sou · GXB396 · 2010-01-01 00:00:00 — När det gäller färdolycksfallen gör utredningen följande bedöm- ning. har en arbetsskadeförsäkring som är inkorporerad i socialförsäkringssystemet. Det innebär, till skillnad mot när arbetsskadeförsäkringen är fristående, att ILO-konventio- nens åtaganden i allmänhet är tryggade även vid förändringar i arbetsskadeförsäkringen.17 1965:51 och 1969:15. 17Vissa oväntade komplikationer kan dock uppkomma vid tillämpning av konventionen. Ett exempel härpå är när ansågs bryta mot konventionen på grund av att karensdagen i sjukförsäkringen efter en lagändring 1993 även kom att gälla arbetsskadeförsäkringen. En redogörelse för ärendet finns i prop. 2001/02:81, s. 61. Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? Motsvarande synsätt bör kunna gälla för det fall den lagstadgade obligatoriska trafikförsäkringen tar över ersättningsansvaret för dem som skadar sig i trafiken när de arbetar eller färdas till eller från arbetet. Det väsentliga torde vara att den som skadar sig under färd till och från arbetet inte riskerar att få en sämre ersättning än vad konventionsåtagandena medför. torde därför knappast lägga hinder i vägen för att arbetsskador ersätts fullt ut genom ett annat lagstadgat ersättningssystem. När det gäller ersättningens storlek beroende på om en skada är en arbetsskada eller en trafikskada torde en överföring av kostnads- ansvaret för arbetsskadeförsäkringen inte möta några särskilda problem. Arbetsskadeförsäkringen bygger – inom de ersättnings- bara nivån om 7,5 prisbasbelopp - liksom trafikförsäkringen på den skadeståndsmässiga principen om full ersättning för inkomstför- lust. Möjligheter att beakta framtida inkomstökningar vid bestäm- mande av livränta är generellt större i trafikförsäkringen än i arbets- skadeförsäkringen. Inte heller denna skillnad talar således mot en överföring. Den möjlighet till jämkning av ersättning som ges i trafikskade- lagen och som inte har någon direkt motsvarighet i LAF kan i enstaka fall medföra en något lägre ersättning i det nya systemet. Utredningen, som behandlar frågan om jämkning i avsnitt 8, finner inte skäl att föreslå några särregler för dessa speciella fall. I nuvarande ersättningssystem ersätts en trafikskadad som också är arbetsskadad från både och trafikförsäkrings- bolaget. Arbetsskadelivränta aktualiseras ofta först när den skada- des arbetsoförmåga nått sådan varaktighet att frågan om sjuker- sättning aktualiseras. Det sker inte sällan efter det att olyckan inträffat, något som också får tillskrivas att utredningen i ofta kan vara komplicerad och därmed i sig tids- krävande. Denna tidsutdräkt påverkar även hanteringen av trafik- skadan i försäkringsbolaget, vars skadereglering inte kan slutföras förrän hela ersättningsbilden klarnat. Om arbetsskadeförsäkringen inte förs över i det nya systemet, kommer detta förhållande att kvarstå och fördröja en slutreglering av skadan i de fall där det handlar om en bestående inkomstförlust. Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? Arbetsskadelivränta är som nämnts ofta samordnad med sjuker- sättning. Sjukersättning utges av en antagande- inkomst. Om kostnadsansvaret för arbetsskadeförsäkringen inte överförs till trafikförsäkringen när ansvaret för sjukersättningen överförs, blir den del som staten ska svara för endast av inkomstförlusten, upp till sju och ett halvt prisbas- belopp. Resterande del kommer att ersättas av trafikförsäkringen. Det innebär att kommer att få lägga ned ofta betydande resurser för att utreda en skada som medför ett ganska begränsat åtagande. Hanteringen av trafikskador som också är arbetsskador i två system är inte bara behäftad med de nämnda effektivitetsproble- men. Det är också en fråga om bristande kostnadseffektivitet. Enligt årsredovisning 2008 kostar ett genom- snittligt arbetsskadeärende att handlägga. Arbetsskador till följd av trafikolyckor handlar inte sällan om så kallade whiplash- skador. Dessa är ofta medicinskt svårutredda, vilket