sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — Om man ser till IKN-förordningen så finns dock numer ett relativt brett utrymme för undantag från huvudregeln och där det kan förekomma leveranser till hushållskunder eller andra än systemets ägare från ett internt nät. Utredningen finner att IKN-förordningens tillämpningsområde är betydligt vidare än artikel 28. Detta innebär att artikel 28, som inte är tvingande, inte kan anses tillföra något ytterligare varför bedömningen blir att artikeln inte behöver genomföras. har i två domar tolkat artikel 20.15 i direktiv /54/EG på det sättet att den utgör hinder för nationell lagstiftning som innebär att distributionssystem som är belägna på ett fysiskt sammanhörande verksamhetsområde, och till över- vägande del används för leverans av el till det egna företaget eller till närstående företag, regelmässigt undantas från tillämpningen av bestämmelserna om tredje parts tillträde (mål C-439-06 Citiworks och mål C-239-07 m.fl. Artikel 20 i det gamla direktivet motsvaras huvudsakligen av artikel 32. Domen bör tolkas så att ett tredjepartstillträde till de icke koncessionspliktiga näten måste garanteras. är det koncessio- nen som gör nätägaren skyldig att ansluta den som önskar till nätet. Något annat sätt att garantera ett tredjepartstillträde finns inte i det svenska regelverket. Det kan mot bakgrund härav ifrågasättas om IKN-förordningen har stöd i . Att se över IKN- förordningen ligger dock utanför denna utrednings uppdrag men det är utredningens uppfattning att en översyn bör genomföras . 5 Artikel 20 i direktiv /54/EG har rubriken för tredje part och reglerar rätten till tillträde till överförings- och distributionssystemen för tredje part. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.8.6Artikel 29 – Kombinerat systemansvar Artikeln rör de fall då en systemansvarig har ett kombinerat ansvar för såväl överföringssystemet som ett distributionssystem. Då det saknas anledning att införa denna regel i behandlas den inte heller i betänkandet. 3.9Kapitel VII - Särredovisning av olika verksamheter samt transparens i bokföringen Kapitel VII innehåller bestämmelser om särredovisning av olika verksamheter samt transparens i bokföringen och omfattar artik- larna 30 och 31. 3.9.1Artikel 30 – Tillgång till räkenskaper Artikel 30 motsvarar artikel 18 i det gamla direktivet. Artikeln består av två punkter och anger att medlemsstaterna eller behöriga myndigheter ska ha tillgången till elföretagens räkenskaper enligt artikel 31. Kommersiellt känsliga uppgifter ska behandlas konfi- dentiellt. Artikel 30 är i princip likalydande med den tidigare artikel 18. Regeringen konstaterade i prop. 2004/05:62 att någon lagstift- ningsåtgärd inte var nödvändig för att genomföra direktivets bestämmelser om bokföringen hos elföretag och om myndighetens tillgång till elföretagens räkenskaper. Företag för överföring och distribution av el motsvaras av de företag som har nätkoncession och står under tillsyn av nätmyndigheten. har rätt att ta del av de upplysningar och de handlingar som behövs för tillsynen. Utredningen anser att denna bedömning kvarstår och att ytterligare lagstiftningsåtgärder inte är nödvändiga. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre 3.9.2Artikel 31 – Särredovisning Artikel 31 omfattar bestämmelser om särredovisning av elnäts- företagen. Artikel 31 är i princip likalydande med artikel 19 i det gamla direktivet. Vid genomgången inför genomförandet av det andra inre mark- nadspaketet konstaterades att det inte krävdes några förändringar av det svenska regelverket med anledning av direktivets bestämmel- ser kring dessa frågor. Det aktuella regelverket återfinns i årsredo- visningslagen (1995:1554), förordning (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet, tryckfrihetsförordningen (1949:105), samt i ellagen (1997:857). Kravet i det aktuella direktiver har inte föränd- rats varför artikeln inte heller nu föranleder någon åtgärd. 