sou · GYB3103 · 2010-12-23 00:00:00 — ska utan dröjsmål överlämna ärendet till Nämnden. Nämndens beslut får inte överklagas. Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om möjligheten att begära Nämndens prövning av beslut om åtgärder enligt denna lag. Möjligheten att begära Nämndens prövning gäller beslut som fattats i underrättelseverksamheten. För beslut som fattats i förunder- sökning gäller vad som föreslås i 2 §. Den som är föremål för en åtgärd kan begära att beslutet upphävs eller ändras, t.ex. genom att förses med inskränkande föreskrifter. En begäran om prövning av ett beslut ska göras hos polismyndigheten. Begäran kan vara skrift- lig eller muntlig. Vid en muntlig begäran ska polisen anteckna be- hövliga uppgifter om begäran. Det ankommer sedan på polismyn- digheten att överlämna ärendet till Nämnden. Någon tidsgräns för en begäran om Nämndens prövning har inte angetts. En begäran om Nämndens prövning ska kunna avse både frågan om polisen hade befogenhet att fatta ett visst beslut och en pröv- ning av beslutets innehåll. Av andra stycket framgår att Nämndens beslut enligt denna lag inte får överklagas. I lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet finns bestämmelser om Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens till- syn på eget initiativ och på begäran av enskild. Paragrafen innehåller en erinran om att Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden har tillsyn över de brottsbekämpande myndighet- ernas verksamhet. Den tillsyn som ska utöva omfattar de brottsbekämpande myndigheternas användning av metoderna ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av person, identifiering av mobil elek- tronisk kommunikationsutrustning eller annan utrustning för radio- kommunikation, eller störning av kommunikation med sådan utrust- ning, annars brottsliga gärningar samt särskilda provokativa åtgärder. Tillsynen omfattar inte åklagares beslut att lägga ned eller inte in- leda förundersökning med stöd av inhämtningslagens 8 kap., se av- snitt 12.5. Tillämplighet för andra brottsbekämpande myndigheter Följande bestämmelser gäller även i brottsbekämpande verksamhet hos . 1.Ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korre- spondens samt lokalisering av person (2 kap. 2–5 §§) 2.Identifiering eller störning av mobil elektronisk kommunikations- utrustning m.m. (3 kap 2–4 §§) 3.Installation av lokaliseringsutrustning (4 kap. 7 §) 4.Särskilda provokativa åtgärder (5 kap. 1 §) 5.Biträde av enskilda (7 kap. 1 och 3 §§) Vad som i denna lag är föreskrivet om polismyndighet eller polis- man ska vid utövande av befogenhet enligt första stycket även gälla respektive tjänsteman vid . Paragrafen innehåller i första stycket en förteckning över vilka åt- gärder enligt den föreslagna lagen som kan vidtas av i myndighetens brottsbekämpande verksamhet. Det rör sig om åtgärder enligt 2 kap. (ljudupptagning av samtal m.m.), identifiering eller störning av mobil kommunikationsutrustning m.m. enligt 3 kap., åtgärder enligt 4 kap. 7 § (installation av lokaliseringsutrustning) samt särskilda provokativa åtgärder enligt 5 kap. Vidare framgår att Tull- verket även får ta biträde av enskilda enligt 7 kap. för de åtgärder som faller inom myndighetens befogenheter. Av andra stycket framgår att det vid tillämpningen av befogen- heter enligt första stycket ska gälla motsvarande för som gäller för polismyndighet. Vidare framgår att det gäller motsvarande för tjänsteman vid som för polisman. Följande bestämmelser gäller även i brottsbekämpande verksamhet hos . 