förhållande leder till högre utredningskostnader. Om dessa skador i stället handläggs endast hos trafikförsäkringsbolaget, kan man räkna med en betydligt lägre total administrativ kostnad för en och samma skada. En hantering av ärendena i både och försäk- ringsbolagen innebär också att tvistlösning kan förekomma i två olika parallella processer. Om talan i fråga om en och samma skada fullföljs i flera instanser i såväl allmän domstol som förvaltnings- domstol, ter det sig som ett överutnyttjande av domstolsväsendets resurser. Sker skaderegleringen avseende den skadades inkomst- förlust i sin helhet hos försäkringsbolagen, kommer således även tvistlösningen att bli mer effektiv utan att man för den skull förlo- rar i rättssäkerhet. I sammanhanget bör påpekas att förhållandena kan te sig annorlunda ur den enskildes perspektiv. Handläggningen hos ska ske opartiskt och är i princip kostnadsfri för den enskilde. Skaderegleringen hos försäkringsbolaget, däremot, ska utmynna i en överenskommelse mellan två enskilda parter. Visserligen har försäkringsbolagen ett krav på sig att reglera skadorna objektivt, men motpartsförhållandet gör att den enskilde ofta anser sig behöva anlita ett ombud, vilket kan medföra kostna- der för honom. Och en talan i allmän domstol innebär ett stort åtagande för den enskilde. Mot detta ska dock framhållas att den Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? enskilde i det nuvarande systemet ofta inte kan hålla sig till Försäk- ringskassan utan måste vända sig även till ett försäkringsbolag. Sammantaget anser utredningen att det inte föreligger några hinder mot att överföra kostnadsansvaret från arbetsskadeförsäkringen till trafikförsäkringen i ifrågavarande fall. Tvärtom anser utredningen med hänsyn till de aspekter som behandlats att en sådan över- föring har klara fördelar i fråga om effektivitet och ekonomi i jämförelse med dagens system. Sjuklön utges till arbetstagare under dennes sjukdom, antingen enligt lag eller på grund av avtal. I detta avsnitt behandlas frågan om trafikförsäkringen bör överta kostnadsansvaret för den lagstad- gade sjuklönen när det gäller arbetstagare som skadas i trafiken. Avtalsersättningar behandlas i nästkommande avsnitt. Den lagstadgade sjuklönen infördes som ett sätt att minska statens kostnader för korttidsfrånvaron vid sjukdom. Inte minst handlade det om att minska den administrativa belastningen på de allmänna försäkringskassorna.18 Men den huvudsakliga moti- veringen till förslaget angavs i förarbetena vara att arbetsgivarna borde ges ett ökat ansvar för de anställdas arbetsmiljö och hälsa. Regeringen hade tidigare i prop. 1990/91:141 om rehabilitering och rehabiliteringsersättning m.m. föreslagit att ansvaret för att den enskildes behov av rehabilitering tillgodoses skulle i första hand läggas på arbetsgivaren och att denne också skulle svara för att sådana arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder vidtas som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Åtgärder som innebär att arbetsgivarna åläggs att betala ut sjuklön vid korta sjukfall och i början av skulle leda till att arbetsgivarna, utöver andra skäl, också fick ett rent ekonomiskt intresse att förbättra arbetsvillkoren för sina anställda. 18 Enligt vid lagstiftningsärendet tillgänglig statistik avslutades av alla sjukfall (prop.1990/91:181, s. 37). Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? ringar i arbetsmiljön och arbetsorganisationen som minskar orsa- kerna till sjukfrånvaro skulle innebära minskade kostna- der för arbetsgivaren.19 Bestämmelser om sjuklön finns i lagen (1991:1047) om sjuklön. Sjuklön är definitionsmässigt inte en socialförsäkringsförmån. Lagen om sjuklön är av civilrättslig karaktär och reglerar förhållan- den mellan arbetsgivare och arbetstagare. I lagens 1 § definieras sjuklön som en arbetstagares rätt att, enligt vad som följer av lagen, vid sjukdom behålla lön och andra anställningsförmåner. Lagen är tvingande till arbetstagares