sou · GYB326 · 2010-03-31 00:00:00 — Kravet på ett samband mellan den som gör anspråk på förmånen och den aktuella geografiska arbetsmarknaden ansågs utgöra ett sådant objektivt hänsyn.52 Detta samband kan enligt domstolen bl.a. anses styrkt om en person under en rimlig tidsrymd verkligen sökt arbete i den aktuella medlemsstaten. Det är de behöriga nationella myndigheterna och domstolarna som ska fastställa om ett sådant faktiskt samband finns.53 Flyttningsbidrag får anses vara en sådan ekonomisk förmån som är avsedd att underlätta tillträdet till arbete på den svenska arbetsmarknaden som avsåg i domen. Kravet på likabehandling gäller dock bara sådana unionsmedborgare som på laglig grund uppehåller sig i för att söka arbete och således inte den som från utlandet ansöker om flyttningsbidrag. En fråga i sammanhanget är dock om redan det förhållandet att man har fått en anställning – eller kanske bara en anställningsintervju – här innebär att man har ett tillräckligt faktiskt samband med den svenska arbetsmarknaden? Frågan har såvitt utredningen funnit inte behandlats i praxis. Vad som möjligen skulle kunna användas som ett argument mot att personer som inte redan vistas i har rätt till flyttningsbidrag är att de inte befinner sig i en jämförbar situation med arbetstagare och arbetssökande som redan uppehåller sig här. Diskriminering kan bara uppkomma genom att jämförbara situationer behandlas olika eller att olika situationer behandlas lika. Det finns flera exempel från praxis där har använt sig av detta test för att avgöra om de villkor medlemsstaterna uppställt för rätt till olika förmåner är förenliga med diskrimineringsförbudet i artikel 45.2 i EUF-fördraget.54 52 I den praxis som har utvecklat avseende icke ekonomiskt aktiva unionsmedborgares rätt till fri rörlighet används uttrycket objektiva hänsyn som en beteckning på omständigheter som en medlemsstat kan anföra till stöd för att behålla bestämmelser som hindrar den fria rörligheten. Det finns ingenting som tyder på att domstolen härmed avser något annat än vad avses med uttrycket tvingande hänsyn i det allmännas intresse och som används i mål som rör tillämpningen av reglerna om fri rörlighet för ekonomiskt aktiva personer och tjänster. 53 Förenade målen Vatsouras C-22/08 och Koupatantze C-23/08, punkt 41 (ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen). 54 Se bl.a. mål C-279/93 Schumacker, 1995, s. I-225, punkt 30 och mål C-411/98 , 2000, s. I-8081, punkt 51. Jämför resonemang i mål C-314/05 un , 2007, s. I-11767, punkterna 114–116. Domstolen fann här att delar av den svenska medbestämmandelagen stred mot diskrimineringsförbudet i artikel 50 i 78 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler 6.5 Möjligheterna till undantag vid tvingande allmänintresse I avsaknad av stöd i regler på EU-nivå måste enligt fast praxis från nationella åtgärder som kan hindra eller avskräcka en unionsmedborgare från att utnyttja den fria rörligheten tillämpas på ett icke nationalitetsdiskriminerande sätt och motiveras av ett tvingande hänsyn i det allmännas intresse. Åtgärden måste dessutom uppfylla kraven enligt proportionalitetsprincipen, dvs. utgöra ett lämpligt sätt att uppnå det eftersträvade syftet och inte gå längre än nödvändigt för att uppnå syftet.55 Arbetsförmedlingens nuvarande tillämpning av förordningen om flyttningsbidrag utgör som framgått av avsnitt 6.3 ett hinder för den fria rörligheten. Kravet på att arbetet ska vara i verkar dock tillämpas på ett icke nationalitetsdiskriminerande sätt, eftersom det tillämpas lika på svenska medborgare och arbetstagare och arbetssökande från andra medlemsstater. Av fast praxis följer vidare att även på områden där EU saknar möjlighet att harmonisera medlemsstaternas lagstiftningar, t.ex. avseende sysselsättningspolitiken, så måste medlemsstaterna utöva sin behörighet på ett sätt som inte hindrar den fria rörligheten.56 Det betyder att om har valt att införa ett flyttningsbidrag måste också