1.Bildupptagning av hem eller korrespondens samt lokalisering av person (2 kap. 3–5 §§) 2.Installation av lokaliseringsutrustning (4 kap. 7 §) 3.Biträde av enskilda (7 kap. 1 §) Vad som i denna lag är föreskrivet om polismyndighet eller polis- man ska vid utövande av befogenhet enligt första stycket även gälla respektive tjänsteman vid . Paragrafen innehåller i första stycket en förteckning över vilka åt- gärder enligt den föreslagna lagen som kan vidtas av Kustbevak- ningen i myndighetens brottsbekämpande verksamhet. Det rör sig om bildupptagning och lokalisering av person enligt 2 kap. 3–5 § samt åtgärder vid installation av lokaliseringsutrustning enligt 4 kap. 7 §. Vidare framgår att även får ta biträde av enskil- da enligt 7 kap. för de åtgärder som faller inom myndighetens befo- genheter. Av andra stycket framgår att det vid tillämpningen av befogen- heter enligt första stycket ska gälla motsvarande för Kustbevak- ningen som gäller för polismyndighet. Vidare framgår att det gäller motsvarande för tjänsteman vid som för polisman. Bestämmelserna om bildupptagning av hem eller korrespondens i 2 kap. 3 och 5 §§ gäller även i brottsbekämpande verksamhet hos . Vad som i denna lag är föreskrivet om polismyndighet eller polis- man ska vid utövande av befogenhet enligt första stycket även gälla respektive tjänsteman vid . Paragrafen innehåller i första stycket en förteckning över vilka åt- gärder enligt den föreslagna lagen som kan vidtas av i myndighetens brottsbekämpande verksamhet. Befogenheten som ges avser åtgärder för bildupptagning av hem eller korrespondens enligt 2 kap. 3 § och sådan bildupptagning enligt 2 kap. 5 § som anses vara särskilt ingripande. Av andra stycket framgår att det vid tillämpningen av befogen- heter enligt första stycket ska gälla motsvarande för som gäller för polismyndighet. Vidare framgår att det gäller mot- svarande för tjänsteman vid som för polisman. 15.2Förslaget till lag om ändring i 27 kap. 11 § Om den från vilken beslag sker inte är närvarande vid beslaget, ska han eller hon så snart det kan ske utan men för utredningen underrättas om det och om vad som har skett med det beslagtagna. Har en försändelse hos ett befordringsföretag tagits i beslag, ska underrättelsen lämnas till mottagaren och även till avsändaren, om denne är känd. Paragrafen överensstämmer med förslaget i BRU:s betänkande Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74). Den reglerar underrättelseskyldigheten för de brotts- utredande myndigheterna sedan föremål har tagits i beslag. Även i fortsättningen ska mottagaren och en känd avsändare underrättas om åtgärden så snart det kan ske utan men för utredningen. Genom den föreslagna ändringen av bestämmelsen ska underrättelse lämnas även i andra fall. Om den från vilken beslag sker inte är närvarande vid beslaget ska han, så snart det kan ske utan men för utredningen, underrättas om åtgärden. fanns ingen möjlighet att ta hänsyn till kollusionsfaran, dvs. risken för att det uppkommer men för utredningen, eftersom underrättelsen skulle lämnas utan dröjsmål. Någon ändring i sak har inte skett för det fallet att en försändelse hos ett befordringsföretag har tagits i be- slag. Frågan om underrättelseskyldighet vid beslag har behandlats i avsnitt 7.3.3. 15.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet (nämnden) ska utöva tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångs- medel och kvalificerade skyddsidentiteter och därmed sammanhängande verksamhet. Nämnden ska också utöva tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av åtgärder enligt 2–7 och 9 kap. lagen (0000:00) om särskilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Nämnden ska även utöva tillsyn över polisens behandling av per- sonuppgifter enligt polisdatalagen (2010:361) och lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregister. Tillsynen ska särskilt avse sådan behandling som avses i 2 kap. 10 § polisdatalagen och 12 § lagen om polisens allmänna spaningsregister. Tillsynen ska särskilt syfta till att säkerställa att verksamhet enligt första och andra styckena bedrivs i enlighet med lag eller annan författning. Genom ett tillägg i paragrafens första stycke införs en ny mening som reglerar omfattningen av den tillsyn Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden ska