förmån. Vissa avvikelser från den regeln tillåts dock genom kollektivavtal. Det är endast arbetstagare som har rätt till sjuklön. Uppdragsta- gare och egenföretagare omfattas inte av sjuklönereglerna. RÅ 1997 not. En företagsledare, som arbetade som verkställande direktör och uppbar lön från aktiebolaget, ansågs vara arbetstagare i förhållande till bolaget trots att han ägde samtliga aktier däri. Då sjuklön därför borde ha betalats ut av sjukperi- oden, ansågs han inte ha haft rätt till sjukpenning för . Om en anställd har flera arbetsgivare har varje arbetsgivare för sig skyldighet att betala sjuklön. Det blir på det sättet möjligt för en arbetstagare, som får sin arbetsförmåga delvis nedsatt, att få sjuk- lön från en arbetsgivare även om han kan utföra sina arbetsuppgif- ter hos en annan. För en arbetstagare som har flera arbetsgivare kan sjuklöneperioderna infalla olika i tiden hos respektive arbetsgivare. En och samma kalenderdag kan därför ersättningsfrågan vara aktu- ell såväl hos , då sjuklöneperioden hos en arbets- givare löpt ut, som hos en arbetsgivare där sjuklöneperioden ännu pågår. För att kunna beräkna sjukpenningen i ett sådant fall måste dela upp den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) i förhållande till inkomsten från varje arbetsgivare för sig. Ersättning för bortfall av uppdragsinkomster på grund av sjukdom betalas från sjukpenningförsäkringen. Om en försäkrad har inkomster från såväl uppdrag som anställning, medför detta att ersättning kan utbetalas i form av sjuklön och sjukpenning paral- lellt. När ett sådant ersättningsärende blir aktuellt måste Försäk- ringskassan fördela SGI:n på anställningsinkomst respektive uppdragsinkomst.20 Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? Sjuklön utges vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan. Någon begränsning av ersättningen till kvotdelar av hel arbets- oförmåga som vid sjukpenning görs inte enligt lagen om sjuklön. Arbetsförmågan bedöms enbart mot arbetstagarens vanliga eller därmed jämförligt arbete (4 §). Begreppet sjuklöneperiod definieras som den första och de därpå följande av en sjukperiod. är en karensdag. Sjuklönen utgör för de därpå följande dagarna i sjuklöneperioden av anställningsförmånerna (6 och 7 §§). Som sjukperiod anses sådan tid under vilken arbetstagaren i oavbruten följd lider av sjukdom som sätter ner arbetsförmågan (3 kap. 4 § andra stycket AFL). Om en sjukperiod börjar från det en tidigare sjukperiod avslutats, ska sjuklöneperio- den omfatta endast så många dagar att den tillsammans med en sjuklöneperiod hos samma arbetsgivare under den tidigare sjukpe- rioden utgör (6 §). Sjuklön ska inte avse mistade förmåner under tid innan arbets- givaren fått anmälan om sjukdomsfallet, om inte hinder förelegat. Arbetsgivaren är skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under tid från och med den sjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstagaren styrker nedsättningen av arbetsförmågan genom intyg av läkare eller tand- läkare. Intyget behöver inte innehålla närmare uppgift om vilken sjukdom arbetstagaren lider av (8 §). Fr.o.m. gäller att arbetsgivaren får begära ett sådant intyg (10 a §). Arbetstagaren ska lämna arbetsgivaren en skriftlig försäkran om att han har varit sjuk och i vilken omfattning som hans arbetsförmåga varit nedsatt på grund av sjukdomen. Försäk- ran behöver inte innehålla närmare uppgift om sjukdomen. Arbets- givaren är inte skyldig att betala ut sjuklönen innan arbetstagaren har lämnat försäkran (9 §). Om sjukperioden och anställningen fortsätter efter sjuklönepe- riodens utgång, är arbetsgivaren skyldig att från den tidpunkten anmäla sjukdomsfallet till (12 §)21. En arbetstagare behöver således i regel inte, till skillnad från t.ex. arbetslösa och egenföretagare, vidta några särskilda åtgärder för att inleda ett sjukpenningärende. 21 Denna anmälningsskyldighet är för övrigt straffsanktionerad (19 §). Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? En arbetstagare kan ansöka hos om ett särskilt högriskskydd enligt bestämmelserna i 13–16 §§ lagen om sjuklön. Skyddet gäller bl.a. arbetstagare som har en sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder eller som medför risk för en eller flera längre sjukperioder .22 Ett beviljat högrisk- skydd innebär att arbetsgivaren har rätt till ersättning från den allmänna försäkringen för sjuklönekostnaderna avseende den ifrå- gavarande arbetstagaren. I fallet med många sjukperioder gäller även att arbetstagaren slipper karensdag. En arbetsgivare kan även teckna en försäkring hos Försäkrings- kassan mot kostnader för sjuklön (17 §). Vid tvist om rätt till sjuklön kan efter arbetstagarens ansökan lämna ersättning till denne för den tid den tvistiga sjuklönen avser (20 §). Mål mellan arbetstagare och arbets- givare om tillämpningen av lagen om sjuklön handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (27 § lagen om sjuklön). En fråga om arbetsförmågans nedsättning kan således för samma person och samma sjukperiod bedömas av såväl tingsrätt och Arbetsdomstolen som allmän förvaltningsdomstol. I tvist om sjuklön ska dock på begäran yttra sig om arbetsförmågans nedsättning hos arbetstagaren. När den lagreglerade sjuklönen infördes sänktes arbetsgivar- avgiften till sjukförsäkringen från till . Arbetsgivarna som grupp skulle kompenseras för de ökade kostna- der som den nya ordningen medförde. I förarbetena angavs att det varken var möjligt eller önskvärt att kompensera enskilda arbets- givare med exakt det belopp som sjuklönekostnaderna uppgick till för . Några beräkningar av kostnaderna finns inte återgivna i förarbetena. I betänkande Samordning och regress Ersättning vid personskada (SOU 2002:1) föreslogs att arbets- givare skulle ges rätt till ersättning för utgiven sjuklön till en skadad arbetstagare från den som är ansvarig för skadan. Ersätt- ningsrätten avsågs omfatta såväl lagstadgad som avtalad sjuklön samt kompensation för arbetsgivaravgifter som är hänförliga till 22 Syftet med det särskilda högriskskyddet är att skydda personer som har vissa sjukdomar eller ett funktionshinder som typiskt sett har en sådan sjukskrivningsbild. Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? Lagtekniskt föreslogs att regleringen skulle utformas så att arbetsgivaren gavs en självständig rätt till skadestånd för nu nämnda utgifter, baserad på den personskada som hade tillfogats den anställde. Detta skulle innebära att den som är skadestånds- skyldig för personskada också blir skyldig att betala ersättning till den skadades arbetsgivare. Denna del av betänkande har ännu inte lett till lagstiftning. Utredningens bedömning: Trafikförsäkringen bör inte överta kostnader för sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön för arbetstagare som skadas i trafiken. Den del av ersättningen till trafikskadade som motsvaras av sjuklön är ett i sammanhanget ringa åtagande. Den syn som utred- ningens direktiv ger uttryck för, att ett stort ekonomiskt total- ansvar för försäkringsbolagen ger incitament att bedriva effektiv rehabilitering av trafikskadade och även att arbeta olycksfallsföre- byggande, har därför begränsad betydelse när det gäller sjuklönen. I stället finns det skäl att anta att det grundläggande syftet med sjuklönesystemet inte skulle kunna upprätthållas för de personer som skadas i trafiken, om trafikförsäkringsbolagen i stället tog över ansvaret att utge ersättning i en sjukperiods början. Även om arbetsgivarnas ansvar för arbetsmiljön ofta tar sikte på att före- bygga ohälsa som har samband med brister på arbetsplatsen, gäller dessutom att arbetsgivarna kan underlätta för dem som skadas av andra anledningar att återgå i arbete. Visserligen kan trafikförsäk- ringsbolagen i svårare sjukfall komma att få ett långvarigt och stort ekonomiskt åtagande, och därmed intresse av att den skadade reha- biliteras. Emellertid kommer den skadades arbetslivsinriktade reha- bilitering alltjämt att huvudsakligen ha samband