villkoren för att komma i åtnjutande av bidraget utformas på ett sätt som inte strider mot EUF-fördraget. har ansett att främjande av sysselsättningen är ett tvingande hänsyn till allmänintresset.57 Allmänna påståenden om att sysselsättningen gynnas av en viss åtgärd räcker dock inte för att kunna tillämpa regler som begränsar den fria rörligheten utan någon form av precisering krävs.58 EG-fördraget (nu artikel 57 i EUF-fördraget), just därför att reglerna innebär att företag som är etablerade i andra medlemsstater och som är bundna av ett kollektivavtal i rättsligt hänseende behandlas på samma sätt som svenska företag som inte har tecknat ett sådant avtal (dvs. olika fall behandlas lika). 55 Se bl.a. mål C-55/94 , 1995, s. I-4165, punkt 37. 56 EU:s behörighet på sysselsättningsområdet framgår av avdelning IX i EUF-fördraget. Enligt artikel 147 i EUF-fördraget ska unionens insatser begränsas till att uppmuntra till ett samarbete mellan medlemsstaterna och till att vidta stödjande och kompletterande åtgärder. Av artikel 149 i EUF-fördraget framgår det att all harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar på området är förbjuden. 57 Mål C-208/05 ITC, 2007, s. I-181, punkt 39. 58 Mål C-208/05 ITC, 2007, s. I-181, punkt 41. EU-rättsliga regler SOU 2010:26 I svaret till kommissionen (se avsnitt 5.3) utvecklar regeringen argumenten och hävdar att flyttningsbidraget inte bara bidrar till en ökad flexibilitet och rörlighet på den svenska arbetsmarknaden genom att bidra till en utjämning av sysselsättningsläget mellan olika regioner, utan att det också stimulerar nyckelpersoner att flytta till ur ett regionalt utvecklingsperspektiv särskilt utsatta regioner. Vidare sägs att måste kunna vidta åtgärder för att förebygga och hantera missförhållanden på den egna arbetsmarknaden samt att vi inte kan förlita oss på att andra länder vidtar åtgärder som leder till att deras medborgare tar bristyrken i . Ett ytterligare argument är att om rätten till flyttningsbidrag utsträcktes till att omfatta anställningar utanför så skulle det kunna leda till att förlorar nyckelpersoner. Avslutningsvis framhålls att den praktiska tillämpningen av reglerna förutsätter goda kunskaper om arbetsmarknads- och sysselsättningsläget på såväl det lokala som det nationella planet samt om inhemsk praxis på näraliggande områden. Mot argumenten att flyttningsbidraget bidrar till att öka rörligheten och flexibiliteten på den svenska arbetsmarknaden och att det kan stimulera nyckelpersoner att flytta till ur regionalt utvecklingsperspektiv särskilt utsatta regioner finns inget att invända. Däremot är det svårt att se att ett beviljande av flyttningsbidrag för anställning i andra medlemsstater skulle motverka dessa syften. Visserligen skulle en utvidgad rätt till flyttningsbidrag kunna leda till att nyckelpersoner söker sig till arbetsmarknaden i andra medlemsstater. Dock torde en tillämpning av reglerna som innebär att bidrag under inga omständigheter beviljas avseende anställningar i en annan medlemsstat gå längre än vad som är nödvändigt för att motverka att den svenska arbetsmarknaden förlorar nyckelpersoner. En begränsning till att endast avse anställningar i av det skälet att andra länder inte vidtar motsvarande åtgärder till nytta för svensk arbetsmarknad skulle knappast godtas av EUdomstolen. är ju skyldigt att uppfylla de krav som unionsrätten ställer oberoende av vilka förmåner andra medlemsstater väljer att införa inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Vad slutligen gäller argumentet att det saknas tillräckliga kunskaper om arbetsmarknaden i andra länder för att kunna göra korrekta bedömningar är följande av intresse. Arbetsförmedlingen ingår i samarbetsnätverket () som ska främja fri rörlighet för arbetstagare inom EES och som ger 80 SOU 2010:26 EU-rättsliga regler särskild rådgivning och vägledning om rättigheter och skyldigheter för arbetstagare som bor i ett land och arbetar i ett annat. Av nätverkets hemsida