sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Förlust av förmåner, inskränkning av friheter och förmåner samt isolering kvarstod.42 Liksom tidigare fick inskränkning av barnens mat- portioner inte användas som bestraffning och avskiljande från kamrater fick pågå längst i sex dagar.43 Reglerna för isolering liknade mycket dem i stadgan . Isolering fick endast tillgripas mot elever som hade fyllt . En nyhet var att elever inte fick hållas isolerade längre än . Elever som hade fyllt kunde hållas isolerade . Liksom tidigare krävdes styrelsens ordförandes godkän- nande för isolering som varade längre än . Efter två dygns isolering skulle eleven få vistas utomhus . Om vädret var dåligt skulle han eller hon få vistas i annan lokal om dagen.44 De tillrättavisningar som utdelades skulle antecknas i en journal.45 1960, i samband med den nya barnavårdslagen, kom ännu en ny stadga att reglera verksamheten vid ungdomsinstitutionerna som hade fått beteckningen ungdomsvårdsskolor. I denna stadga förbjöds kroppslig bestraffning och kränkande behandling, vilket nämndes i ett tidigare avsnitt. De övriga tillrättavisningsformerna från tidigare stadgor kvarstod. Matportionerna fick fortfarande inte indragas eller minskas46 och isolering fick inte äga rum än om eleven var , max om eleven var äldre. Till skillnad från tidigare öppnade stadga för att barn skulle kunna isoleras. Men då krävdes att institutionens rådgivande psykiatriker hade godkänt åtgärden.47 När lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) trädde i kraft överfördes ungdomsvårdsskolorna till lands- tingen och kom då att byta namn till hem för vård eller boende med sär- skild tillsyn, ungdomshem. I yrkeskåren kom de att kallas för § 12-hem. Isolering, eller avskildhet som detta kom att kallas i den nya lagstift- 421 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1946:582) för skolor tillhörande barn- och ungdoms- vården. 432 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1946:582) för skolor tillhörande barn- och ungdoms- vården. 443 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1946:582) för skolor tillhörande barn- och ungdoms- vården. 456 mom 20 § Kungl. Maj:ts Stadga (1946:582) för skolor tillhörande barn- och ungdoms- vården. 4646 § Kungl. Maj:ts Stadga (1960:728) för ungdomsvårdsskolorna. 4747 § Kungl. Maj:ts Stadga (1960:728) för ungdomsvårdsskolorna. Vanvård ur ett historiskt perspektiv ningen, reglerades först i socialtjänstförordningen 1980 och sedan i LVU 1990.48 Tidsgränsen för isolering hade begränsats till 24 tim- mar. Liksom stadga tillåter den nya lagstiftningen att barn hålls isolerade. Men för detta krävs ett läkarutlåtande.49 Vården i barnhem reglerades i stadgor för barnavårdsanstalter och i föreskrifter från , som var tillsynsmyndighet för barna- vårdsanstalterna . skulle ge före- skrifter för hur vården vid landets barnhem skulle ske.50 I ett nummer av Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor 1948 före- skrev vad som skulle gälla vid behandling av barn på barnavårdsanstalter. Råd och anvisningar hade stor spridning och just detta nummer delades ut till alla anordnare av barnavårdsanstalter.51 Publikationen innehåller inte bara det tidigare nämnda förbudet mot kroppsaga, utan också förbud mot andra bestraffningsformer: Att stänga in barnet eller isolera det i rum eller garderob Att kallduscha eller tvångsduscha barnet Att dra in måltider för barnet Att använda tvångsmatning vid matvägran Att tvinga barnet göra sådant som han/hon frivilligt borde göra dagligdags, t.ex. att tvinga barnet till sängs som straff52 ville göra de som arbetade inom den sociala barna- vården uppmärksamma på att dessa bestraffningsmetoder kunde skada barnens psykiska hälsa. Om tvångsduschning skrev Social- styrelsen: 48Lag (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga. 4927 § Socialtjänstförordningen (1981:750); 15 § c Lag (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga. 5021 § Ändring (1945:503) av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). saknades centraliserad tillsyn över barnavårdsan- stalterna som då stod under länsstyrelsernas uppsikt. Se SOU 1944:34. Utredning och förslag angående revision av lagstiftningen om barnavårdsanstalter och fosterbarnsvård. Socialvårds- kommitténs betänkande (Betänkande IX) s. 190. 