3.10Kap VIII – Organisation av tillträde till systemet Kapitel VII innehåller regelverket kring organisationen av tillträde till systemet och omfattar artiklarna 32 t.o.m. 34. 3.10.1Artikel 32 – Tillträde för tredje part Artikel 32 omfattar reglerna för tillträde till näten för tredje part. Artikeln är indelad i två punkter. Punkten 1 är oförändrad jämfört med det tidigare direktivet. Här anges att medlemsstaterna ska se till att det införs en ordning för tredjepartstillträd till överförings- och distributionssystem. Det ska finnas offentliggjorda tariffer som på ett icke-diskriminerande sätt tillämpas för alla berättigade kunder. Medlemsstaterna ska se till att tarifferna, eller metoderna för att beräkna dem, är godkända och offentliggjorda innan de träder i kraft. Punkten 2 omfattar samma bestämmelser som tidigare, men omfattar även nya delar. Punkten 2 anger att den systemansvarige för ett överförings- eller distributionssystem får vägra tillträde till systemet om det saknas nödvändig kapacitet. I det nya direktivet anges att den som vägrar tillträde måste ange vederbörligen moti- verade skäl, tidigare väl grundade skäl. Skälen ska som tidigare Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre särskilt ta hänsyn till artikel 3, därutöver nämns nu även att de ska grundas på objektiva, samt tekniskt och ekonomiskt motiverade kriterier. Ett ytterligare tillägg anger att tillsynsmyndigheterna, om medlemsstaten föreskrivit det, eller medlemsstaten ska se till att dessa kriterier tillämpas konsekvent samt att en systemanvändare som vägrats tillträde har tillgång till ett tvistlösningsförfarande. Härmed avses inte den särskilda tvistlösningsinstans som utred- ningen föreslår för konsumenter. ska se till att den systemansvarige för överförings- eller distributionssystem tillhandahåller relevant information om vilka åtgärder som skulle krävas för att förstärka nätet (tidigare systemet). I det tidigare direktivet angavs att det var medlemsstaten som skulle se till att den systemansvarige tillhandahöll den relevant information som erfordrades för att stärka systemet, dvs. bestämmelsen är i princip oförändrad i sak. Den som begär sådan information kan åläggas en rimlig avgift för tillhandahållandet. 2004/05:62 Genomförande av EU:s direktiv om gemen- samma regler för de inre marknaderna för el och naturgas, m.m. konstaterade regeringen att enligt den svenska ellagstiftningen har elkunderna rätt till anslutning till elnätet och därefter rätt till överföring av el. Nätinnehavaren kan dock vägra anslutning om han saknar ledig kapacitet, något som också då accepterades enligt direktivet. Nätinnehavarnas tariffer publiceras vidare enligt bestämmelserna i och teknikutvecklingsverkets före- skrifter (NUTFS 1999:1). Den svenska ellagstiftningen ansågs därmed uppfylla direktivet undantag för att tarifferna eller meto- derna varpå tariffsättningen baseras inte godkändes innan de trädde i kraft. har infört nya bestämmelser i 5 kap. ellagen om för- handsprövning av elnätstariffer. Regelverket ska tillämpas fullt ut med början och innebär att en intäktsram ska fastställas senast tillsynsperioden börjar. Tillsynsperioden ska vara fyra kalenderår om det inte finns sär- skilda skäl för avvikelser. arbetar Energimarknads- inspektionen med att ta fram en tillsynsmodell för förhands- regleringen av intäktsramarna för elnätsverksamheten, fastställa en metod för beräkning av intäktsramar samt ta fram föreskrifter och Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre information till elnätsföretagen för att tydliggöra deras rapporte- ringsskyldigheter gentemot inspektionen. Nätinnehavarnas tariffer publiceras vidare enligt bestämmelserna i och teknik- utvecklingsverkets föreskrift Statens energimyndighets föreskrifter om offentliggörande av avgifter och övriga villkor för överföring av el (NUTFS 1999:1). Denna föreskrift ingår bland de föreskrifter som nu förfogar över. Det svenska regelverket uppfyller därmed direktivet i dessa