utöva vad gäller inhämtningsåtgärder enligt den föreslagna lagen. Den tillsyn som således ska utöva omfattar de brottsbekämpande myndigheternas användning av metoderna ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av person, identifiering av mobil elektronisk kommunikationsutrustning eller annan utrustning för radiokommunikation, eller störning av kommunikation med sådan utrustning, annars brottsliga gärningar samt särskilda provo- kativa åtgärder. Tillsynen omfattar inte åklagares beslut att lägga ned eller inte inleda förundersökning med stöd av inhämtnings- lagens 8 kap. Tillsynen får bedrivas på samma sätt som Säkerhets- och integri- tetsskyddsnämndens tillsyn bedrivs när det gäller användande av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidenti- teter. Det innebär bl.a. att domstolarnas handläggning av och beslut i ärenden om tillstånd till åtgärder enligt inhämtningslagen inte omfattas av nämndens tillsyn. 15.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 18 kap. 19 § Den tystnadsplikt som följer av 5–13 §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihets- grundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Den tystnadsplikt som följer av 1–3 §§ inskränker rätten att med- dela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvar- hållande av försändelse på befordringsföretag, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning eller hemlig rums- avlyssning på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare. Detsamma gäller för uppgift om ljud- eller bildupptagning, loka- lisering av person, identifiering eller störning av mobil elektronisk kom- munikationsutrustning eller annan utrustning för radiokommunikation, tillträde till vissa utrymmen, särskilda provokativa åtgärder, annars brotts- liga gärningar och biträde av enskilda enligt lagen (0000:000) om sär- skilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verk- samhet. Den tystnadsplikt som följer av 17 § inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om kvarhåll- ande av försändelse på befordringsföretag, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning på grund av beslut av domstol eller åklagare. Att den tystnadsplikt som följer av 1–3 §§ i vissa fall inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter utöver vad som anges i andra stycket följer av 7 kap. 3 § första stycket 1, 4 § 1–8 och 5 § 3 tryck- frihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 1 yttrandefrihetsgrundlagen. I paragrafen regleras vilka tystnadsplikter som har företräde fram- för principen om meddelarfrihet. Genom ett tillägg i paragrafens andra stycke klargörs att rätten att meddela och offentliggöra uppgifter rörande vissa inhämtnings- åtgärder enligt den föreslagna lagen inskränks. De åtgärder som av- ses med den inskränkta rätten att meddela och offentliggöra upp- gifter är metoderna ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av person, identifiering av mobil elektronisk kommunikationsutrustning eller annan utrustning för radiokommunikation, eller störning av kommunikation med sådan utrustning, tillträde till vissa utrymmen i samband med infiltration eller för att installera lokaliseringsutrustning, särskilda provokativa åtgärder, annars brottsliga gärningar samt biträde av enskilda. Innebörden av tillägget är att samma inskränkningar i rätten att meddela och offentliggöra uppgifter som redan nu gäller vid an- vändandet av hemliga tvångsmedel ska gälla för de uppräknade metod- erna. 15.5Förslaget till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) Målsäganden ska tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om be- slut om att förundersökning inte ska inledas eller att en inledd för- undersökning ska läggas ned, beslut om att åtal inte ska väckas, tid- punkt för huvudförhandling i målet samt dom i målet. Första stycket ska inte tillämpas om beslut har fattats att förunder- sökning ska läggas ned eller inte