51I övrigt utdelades Råd och anvisningar till samtliga länsstyrelser, landsting, mödrahjälps- nämnder, förste provinsialläkare, fattigvårdsstyrelser, barnavårdsnämnder, fattigvårds- och barnavårdskonsulenter samt barnavårdsassistenter. 52Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 49, Kungl. 1944, s. Vanvård ur ett historiskt perspektiv Tvångsduschning – en metod som väl endast tillgripes av mycket inkompetenta, ja sadistiska personer – kan skapa en för lång framtid bestående olust eller fruktan för bad och duschning.53 Förutom uttryckliga förbud varnade för metoder som kunde kränka barnet. Till dessa hörde: Att tala nedsättande om barnet inför dess kamrater Att tillämpa kollektiv bestraffning54 Den enda bestraffningsmetod som samtyckte till var det så kallade naturliga straffet, det vill säga att barnet fick lära genom egna misstag. Som exempel nämns ett barn som trots tillsägelser leker med spisen och till slut bränner sig. I övrigt hävdade att personalen på barnavårdsanstalterna skulle tala barnen till rätta men det skulle inte ske med tjat, gräl, förebråelser och hot.55 Användandet av positiv förstärkning och förmåga att få barnet att känna sig omtyckt kännetecknade en god fostrare. Personalen skulle inge trygghet och behandla barnen med respekt. Social- styrelsen avrådde från handlingar som skulle kunna rubba dessa mål. Som exempel nämndes: Att i onödan klandra barn för deras språk eller bordsskick som de lärt hemma, vilket i förlängningen kunde tolkas som kritik mot barnets familj Att låsa in barnens leksaker i ett skåp och inte låta barnen begagna dem på sitt sätt i sina egna lekar Att olika personal tillät olika saker, det vill säga avsaknad av enhetlighet i personalgruppen Att ha för många regler och förbud Att använda uttryck som här har vi bara snälla barn, om du är så där stygg, så får du inte stanna här56 För barnhemmen saknades i lag reglerade bestraffningsformer . Då fanns endast föreskrifter att tillgå. Maj:ts stadga för barnavårdsanstalter. Den förbjöd kroppslig bestraffning och kränkande behandling. 53Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 49, Kungl. 1944, s. 11. 54Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 49, Kungl. 1944, s. 11. 55Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 49, Kungl. 1944, s. 56Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 49, Kungl. 1944, s. 2-6. Vanvård ur ett historiskt perspektiv nämner också isolering. Liksom vid ungdomsinstitutionerna fick isolering inte tillämpas mot barn om inte läkare hade lämnat samtycke. På barnhemmen fick barn hållas isolerade högst . Sexuella övergrepp mot barn har aldrig varit tillåtet. Men lagstift- ningen kring sexuella övergrepp har ändå förändrats som utredningen kartlägger. jämställdes sexuellt umgänge med minderårig med våldtäkt.57 Därefter kom sexuella över- grepp mot barn att differentieras i lagstiftningen. Övergreppen fick olika straffvärde bl.a. beroende på barnets ålder och kön. strafflag reglerade sexualbrott då en ny lag trädde i kraft. Både 1864 årslag och lagen skilde på otukt och tukt- och sedlighetssårande handlingar. Med otukt avsågs brott då det kunde bevisas att den ena partens könsdelar hade vidrört den andra partens kropp. Gick inte detta att bevisa rubricerades brottet som tukt- och sedlighetssårande handling som gav betydligt mildare straff. Eftersom det var svårt att bevisa den beröring som krävdes för otuktsbrott kunde förövare som begått grova sexuella övergrepp mot barn dömas till lindriga straff, menar idéhistorikern . Hon har studerat det svenska rättsväsendets syn på sexuella övergrepp mot kvinnor och barn.58 I den äldre lagstiftningen fanns ett generellt förbud mot sexuellt umgänge med flickor . Sedlighetsbrottet betraktades som mer allvarligt om flickan var . För det var straffen hårdare än om hon var . Lagen utgick från att offren var flickor och förövarna män. Om offret var en pojke behandlades brottet under den paragraf som gällde homosexualitet. Pojkar betraktades inte som lika oskyldiga i den sexu- ella umgängeshandlingen som flickor. Straffen för övergrepp på pojkar var därför betydligt mildare.59 57Bergenheim, , Brottet, offret och förövaren: vetenskapens och det svenska rättsväsendets syn på sexuella övergrepp mot kvinnor och barn 1850–2000, , 2005, s. 414. 