sou · GYB363 · 2010-09-30 00:00:00 — Bestämmelsen har ändrats så att det är möjligt att meddela inhibi- tion även när en ansökan om uppehållstillstånd enligt den nya bestäm- melsen i 5 kap. 15 c § har gjorts. 12 kap. 12 b § Om ansökan har gjorts om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 §, får besluta om inhibition av en dom eller ett beslut att avvisa eller utvisa den utlänning som ansökan avser. Bestämmelsen är ny och har behandlats i avsnitt 7.13. Enligt bestäm- melsen är det möjligt att meddela inhibition när ansökan om uppe- hållstillstånd enligt 5 kap. 15 § gjorts. 12 kap. 13 b § Om har meddelat ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd enligt 5 kap. 15 § eller 15 c §, får ett beslut om avvisning eller utvisning av utlänningen inte verkställas medan tillståndet gäller. Bestämmelsen är ny och har behandlats i avsnitt 7.13. 20 kap. 5 § Till böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet har en utlänning i sin tjänst, om utlänningen 1.inte har föreskrivet arbetstillstånd, 2.vistas i utan föreskrivet tillstånd och utför arbete här, eller 3.tillfälligt utför arbete utomlands men vanligtvis utför arbete i inom ramen för anställningen vid vistelse här utan föreskrivet tillstånd. I fråga om påförande av särskild avgift gäller 12–14 och 17 §§. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 4.2.4. Den har ändrats så att den omfattar även arbetsgivare som har utlänningar i sin tjänst som vistas här utan föreskrivet tillstånd och som utför arbete här och arbetsgivare som har utlänningar i sin tjänst som tillfälligt utför arbete utomlands men vanligtvis utför arbete i inom ramen för an- ställningen vid vistelse här utan föreskrivet tillstånd. Med före- skrivet tillstånd avses uppehållstillstånd eller visering. Den nya bestämmelsen avser både arbetsgivare med hemvist i och arbetsgivare med hemvist i ett annat land. 20 kap. 12 § En fysisk eller juridisk person som har en utlänning i sin tjänst ska, oavsett om ansvar krävs ut enligt 5 §, betala en särskild avgift, om utlänningen 1.inte har föreskrivet arbetstillstånd, 2.vistas i utan föreskrivet tillstånd och utför arbete här, eller 3. tillfälligt utför arbete utomlands men vanligtvis utför arbete i inom ramen för anställningen vid vistelse här utan föreskrivet tillstånd. För varje utlänning utgör avgiften hälften av det prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när överträdelsen upphörde. Om överträdelsen har pågått än tre mån- ader, utgör avgiften för varje utlänning i stället hela prisbasbeloppet. Avgiften får sättas ned eller efterges helt, om särskilda skäl talar för det. Avgiften tillfaller staten. Den som har fullgjort sina skyldigheter enligt 6 kap. 13 a § och 7 kap. 1 b § utlänningsförordningen (2006:97) ska inte betala någon särskild avgift. Detta gäller dock inte, om den handling som han eller hon kon- trollerade var en förfalskning och han eller hon insåg detta. Bestämmelsen i första stycket har ändrats på motsvarande sätt som straffbestämmelsen i 20 kap 5 §. Dessutom har bestämmelsen om att den som har en utlänning i sin tjänst fastän utlänningen inte har arbetstillstånd ska betala en särskild avgift korrigerats så att det fram- går att avgiften ska betalas när utlänningen inte har föreskrivet arbets- tillstånd. Bestämmelsen om att avgiften tillfaller staten har flyttats till andra stycket. Enligt bestämmelsen i tredje stycket ska en arbetsgivare som har kontrollerat att en anställd tredjelandsmedborgare har rätt att vistas här, behållit en kopia eller ett utdrag ur den eller de handlingar som utvisar att tredjelandsmedborgaren har rätt att vistas här samt under- rättat om anställningen inte betala någon särskild av- gift. Detta gäller dock inte om den kontrollerade handlingen var en förfalskning och arbetsgivaren insåg detta. 20 kap. 12 a § Om en arbetsgivare som har en utlänning i sin tjänst under sådana förhållanden som avses i 12 § första stycket 2 eller 3 anlitas som under- entreprenör för att genomföra ett entreprenadavtal eller ett underentre- prenadavtal, ska dennes uppdragsgivare och uppdragsgivare i tidigare led betala en särskild avgift, om 1.utlänningen arbetar inom underentreprenaden, och 2.uppdragsgivaren inte är den beställande parten i entreprenad- avtalet. En uppdragsgivare i tidigare led ska betala en särskild avgift endast om uppdragsgivaren vet eller har skälig anledning anta att arbets- givaren i sin tjänst har en utlänning eller utlänningar som vistas här utan föreskrivet tillstånd och som arbetar inom underentreprenaden. En uppdragsgivare som har vidtagit rimliga kontrollåtgärder ska inte betala en särskild avgift. För varje utlänning utgör avgiften hälften av det prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när över- trädelsen upphörde. Om en utlänning har arbetat inom underentre- prenaden än , utgör avgiften för ut- länningen i stället hela prisbasbeloppet. Avgiften får sättas ned eller efter- ges helt, om särskilda skäl talar för det. Avgiften tillfaller staten. Bestämmelsen är ny. Den har behandlats i kapitel 9. Bestämmelsens första stycke innebär att företag som åtar sig att utföra entreprenader och som anlitar underentreprenörer för att genomföra hela eller delar av entreprenaden ska betala en särskild avgift, om en under- entreprenör utför underentreprenaden med anställda tredjelands- medborgare som vistas här olagligt. Alla uppdragsgivare mellan arbets- givaren och den beställande parten i det ursprungliga entreprenad- avtalet ska som utgångspunkt betala en särskild avgift enligt denna bestämmelse. Med entreprenad avses inte endast bygg- och anläggnings- entreprenader utan även entreprenader i andra branscher. Entre- prenad kan bäst beskrivas som ett åtagande att åstadkomma ett visst arbetsresultat. Ett företag som åtar sig att leverera varor är inte att anse som en underentreprenör, inte heller om det är fråga om legotillverkade produkter. Detta gäller även om produkterna levereras till ett företag som använder dem när det utför en entreprenad. Enligt andra stycket ska uppdragsgivare i tidigare led i en under- entreprenörskedja, dvs. uppdragsgivare i leden ovanför den under- entreprenör och uppdragsgivare som anlitat arbetsgivaren med olag- ligt vistandes anställda, betala en särskild avgift endast om de vet eller har skälig anledning anta att underentreprenören utförde under- entreprenaden med olagligt vistandes anställda. En uppdragsgivare som känner till att en underentreprenör längre ner i en underentre- prenörskedja använder sig av anställda som vistas här olagligt inom andra entreprenadarbeten eller har gjort det tidigare och som er- bjuder uppseendeväckande låga priser kan ha skälig anledning anta att underentreprenören använder sig av tredjelandsmedborgare som vistas här olagligt även inom den underentreprenörskedja som upp- dragsgivaren ingår i. Enligt tredje stycket ska en uppdragsgivare som vidtagit rimliga kontrollåtgärder inte betala någon särskild avgift. Vi har i avsnitt 9.6.3 redovisat vilka krav på kontrollåtgärder som kan ställas på den som anlitar underentreprenörer. I fjärde stycket anges hur avgiften ska beräknas. Möjligheten till eftergift eller nedsättning bör tillämpas restriktivt, precis som möjlig- heten att efterge och sätta ner den särskilda avgiften för arbets- givaren. Möjligheten syftar till att undvika att resultatet blir orimligt. 20 kap. 15 § Den som har begått brott som avses i 5 § första stycket 2 eller 3 får, om omständigheterna vid gärningen är försvårande och det är moti- verat med hänsyn till gärningens straffvärde och övriga omständig- heter, för av högst på yrkande av allmän åklagare fråntas sin rätt till en del av eller alla offentliga stöd, bidrag och förmåner som har beviljats men ännu inte betalats ut eller annars kommit honom eller henne till del. Har den som anges i första stycket tagit emot offentliga stöd, bidrag eller andra förmåner, får han eller hon, om omständigheterna vid gärningen är försvårande och det är motiverat med hänsyn till gär- ningens straffvärde och övriga omständigheter, på yrkande av allmän åklagare förpliktas att till staten betala tillbaka en del av eller alla sådana förmåner som betalats ut eller annars kommit honom eller henne till del upp innan brottet polisanmäldes. Åtgärder enligt denna paragraf får dock inte beslutas, om den sam- lade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng. Åtgärd enligt denna paragraf får inte heller beslutas om anställ- ningen har avsett arbete för arbetsgivarens privata syften. Sådan åt- gärd får inte avse stöd, bidrag eller annan förmån som har beviljats eller betalats ut till en fysisk person för hans eller hennes privata be- hov. Bestämmelsen är ny. Den har behandlats i avsnitt 8.6.3 och 8.6.4. I första stycket anges förutsättningarna för att få ta ifrån någon sådana offentliga stöd, bidrag och förmåner som han eller hon har beviljats. Av andra stycket framgår under vilka förutsättningar be- slut om återbetalningsskyldighet för redan utbetalda sådana förmåner får meddelas. De grundläggande förutsättningarna är desamma för båda typerna av åtgärder. Det är således endast när någon har gjort sig skyldig till brott som avses i 5 § första stycket 2 eller 3 som ett beslut om åtgärd enligt första eller andra stycket kan bli aktuellt. Åtgärderna är utformade som en särskild rättsverkan av brott som alltså endast kan beslutas när någon har gjort sig skyldig till brott och endast brott som består i att ha en utlänning i sin tjänst utan att utlänningen har föreskrivet tillstånd för vistelse här i landet. Den som anställer någon som har rätt att vistas här men som inte har föreskrivet arbetstillstånd kan dömas för brott enligt 5 § första stycket 1 men däremot inte åläggas sådan särskild rättsverkan som anges i denna paragraf. Bestämmelsen är fakultativ. Det innebär att rätten får fatta beslut om åtgärd, om vissa förutsättningar är uppfyllda. För det första krävs att omständigheterna vid den brottsliga gärningen är försvårande. Det innebär att gärningens straffvärde måste vara sådant att fäng- else kan väljas som påföljd. Däremot är det inte nödvändigt att fängelse väljs som påföljd i det enskilda fallet. Därutöver krävs att det mot bakgrund av gärningens straffvärde och övriga omständig- heter är motiverat att besluta om fråntagande av förmåner eller återbetalningsskyldighet för sådana förmåner. Straffvärdet ska be- dömas på vanligt sätt utifrån bestämmelserna i 29 kap. 1–3 §§ brotts- balken. Samtliga omständigheter som föreligger i målet ska beaktas, t.ex. brottets svårhetsgrad, vilken brottet medfört eller kunnat medföra, liksom om brottet har begåtts uppsåtligen eller av oakt- samhet. Även brottslighetens omfattning är av intresse. Det finns naturligtvis anledning att se mer allvarligt på sådan brottslighet som har bedrivits på ett systematiskt sätt och i stor omfattning än på enstaka överträdelser. De övriga omständigheter som ska beaktas kan tala såväl för som emot att åtgärden tillämpas. För en tillämpning talar framför allt att det är fråga om återfall i samma brottslighet. En omständighet som däremot kan tala emot att åtgärderna tillämpas är att ett sådant be- slut skulle medföra att en tredje man påverkas på ett sätt som är oskäligt. I övrigt bör sådana skäl som anges i 29 kap. 5 § brotts- balken beaktas i mildrande riktning även vid bedömningen av om beslut om åtgärd enligt paragrafen bör meddelas. Vid bestämmande av om stöd ska återtas eller om återbetal- ningsskyldighet ska åläggas en arbetsgivare måste hänsyn alltså tas också till om ett sådant beslut kan få negativa konsekvenser för tredje man. Som exempel kan nämnas stöd som Arbetsförmed- lingen beviljat en näringsidkare för att anställa t.ex. en långtids- Vi anser att ett sådant stöd inte ska kunna dras in eller återbetalas, om inte den som anställts med hjälp av stödet är den som vistas här olagligt. Det kan dock finnas andra situationer då det inte är lika självklart att beslut om fråntagande eller återbetal- ning av stödet inte bör ske. Om tredje man skulle drabbas oskäligt hårt av ett sådant beslut, bör återtagande respektive återbetalning emellertid inte beslutas. Beslut om åtgärd enligt paragrafen får beslutas endast efter yrkande av åklagaren. Det är alltså, till skillnad från vad som i allmänhet gäller i fråga om särskild rättsverkan av brott, inte möjligt för rätten att fatta beslut om sådan rättsverkan ex officio, dvs. I samband med förundersökning med anledning av brott som avses i 5 § ska åklagaren utreda om några offentliga stöd, bidrag eller andra förmåner har betalats ut under det år som passerat närmast före polisanmälan eller om sådana stöd har beviljats men ännu inte betalats ut. Det kan ske genom kontroll hos en myn- dighet som är central för den bransch som arbetsgivaren är verksam inom. Dessutom bör kontaktas i de fall det är befogat. Så torde regelmässigt vara fallet när det är fråga om arbetsgivare som verkar i ett län där regionalstöd kan beviljas. Om det exempel- vis är en lantbrukare som är misstänkt för överträdelse av anställ- ningsförbudet bör kontroll göras med för att ta reda på om verket före polisanmälan har betalat ut något bidrag eller annat stöd till lantbrukaren eller om myndigheten har beslutat om att bevilja ett bidrag som ännu inte har betalats ut eller på annat sätt realiserats. Enligt tredje stycket får åtgärder enligt första och andra styckena inte beslutas, om det med beaktande av övriga åtgärder och sank- tioner som brottet kommer att medföra för arbetsgivaren skulle bli oproportionerligt ingripande. Betalningsskyldighet för innestående ersättning till tredjelandsmedborgaren, se avsnitt 7.4–7.7, ska dock inte beaktas vid denna bedömning. Sådan betalningsskyldighet grundar sig nämligen på att arbetsgivaren inte har betalat avtalsenlig lön. I fjärde stycket undantas sådana fall då anställningen har avsett arbete för arbetsgivarens privata syften. Det motsvarar det undan- tag som anges i artikel 7.2 i direktivet. Vidare får en åtgärd som avses i första eller andra stycket inte omfatta stöd, bidrag eller annan förmån som har beviljats eller betalats ut till en fysisk person för hans eller hennes privata behov. Med detta avses t.ex. sjukpenning, arbetslöshetsersättning, bostadsbidrag eller andra ersättningar. samma gäller ersättning som mottagits för att vårda en annan familje- medlem eller nära anhörig. 20 kap. 16 § Om brott som avses i 5 § första stycket 2 eller 3 har begåtts i verk- samhet som drivs av en juridisk person, får åtgärd enligt 15 § beslutas mot den juridiska personen, om 1.ledningen för den juridiska personen inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten, eller 2.brottet har begåtts av a)en person i ledande ställning grundad på befogenhet att före- träda den juridiska personen eller att fatta beslut på den juridiska per- sonens vägnar, eller b)en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kon- troll i verksamheten. Paragrafen är ny. Den innebär att, i de fall ett brott som avses i 20 kap. 5 § första stycket 2 eller 3 UtlL har begåtts inom ramen för verksamheten i en juridisk person, den juridiska personen ska kunna bli föremål för en sådan åtgärd som avses i 15 §. I 16 § anges närmare under vilka förutsättningar detta får ske. Vi har behandlat bestäm- melsen närmare i avsnitt 8.6.5. 20 kap. 17 § Talan om särskild avgift enligt 12 § ska handläggas i samma rätte- gång som åtal mot samma person för brott avseende samma gärning. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 4.2.3.3, är ny. Den har till syfte att säkerställa att uppfyller sina åtaganden enligt och dess förbud mot dubbelbestraffning. Om såväl talan om särskild avgift som åtal för brott avseende samma gärning väcks mot samma person, måste dessa enligt bestämmelsen handläggas i samma rättegång. Enligt övergångsbestämmelsen gäller detta inte mål som kommit in till domstol före ikraftträdandet. 15.2Förslaget till lag (2011:00) om vissa frågor om lön m.m. för arbete vid vistelse utan föreskrivet tillstånd Denna lag gäller när en arbetsgivare uppsåtligen eller av oakt- samhet har en utlänning i sin tjänst som 1.vistas i utan föreskrivet tillstånd och utför arbete här, 2.tillfälligt utför arbete utomlands men vanligtvis utför arbete i inom ramen för anställningen vid vistelse här utan föreskrivet tillstånd. I paragrafen anges lagens innehåll. Lagen är tillämplig på såväl svenska som utländska arbetsgivare, i den mening som begreppet har i i civilrättsliga sammanhang. Med föreskrivet tillstånd avses föreskrivet uppehållstillstånd eller föreskriven visering. Lagen omfattar utlänningar som vistas här olagligt och antingen utför arbete här under vistelsen eller tillfälligt utför arbete utom- lands om de vanligtvis utför arbete i i anställningen när de vistas här olagligt. Lagen är tillämplig endast på arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har en utlänning i sin tjänst som vistas här olagligt. En arbetsgivare som har gjort de kontroller som föreskrivs i den av oss föreslagna regeln i 6 kap. 13 a § UtlF och underrättat om anställningen i enlighet med den föreslagna regeln i 7 kap. 1 b § samma förordning omfattas därför som utgångspunkt inte av lagens bestämmelser. Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för utlänningen är utan verkan mot denne. Av paragrafen framgår att lagens bestämmelser är tvingande till de aktuella utlänningarnas förmån. I denna lag avses med uppdragsgivare den som ska genomföra ett entreprenadavtal eller ett underentreprenadavtal och som för detta an- litar en eller flera underentreprenörer. I paragrafen anges vad som avses med uppdragstagare. Genom defi- nitionen avgränsas det ansvar som föreskrivs i 7 § för den som an- litar underentreprenörer. Vad som menas med entreprenadavtal har vi behandlat ovan i kommentaren till 20 kap. 12 a § UtlL. Eftersom uppdragsgivare definieras som den som ska genomföra ett entre- prenadavtal eller underentreprenadavtal, träffar det ansvar som före- skrivs i 7 § för uppdragsgivare inte beställaren i det ursprungliga entreprenadavtalet. En utlänning har rätt till lön och annan ersättning enligt anställ- ningsavtalet för utfört arbete trots att utlänningen utfört arbetet under sådana förhållanden som avses i 1 §. I paragrafen slås rätten till avtalad ersättning för en utlänning som arbetat som anställd trots att han eller hon vistats här utan föreskrivet tillstånd fast i en uttrycklig lagregel. Bestämmelsen har behandlats i avsnitten 7.3 och 7.4. Vid tvist mellan en arbetsgivare och en utlänning om lön eller annan ersättning enligt anställningsavtalet ska, om inte någon av dem visar annat, 1.den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön eller ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, och 2.utlänningen anses ha utfört tre månaders heltidsarbete. I denna paragrafs första punkt föreskrivs en presumtion för att en arbetsgivare och en anställd som vistas här utan föreskrivet tillstånd har avtalat om ersättning på en viss nivå. Bestämmelsen har behand- lats i avsnitt 7.5. Vid tvist om avtalad ersättning har arbetstagaren möjlighet att välja ett tillämpbart kollektivavtal från vilket den er- sättning som presumtionen ska avse ska hämtas. Det ankommer på arbetstagaren att åberopa det kollektivavtal från vilket avtalsvillkoret hämtas och lägga fram utredning för att avtalet är tillämpbart. I paragrafens andra punkt föreskrivs en presumtion för att arbets- tagaren utfört tre månaders heltidsarbete. Bestämmelsen har behand- lats i avsnitten 7.10.1 och 7.10.2. En arbetsgivare ska betala kostnaderna för att sända lön och annan ersättning för utfört arbete till en utlänning. Enligt denna bestämmelse, som har behandlats i avsnitt 7.7, ska arbets- givaren stå kostnaderna för att sända lön och annan ersättning för utfört arbete till en anställd utlänning. Föreskriften gäller oavsett om arbetstagaren finns kvar i eller om han eller hon har lämnat landet. Om en arbetsgivare anlitas som underentreprenör för att genom- föra ett entreprenadavtal, ansvarar dennes uppdragsgivare och uppdrags- givare i tidigare led solidariskt med arbetsgivaren för 1.lön och annan ersättning enligt anställningsavtalet till en utlän- ning för arbete som han eller hon utfört inom underentreprenaden, och 2.kostnader för att sända lönen och ersättningen till utlänningen. En uppdragsgivare i tidigare led är ansvarig enligt första stycket endast om uppdragsgivaren vet eller har skälig anledning anta att arbetsgivaren i sin tjänst har en utlänning eller utlänningar som vistas här utan föreskrivet tillstånd och som arbetar inom underentreprenaden. En uppdragsgivare som har vidtagit rimliga kontrollåtgärder är inte ansvarig enligt första stycket. Arbetsgivaren ska ersätta den som har betalat lön eller annan ersätt- ning enligt första stycket. Denna skyldighet gäller också för en uppdrags- givare i förhållande till uppdragsgivare i tidigare led. I första stycket i denna paragraf, som har behandlats i avsnitt 9, före- skrivs ett ansvar för uppdragsgivare i underentreprenörskedjor för lön till olagligt vistandes anställda hos en underentreprenör längre ner i kedjan. Ansvaret gäller som utgångspunkt alla uppdragsgivare mellan arbetsgivaren och den beställande parten i det ursprungliga entreprenadavtalet. Ansvaret gäller även kostnader för att sända lönen och ersättningen till utlänningen. Uppdragsgivarna och arbetsgivaren svarar för lönen och ersätt- ningen solidariskt med varandra. Arbetstagaren kan därför vända sig mot vem som helst av dem för att få ut innestående ersättning. Enligt andra stycket ska uppdragsgivare i tidigare led i en under- entreprenörskedja, dvs. uppdragsgivare i leden ovanför den under- entreprenör och uppdragsgivare som anlitat arbetsgivaren med olag- ligt vistandes anställda, ansvara för innestående ersättning endast om de vet eller har skälig anledning anta att underentreprenören utförde underentreprenaden med olagligt vistandes anställda. En upp- dragsgivare som känner till att en underentreprenör längre ner i en underentreprenörskedja använder sig av anställda som vistas här olagligt inom andra entreprenadarbeten eller har gjort det tidigare och som erbjuder uppseendeväckande låga priser kan ha skälig anled- ning anta att underentreprenören använder sig av tredjelandsmed- borgare som vistas här olagligt även inom den underentreprenörs- kedja som uppdragsgivaren ingår i. Enligt tredje stycket ska en uppdragsgivare som vidtagit rimliga kontrollåtgärder inte ansvara för lön till anställda hos en under- entreprenör och kostnaderna för att skicka lönen. Vi har i av- snitt 9.6.3 redovisat vilka krav på kontrollåtgärder som kan ställas på den som anlitar underentreprenörer. I fjärde stycket föreskrivs en regressrätt för uppdragsgivare som betalat innestående ersättning till en olagligt vistandes anställd hos en underentreprenör. Regressrätten gäller i förhållande till såväl arbetsgivaren som uppdragsgivare i leden mellan arbetsgivaren och den uppdragsgivare som betalat lönen. Regressrätten gäller även för den som till följd av regressbestämmelserna ersatt en uppdragsgivare i tidigare led som betalat lönen. När en utlänning gör gällande ansvar enligt 7 § för arbetsgivarens uppdragsgivare eller uppdragsgivare i tidigare led ska, om inte någon av dem visar annat, 1. den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön eller ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, och 2. utlänningen anses ha utfört tre månaders heltidsarbete inom under- entreprenaden. För en utlänning som riktar ett krav på innestående ersättning till en uppdragsgivare gäller enligt denna bestämmelse presumtioner mot- svarande dem som föreskrivs i 5 §. De kommentarer som vi har gjort i anslutning till den paragrafen är därför tillämpliga även här. 15.3Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 11 kap. 19 a §