inledas enligt 8 kap. 1 § lagen (0000:00) om särskilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Ändringarna i paragrafens första stycke är redaktionella. Genom ett nytt andra stycke klargörs att en målsägande inte ska bli tillfrågad om han eller hon vill bli underrättad om vissa beslut i samband med en förundersökning, om beslut har fattats att förunder- sökning ska läggas ned, eller inte inledas med stöd av 8 kap. 1 § i den föreslagna lagen om särskilda inhämtningsåtgärder. En under- rättelse skulle i sådana fall kunna omintetgöra hela infiltrations- operationen men också kunna medföra en påtaglig fara för inblandade personers liv och hälsa. 15.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation Förbud gäller mot att inneha elektriska eller elektroniska anläggningar som, utan att vara radioanläggningar, är avsedda att sända radiovågor i annat syfte än som avses i 3 kap. 14 § första stycket lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Detta förbud gäller inte sådana anläggningar som behövs i verk- samhet som bedrivs av , polismyndigheterna, , Försvarsmakten, eller . får efter ansökan av Kriminalvården besluta att förbudet inte ska gälla viss sådan anläggning som behövs i en anstalt eller ett häkte inom kriminalvården för att hindra otillåten mobiltele- fonkommunikation, om anläggningen kan användas utan att skadlig störning uppstår utanför anstalten eller häktet. Genom ett tillägg i andra stycket upptas även , polismyndigheterna och bland de myndigheter som är undantagna från förbudet att inneha störsändare. Ändringen i tredje stycket är enbart språklig. 15.7Förslaget till förordning om ändring i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) Följande myndigheter ska i den utsträckning som framgår nedan inte tillämpa 5 kap. 2 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). diarier över ärenden om kvar- hållande av försändelse på beford- ringsanstalt och om hemlig tele- avlyssning, hemlig teleövervak- ning, hemlig kameraövervak- ning och hemlig rumsavlyss- ning, diarier över förundersök- ningar som rör brott mot rikets säkerhet, samt diarier över för- undersökningar där en fråga om att lägga ned eller inte inleda en förundersökning enligt 8 kap. 1 § lag (0000:00) om särskilda in- hämtningsåtgärder i de brotts- bekämpande myndigheternas verk- samhet prövats. Genom ändringen i paragrafen kommer åklagarmyndigheternas diarier över förundersökningar där en fråga prövats om att lägga ned eller inte inleda en förundersökning enligt 8 kap. 1 § lagen om särskilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verk- samhet behandlas på samma sätt som tvångsmedelsdiarier. De frågor som utredningen har haft att ta ställning till är utom- ordentligt centrala vid prövningen av vad som från proportionalitets- och rättssäkerhetssynpunkter är godtagbart i den brottsbekämpande verksamheten. Såväl regeringsformen som den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, medför krav på en reglering av vissa poli- siära metoder. En sådan reglering har visat sig, ur flera aspekter, vara komplicerad när det gäller såväl ändamålsöverväganden som utform- ningen av lagtext och förarbeten. Användningen av infiltratörer, informatörer och provokation, lik- som av tekniska inhämtningshjälpmedel och tvångsmedelsliknande åtgärder, är förenad med en mängd rättssäkerhetsaspekter. Justitie- ombudsmannen har i ett granskningsärende (diarienum- mer 1772-2007) redogjort för flera centrala frågeställningar när det gäller särskilt användningen av infiltratörer, informatörer och provo- kativa åtgärder. Även utredningen har belyst dessa problemställningar. Om man ska tillåta s.k. okonventionella arbetsmetoder i de brotts- bekämpande myndigheternas verksamhet bör utgångspunkten vara – som utredningen också har funnit – de krav som Europakon- ventionen och regeringsformen uppställer. Det finns naturligtvis också starka skäl i övrigt att beskriva och