sou · GYB341 · 2010-06-22 00:00:00 — Till belysning av detta kan följande exempel uppställas. Om kompensationen beräknas på samma sätt som avkastningsränta, så skulle den aktuella räntesatsen per uppgå till . Utifrån en räntesats om skulle en utbetalning i form av t.ex. sjukpenning om som fördröjs leda till en kompensation om 100 kronor.48 Ytterligare uppgifter som belyser kompensationens värde för den enskilde kan hämtas från kapitel 10. Där presenteras kostnadsberäkningar som och gjort för utredningens räkning. Av beräkningarna framgår bl.a. följande. Beträffande sjukpenning skulle det i hälften av de fall som aktualiserar kompensation röra sig om ett kompensationsbelopp som inte överstiger . Det genomsnittliga kompensationsbeloppet skulle uppgå till . I fråga om föräldrapenning skulle hälften av kompensationsutbetalningarna vara på och den genomsnittliga utbetalningen uppgå till . När det gäller sjukersättning skulle det genomsnittliga kompensationsbeloppet uppgå till , medan det i mer än hälften av fallen skulle röra sig om belopp . Vidare framgår att ungefär hälften av kompensationsutbetalningarna i ärenden om inkomstpension, tilläggspension och 48 Utredningens överväganden i fråga om konstruktion och beräkning av kompensationen utvecklas i kapitel 7. För- och nackdelar med ekonomisk kompensation garantipension skulle vara högst . När det gäller bostadstillägg för pensionärer skulle cirka hälften av utbetalningarna vara eller lägre. Anledningen till att kompensationsbeloppen i många fall blir låga är att det räntegrundande beloppet ofta inte är så högt och att den tid som ränta beräknas på – trots den generösa regleringen i förslaget – ofta inte blir så lång. Det bör visserligen beaktas att beräkningarna utgår från de historiskt låga räntenivåer som gäller . Om räntorna höjs kommer också kompensationsbeloppen att öka. Även med beaktande av detta är det emellertid utredningens uppfattning att värdet av kompensationen måste betecknas som begränsat ur den enskildes perspektiv. Det ekonomiska värdet måste också sättas i relation till de problem som de enskilda drabbas av. Den form av kompensation som utredningens förslag innebär bygger, som framgått ovan, på en räntekonstruktion och inte på skadeståndsrättsliga principer. En sådan form av kompensation lämpar sig väl för att ersätta en förlust av möjligheten att göra pengar räntebärande. Problemen med långa handläggningstider är emellertid ofta av en annan dimension. Även om vissa mindre ekonomiska förluster i form av räntor och påminnelseavgifter kan drabba den enskilde torde det ofta handla om en oro för framtida försörjning m.m. Den typen av psykisk påfrestning låter sig inte kompenseras genom räntebelopp som blir ganska små. Mot dessa begränsade fördelar ska som angetts ovan vägas kostnaderna för en ordning där enskilda ges ekonomisk kompensation. Utbetalningarna av tillägg kan uppskattas till . Men de administrativa kostnaderna är högre än så. Det betyder att det kostar mer att införa systemet än vad de enskilda sammantaget tjänar på det, åtminstone efter införandet. Det kan naturligtvis hävdas att om det av principiella skäl anses viktigt att värna den enskildes rätt till en förmån genom att införa ett system med ekonomisk kompensation så är det värt priset. Här måste det också hållas i minnet att det framstår som olämpligt att finansiera ett sådant system på något annat sätt än genom omfördelningar inom respektive myndighets förvaltningsanslag eller genom omprioriteringar när det gäller de förmåner vars administration bekostas av avgifter från pensionsspararna. Det betyder i sin tur att annan verksamhet måste anpassas efter detta. För- och nackdelar med ekonomisk kompensation Om det ska ske genom personalneddragningar handlar det i runda tal om 50 heltidsanställningar. Det finns en betydande risk att en sådan personalneddragning kommer att få en negativ inverkan på handläggningstiderna, och en sådan effekt är inte acceptabel. Sammantaget gör utredningen den bedömningen att den enskildes skydd för rätten till en förmån inte skulle vinna så mycket genom ett system med ekonomisk kompensation att det är värt de kostnader som är förknippade med systemet. Utredningen avråder därför från att införa ett sådant system. 