framgår att Eures har ett personalnätverk med omkring 800 rådgivare över hela som är i kontakt med arbetssökande och arbetsgivare. Nätverket har också drygt 20 gränsöverskridande partnerskap spridda över hela . Partnerskapen syftar till att tillmötesgå behovet av information och samordning i samband med arbetskraftens rörlighet i gränsregionerna och omfattar offentliga arbetsförmedlingar och yrkesutbildningsinrättningar, arbetsgivare och fackliga organisationer, lokala myndigheter och andra institutioner som arbetar med sysselsättning och yrkesutbildning. Dessa gränsöverskridande partnerskap utgör värdefulla kontaktpunkter för sysselsättningsmyndigheterna i regionerna, för länderna och för arbetsmarknadens parter. De har också en nyckelroll när det gäller att skapa en verklig europeisk arbetsmarknad. Arbetsförmedlingen torde mot denna bakgrund inte ha några större problem att få fram den kunskap och information om arbetsmarknaden i andra länder inom EES, särskilt inte i gränsregioner, som krävs för att bedöma om ett flyttningsbidrag är motiverat. Går det däremot, trots ansträngningar, inte att få fram nödvändig information torde det inte strida mot EUF-fördraget att avslå en ansökan om flyttningsbidrag. Vid en samlad bedömning framstår det mot denna bakgrund som mindre troligt att , vid en eventuell prövning, skulle låta sig övertygas om att det huvudsakliga syftet med flyttningsbidraget – att öka rörligheten och flexibiliteten på den svenska arbetsmarknaden – inte skulle kunna nås på ett mindre ingripande sätt än att kräva att arbetet ska vara förlagt till . Det finns emellertid andra argument som medlemsstaterna angett som skäl för att införa åtgärder som begränsar den fria rörligheten för arbetstagare och som godtagits av . Utgångspunkten är att rent ekonomiska skäl inte kan utgöra ett tvingande allmänintresse.59 Av två domar som avsåg rätt till studiemedel framgår det dock att medlemsstaterna får vidta åtgärder för att försäkra sig om att det bistånd som beviljas studenter för studier i en annan medlemsstat inte blir en orimlig börda som kan 59 Se bl.a. mål C-109/04 Kranemann, 2005, s. I-2421, punkt 34 och mål C-209/03 Bidar, 2005, s. I-2119, punkt 68. EU-rättsliga regler SOU 2010:26 påverka den sammanlagda nivån på det bistånd som totalt kan ges.60 Ett motsvarande resonemang borde kunna tillämpas på möjligheten till flyttningsbidrag. Om Arbetsförmedlingens tillämpning av reglerna är nödvändig för att inte det ursprungliga och huvudsakliga syftet med bidraget ska äventyras – att öka rörligheten och flexibiliteten på den svenska arbetsmarknaden – torde kravet på ett tvingande allmänintresse vara uppfyllt. Givet de språkliga och kulturella skillnaderna mellan EU:s medlemsstater får det dock antas att en relativt liten andel av de bidragsberättigade skulle utnyttja denna möjlighet, och även vid ett korrekt tillämpat flyttningsbidrag så skulle kostnaderna vara små i förhållande till kostnaderna för den totala arbetsmarknadspolitiken (jämför avsnitt 14). Till detta kommer att varje arbetssökande med svensk arbetslöshetsersättning som får ett nytt arbete – även om det är i en annan medlemsstat – minskar trycket på den svenska statskassan. Sannolikheten för att ett slopande av det krav på att arbetet ska vara förlagt till som ställts upp i tillämpningen skulle kunna leda till en orimlig börda som kan påverka den sammanlagda nivån på det bidrag som totalt kan ges får därför bedömas som liten. Enligt utredningsdirektiven ska flyttningsbidrag kunna beviljas bara den som bl.a. är inskriven hos den offentliga arbetsförmedlingen. Enligt gällande myndighetsföreskrifter är en förutsättning för inskrivning att personen gör ett personligt besök hos förmedlingen (se avsnitt 4.1). Ett krav på personligt besök som förutsättning för inskrivning och därmed tillgång till Arbetsförmedlingens service och flyttningsbidrag kan hävdas leda till indirekt diskriminering av arbetssökande från andra medlemsstater som inte vistas