reglera vissa integritetskänsliga metoder (jfr ovan nämnda JO-be- slut). En genomgående hållning bör därvid vara att detta sker med stor restriktivitet. En sådan inställning är för övrigt bäst förenlig med de allmänna principer som anses böra gälla för tvångsmedelslagstift- ning och annan reglering av arbetsmetoder för brottsbekämpning. Något oundgängligt eller ens starkt behov av en reglering av annat, mera tillåtande, innehåll har heller inte den öppna polisen eller övriga myndigheter förmått beskriva på ett övertygande sätt. Jag har funnit utredningens förslag i följande avseenden vara av sådant innehåll att de inte framstår som godtagbara vid den avvägning som jag har angivit som utgångspunkt. Jag är naturligtvis medveten om att detta ställningstagande kan, och bör, leda till att färre in- filtrationsoperationer kommer att genomföras än vad som blir fallet med utredningsmajoritetens förslag. Det har emellertid sagts från de brottsbekämpande myndigheternas sida att den osäkerhet som under har ansetts gälla kring dessa metoder, har lett till en påtaglig återhållsamhet i användningsfrekvensen. Någon allvar- ligt negativ effekt för beivrandet av brottsligheten, som kan visas bero på denna omständighet, har dock inte beskrivits. Inte heller inhämtade internationella jämförelser föranleder mig till annan be- dömning. I vissa hänseenden skulle utredningens förslag gå längre och medge större befogenheter än vad som gäller i jämförbara länder. Annars brottsliga gärningar samt Nedläggning av förundersökning (6 kap. och 8 kap. i föreslagen lag) Om polisen ska kunna genomföra framgångsrika infiltrationsopera- tioner kan ibland krävas att den infiltrerande polismannen begår gär- ningar som utgör brott eller som kan föranleda sanktionsavgifter. Om detta ska kunna medges utan lagföringskonsekvenser bör emeller- tid regleringen göras snävare än i förslaget. Införandet av sådana bestämmelser innebär en avgörande förändring i förhållande till vad som gäller. En begränsning bör således ske till, förutom, sanktionsavgifter, gärningar som inte kan antas föranleda annan påföljd än böter. Att också låta gärningar omfattas som – om de bedöms enligt reglerna om medverkan till brott, skulle utgöra medverkan i mindre mån en- ligt 23 kap. 5 § – är alltför långtgående. Hänvisningen till nämnda bestämmelse i kan mycket lätt medföra betydande tolkningssvårigheter och en alltför vittgående tillämpning. Denna bestämmelse i är, trots att den funnits , närapå ständigt föremål för olika uppfattningar från åklagare, försvarare och slutligen även domstolen, i rättegångar där tillämpningen förs på tal. Bestämmelserna i om handlande i nöd och nödvärn samt bestämmelser i ger härutöver tillräckligt utrymme för att bemästra de situationer av aktuellt slag som – liksom – kan uppkomma. Bestämmelserna om Nedläggning av förundersökning bör kor- respondera med regleringen av Annars brottsliga gärningar. Biträde av enskilda (7 kap. i föreslagen lag) Vad det här handlar om är inte användande av privatpersoner som informatörer utan om att involvera privatpersoner vid, redan eljest, komplicerade och svårreglerade polismetoder som ljud- och bildupp- tagning, tillträde till vissa utrymmen, särskilda provokativa åtgärder samt utförande av straffbelagda gärningar. I utredningen har belysts ett flertal av de olika problem, dilem- man och tillämpningssvårigheter som framträder när dessa metoder skall tillämpas. I det tidigare nämnda JO-beslutet (diarienummer 1772-2007) dras slutsatsen att ett samarbete med privatpersoner enbart i rena undantagsfall kan vara befogat samt att det under inga omständigheter kan accepteras att polisen har ett organiserat sam- arbete med privatpersoner i syfte att provocera fram brottsliga hand- lingar. Jag delar denna ståndpunkt och anser att utredningsförslaget inte tillgodoser denna mycket restriktiva inställning till biträde av enskil- da personer. Det bör vidare i detta