delar. Enligt den svenska ellagen har den som har nätkoncession skyldighet att på skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning om det inte finns särskilda skäl att vägra. (Energi- marknadsinspektionen) prövar eventuella tvister på ansökan från en av parterna. Den som har nätkoncession är också skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning. Ellagen innehåller inte explicit bestämmelser som anger att ett beslut att vägra ansluta en elektrisk anläggning ska omfatta vederbörligen motiverade skäl vilka ska belysa artikel 3 (skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och skyddet av kunderna) samt grundas på objektiva, samt tekniskt och ekonomiskt motiverade kriterier. Dock säkerställs detta genom inspektionens prövning i ärendet om frågan hänskjuts dit. Det svenska regelverket saknar dock en bestämmelse som anger att beslut att vägra tillträde i enlighet med artikel 32 ska motiveras. En sådan bestämmelse bör därmed införas i ellagen. Det finns vissa möjligheter att driva mindre, s.k. interna nät, utan koncession och i dessa finns inte något tredjepartstillträde garanterat. har i två domar tolkat artikel 20.1 i direktiv /54/EG, vilken motsvarar punkten 1 i denna artikel. Domstolen kom fram till att ett tredjepartstillträde måste garante- ras av medlemsstaten (mål C-439-06 Citiworks och mål C-239-07 m.fl.). Se vidare resonemang ovan, avsnitt 3.8.5. 3.10.2Artikel 33 – Öppnande av marknaderna och ömsesidighet Artikel 33 omfattar reglerna om öppnande av marknaderna och ömsesidighet och motsvaras av artikel 21 i det tidigare direktivet. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Artikeln kräver ingen åtgärd. Artikel 34 omfattar reglerna om direktledningar och motsvaras av artikel 22 i det tidigare direktivet. Artikeln är i princip oförändrad och kräver ingen åtgärd. 3.11Kapitel IX – Nationella tillsynsmyndigheter Kapitel IX behandlar nationella tillsynsmyndigheter och omfattar artiklarna 35 t.o.m. 40. 3.11.1Artikel 35 – Tillsynsmyndigheternas utnämning och oberoende Artikel 35 behandlar tillsynsmyndigheternas utnämning och oberoende. Artikeln motsvarar artikel 23.1 i det tidigare direktivet. Andemeningen i artikel 35 motsvarar de två första meningarna i den tidigare artikeln 23.1, men artikel 35 är betydligt mer utförlig. Artikeln innehåller fem punkter. I punkten 1 stadgas att varje medlemsstat ska utse en nationell tillsynsmyndighet på nationell nivå. I punkten 2 slås dock fast att punkt 1 inte ska påverka utnäm- ningen av andra tillsynsmyndigheter på regional nivå i medlems- staterna, förutsatt att det finns en företrädare på hög nivå för representation och kontakt på gemenskapsnivå i den tillsynsnämnd som ingår i byrån. En undantagsmöjlighet från punkten 1 finns i punkten 3. En medlemsstat kan utse en tillsynsmyndighet för mindre system på ett geografiskt separat område vars konsumtion 2008 understeg av den samlade konsumtionen i den medlemsstat där området är beläget. Det finns även i detta fall regler om representa- tion och kontakt på gemenskapsnivå. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre Punkten 4 anger att medlemsstaterna ska garantera tillsyns- myndighetens oberoende och säkerställa att myndigheten utövar sina befogenheter på ett opartiskt och transparent sätt. Följande ska gälla när tillsynsmyndigheten utför de uppgifter som den tilldelas i enlighet med detta direktiv och tillhörande lagstiftning. ska vara juridiskt åtskild från och funktionellt oberoende av alla andra offentliga och privata organ. Vidare ska dess personal och de personer som svarar för dess ledning i)agera oberoende av marknadsintressen, och ii)inte söka eller inhämta direkta anvisningar från någon regering eller annat offentligt eller privat organ när de utför sina tillsynsuppgifter. Detta krav inkräktar inte i förekommande fall på ett nära samarbete med andra berörda nationella myndig- heter eller på de allmänna politiska riktlinjer som regeringen utfärdat och