med arbetsplatsen. Man bör även väga in den aspekten att sjuklönesystemet från betalningssynpunkt är effektivt och enkelt, då det ju innebär att sjuklönen betalas med vanlig lön. När den skadade drabbas av åter- kommande sjukperioder till följd av sin skada, framstår sjuklöne- systemet som ännu mer överlägset från effektivitetssynpunkt. Det finns därutöver anledning att befara att, om försäkringsbo- lagen tog över ersättningsansvaret från allra första början, det Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? skulle komma att medföra försenade och uteblivna betalningar, inte minst på grund av försenade anmälningar och informationspro- blem. Det kan även antas att, om försäkringsbolagen skulle behöva svara för utbetalning av ersättning för inkomstförlust i sjukfallet, antalet felaktiga och även vägrade utbetal- ningar skulle bli större än om bolagens handläggning tilläts pågå en innan utbetalning behövde ske. Arbetsgivarens betalning av sjuklön ger således även försäkringsbolagen en välbe- hövlig respit under skaderegleringen. Frågan om det rimliga i att arbetsgivaren ska behöva svara för sjuklön när den anställde skadas i en annan verksamhet som i övrigt ska bära sina kostnader ligger egentligen inte i utredningens uppdrag att överväga särskilt. I den delen hänvisas till Personska- dekommitténs ovan nämnda betänkande. Sammanfattningsvis anser utredningen att såväl administrativa skäl som lämplighetsskäl talar mot att trafikförsäkringen tar över kostnadsansvaret för den lagstadgade sjuklönen. I detta avsnitt ska behandlas frågan om överföring till trafikförsäk- ringen av kostnader för ersättning som betalas ut genom avtalsför- säkringar. Här liksom för andra samordningsförmåner har utred- ningens direktiv den utgångspunkten att en överföring ska ske. Till skillnad från övriga samordningsförmåner som är lagreglerade handlar det nu om ersättningar som utges på grund av avtal. Det innebär att lagstiftaren har begränsade möjligheter att reglera en sådan överföring. I avsnitt 3.5.2 finns en redovisning av de huvudsakliga avtalsför- säkringarna. Utredningens bedömning: Trafikförsäkringen kommer att ta över den del av ersättningen för inkomstförlust som kollektiv- avtalade och individuella sjukförsäkringar svarar för . Vilka ersättningar bör trafikförsäkringen överta kostnadsansvaret för? De kollektivavtalade och individuella sjukförsäkringarna som samordnas enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen utgör en betydande del av det totala ersättningsåtagandet vid framför allt varaktigt nedsatt arbetsförmåga. Detta förhållande skulle, om man lägger vikt vid att så stor kostnadsmassa som möjligt överförs till trafik- försäkringen, göra det särskilt intressant att överföra kostnads- ansvaret för dessa förmåner till trafikförsäkringen. De olika avtalens sjukförmåner är bestämda på så sätt att de ges ut när den anställde får ersättning från sjukförsäkringen. Det torde innebära att i ett system där trafikskadeersättning ges ut i stället för ersättning från sjukförsäkringen avtalen enligt sin lydelse inte kommer att medge någon ersättning. Därmed får trafikförsäk- ringen med automatik hela ansvaret för att ersätta inkomstförlust som ersätts genom avtalsförsäkringar. Det är avtalsparterna som avgör vilka ersättningar som ska lämnas enligt avtalen. De har därvid att utgå från gällande offentligt reglerade förmåner. När dessa förmåner ändras får avtalsparterna ta ställning till om också de avtalade ersättningarna ska ändras. Det saknas anledning anta att det skulle ligga i någon avtalsparts intresse att försöka motverka den nämnda effekten av ett system där trafikskadeersättning ges ut i stället för ersättning från sjukförsäkringen. En sådan effekt ligger också väl i linje med tanken bakom det nya systemet, nämligen att all inkomstförlust vid trafikskada ska ersättas ur trafikförsäkringen. Det kan emellertid finnas anledning för de avtalsslutande par- terna på arbetsmarknaden att överväga om ersättning från försäk- ringarna ska ges ut till trafikskadade i vissa situationer även i det nya systemet. Som exempel kan nämnas den situationen då bolaget i tveksamma fall betalar trafikskadeersättning till sjukpenningnivån, dvs. av inkomstförlusten upp till ett tak om sju och ett halvt prisbasbelopp.23 23 Se avsnitt 7.7. 