58Bergenheim, 2005, s. 59, 166. 59Bergenheim, 2005, s. 59. Vanvård ur ett historiskt perspektiv Med lag inkluderades även sexuellt umgänge med pojkar i brottskategorin otukt med underårig. Lagen hade alltså ändrats så att den också synliggjorde och straffade sexuella övergrepp mot pojkar. Men fortfarande gjorde lagen en viss skillnad mellan kvinn- liga och manliga offer. Om offret var en flicka utdömdes, liksom tidigare, olika straff beroende på om hon var eller . För pojkar förekom inte någon sådan straffdifferentiering. har tolkat detta som att lagstiftaren fortfarande menade att flickor tog större skada än pojkar.60 Andra nyheter lag var att den öppnade för att även kvinnor skulle kunna vara förövare samt att barn som utsatts för incest var utan skuld till brottet. hade incest betraktats som ett brott begånget av både den äldre och yngre parten och båda hade straffats.61 En ny brottsbalk trädde i kraft . beskriver den rättspraxis som ledde fram till den nya lagstiftningen som en strävan efter att fler sexuella handlingar skulle betraktas som brottsliga, men att färre skulle bedömas som grova.62 I den nya lagstiftningen tog sig detta uttryck i att den grövre brottskategorin otukt med barn snävades in till könsligt umgänge det vill säga samlag. Övriga sexuella övergrepp mot barn fördes till brottskategorin otuktigt beteende som inte straffades lika hårt. Dessutom ströks den paragraf som stadgade att otukt med barn var att betrakta som särskilt allvarligt. Det var inte längre barnets ålder, utan omständigheterna vid brottet som skulle avgöra hur grovt det var.63 Till omständigheterna hörde hur aktivt barnet själv hade varit. Med den psykodynamiska teoribildningens allt större inflytande på barnpsykiatri och barnpsykologi följde en ökad tendens att se barnet som medagerande. Föreställningen om att barn kunde förföra vuxna slog rot på 1950-talet.64 60Bergenheim, 2005, s. 165. 61Bergenheim 2005, s. 62Bergenheim 2005, s. 321. 63Bergenheim 2005, s. 278–282. 64Bergenheim 2005, s. 282–288, 334. Vanvård ur ett historiskt perspektiv Sexualbrottslagstiftningen kom att ändras igen 1984. Det hade bak- grund ibland annat hur synen på sexualiteten hade förändrats, kvin- norörelsens och kvinnojourernas framväxt och upptäckten att misshandel och sexuella övergrepp drabbade både kvinnor och barn. Sexualbrott mot barn delades nu in i fyra kategorier; sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av under- årig, sexuellt umgänge med barn samt sexuellt ofredande. Den nya indelningen innebar att straffen skärptes för de brott som föll under grovt sexuellt utnyttjande av underårig som tidig- are hade räknats till otukt. Dessutom kunde handlingar som inte inbegrep beröring, till exempel pornografisk fotografering av barn, nu klassas som brott. De föll då under kategorin sexuellt ofred- ande.65 1980 hade produktion och spridning av barnpornografiskt material kriminaliserats. 