som inte avser tillsynsskyldigheter och tillsyns- befogenheter enligt artikel 36. Slutligen innehåller punkten 5 regler om att medlemsstaterna, för att bevara tillsynsmyndighetens oberoende ställning, ska se till att tillsynsmyndigheten kan fatta självständiga beslut oberoende av något politiskt organ. Medlemsstaten ska även se till att myndig- heten har särskilda årliga budgetanslag med självständigt ansvar för den anslagna budgetens genomförande och tillräckliga personella och ekonomiska resurser för att kunna utföra sina uppgifter. Därvid ska medlemsstaten se till att ledamöterna i tillsynsmyndig- hetens styrelse eller, om sådan inte finns, tillsynsmyndighetens högsta ledning utses för en bestämd period på mellan fem och , som ska kunna förnyas en gång. Styrelsens ledamöter eller, om styrelse inte finns, högsta ledningen kan avsättas endast om de inte längre uppfyller villkoren i denna artikel eller har gjort sig skyldiga till tjänstefel enligt nationell lag. Artikeln tydliggör att huvudregeln är att det ska finnas en nationell tillsynsmyndighet på nationell nivå. I är nätmyndigheten tillsynsmyndighet för både elsektorn och naturgassektorn. Energi- marknadsinspektionen ska vara nätmyndighet enligt elförord- Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre ningen (1994:1250). har således uppfyllt direktivet i denna del. Som framkommer under genomgången av artikel 37 hanteras dock vissa av de uppgifter som anges i direktivet av andra myndig- heter än . Detta redovisas i mer detalj under artikel 37. Artikelns bestämmelser ställer även tydliga krav på att den nationella tillsynsmyndigheten ska vara oberoende från politiska organ och privata intressen. utgör en separat myndighet vars verksamhet styrs genom förordningen (2007:1110) med instruk- tion för samt myndighetens regler- ingsbrev. Instruktionen gäller tills vidare medan regleringsbreven förnyas . I regleringsbreven anges vilka mål och resurser myndigheten har att uppfylla och tillgå . Det faktum att målen för myndighetens verksamhet fastställs i regleringsbrev och myndighetens befogenhet regleras i instruk- tionen strider inte mot direktivets krav på självständighet. Riks- dagen, regeringen eller annan myndighet får enligt grundlagen inte ändra i enskilda beslut som utgör myndighetsutövning. Enligt 11 kap. 7 § i regeringsformen får ingen myndighet, ej heller eller kommuns beslutande organ, bestämma, hur förvaltningsmyndig- het i särskilt fall ska besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller mot kommun eller som rör tillämpning av lag. Energi- marknadsinspektionen är en förvaltningsmyndighet och omfattas därmed av dessa bestämmelser. Enligt 3 och 5 §§ i instruktion leds inspektionen av en generaldirektör. Inspektionen ska ha ett insyns- råd som utses av regeringen. Inspektionens generaldirektör är ordförande i insynsrådet. Rådet ska utöva insyn i inspektionens verksamhet och bistå myndighetschefen med råd. Inspektionen är i huvudsak anslagsfinansierad, men har möjlighet att ta ut vissa avgifter enligt förordningen (2008:1330) om vissa avgifter på naturgasområdet. Artikel 35 innebär att ledning ska agera oberoende av marknadsintressen och inte söka eller ta emot direkta anvisningar från externa intressenter oavsett om dessa är statliga eller privata subjekt. Med ledning avses generaldirektören. Därmed läggs ett stort ansvar på generaldirektören, då inspektio- nen inte har en styrelse. I syfte att säkerställa ledningens oberoende uppställer direktivet bestämmelser kring när den får avsättas. Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre anställningsvillkoren för ledningen att likna det som exempelvis gäller för ordinarie domare. Domares anställningsskydd regleras dock i regeringsformen. Att införa motsvarande bestämmelser för en generaldirektör för en myndighet torde dock vara alltför långt- gående. För myndigheter i gäller att om chefen för en förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen är anställd för en bestämd tid får denne förflyttas till annan statlig tjänst om personen inte kan vara kvar på sin ursprungliga post. Den nya tjänsten tillsätts enligt 33 § lag (1994:260) om offentlig anställ- ning. Förflyttningen får ske om det är påkallat av organisatoriska skäl eller om det annars är nödvändigt för myndighetens bästa. En generaldirektör som skiljs från sitt uppdrag kan därmed behålla sin inkomst till dess att personens förordnande gått ut. Dessa villkor torde därmed säkerställa inspektionens lednings, dvs. generaldirektörens, oberoende från ett ekonomiskt perspektiv. Enligt 7 d § samma lag ska chefer för myndigheter som lyder under regeringen på eget initiativ upplysa arbetsgivaren om vilka bisysslor de har. Bestämmelserna om jäv i 11–12 §§ förvaltningslagen (1986:223) anger i vilka fall den som ska hand- lägga ett ärende är jävig och att denne självmant ska påtala ett jäv. Dessa regler gäller för såväl myndighetschefen som handläggare och säkerställer myndighetens oberoende i handläggning och beslutsfattande. Vad gäller förordnandet av myndighetschefer i sker detta i regel , med en eventuell förlängning . Syftet är att skapa rörlighet i ledningen av statsförvaltningen, som det skapas möjligheter att överföra kompetens mellan olika myndigheter. Detta följer av praxis och finns inte reglerat. Artikel 35 torde därmed vara i princip genomförd bortsett från att det saknas bestämmelser som anger tidsramarna för uppdraget som chef för . Dessa kan lämpligen föras in i ellagen. 3.11.2Artikel 36 – Tillsynsmyndigheternas allmänna mål Artikel 36 behandlar tillsynsmyndighetens allmänna mål. Artikeln är ny och anger åtta allmänna mål för tillsynsmyndigheten. Dessa mål är tvingande för myndigheten. Målen ska beaktas när myndig- heten arbetar inom ramen för sina skyldigheter och uppgifter enligt direktivets artikel 37 (se nedan). Arbetet ska i förekommande fall Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre ske i samarbete med andra nationella myndigheter, varvid konkur- rensmyndigheterna nämns särskilt. Artikeln betonar att tillämp- ningen inte får inkräkta på de andra myndigheternas behörighet. Punkten a anger att tillsynsmyndigheten ska främja en konkur- renskraftig, säker och miljömässigt hållbar inre marknad för el, samt pekar på att de långsiktiga målen ska beaktas. Punkten b fokuserar på utvecklandet av konkurrenskraftiga och väl funge- rande regionala marknader för att uppnå målen i punkten a. Punkten c berör undanröjandet av restriktioner för gränsöver- skridande elhandel inklusive att utveckla den kapacitet som rimli- gen krävs för detta. Punkten d anger bl.a. att tillsynsmyndigheten ska bidra till ett kostnadseffektivt utvecklande av tillförlitliga, effektiva och icke- diskriminerande system. Systemen ska vara konsumentinriktade. Myndigheten ska även bidra till att främja energieffektivitet och integreringen av el från förnybara källor och distribuerad produk- tion. Enligt punkten e ska myndigheten underlätta tillträdet till elnätet för ny produktionskapacitet, varvid nya marknadsaktörer och förnybar el särskilt nämns. Enligt punkten f ska myndigheten även säkerställa att det finns lämpliga incitament för att öka systemeffektiviteten och främja marknadsintegreringen. Punkten g anger att myndigheten även ska säkerställa att kunderna drar nytta av en effektivt fungerande nationell marknad. Myndigheten ska även främja effektiv konkur- rens och bidra till att säkerställa konsumentskyddet. Enligt punkten h omfattar de allmänna målen även att tillsynsmyndig- heten ska bidra till en hög standard på samhällsomfattande och allmännyttiga tjänster på elförsörjningsområdet, samt bidra till att skydda utsatta kunder. Myndigheten ska även arbeta för att de processer som behövs för att utbyta uppgifter i samband med kundernas bytesprocesser ska vara kompatibla. I artikel 36 nämns bl.a. miljömässig hållbarhet, främjandet av energieffektivitet och produktion av el från förnybara energikällor. Härigenom