i , eftersom dessa kan ha svårare än svenskar i att göra ett personligt besök hos en myndighet i . Som nämnts i avsnitt 6.4.2 får den service som Arbetsförmedlingen ger i form av bl.a. inskrivning anses vara att betrakta som sådan hjälp enligt artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68 som arbetssökande från andra medlemsstater ska få i samma utsträckning som svenskar får det. Frågan om krav på personligt besök kan uppställas som förutsättning för sådan hjälp har såvitt framkommit inte belysts i praxis. Det kan inte ens anses klarlagt om eller i vilken utsträckning någon som inte vistas i men som söker 60 Se förenade målen C-11/06 och C-12/06 och , 2007, s. I-9161, punkt 43 samt mål C-209/03 Bidar, 2005, s. I-2119, punkterna 56 och 57. SOU 2010:26 EU-rättsliga regler arbete här enligt artikel 5 i förordning (EEG) nr 1612/68 eller artikel 45.2 i EUF-fördraget ska ha rätt till likabehandling i fråga om Arbetsförmedlingens hjälp. Som framgår av avsnitt 4.3 är avsikten att Arbetsförmedlingen och den arbetssökande ska komma överens om en individuell handlingsplan. Den individuella handlingsplanen är i det enskilda fallet ett viktigt arbetsmarknadspolitiskt instrument som ska bidra till att myndighetens insatser blir effektiva och som därmed ytterst syftar till att främja sysselsättningen. Kravet på att i samband med ett personligt besök överenskomma en individuell handlingsplan får – i avsaknad av rättspraxis från om motsatsen – i vart fall anses vara en både ändamålsenlig och proportionerlig åtgärd för att främja sysselsättningen. Kravet på ett personligt besök får därför under alla förhållanden anses tillåtet enligt EUrätten. 6.6 EU-rättsliga aspekter på nuvarande villkor för flyttningsbidrag 6.6.1 Inledning Avslutningsvis i detta avsnitt finns det anledning att beröra några andra bestämmelser i förordningen om flyttningsbidrag ur ett EUrättsligt perspektiv. Av 3 § framgår det att flyttningsbidrag inte får lämnas om anställningen är arbetstagarens första efter avslutad utbildning. Denna begränsning gäller dock inte om utbildningen är en arbetsmarknadsutbildning eller en vuxenutbildning. Av 6 § första stycket följer det att respenning får lämnas utan att villkoren i 5 § är uppfyllda till den som har en yrkeshögskoleutbildning och som har fått anställning i yrket vid ett stödberättigat företag i en ort som avses i förordning (1999:1382) om stödområden för vissa regionala företagsstöd, om arbetskraft med sådan utbildning inte finns att få tag i på orten. Med yrkeshögskoleutbildning torde avses en sådan eftergymnasial utbildningsform som kombinerar teori med arbetslivsanknutet lärande och som regleras i lagen (2009:128) om och förordningen (2009:130) om . Av 6 § andra stycket förordningen om flyttningsbidrag följer det vidare att den som bor inom ett stödområde och som har fått stadigvarande anställning i en annan ort kan få respenning utan att 83 EU-rättsliga regler SOU 2010:26 villkoren i 5 § är uppfyllda, om flyttningen förbättrar möjligheterna för någon annan arbetssökande som har svårt att byta bostadsort att få arbete inom stödområdet. Några frågor med EU-rättslig anknytning kan identifieras mot bakgrund av dessa bestämmelser. Den första frågan rör förhållandet till praxis om erkännande av utländska yrkeskvalifikationer, den andra frågan rör förhållandet till EUFfördragets regler om statligt stöd till företag (statsstöd) som vrider konkurrensen snett och den tredje frågan rör hur de utvidgade möjligheterna till respenning avseende stödområden i förhåller sig till den fria rörligheten för arbetstagare. 