7Utformningen av ett system med kompensationstillägg Utredningen har i kapitel 6 analyserat de främsta argumenten för och emot att införa en ordning där enskilda ges ekonomisk kompensation hos och . Som framgått av avsnitt 6.5 ovan är det utredningens uppfattning att ett sådant system inte bör införas. I direktiven anges emellertid att utredningen som utgångspunkt ska föreslå ett system med ekonomisk kompensation på grund av lång handläggningstid. Det anges vidare att utredningen därvid ska utarbeta ett heltäckande regelsystem för när och i olika fall ska vara skyldiga att betala sådan kompensation. Mot denna bakgrund presenterar utredningen i det följande ett förslag till ett system med ekonomisk kompensation i angivna situationer. Om ett system med kompensation ska införas är det således utredningens uppfattning att ett sådant system bör utformas i enlighet med det förslag som utredningen här lämnar. Det har under utredningsarbetets gång tydligt framkommit att det finns behov av att begreppsmässigt särskilja den nu aktuella kompensationen från annan ersättning, exempelvis sådan som betalas ut i form av en socialförsäkringsförmån. På motsvarande sätt finns ett behov av att kunna hålla isär kompensationen från olika typer av redan befintliga räntesystem. Utredningen har mot denna bakgrund valt att kalla den kompensation som enligt utredningens förslag ska betalas ut för kompensationstillägg. Detta kapitel inleds med en analys av vilka förmåner som bör omfattas av ett system med kompensationstillägg. Därpå följer utredningens överväganden bl.a. i fråga om det Utformningen av ett system med kompensationstillägg bör uppkomma en skyldighet att betala sådant tillägg. Utredningen behandlar därefter frågan om tillägget bör konstrueras som ett fast belopp eller som någon form av ränta. Slutligen redogörs för ett antal viktiga räntesatser som används inom den svenska förvaltningen. I det avsnittet presenterar utredningen också sin bedömning i fråga om hur en räntesats bör konstrueras när det gäller beräkningen av kompensationstillägg. 7.2Vilka förmåner bör omfattas? Utredningens förslag: Alla förmåner som handläggs av eller ska som utgångspunkt omfattas av systemet med kompensationstillägg. Undantag bör endast göras beträffande kostnadsersättningar inom ramen för aktivitetsstödet och utvecklingsersättningen samt i fråga om jämställdhetsbonus, tandvårdsstöd och det s.k. . En grundläggande fråga vid utformningen av ett system där ekonomisk kompensation ska ges till den som fått vänta på en utbetalning är vilka förmåner som ska omfattas av systemet. De förmåner som handläggs av och är av flera olika slag. Det rör sig, som redovisats i kapitel 3 ovan, om familjeförmåner, förmåner vid sjukdom eller arbetsskada, förmåner vid funktionshinder, förmåner vid ålderdom, bostadsstöd, m.m. Därutöver handlägger sådana förmåner som inte direkt ingår i socialförsäkringssystemet, exempelvis jämställdhetsbonus och förmåner till totalförsvarspliktiga. En del förmåner avser specifika tidsperioder och utbetalas löpande. Andra förmåner, t.ex. bilstöd, är inte på samma tydliga sätt knutna till någon särskild period. De olika förmånernas vitt skilda karaktär innebär att det i många avseenden ställs olika krav på utredningen och handläggningen hos den ansvariga myndigheten. Det innebär också att handläggningstiden för olika förmåner kan variera kraftigt. Mot denna bakgrund finns det anledning att fundera över om en skyldighet att betala ut kompensationstillägg bör omfatta alla förmåner eller om vissa förmåner bör undantas från ett sådant system. Utformningen av ett system med kompensationstillägg Syftet med att införa ett system med kompensationstillägg bör, enligt utredningens mening, vara att det ska stärka den enskildes förhållandevis oskyddade rätt till en förmån (jfr kapitel 6 ovan). Det syftet gör sig gällande beträffande i stort sett alla de förmåner som eller handlägger. Utgångspunkten för övervägandena i frågan om vilka förmåner som ska omfattas av systemet bör därför vara att alla ska omfattas om inte beaktansvärda skäl talar emot det. Ett tänkbart argument för att undanta vissa förmåner är att behovet av skydd är mer framträdande i fråga om somliga förmåner än beträffande andra. Utifrån ett sådant resonemang skulle en tänkbar lösning kunna vara att inrikta regleringen om kompensation på de förmåner där det verkligen har betydelse för den enskildes dagliga försörjning. Med andra ord skulle kompensationsskyldigheten omfatta enbart de förmåner som typiskt sett är av störst betydelse för den enskildes ekonomi. På så sätt skulle bestämmelserna om kompensation på grund av lång handläggningstid koncentreras till situationer där det kan sägas finnas störst behov av att stärka den enskildes rätt till förmånen. I så fall skulle man kunna låta systemet omfatta de förmåner som uppvisar stora likheter med ersättning för arbete. Om en sådan lösning skulle väljas skulle den lagtekniska regleringen också kunna utgå från den skatterättsliga