1999 kom även innehav av barnpornografi att definieras som brottslig handling. Båda brottsrubriceringarna krävde grundlagsförändringar eftersom produktion och innehav skyddades av yttrandefrihetsgrundlagen och tryckfri- hetsförordningen.66 gjordes vissa ändringar av sexualbrottslagstift- ningen bland annat ströks kategorin sexuellt umgänge med barn 1994. Barnets delaktighet eller frivillighet skulle inte vägas in i bedöm- ningen av brottet. Istället kom allt sexuellt umgänge med barn att betraktas som ett utnyttjande och dessa handlingar rubricerades istället som sexuellt utnyttjande av underårig eller grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Preskriptionstiden för vissa sexualbrott mot barn förlängdes. Den skulle börja löpa först när barnet hade fyllt . har denna ålder höjts till . gäller följande preskriptionstider: för våldtäkt, för grov våldtäkt, för sexuellt utnyttjande av underårig, för grovt sexuellt utnyttjande av underårig och för sexuellt ofredande.67 I den senaste sexualbrottslagstiftningen har man skilt på sexual- brott mot vuxna och sexualbrott mot barn. Där finns båda brotts- rubriceringarna våldtäkt och våldtäkt mot barn. För det senare brottet behöver varken våld, hot eller tvång ha använts. 65Bergenheim 2005, s. Barnet i fokus. En skärpt lagstiftning mot barnpornografi. Betänkande av barnpornografiutredning, 2007, s. 74–75. 67Bergenheim 2005, s. Vanvård ur ett historiskt perspektiv menar att sexuella övergrepp mot barn alltid innebär psykiskt våld och en ytterst allvarlig kränkning av barns integritet.68 4.6.1Lagstiftningens och föreskrifternas betydelse för utredningen För vår utredning leder genomgången av lagstiftningen fram till att all kroppsaga som intervjupersoner vittnat om på skyddshem/ung- domsvårdsskolor saknade stöd i lagstiftningen efter 1946. De som agades på barnavårdsanstalter efter 1948 utsattes för behandling som uttryckligen hade förbjudit. All aga på ungdomsvårdsskolor och andra barnavårdsanstalter var förbjudna handlingar . Intervjupersoner som har berättat att de agades av barnavårds- nämnden utsattes för behandling som saknade stöd i lag- stiftningen. Detsamma gäller barn som fick utstå aga i fosterhem efter 1966. Barn som fick lättare handgripliga tillrättavisningar i fosterhem efter 1979 utsattes för brottsliga handlingar. När det gäller ungdomsinstitutioner är det viktigt att notera att ned- skärningar eller indragning av måltider aldrig har varit ett tillåtet upp- fostringsmedel. Isolering har varit sanktionerat i stadgor och lagar, men strikt reglerat. har varit den längst tillåtna isolering- en. Över tid har stadgorna och lagarna begränsat hur länge ung- domarna har fått hållas isolerade. fick ungdomar hållas isolerade max . Sedan revideringen av LVU 1990 gäller att ungdomar inte får hållas isolerade längre än 24 tim- mar. är också isoleringen kringgärdad av stränga bestäm- melser om tillsyn av den unge. har lagen krävt att de flesta bestraffningar skulle antecknas i journaler som skulle kunna granskas av institutionens styrelse eller till- synsmyndighet. Bestraffningar har inte fått med- föra men för ungdomarnas hälsa. Barn som har agats på barnhem efter 1948 utsattes för behand- ling som var förbjuden enligt föreskrifter. På barn- hemmen var det heller inte tillåtet att isolera, kall- eller tvångs- duscha barnen, dra in måltider eller använda tvångsmatning efter 68 2005, s. Vanvård ur ett historiskt perspektiv Sådan behandling var illegitim även om den inte var brottslig i juridisk mening. Isolering på barnhem har varit reglerad i lag- stiftningen . Barn som varit isolerade i längre än på barnhem har utsatts för oacceptabla handlingar. De flesta sexuella övergrepp mot barn har under utredningens undersökningsperiod varit brottsliga handlingar. har fler handlingar kommit att betraktas som straffvärda sexuella över- grepp. Ett sådant är produktion och spridning av barnpornografiskt material som klassades som brott 1980. 1999 kriminaliserades även innehav av sådant material. 5 Vad är vanvård? Utredningen ska enligt direktiven kartlägga handlingar som även vid tiden för händelsen skulle ha bedömts som allvarliga övergrepp och vanvård.1 Redan från början har vi varit sysselsatta med att definiera vad som anses vara vanvård. Flera relativt fruktlösa försök har gjorts att koppla synen på barnuppfostran, inklusive aga och fysiska bestraffningar av barn med det som kunde anses vara normala bestraffningar av barn. I detta kapitel beskrivs först tidigare försök att definiera vanvård. Sedan redovisas hur utredningen valt att definiera vanvård, övergrepp och försummelser. Vi ger också en kort beskrivning av hur intervjupersonernas berättelser om vanvård, övergrepp och för- summelser har kategoriserats och analyserats. Slutligen ges defini- tioner av varje överordnad kategori av övergrepp och försummelse. 