6.6.2 Utländska utbildningar Inom EU gäller en princip som innebär att en medlemsstat, vid en ansökan från någon om att få tillträde till ett reglerat yrke, är skyldig att jämföra de kvalifikationer som intygas genom ett behörighetsbevis utfärdat i en annan medlemsstat med de som krävs för att utöva samma yrke i det mottagande landet. Om jämförelsen visar att kvalifikationerna åtminstone är likvärdiga, finns det en skyldighet att erkänna det utländska behörighetsbeviset, dvs. ge tillträde till det reglerade yrket.61 Principen ska enligt praxis också tillämpas när yrket inte är reglerat, dvs. när det för tillträde till yrket inte enligt lagstiftning krävs ett särskilt behörighetsbevis. I det senare fallet ska de behöriga myndigheter som ansvarar för en klassificering av medborgare från andra medlemsstater som kan vara av betydelse för möjligheten att få ett arbete i det mottagande landet, vid klassificeringen ta hänsyn till examensbevis, kunskaper, kvalifikationer och andra bevis som personen i fråga skaffat sig i en annan medlemsstat.62 Kravet i 6 § första stycket förordningen om flyttningsbidrag på att sökanden ska ha genomgått en yrkeshögskoleutbildning innebär inte att yrket är reglerat i den mening som ovan har nämnts, eftersom det inte är avgörande för att få tillträde till yrket i sig. En tillämpning enligt bestämmelsens ordalydelse innebär dock att 61 Mål C-340/89 Vlassopoulou, 1991, s. I-2357. Principen kommer också till uttryck i och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer, EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. 62 Mål C-164/94 Aranitis, 1996, s. I-135, punkterna 31 och 32. Se även mål C-586/08 , punkt 34 (ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen). SOU 2010:26 EU-rättsliga regler personer med utbildningar från andra medlemsstater klassificeras som obehöriga att ansöka om respenning, vilket försvårar deras tillträde till den svenska arbetsmarknaden och därmed hindrar den fria rörligheten för arbetstagare. Samma effekt får bestämmelsen i 3 § förordningen om flyttningsbidrag enligt vilken flyttningsbidrag får lämnas direkt efter en avslutad utbildning endast om utbildningen är en arbetsmarknadsutbildning eller en vuxenutbildning . Av den praxis som ovan har nämnts följer att Arbetsförmedlingen i dessa fall är skyldig att undersöka om sökandens kvalifikationer motsvarar kraven i en svensk yrkeshögskoleutbildning, arbetsmarknadsutbildning respektive vuxenutbildning . Är kvalifikationerna likvärdiga, ska personerna ha möjlighet att få flyttningsbidrag på i övrigt samma villkor som om utbildningen hade varit svensk. 6.6.3 Statsstöd Av artikel 107.1 i EUF-fördraget framgår det att stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel (statsstöd), av vilket slag det än är, och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion är oförenliga med den inre marknaden om de påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Begreppet stöd har av givits en vid definition och omfattar varje åtgärd varigenom medlemsstaterna för att genomföra sina egna ekonomiska och sociala mål genom ensidiga och självständiga beslut ger företag eller andra rättssubjekt tillgång till medel eller fördelar som skall främja förverkligandet av de eftersträvade ekonomiska eller sociala målen.63 Ett bidrag i form av respenning som endast lämnas avseende anställningar i företag inom vissa geografiska områden skulle kunna omfattas av denna definition och därmed av tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget. Genom den s.k. de minimis-förordningen som kommissionen antog 2006 undantas emellertid stöd av mindre betydelse från artikelns tillämpningsområde64, och genom den s.k. allmänna gruppundantagsförordningen undantas vissa regionala investerings 63 Mål 61/79 Denkavit, 1980, s. 1205, punkt 31. 64 Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse, EUT L 379, 28.12.2006, s. 5. EU-rättsliga regler SOU 2010:26 och sysselsättningsstöd.65 I förordningen (1999:1382) om stödområden för vissa regionala företagsstöd, till vilken 6 § första stycket förordningen om flyttningsbidrag hänvisar, fastställs det var i landet företagsstöd kan lämnas enligt bl.a. förordningen (2000:283) om regionalt bidrag till företagsutveckling och förordningen (1998:996) om sysselsättningsbidrag. Av de två sistnämnda förordningarna framgår det att bidrag bara får lämnas i enlighet med de begränsningar som fastställts i de minimis-förordningen respektive den allmänna gruppundantagsförordningen. Så länge dessa villkor är uppfyllda torde bestämmelsen i 6 § förordningen om flyttningsbidrag om att respenning får lämnas avseende arbete i ett stödberättigat företag i inte komma i konflikt med . 