7Metodfrågor – hur bör det utökade ansvaret utformas? I kapitel 6 har utredningen föreslagit att trafikförsäkringen ska ansvara för den del av en trafikskadads inkomstförlust som ersätts av den allmänna sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäk- ringen. Inkomstförlust som ersätts genom övriga avräkningsför- måner enligt skadeståndslagen ska enligt utredningens förslag inte omfattas av det lagreglerade utökade ansvaret. Som beskrivits i avsnitt 6.5.2 blir dock sannolikt en följd av att sjukförsäkringsför- månerna förs över att trafikförsäkringen får ersätta även det utrymme som avtalsförsäkringarna svarar för . I detta kapitel ska närmare beskrivas hur ersättningsansvaret för sådana förmåner som betalas ut av i enlig- het med de regelverk den myndigheten har att tillämpa skulle kunna överföras till trafikförsäkringen. I utredningens direktiv anges inte efter vilka närmare principer som ansvarsfördelning och samspel mellan trafikförsäkring och social- försäkring bör vara utformade när det huvudsakliga ansvaret för trafikskadades inkomstförlust har överförts till trafikförsäkringen. Allmänt anges att utredaren ska utforma ett förslag till lagstift- ning som innebär att trafikförsäkringens ansvar utvidgas på så sätt att ersättningar för skador som omfattas av den försäkringen ska undantas från den allmänna försäkringen. I utredningens arbete ska det läggas särskild vikt vid att skyddet för dem som drabbas av trafikskador inte försämras. Reglerna ska även vara så utformade att tillämpningen av regelverket i enskilda Metodfrågor – hur bör det utökade ansvaret utformas? ärenden kännetecknas av objektivitet, god service, likformighet och rättsäkerhet som administrationskostnaderna hålls nere. Höga krav måste också ställas på att systemet är överblickbart och begripligt för den enskilde. Av intresse i sammanhanget är även vad som enligt det följande anges i direktiven. När hela det ekonomiska ansvaret för trafikskador överförs på trafikförsäkringen kommer det att ställas nya krav på försäkrings- bolagen att snabbt handlägga frågor om ersättning till skadade . Den lagstiftning som utredningen föreslår måste innefatta metoder för att säkerställa att den skadedrabbades ekonomiska trygghet skyddas under det akuta stadiet. Det ska mot den bakgrunden övervägas om försäkringsbolagens handläggning av trafikskadefall behöver regleras ytterligare, så att dröjsmål som går ut över den enskildes ekonomiska trygghet kan undvikas. För att inte försämra skyddet för skadade personer måste en ordning införas som innebär att, när det kan konstateras att det föreligger någon form av skada och arbetsoförmåga men det råder osäkerhet om skadan uppkommit i följd av trafik, så ska utbetal- ningarna till den skadedrabbade inte påverkas. Utredaren ska över- väga vem som ska vara ansvarig för att ersätta den drabbade medan orsakerna till skadan utreds och hur det slutliga ansvaret ska regle- ras i sådana fall. I de fall där ett sjukdoms- eller skadetillstånd uppstått som följd av en trafikolycka kommer troligtvis fler aktörer än Försäkrings- kassan att göra arbetsförmågebedömningar. Utredaren ska proble- matisera och beakta detta i sina förslag, så att det inte uppstår gränsdragningsproblem mellan trafikförsäkringen och den allmänna försäkringen. 7.1.2Vad ska uppnås? Ur de nu redovisade avsnitten i direktiven framträder några aspek- ter som kan utgöra riktlinjer vid utformningen av ett system där kostnadsansvaret för socialförsäkringsförmåner har överförts till trafikförsäkringen. 1.Trafikförsäkringens ansvar ska utvidgas på så sätt att ersätt- ningar för skador som omfattas av den försäkringen ska undan- tas från den allmänna försäkringen.