5.1Försök att definiera vanvård, övergrepp och försummelse av barn Många mer eller mindre framgångsrika försök har gjorts nationellt och internationellt att vetenskapligt definiera vanvård, övergrepp och försummelse av barn. När 1962 skrev sin artikel på åtta sidor i , The Battered Child Syndrome2 var det första gången ett mer medicinskt/diagnostiskt perspektiv på främst fysisk vanvård av barn tillämpades. hade allvarliga fysiska skador på små barn hänförts till vad som kallades för okänt trauma. hade börjat misstänka att det kunde vara föräldrarna som hade förorsakat skador på barnen. Tillsammans med sina medarbetare gjorde han en landsomfattande 2Kempe, CH., Silverman, F.N., , B.F., Droegemueller, W,.&Silver, H.K. (1962) The Battered Child Syndrome. , 181, 17–24. Sjukhus och distriktsåklagare rapporterade i studien att många barn i undersökningsperioden uppvisade skador som var typiska för The battered Child Syndrome, flera med dödlig utgång. Med stöd av sin forskning menade att det han kallade The Battered Child Syndrome skulle övervägas i samtliga fall där barn plötsligt avled eller inte utvecklades normalt, uppvisade frak- turer, inre blödningar, blåmärken eller svullnader. Kempes pionjärarbete innebar också att han beskrev hur svårt det var att kliniskt verifiera The Battered Child Syndrome. Han ansåg att det handlade om såväl de misstänkta förövarnas lögner, förnekande och omskrivningar, som de professionellas oförmåga och ovilja att umgås med tanken att även föräldrar och vårdnadsha- vare allvarligt misshandlar och skadar sina barn. Att diagnostisera vanvård av barn som en psykisk sjukdom bidrog till att problemet på allvar kom att upp- märksammas politiskt och professionellt. Ett nytt outforskat kun- skapsområde tillkom. Kempes upptäckt bidrog till engagemang och optimism kring att barns utsatthet i dessa avseenden var något som gick att behandla och åtgärda. Olika stadier i definitionen av vanvård Definitionen av vanvård har sedan passerat olika stadier. När man på allvar började uppmärksamma vanvård av barn i mer vetenskapliga sammanhang på 1960 och 1970-talen, beskrevs den främst via observationer i kliniskt arbete och fokuserade då på olika karakteristika när det gällde vanvårdade barn. gjordes en del försök till att mer operationellt definiera vanvård, främst via observationer av vanvårdade barn i den sociala barnavården.3 1993 gjorde () i en en genomgång av forskningen kring behandling och förebyggande ar- bete av vanvårdade barn.4 Författarna tvingades konstatera att trots två decenniers ansträngningar och intensiv debatt hade man inte lyckats konstruera klara, tydliga, pålitliga och användbara definitio- ner av övergrepp och försummelse av barn. The definition of Child Maltreatment: From Case Study to Construct, Child abuse and neglect 29 (5),(2005) 413–424. 4National (), Understanding child abuse and neglect, National Aca- demy press, . rande konsensus kring vilket slags föräldraskap som är farligt eller oacceptabelt. Det fanns osäkerhet kring om vanvård ska definieras med hjälp av de vuxnas egenheter och beteenden, av hur barnen utvecklas, av hur de omgivande sammanhangen ser ut eller med hjälp av olika kombinationer av dessa variabler. I rapporten från konstaterades att det inte gått att enas kring om man ska använda standardiserade kategorier av hot och skador för att definiera vanvård. Det är också osäkert om samma definitioner ska användas för kliniska, juridiska och vetenskapliga ändamål. En brett upplagd studie i omfattade 2 869 personer . Den ville kartlägga hur många brit- tiska barn som upplevt vanvård under sin barndom.5 Även här diskuteras hur svårt det är att definiera vanvård. Det går till exem- pel inte utan vidare att slå fast vilken slags