lagstiftningen på så sätt att de förmåner som är skattepliktiga även skulle omfattas av möjligheten till kompensationstillägg. Skatteplikten omfattar nämligen just de förmåner som i skatterättsliga sammanhang likställs med ersättning för arbete (jfr 10, 11 och 15 kap. inkomstskattelagen). För övriga förmåner skulle det då inte kunna utgå något kompensationstillägg. Följande förmåner är inte skattepliktiga enligt inkomstskattelagen (jfr 8 kap. 9–11, 15–17 och 19 §§ samt 11 kap. 25 och 31– 33 §§ inkomstskattelagen): särskilt pensionstillägg, efterlevandestöd till barn, bostadstillägg, äldreförsörjningsstöd, ersättning för merutgifter för arbetsresor (i stället för sjukpenning), utvecklingsersättning, rehabiliteringsersättning (såvitt avser utgifter för nattlogi eller resor m.m.), handikappersättning, assistansersättning, bilstöd, vårdbidrag (såvitt avser merkostnader), adoptionsbidrag, barnbidrag, förlängt barnbidrag, flerbarnstillägg, underhållsstöd, familjebidrag till totalförsvarspliktiga i form av näringsbidrag samt bostadsbidrag. Förmåner som enligt inkomstskattelagen däremot omfattas av skatteplikten är bl.a.: inkomstpension, tilläggspension, garantipension, Utformningen av ett system med kompensationstillägg premiepension, sjukersättning, aktivitetsersättning, garantiersättning, arbetsskadelivränta, föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning, graviditetspenning, sjukpenning, närståendepenning, smittbärarpenning, rehabiliteringspenning (dock inte den del som avser utgifter för nattlogi eller resor m.m.), aktivitetsstöd, dagpenning till totalförsvarspliktiga och vårdbidrag (dock inte den del som avser merkostnader). En lösning som knyter kompensationstillägget till skattskyldigheten innebär dock, som framgår ovan, att även vissa förmåner som kan ha särskilt stor betydelse för den enskilde faller utanför systemet. Här avses bl.a. handikappersättning, assistansersättning, barnbidrag, underhållsstöd och bostadsbidrag. Redan på grund härav bör tillägget inte begränsas till de förmåner som enligt inkomstskattelagen omfattas av skatteplikt. De förmåner som har stor betydelse för den enskildes ekonomi skulle naturligtvis i stället kunna avgränsas genom någon form av generalisering. Enligt utredningens mening är detta dock mindre lämpligt. Det går inte att bortse från att det är ytterst individuellt vilka ersättningar som kan sägas vara avgörande för privatekonomin. En sådan bedömning är i högsta grad beroende av de individuella förutsättningarna i varje enskilt fall. Mot denna bakgrund anser utredningen att ett system för kompensationstillägg inte bör knytas till den betydelse som förmånen kan ha för den enskildes försörjning. Ytterligare ett sätt att bestämma vilka förmåner som bör ingå i ett system för kompensationstillägg skulle kunna vara att utesluta sådana förmåner som normalt sett kräver en omfattande utredning, eftersom det kan vara svårt att i dessa fall definiera vad som är oacceptabelt lång handläggningstid. Exempel på sådana utredningskrävande förmåner är sjukersättning och assistansersättning. Det förhållandet att en viss förmån generellt sett kräver lång handläggningstid kan enligt utredningens mening emellertid knappast utgöra skäl för att inte låta den omfattas av möjligheten till kompensationstillägg. Utredningens slutsats av det som sagts nu blir att det inte bör gälla några mer generella begränsningar i fråga om möjligheten att få kompensationstillägg. Ett sådant resonemang stämmer dessutom bäst överens med kompensationstilläggets syfte att stärka den enskildes rätt till en viss förmån. Detta hindrar dock inte att undantag kan behöva göras om en viss förmån av särskilda skäl inte bör ingå. Så kan vara fallet om förmånen till större del handläggs av annan myndighet än eller Utformningen av ett system med kompensationstillägg eller om handläggningen av andra orsaker ligger utanför eller kontroll. Utifrån de angivna förutsättningarna finns särskilda skäl att inte låta förmånen jämställdhetsbonus omfattas av möjligheten till kompensationstillägg. När det gäller jämställdhetsbonus går det till på så sätt (se kapitel 3 ovan) att till ska lämna uppgifter om beslutad bonus året bonusen avser. Den berättigade föräldern kan därefter, genom kreditering, tillgodoräknas ett belopp motsvarande bonusen i samband med skattebeskedet. Hanteringen av jämställdhetsbonusen ligger således till viss del utanför kontroll. Dessutom tillgodoräknas föräldern bonusen först efter beslut. Jämställdhetsbonusen är således en förmån som enligt utredningens mening inte lämpar sig för kompensationstillägg. Även i fråga om aktivitetsstöd