund av frihet från rabies och långa avstånd anser de att det skulle vara svårt att få tag på tillräckligt många lämpliga hundar om de inte födde upp dem själva. Användarna skiljer sig också åt vad gäller hundens relation till hundförarens. Vanligast är att hunden är en familjehund som bor hos sin hundförare. De hundraser som används är de samma som i . är vanligast där kanadensarna har den geografiskt betingade synpunkten att klimatet gör det nödvändigt med kraftig päls. De som använder malinois är överlag positiva och framhåller denna ras i jämförelse med . Hundarnas användningstid i tjänst är generellt något längre än i . På grund av urvalet går det inte att dra några generella slutsatser men några observationer kan göras. Träningen påbörjas tidigare än i . Lämplighetstest sker ofta vid lägre ålder än här och har lika god träffsäkerhet. Det finns ett internationellt samarbete mellan ledarhundsföretag vad gäller avelsmaterial. Den norska polisens hundverksamhet koordineras av den centrala hundtjänsten som är förlagd till Politihøgskolen (PHS). Hundtjänsten ansvarar för att välja ut vilka hundar som ska köpas, testas och godkännas för inköp. Hundtjänsten utbildar både hundar och hundförare för polisändamål. Norska polisen använder sig främst av patrullhundar varav det finns 130 stycken. Det finns också 90 specialsökhundar som används för att söka efter narkotika, bomber och sprängämnen. Ett fåtal av hundarna används för att genomsöka brandhärdar. Flertalet av hundarna är av rasen . Bland antalet specialsökhundar är flatcoated retriever vanligast. Norska polisen bedömer att det finns ett behov av att nyrekrytera cirka 30 hundar . Hur rekryteras hundarna? I anställs verksamma poliser till tjänsten som hundförare. Det vanligaste är att hundföraren redan har en egen hund. Om hundföraren inte redan har hund kan hundtjänsten hjälpa till att leta efter hund. När hundtjänsten hjälper till att välja vilka hundar som ska köpas in jämförs bland annat blodslinjer och statistik. är de flesta polishundarna inköpta och ägda av den enskilde polismannen. beslutade sig den norska polisen för att frångå privatägda hundar och gå över till statsägda hundar. Norska polisens hundtjänst samarbetar till viss del med det norska försvaret när det gäller att köpa in tjänstehundsämnen. Hundar köps både nationellt och internationellt. Bland annat köper norska polisen hundar från . Norska polisen har provat att själv föda upp hundar i liten skala. Två kullar föddes upp men det ansågs vara alldeles för resurskrävande för att lösa problemet med bristande tillgång på tjänstehundar. Nya hundförare utan hunderfarenhet rekommenderas att skaffa valp. Detta för att ekipaget ska ha möjlighet att utvecklas tillsammans. Hundförare som har haft hund tidigare kan ta sig an någon av de unghundar som köps in. Bedömningen är att unghundar ofta kräver mer kunskap och erfarenhet och därför inte är lämpliga som första hund till en ny hundförare. När en hund som ägs av den enskilde polismannen dresserats och slutligen godkänts som polishund får föraren en engångssumma på mellan 40 000 och 50 beroende på polismyndighet. Detta är ersättning för genomförda insatser och nedlagda kostnader. får hundföraren extra ersättning för de kostnader som hunden medför. Den norska polisens hundtjänst anser att det är viktigt att bara använda ett fåtal testledare och testplatser när lämplighetstesterna för tjänstehundar genomförs. På så sätt är det lättare att jämföra olika hundar med varandra. finns det 12 testledare. PHS hade i uppdrag att utarbeta en plan för hur rekryteringen av hundar ska gå till . Detta arbete beräknades vara klart . Ett förslag som den norska polisen vill arbeta vidare med är att poliser rekryteras som hundförare men att alla hundförare börjar med att ta en valp. Norska polisen tror att nya hundförare som får valpar blir bättre hundförare. Målet för framtiden är att nästan alla hundar som köps in och genomgår träning ska kunna användas i tjänst. är en anläggning där den nya zeeländska polisen bedriver avel, uppfödning och träning av polishundar. Det är den särskilda Dog Section som ansvarar för avel och uppfödning. I deras avelsbesättning ingår bara schäferhundar. importerade sina första polishundar, 16 stycken, från . fanns cirka 120 stycken. dessa polishundar är av samma typ som den svenska patrullhunden men det finns även narkotikasökande och bombsökande hundar. Det är främst som används av den nya zeeländska polisen. används både som patrullhund och som sökhund. Hur rekryteras tjänstehundarna? Nya zeeländska polisen anser sig behöva ha en egen uppfödning av tjänstehundar för att kunna försäkra sig om att det finns tillräckligt många hundar som uppfyller polisens krav. Målet med uppfödningen är att vara självförsörjande . kom av de hundar som ersatte tjänstehundar som tagits ur tjänst från den egna uppfödningen. Det händer att hundar köps från inhemska tjänstehundsuppfödare eller från privatpersoner men det rör sig endast om cirka tio hundar . Importlagarna är väldigt strikta eftersom är fritt från rabies. Därför är det svårt att importera hundar.