berörs numera även kopplingen mellan energi och miljö- och klimatfrågor tydligare inom ramen för elmarknads- direktivet. För svenskt vidkommande hanteras frågor rörande främjandet av förnybar energi främst av , Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre medan hanterar frågor av tillsyns- karaktär även för denna typ av energi vad gäller t.ex. anslutning till nät. Ett av de allmänna målen är att utveckla den gränsöverskridande kapaciteten i syfte att främja gränsöverskridande handel och stärka den inre marknaden för el. För svenskt vidkommande hanteras dessa frågor av , som även deltar i det samarbete som sker inom ramen för ENTSO–E. Även Energimarknads- inspektionen har ett tydligt uppdrag i denna del. Enligt sin instruktion 1 § punkterna 7 och 8 ska för räkning delta i utvecklingen av marknaderna för el och naturgas inom och EU, och samarbeta med nordiska och övriga europeiska tillsynsmyndigheter i syfte att verka för en harmonisering av regelverket så att likvärdiga förutsättningar skapas på marknaderna för el och naturgas inom och EU. Inspektionen har därmed en viktig roll och möjlighet att aktivt arbeta med att stärka den inre marknaden för el. De allmänna målen i artikel 36 rör även frågor som handlar om att stärka marknadens funktion samt att bidra till att stärka konsumenters ställning. Dessa mål berör även den verksamhet som bedrivs av respektive . Med anledning av bestämmelserna i det andra energimarknads- paketet anger 4 § punkten 3 förordningen (2007:1117) med instruktion för att verket ansvarar för vissa rapporteringskrav vad gäller konkurrensfrågor på elmarknaden enligt artikel 23.8 andra stycket i det tidigare elmarknadsdirektivet. Instruktionen anger även att ska verka för en effektiv konkurrens till nytta för konsumenterna, samt samverka med myndigheter, länsstyrelser och andra berörda aktörer. Förordningen (2009:607) med instruktion för Konsument- verket omfattar däremot inte någon explicit hänvisning till de för utredningen aktuella rättsakterna eller deras föregångare. Instruk- tionen anger dock att har ansvar för de konsu- mentskyddande regler som ligger inom myndighetens tillsyns- ansvar, samt för konsumenternas tillgång till information i syfte att möjliggöra aktiva val om ingen annan myndighet har denna uppgift. Verket ska även arbeta för att genom olika åtgärder stärka konsu- menternas ställning på marknaden. 1 § punkten 6 a förordningen (2007:118) med instruktion för hänvisar till att Energi- marknadsinspektionen inom sitt område ska fullgöra uppgifter som Genomgång av direktiv /72/EG om gemensamma regler för den inre följer av elmarknadsdirektivet 2003/54/EG, dvs. det tidigare direk- tivet. I samband med att denna hänvisning uppdateras till det nya elmarknadsdirektivet torde därmed även de allmänna målen täckas genom att dessa ska beaktas när en nationell tillsynsmyndighet agerar inom ramen för sina skyldigheter och befogenheter enligt artikel 37 i det nya direktivet. Det är därmed utredningens bedömning att oavsett att bestäm- melserna i artikel 36 berör flera myndigheters verksamhetsområden omfattas de i huvudsak av de befintliga reglerna för dessa myndigheter. Ytterligare resonemang kring respektive myndighets uppgifter återfinns i avsnitt 3.11.3 om artikel 37. Där återfinns även kompletterande resonemang om behovet av eventu- ella förtydliganden och förändringar i de regelverk som gäller för de berörda myndigheterna. 3.11.3Artikel 37 – Tillsynsmyndigheternas skyldigheter och befogenheter Artikel 37 behandlar tillsynsmyndighetens skyldigheter och befogenheter. Artikeln innehåller 15 punkter varav vissa är indelade i ett antal underpunkter. Enligt jämförelsetabellen i bilaga II motsvarar artikel 37 den tidigare artikeln 23 med undantag för dess första och andra mening. Artikeln är dock omarbetad, och omfattar både mer detaljerade och utökade bestämmelser. I punkten 1 anges tillsynsmyndighetens skyldigheter. Skyldig- heterna är indelade i 21 underpunkter (a–u):