sammanhang nämnas, förutom den problem- inventering som skett, att ytterligare en aspekt är värd att beakta, näm- ligen de påfrestningar som en privatperson utsätts för när denne utnyttjas som biträde i dessa sammanhang. Konsekvensen kan bli att den enskilde , även efter infiltrationsoperationens slut, undandras från möjligheten att leva ett normalt liv – med familjebildning, arbete, vardagligt umgänge och öppet boende m.m. – på grund av de risker som dessa åtgärder för med sig. Rekryteringen av dessa individer sker dessutom inte sällan när de befinner sig under tillbakaträngda livsomständigheter såsom häktade, efterspanade eller eljest under press från de brottsbekäm- pande myndigheterna. Under alla omständigheter råder aldrig något objektivt jämbör- digt eller jämställt förhållande mellan den myndighet som anlitar privatpersonen och denne själv. Det humanitära utnyttjandet som detta innefattar, föreligger typiskt sett inte om enbart polispersonal anlitas för nu aktuella operationer. Man kan naturligtvis på goda grunder diskutera om Säkerhetspolisen ska ges ett utökat utrymme för provokativa åtgärder och biträde av enskilda, utöver den reglering som eljest föreslagits. Med hänsyn till de särskilda förhållanden som råder för Säkerhetspolisen och då in- satsen typiskt sett inte är ägnad att leda till tillvaratagande av bevis som senare framläggs i en rättegång mot en person, kan ett vidgat utrymme för dessa åtgärder möjligen försvaras. Utredningen föreslår inte att systemet med offentliga ombud, som eljest tillämpas vid beslut om hemliga tvångsmedel, ska införas. Om utredningens förslag i övrigt skulle leda till lagstiftning bör dock denna rättsäkerhetsåtgärd komma i tillämpning i vart fall när fråga är om s.k. särskilt ingripande åtgärder enligt 2 kap. 5 § respektive 3 kap. 4 § i den särskilda lagen. Någon skyldighet att till redovisa användningen av sär- skilda inhämtningsåtgärder, motsvarande vad som gäller för använd- ningen av hemliga tvångsmedel, föreslås inte av utredningen. Även i detta avseende är jag av avvikande uppfattning. Någon skarp gräns för nu föreslagna åtgärder, i förhållande till användningen av hemliga tvångsmedel, föreligger inte. Det är väsentligt, inte minst för tilltron till den polisiära maktutövningen, att varje praktiskt genomförbar möjlighet till insyn och kontroll från medborgarnas sida tillvaratas. I vart fall bör redovisningsplikten gälla de åtgärder som jag ovan föreslagit ska omfattas av systemet med offentliga ombud. En särskild utredare ska, med särskilt beaktande av rättssäkerhets- och integritetsskyddsaspekterna, förhållandena i andra länder och det internationella brottsbekämpande samarbetet, överväga vissa straffprocessuella och polisrättsliga frågor angående de brotts- bekämpande myndigheternas dolda spanings- och utrednings- verksamhet. överväga i vilken utsträckning tjänstemän vid de brottsbekämp- ande myndigheterna bör ha möjlighet att i samband med s.k. infiltrationsoperationer ta del i planering och annan förberedelse eller utförande av vissa brott, när detta är nödvändigt för att förhindra eller avslöja allvarlig brottslighet, överväga i vilken utsträckning polisens och tullens rapporte- rings-, anmälnings- och ingripandeskyldighet samt åklagarnas åtalsplikt bör gälla i fråga om brott som kommer till myndig- heternas kännedom i samband med infiltrationsoperationer, överväga i vilken utsträckning de brottsbekämpande myndig- heterna bör kunna använda sig av olika slag av provokativa åtgärder för att förmå en gärningsman att röja sig, överväga förutsättningarna för att i samband med infiltrations- operationer gå in i annans bostad eller vidta andra åtgärder som i polisens eller tullens vanliga verksamhet hade krävt beslut om tvångsmedel, överväga en ändamålsenlig författningsreglering av sådan använd- ning av tekniska spaningsmetoder som utgör ett intrång i en- skildas integritet eller av andra skäl bör lagregleras,