6.6.4 Svenska stödområden och fri rörlighet för arbetstagare respenning enligt 6 § första stycket förordningen om flyttningsbidrag bara lämnas utan de begränsningar som anges i 5 § till personer som flyttar till ett stödområde i kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Det blir ju mer attraktivt att ta ett arbete i (en del av) än i en annan medlemsstat, eftersom respenning enligt bestämmelsen bara kan lämnas i det förra fallet. Att bestämmelsen, som främst får anses vara föranledd av regionalpolitiska motiv, torde vara förenlig med innebär knappast att den med automatik också är förenlig med bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare i artikel 45 i EUF-fördraget. Utan någon närmare vägledning i praxis får frågan om syftena bakom bestämmelsen är sådana att hindret kan motiveras av ett tvingande hänsyn i det allmännas intresse anses öppen. Vad däremot gäller bestämmelsen i 6 § andra stycket, som innehåller ett krav på bosättning i ett stödområde, är det svårt att se att den skulle begränsa den fria rörligheten för arbetstagare, eftersom respenning kan lämnas oberoende av sökandens nationalitet och 65 Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), EUT L 214, , s. 3. Stöd som understiger de tröskelvärden som anges i de minimis-förordningen eller som omfattas gruppundantagsförordningen behöver inte heller anmälas till kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 108.3 i EUF-fördraget. SOU 2010:26 EU-rättsliga regler 87 oavsett om den nya stadigvarande anställningen finns på en annan ort i eller i en annan medlemsstat. Möjligen skulle den kunna anses ha en indirekt nationalitetsdiskriminerande effekt, eftersom betydligt fler svenska än utländska medborgare torde bo inom ett stödområde. Den bestämmelsen torde dock kunna motiveras av intresset av att främja sysselsättningen för arbetslösa som bor i stödområden och har svårt att byta bostadsort, något som enligt vad som tidigare nämnts av har ansetts utgöra ett tvingande hänsyn till allmänintresset.66 Bestämmelsen torde få bara marginella återverkningar på den fria rörligheten för arbetstagare, och respenning kan enligt bestämmelsen lämnas oavsett om den nya stadigvarande anställningen finns i en annan ort i eller i en annan medlemsstat. Därmed får bestämmelsen anses vara förenlig med artikel 45 i EUF-fördraget. 66 Mål C-208/05 ITC, 2007, s. I-181, punkt 39. 7 Flyttningsbidrag i våra grannländer Det har inte varit möjligt att inom ramen för tillgänglig utredningstid göra några närmare undersökningar om utländsk rätt. En rundfråga om vilka möjligheter som finns i våra grannländer till offentligt kontant stöd för arbetsmarknadsrelaterade förflyttningar har dock gjorts. Nedan sammanfattas det som framkommit av de svar som kommit in.67 7.1 I finns det vissa möjligheter för arbetslösa att få kontant bidrag för motsvarigheten till respenning för bohagstransport (flyttehjælp).68 Det krävs dock att arbetsgivaren har anmält den lediga anställningen och att arbetsmarknadsmyndigheten inte kunnat hänvisa arbetskraft. Vidare krävs det att anställningen inte på förhand är begränsad till än och att den dagliga pendlingstiden med allmänna kommunikationer, om flyttning inte skett, skulle ha överstigt . I kan bl.a. arbetslösa också få motsvarigheten till pendlingsstöd för dagpendling (befordringsgodtgørelse) vid deltagande i vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder.69 67 Någon egentlig egen undersökning av primärmaterialet har alltså inte gjorts. 68 Bekendtgørelse om en aktiv beskæftigelsesindsats, . 743 af 3. , §§ 94–99. 69 Bekendtgørelse af lov om en aktiv beskæftigelsesindsats, Lovbekendtgørelse nr.