vanvård som är skadlig. Barn är olika och det handlar också om i vilket sammanhang van- vården sker. Barn kan också skadas på så många fler sätt än vad som låter sig beskrivas med hjälp av vanvårdsbegreppet. Ett ambitiöst försök att definiera vanvård har gjorts av Barnett et al.6 Författarna presenterar en modell (Maltreatment classifica- tion system) som i sin uppbyggnad påminner om den som vår utredning använt. Vanvård delas upp i: 5.moralisk/juridisk/utbildningsmässig vanvård. I anslutning till redovisningen av vanvård under dessa kategorier menar författarna att också förövaren ska beskrivas, liksom fre- kvensen och placeringen. Barnett et al föreslår också att man förutom vilken vanvård som skett anger under vilken av barnets nio utvecklingsperioder mellan 0 till som vanvården skedde. Dessutom bör en allvarlighets- 5Child Maltreatment in the – a Study of the Prevalence of Child Abuse and Neglect, , , , . 6Douglas Barnett, , Child maltreatment: the interface between Policy and Research,i Cicchetti, , Shere L. ), Child Abuse Child Development and Social Policy, Ablex, Norwood, N.J., 1993. bedömning mellan 1 och 5 (severity rating) göras i anslutning till varje kategori av vanvård som redovisas. En sådan modell kan möjligen vara användbar för barnavårdande och rättsvårdande myndigheter för att bedöma graden av vanvård. Vår utredning syftar inte främst till att värdera den beskrivna van- vården, vi ska främst dokumentera och redovisa intervjupersoner- nas berättelser i de avseendena. Därför förefaller ett ambitiöst klas- sifikationssystem, som Barnett et al föreslår, bli otympligt att handskas med. 5.2Hur definieras begreppet vanvård? Under utredningens arbete har vi försökt att definiera vanvård, övergrepp och försummelse. Det har varit en relativt lång process innan vi kom fram till den definition som redovisas senare i detta kapitel. Direktiven talar om allvarliga övergrepp och vanvård Det första utkastet till en definition fanns i utredningens direktiv som talar om; allvarliga övergrepp och vanvård. Med det menas handlingar som även vid tiden för händelsen skulle ha bedömts som allvarliga övergrepp och vanvård.7 De norska utredningarnas definitioner Den nationella utredningen,8 populärt omnämnd som rap- porten, beskriver de rättsliga grunderna för när samhället ska ingripa och ta över omsorgen om ett barn; når barnet blir slik behandlet eller lever under slike forhold at dets helse (fysisk-psykisk) eller utvikling utsettes for skade eller alvorlig fare. Man använder begreppen alvorlig omsorgssvikt og mishandling. De norska utredarna förklarar sedan begreppen omsorgssvikt och misshandel. De har utgått från lagstiftningen och liksom vår utredning också granskat olika internationella försök att definiera 8Norges offentlige utredninger (NOU) 2004:23, Barnehjem og spesialskoler under lupen. Nasjonal kartlegging av omsorgssvikt og overgrep i barnevernsinstitusjoner 1945–1980, 2004. omsorgssvikt och övergrepp. Utredarna för en diskussion om aktiv fysisk misshandel och aktiv psykisk misshandel. Med det senare menas att barnets vårdare visar en fientlig hållning mot barnet. Det kan bland annat komma till uttryck genom nedvärdering, förlöj- liganden och hot. Den aktiva psykiska misshandeln är ofta av mer permanent karaktär än den fysiska. Den fysiska misshandeln är ofta situationsspecifik, som en reaktion mot att barnet bryter mot normer (som det ofta inte känner till).9 Utredarna redogör också för hur sexuella övergrepp kan katego- riseras liksom undergrupper av omsorgssvikt och övergrepp som inte utvecklas här. De norska lokala granskningarna som gjorts efter den nationella utredningen hänvisar till de definitioner som finns i rap- porten. De lokala utredningarna utvecklar också vissa begrepp som sedan används vid granskningen. Exempelvis beskriver granskning- sutvalget för kommun begreppen praktisk omsorg, känslomässig omsorg, bestraffningar och fysiska övergrepp.10 Men även hänvisar till den nationella utredningen när man diskuterar fysiska övergrepp: