sou · GYB365 · 2010-10-13 00:00:00 — Med hänsyn till detta, samt vad vi anfört ovan, anser vi att det saknas för- utsättningar för att föreslå legitimation eller någon annan form av behörighetsreglering för cytodiagnostiker. 4.5.3Kuratorer inom hälso- och sjukvård Allmänt om yrkesrollen m.m. Det arbete som utförs av kuratorer inom hälso- och sjukvården är socialt och psykosocialt arbete. Centralt i arbetet är kunskap om sambandet mellan psykosociala faktorer och hälsa respektive sjuk- dom. Målet med det psykosociala arbetet kan t.ex. vara att stärka Reglering av ytterligare yrkesgrupper patienters, närståendes och gruppers möjligheter att hantera inre och yttre påfrestningar vid ohälsa. Det kan också vara att arbeta för förändring i den psykosociala miljön för en gynnsam utveckling av människors livssituation och hälsa. I kuratorns arbetsuppgifter på individnivå ingår bl.a. psykosociala utredningar, olika former av sam- talsbehandling, samordning av insatser och att ge information och råd om sociala rättigheter. Kuratorer är verksamma inom många olika områden i hälso- och sjukvården. Inom primärvården finns kuratorer exv. på vårdcentraler och på särskilda enheter för rehabilitering eller behandling. Där innefattar kuratorns arbete bl.a. utredning, bedömning och behand- lade åtgärder av olika slag vid de sjukdomstillstånd som kan före- komma. Kuratorn kan också arbeta med patientens psykosociala situation gällande familj, arbetsliv och ekonomi m.m. Kurators- arbete utförs även på sjukhus, t.ex. på akutmottagningar, medicin- kliniker, geriatriska avdelningar, palliativa enheter och ungdoms- mottagningar. Kuratorns uppgifter på sjukhus varierar med den specialitet inom vilken arbetet utförs. I arbetsuppgifterna kan bl.a. ingå krissamtal vid olyckor, stöd till patienten och närstående vid en förändrad livssituation, samordning med kommunala insatser och deltagande i planering av vård och behandling. När kuratorer utför hälso- och sjukvård är de hälso- och sjuk- vårdspersonal enligt 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Det innebär bl.a. att de står under tillsyn. Kuratorer som är verksamma inom den allmänna hälso- och sjukvården är enligt 3 kap. 3 § patientdatalagen (2008:355) skyldiga att föra patientjournal. Enligt uppgifter från och Kom- muner och Landsting finns det drygt 4 000 kuratorer som arbetar inom den offentliga hälso- och sjukvården. Några exakta uppgifter om hur många kuratorer som arbetar inom den privata hälso- och sjukvården har vi inte kunnat få fram, men av en undersökning som gjort bland 1 500 kuratorer framgår att av dessa är verksamma inom privat vård. Kuratorer inom hälso- och sjukvård har normalt en socionom- examen som kompletterats med någon form av psykosocial påbygg- nadsutbildning. Påbyggnadsutbildningen kan bl.a. ha inriktning mot psykosocialt behandlingsarbete, familjeterapi, KBT och habiliterings- Reglering av ytterligare yrkesgrupper Bland påbyggnadsutbildningarna finns bl.a. grundläggande psykoterapiutbildning, påbyggnadsutbildning i psykosocialt behandlingsarbete och magisterexamen i socialt arbete. På anordnas en 2-årig interprofessionell mastersutbildning i klinisk medicinsk vetenskap. Utbildningen är en tvärprofessionell påbyggnadsutbildning och vänder sig till dem som är verksamma inom hälso- och sjukvården. har ca sex kuratorer genomgått utbildningen med fördjupning inom psyko- socialt arbete inom hälso- och sjukvården. I flera av EU:s medlemsstater finns social yrken reglerade i lag. Huruvida sociala yrken i andra länder är jämförbara med det svenska yrket kurator inom hälso- och sjukvården är svårt att fastställa. Omständigheten att en titel eller benämning kan översättas till en svensk titel eller benämning innebär inte med automatik att yrkena är desamma. har i lag infört legitimation och reglering av arbetsuppgifter för yrkena socialarbetare, social- handledare och ledningspersonal inom . I finns förslag om att införa auktorisation för socialarbetare som hand- lägger barnskyddsärenden. Sammanfattningsvis är det svårt att med säkerhet uttala sig om i vilken omfattning yrket är reglerat i andra länder. har vid möten och i skrivelser framfört önskemål om att kuratorer inom hälso- och sjukvården ska få legiti- mation. Förbundet har bl.a. anfört att kuratorer i allt större om- fattning bedriver rådgivning och terapeutisk verksamhet på privat basis utanför den offentliga vården. Legitimation skulle här fungera som en viktig garanti för allmänheten. Ett förändrat sjukdoms- panorama med ökad psykosocial tyngd och influens gör också kuratorns kompetens nödvändig för att ta tillvara och erbjuda patienterna och närstående optimal behandling. Om inte legitimation införs riskerar kompetensen att försvinna. Förbundet anför vidare att kuratorer utför ett kvalificerat arbete av stor betydelse för patient- säkerheten i hälso- och sjukvården. Reglering av ytterligare yrkesgrupper digt utan direkt kontroll av någon annan yrkesgrupp och har ett direkt patientansvar. Enligt förbundet stämmer socionomutbild- ningens längd, innehåll, forskarmöjligheter och dokumenterade veten- skapliga förankring överens med de krav som ställs för legitimerad personal. Kuratorsarbetet inom hälso- och sjukvården vilar enligt förbundet också på vetenskap och beprövad erfarenhet. Om en legi- timation införs bör den kunna knytas till arbetsuppgifterna för kura- torer. Alternativt bör enligt förbundets mening legitimation införas för alla socionomer. har framfört önskemål om att kuratorer ska få legitimation och skyddad yrkestitel. Föreningen har bl.a. anfört att kuratorer inom hälso- och sjukvård, vare sig de är verk- samma inom somatisk eller psykiatrisk vård, arbetar med själv- ständigt kvalificerat psykosocialt behandlingsarbete. De konfronteras med människor som drabbats av bl.a. kroniska livshotande sjukdomar, svåra förluster, arbetslöshet och somatiska sjukdomar med en bakomliggande psykosocial problematik. Jämsides med en god medicinsk vård krävs i samtliga fall ett kvalificerat psykosocialt omhändertagande. Inom hälso- och sjukvården är kuratorer den enda yrkesgruppen med akademisk examen som fortfarande saknar en yrkeslegitimation och skyddad yrkestitel. behörighetskommitté tog ställning till om legitimation skulle iföras för kuratorer i hälso- och sjukvården. Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) anförde kommittén att sjukhuskuratorer har en väsentlig funktion att fylla inom vården. Det var därför enligt kom- mittén viktigt att sjukhuskuratorerna besitter erforderlig kompe- tens och att de är lämpliga för tjänstgöringen. Den verksamhet som sjukhuskuratorer ägnar sig åt innefattade dock enligt kommittén i huvudsak moment som mer är att betrakta som sociala och psyko- sociala insatser än behandlande hälso- och sjukvårdsverksamhet. Kommittén lämnade därför inget förslag om reglering för sjukhus- kuratorer. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Kuratorer inom hälso- och sjukvård har funnits och är en väl etablerad yrkesgrupp. De har i vissa avseenden en unik kompetens inom hälso- och sjukvården och deras arbete har stor betydelse för såväl enskilda patienter som för vården. De har en självständig yrkesroll som inrymmer omfattande patientkontakter och ett tydligt patientansvar. Någon egen utbildning avsedd för just yrket kurator inom hälso- och sjukvården finns inte. De som arbetar som kuratorer har socio- nomexamen som kompletterats med olika påbyggnadsutbildningar och någon enhetlig utbildningsbakgrund finns inte inom yrkes- gruppen. Socionomexamen är också en utbildning som ska till- godose behovet av generell socionomkompetens inom hela det sociala arbetsfältet. Som framgått ovan under 4.3.2 bör den utbildning som leder fram till ett legitimationsyrke vara väldefinierad och leda till ett särskilt yrke. Om en legitimation för kuratorer ska bygga på socionom- examen innebär det vidare att en avgränsning måste göras gentemot övriga med socionomexamen. En sådan avgränsning skulle i princip kräva att legitimationen behöver kopplas till arbetsuppgifterna istället för till utbildningen. För samtliga legitimationsyrken inom hälso- och sjukvården är legitimationen kopplad till utbild- ningen och enligt vår mening bör inte en annan ordning införas för kuratorer. Sammantaget lämnar vi inga förslag om legitimation eller någon annan form av behörighetsreglering för kuratorer inom hälso- och sjukvård. 4.5.4Medicinska fotterapeuter och podiatrier Medicinska fotterapeuter och podiatrier är två yrkesgrupper som båda är verksamma inom området för medicinsk fotvård. Bland de framställningar som gjorts från yrkesgrupperna finns en del gemen- samma inslag. Vi har därför funnit det motiverat att behandla de båda yrkesgrupperna i ett sammanhang. Det finns ingen tydlig avgränsning för vad som ryms inom området medicinsk fotvård. har i en rapport definierat medicinsk fotvård som sådan fotvård som ges efter Reglering av ytterligare yrkesgrupper det att en diagnos är ställd.6 Det kan gälla diabetes, reumatoid artrit, psoriasis, vissa cirkulations- eller hudsjukdomar, ortopediska fel- ställningar, nervskador infektioner, postoperativa tillstånd eller nagelåkommor. Medicinsk fotvård ges vidare av en person med där- till adekvat utbildning verksam inom hälso- och sjukvården eller som på annat sätt arbetar i samråd med ordinerade/anvisande be- handlare av grundsjukdomen. Enligt är medi- cinsk fotvård en del av hälso- och sjukvården. Allmänt om medicinska fotterapeuter och podiatrier Enligt Fotterapeuter finns ca 3 000 medicinska fotterapeuter i . En majoritet är verksamma som enskilda yrkesutövare och många har avtal med landstingen om diabetesfotvård och andra fotåkommor relaterade till kroniska sjukdomar som exv. psoriasis och reumatoid artrit. Det förekommer också att medicinska fot- terapeuter är anställda på vårdcentraler och sjukhus. Vissa patient- kategorier, exv. diabetespatienter, kan få remiss till medicinsk fot- vård. Podiatrier är en högskoleutbildad yrkesgrupp inom medicinsk fotvård. De behandlar bl.a. fotåkommor på diabetespatienter i sam- arbete med endokrinolog, infektionsläkare och ortoped. Podiatrier arbetar även med skador och dysfunktioner i de nedre extremiteterna (höft, ben, knä och fot). Enligt uppgift från är podiaterns främsta uppgift bl.a. att lindra smärta och reducera inverkan av dysfunktion med syfte att bibe- hålla och förbättra livskvaliteten hos många patientgrupper. Enligt förbundet kan podiatern vara anställd inom exv. primärvården och vid ortopedtekniska verksamheter. Utbildning inom fotvård fanns inledningsvis inom gymnasieskolan. I gymnasieskolans omvårdnadsprogram ingick exv. en kurs för fot- hälsovårdskunskap. Det fanns även en specialkurs på gymnasienivå för utbildning till fotvårdare och några universitet anordnade också kortare kurser i medicinsk fotvård. 6 Rapport från utredning om fotvård och pågående utvecklingsarbeten, , dnr 5129-96/88. Reglering av ytterligare yrkesgrupper finns en utbildning till medicinsk fotterapeut i form av en kvalificerad yrkesutbildning (K/Y-utbildning). Utbildningen är på tre terminer och anordnas vid TechFuturum i , KY-akademin i och i . Sedan utbild- ningarna startade har ca 100 medicinska fotterapeuter examinerats. Det finns också privata utbildningar inom medicinsk fotvård. anordnar en utbildning som sträcker sig över . anordnar en treårig podiatriutbildning som leder fram till en medicine kandidatexamen. För utbildningen fick medel av regeringen som i prop. 2004/05:1 bilaga 23 uttalade att medicinsk fotvård är en viktig behandling för flera patientgrupper, bl.a. personer med dia- betes. På grund av för få sökande är dock utbildningen under av- veckling och de sista eleverna kommer att examineras . Totalt kommer då ca 60 podiatrier att ha examinerats från den svenska utbildningen. Utöver dem finns ett fåtal verksamma podiatrier med utländsk utbildning. I omfattas fotterapeuter av bestämmelser om legitimation och skyddad yrkestitel. Detsamma gäller i och på . Enligt uppgift från Fotterapeuter har inget av dessa länder någon högskoleutbildning för fotterapeuter. För podiatrier har bl.a. , och tre till långa universitetsutbildningar i podiatri. I leder examen i podiatri, följt av en AT-tjänstgöring, till Doctor of Podiatric Medicine. Fotterapeuter har bl.a. framställt önskemål om att medi- cinska fotterapeuter ska få legitimation och skyddad yrkestitel alter- nativt bara skyddad yrkestitel. Enligt föreningen behövs regleringen för att öka patientsäkerheten på området som medelåldern i yrket är mycket hög och statusen behöver höjas för att locka fler till yrket. Önskemål om legitimation har också framförts av Medicinska Fotterapeuter. Reglering av ytterligare yrkesgrupper har anfört att podiatern utgör en unik kompetens inom vården. Enligt förbundet är det nöd- vändigt med en yrkeslegitimation för att patienter ska få möjlighet att dra nytta av det podiatrin har att erbjuda. Även företrädare för podiatriutbildningen på har framfört att legi- timation och skyddad yrkestitel bör införas för podiatrier. Som skäl har anförts bl.a. att det i alla länder där podiatri är en universitets- utbildning är utbildningen legitimationsgrundande. Podiatrier arbetar i dessa länder självständigt med diagnostik och behandling och har i de flesta fall behörighet att använda lokalbedövning, att utföra mindre kirurgiska ingrepp, att skriva ut vissa receptbelagda läke- medel och att skriva remisser. Det var på detta sätt som podiatrin i var tänkt att fungera då fick i uppdrag från regeringen att bedriva utbildningen. Det är också kostnads- effektivt för samhället med framgångsrik behandling av patienter med fotproblem. I flera EU-länder samt i , och är podiatri en stor och erkänd yrkeskategori och podatrin borde ha motsvarande roll i . Till behörighetskommitté framfördes önskemål om att fot- terapeuter med viss utbildning skulle få legitimation. Kommittén konstaterade bl.a. att kompetensen hos yrkesutövare inom den medicinska fotvården var ytterst varierande. Kommittén hade också fått uppfattningen att den fotvårdsutbildning som då bedrevs inom gymnasieskolans omsorgsprogram var otillräcklig för den som avsåg att ägna sig åt medicinsk fotvård. Den utbildning som be- drevs uppfyllde vidare inte de kriterier som kommittén ställt upp för legitimation, främst i fråga om utbildningens längd och kvalitet. Även om yrket i övrigt var sådant att det skulle finnas skäl att reglera genom exv. en skyddad yrkestitel, ansåg kommittén att överväganden om en behörighetsreglering på området borde anstå till dess utbildningen reglerats och byggts ut. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Vår uppfattning är att medicinsk fotvård har en viktig funktion att fylla inom hälso- och sjukvården. Inte minst för diabetiker och andra patientgrupper med omfattande fotproblem är det angeläget att det finns tillgång till kvalificerad fotvård. Det kan också på goda grunder antas att medicinsk fotvård leder till samhällsekonomiska bespar- ingar, bl.a. genom att behandlingen av olika sår på fötterna blir mer effektiv och leder till kortare vårdtider. Det har skett förändringar av utbildningen för medicinska fotterapeuter genom att utbildning inom medicinsk fotvård nu anordnas i form av en kvalificerad yrkesutbildning (K/Y-utbildning). Utbildningen står under tillsyn av Myndigheten för och måste uppfylla vissa krav som gäller för en sådan utbildning. Med hänsyn till vad vi anfört ovan i avsnitt 4.5.1 är dock vår bedömning att utbildningen inte svarar upp mot de kriterier som vi ställt upp gällande utbildning för att komma ifråga för legitimation. Vårt intryck är vidare att det bland dagens verk- samma medicinska fotterapeuter finns en väldigt varierande utbild- ningsbakgrund där kompetensen till stora delar är resultatet av eget utvecklingsarbete och vidareutbildning genom olika privata kurser. Sammantaget finner vi därför att det saknas förutsättningar för att föreslå någon form av behörighetsreglering för medicinska fottera- peuter. Vad gäller podiatrier är deras utbildning i under avveck- ling. Den sista årskullen kommer att examineras och det kommer då att ha examinerats totalt ca 60 podiatrier. För podiatrier kommer således inte att finnas någon svensk högskole- utbildning och vi lämnar därför inga förslag om reglering för podiatrier. Allmänt om yrkesrollen m.m. Ortoptister är en yrkesgrupp inom ögonsjukvården. De under- söker, diagnostiserar och behandlar ensidiga synnedsättningar. Ned- sättningarna kan ha sin grund i refraktionsfel och skelning, samsyns- problem, dubbelseende, motilitetsrubbningar (störningar i ögats rör- lighet) och nystagmus (ögondarr). Patienterna är framför allt barn, men antalet vuxna i arbetsför ålder har ökat . Reglering av ytterligare yrkesgrupper Ortoptister arbetar huvudsakligen vid ögonkliniker på sjukhus. De samarbetar med ögonläkare och har självständiga mottagningar. Det finns också ortoptister på neurologiska avdelningar, syncentraler, rehabiliteringscenter och hos optiker. Ortoptister kan även arbeta med uppsökande verksamhet bl.a. på barnavårdsavdelningar för att hitta synnedsättningar och skelningar. Några ortoptister finns på vetenskapliga ögonkliniker som är ansluta till universitet. Enligt upp- gift från ideella ortoptistförening finns ca 135 ortop- tister i . Ortoptister har en sjuksköterskeutbildning i grunden och en majo- ritet är utbildade ögonsjuksköterskor. De har därefter en kom- pletterande utbildning med inriktning mot ortopti. I finns även ortoptister med utländsk utbildning. anordnar två fristående kurser på avancerad nivå med inriktning mot ortoptik. Det är de enda utbildningarna för ortoptister i . Utbildningarna är på 75 respektive 45 högskolepoäng och för båda krävs sjuksköterskeexamen. För utbildningen på 45 högskolepoäng krävs även viss utbildning i oftalmologi för sjuksköterskor eller motsvarande. Mellan fem och tio ortoptister utbildas vid . Ortoptister är ett reglerat yrke i bl.a. , , och UK. I vissa länder finns det eftergymnasiala direktutbildningar för ortoptister. I omfattas ortoptister av bestämmelser om legitimation. har framfört önskemål om att legitimation och skyddad yrkestitel inför förs ortoptister. Föreningen har bl.a. framhållit att ortoptister har ett definierat yrkes- och ansvarsområde. Yrket är självständigt och har utvecklats snabbt . Legitimation skulle klargöra för patienten att inne- havaren besitter denna unika kompetens. Reglering av ytterligare yrkesgrupper öka möjligheterna för ortoptister att etablera sig på marknaden och öppna eget. Svenskutbilade ortoptister är i hög utsträckning legiti- merade sjuksköterskor, men det speglar inte vad de faktiskt jobbar med. Titeln ortoptist är vidare skyddad i hela övriga och för att vara likställda med övriga ortoptister inom behövs legi- timation. I skrivelser till utredningen har och Orthoptistes de la Communauté Européenne ställt sig bakom önskemålen om legitimation och skyddad yrkestitel för ortoptister. Även har framfört till utred- ning att man är positiv till legitimation och skyddad yrkestitel för ortoptister. Enligt har ortoptister en unik kompetens och utgör en mycket viktig yrkeskår för de ögonläkare som arbetar med skelning och barnoftalmologi. Ortoptister är en yrkesgrupp som utför kvalificerade arbetsupp- gifter inom ögonsjukvården. De arbetar självständigt och har ett eget patientansvar. De som utbildats till ortoptister är emellertid sjuk- sköterskor och påbyggnadsutbildningen till ortoptist bör i första hand kunna ses som en specialistinriktning för sjuksköterskor. Att införa legitimation för ortoptister skulle därmed innebära att ortop- tister får dubbla legitimationer. Som nämnts ovan är det endast barnmorskor och i vissa fall psykologer som har dubbla legitima- tioner och enligt vår mening bör sådana dubbla legitimationer inte införas även för ortoptister. Sammantaget lämnar vi inga förslag om reglering för ortoptister. finns ingen specialistinriktning för sjuksköterskor som vill specialisera sig inom ortopti. Som vi anför i nedan kap. 12 bör dock specialistsjuksköterskeutbildningen bli mer flexibel. Inom ramen för ett sådant mer flexibelt system kan det bli möjligt för ortoptister att få skyddad specialistbeteckning. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Osteopati som behandlingsform bygger på att kroppen är en enhet där alla delar hänger ihop och är beroende av varandra. Rörelse- apparaten, cirkulationen och nervsystemet bildar en dynamisk hel- het. Man utgår vidare ifrån att kroppen har en självläkande förmåga och den viktigaste uppgiften för en osteopat är att hitta orsaken till vad som hindrar kroppen från att läka sig själv. Syftet med den osteopatiska behandlingen är att undanröja stör- ningar i kroppen och öka dynamiken. Därigenom ska människans självreglerande och självläkande kraft aktiveras. Bland de behand- lingar som osteopater använder sig av finns exv. manipulation som innebär snabba, lätta och specifika rörelser som ska återställa en normal rörlighet i leder där rörelseförmågan är nedsatt. Manipulation används bl.a. vid behandling av nacke och ländrygg. En annan behandling är visceral behandling som ska motverka obalanser och nedsatt rörlighet mellan organ. Behandlingen används bl.a. för att motverka matsmältningsproblem, diarré, inkontinens, infertilitet och huvudvärk. Enligt uppgift från finns det ca 230 yrkesverksamma osteopater i . Även om det inte gått att få fram några exakta uppgifter torde i princip alla vara verksamma som enskilda yrkesutövare inom det privata. finns det två osteopatutbildningar i . De anordnas av Skandinaviska Osteopathögskolan i och . Utbildningen i är fyraårig och bedrivs i samarbete med som validerar utbild- ningen och som utfärdar examen Bachelor of Science Honours Degree in Osteopathy för dem som genomgått utbildningen. Utbildningen i är femårig och bedrivs i samarbete med och pathic Medicin. Den som går utbildningen i kan bl.a. få examen Diploma in Osteopathy. Enligt har en klar majoritet av osteopaterna i utbildning från någon av de svenska osteopatutbildningarna. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Skandinaviska Osteopathögskolan i och har inte examensrätt och osteopatutbildningarna är inte reglerade i högskoleförordningen. Osteopater är reglerade i bl.a. , , och . I har osteopater skyddad yrkesbeteckning . I har osteopater ansökt om att få omfattas av bestämmelser om legitimation och frågan bereds . har vid möten och genom skrivelser framfört önskemål om att osteopater ska bli ett legitimationsyrke. Enligt förbundet skulle bl.a. patientsäkerheten öka om osteopaterna kom under tillsyn. För legitimation talar också enligt förbundet den omständigheten att kiropraktorer och naprapater har legitima- tion, eftersom likheterna mellan dessa yrkesgrupper och osteopaterna är betydande. behörighetskommitté behandlade frågan om legitimation för osteopater. I betänkandet Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) uttalade kommittén att antalet verksamma osteopater i var förhållandevis ringa (ca 55 st). Det fanns inte heller någon utbildning här i landet som mot- svarade de krav som enligt kommittén borde ställas för att ett yrke ska kunna komma i fråga för legitimation. Kommittén ansåg därför inte att det fanns skäl att reglera osteopaternas verksamhet. Tillsammans med kiropraktorer och naprapater hänförs osteopater ofta till verksamhetsområdet för medicin. I finns ca 230 osteopater och de allra flesta har utbildat sig i . De arbetar i princip uteslutande som enskilda yrkesutövare utanför den Reglering av ytterligare yrkesgrupper etablerade hälso- och sjukvården. Osteopater är en yrkesgrupp som är väl etablerad i stora delar av den engelskspråkiga världen, bl.a. i och i . De två osteopatutbildningar som anordnas i är relativt omfattande sett till utbildningarnas längd och bedrivs i samarbete med utländska universitet.