och utvecklingsersättning finns skäl att i vissa avseenden överväga ett undantag från reglerna om kompensationstillägg. Som framgår av kapitel 3 ovan kan sådan ersättning utgå till den som deltar i vissa åtgärder inom de arbetsmarknadspolitiska programmen. Aktivitetsstöd och utvecklingsersättning beräknas och utbetalas av . Sådan ersättning bör därför kunna omfattas av reglerna om kompensationstillägg. Stöd till vissa kostnader som bl.a. resor, logi och dubbelt boende beräknas och utbetalas däremot av Arbetsförmedlingen och ligger därmed utanför utredningens uppdrag. Inom det statliga tandvårdsstödet finns dels ett allmänt tandvårdsbidrag, dels ett skydd mot höga kostnader som kallas tandvårdsersättning. Regler om tandvårdsstödet finns bl.a. i lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd1. Varken högkostnadsskyddet eller bidraget utgörs av ekonomisk ersättning som utbetalas till den enskilde. Bidraget, som i och för sig utgörs av en ekonomisk ersättning, är nämligen konstruerat som ett tillgodohavande hos och pengarna betalas ut direkt till behandlande tandläkare eller tandhygienist (vårdgivaren).2 Det finns därför inte anledning att låta bestämmelserna om kompensationstillägg omfatta tandvårdsstödet. 1Ytterligare bestämmelser finns i förordningen (2008:193) om statligt tandvårdsstöd, i Tandvårds- och läkemedelsförmånsverkets föreskrifter och allmänna råd (TLVFS 2008:1) om statligt tandvårdsstöd samt i föreskrifter (FKFS 2008:6) om statligt tandvårdsstöd. 2Om en försäkrad vänder sig till en vårdgivare inom EU/EES-området, utom , kan det dock i vissa fall finnas en möjlighet till ersättning i efterhand (se kapitel 3 ovan). Utformningen av ett system med kompensationstillägg Den som tillfälligt vistas i ett annat EU/EES-land eller har rätt till nödvändig vård på samma ekonomiska villkor som invånarna i landet. För att få det krävs i de flesta fall ett europeiskt sjukförsäkringskort (s.k. ) som visar att svensk försäkringstillhörighet föreligger. En sådan förmån som inte har karaktären av ekonomisk ersättning passar svårligen in i ett system med ekonomisk kompensation för lång handläggningstid. I direktiven för utredningen anges dessutom att utredningen ska undersöka förutsättningar för att införa en skyldighet för och att ekonomisk kompensera enskilda som har fått vänta på en utbetalning . Det innebär således att förmåner som inte har karaktären av ekonomisk ersättning redan på den grunden faller utanför uppdraget. Sammantaget innebär detta att utgångspunkten är att alla förmåner som handläggs av eller ska omfattas av systemet med ekonomisk kompensation. Undantag bör endast göras beträffande kostnadsersättningar inom ramen för aktivitetsstödet och utvecklingsersättningen samt i fråga om jämställdhetsbonus, tandvårdsstöd och det s.k. . 7.3Kompensation efter omprövning, rättelse eller överklagande Utredningens förslag: Kompensationstillägg ska betalas ut i de fall där en förmån beviljats först efter det att det ursprungliga beslutet omprövats eller rättats av beslutsmyndigheten. Detsamma ska gälla om förmånen beviljats först efter överklagande hos allmän förvaltningsdomstol. I kapitel 5 ovan har lämnats en översiktlig beskrivning av reglerna om omprövning, rättelse (ändring) och överklagande. I följande avsnitt redogör utredningen för sina överväganden beträffande i vilken utsträckning eventuellt kompensationstillägg bör kunna utgå även med anledning av ersättning som betalas ut först efter SOU 2010:41 Utformningen av ett system med kompensationstillägg omprövning, rättelse eller överklagande av det ursprungliga beslutet. Av genomgången i kapitel 5 framgår att ett beslut efter omprövning kan komma att ändras på så sätt att den försäkrade beviljas en förmån som han eller hon har nekats. Det innebär i sin tur att beslutet att bevilja ersättning normalt sett fattas senare än det annars skulle ha gjort. Frågan är då om det även i samband med beslut som fattas efter omprövning ska kunna utgå kompensationstillägg på grund av att det tagit innan den ersättningsberättigade får sina pengar. Den frågeställning som aktualiseras här innehåller två delfrågor. Den ena gäller om det över huvud taget bör vara möjligt att få kompensation i fall där en förmån beviljats först efter det att det ursprungliga beslutet fattats. Den andra delfrågan rör vilken tid som ska läggas till grund för bedömningen av om tillägg ska betalas. Ska den räknas från den tid som förmånen hänför sig till eller ska den räknas från tidpunkten när omprövning begärs? Den första delfrågan behandlas här nedan. Den andra delfrågan behandlas i avsnitt 7.4. När det gäller frågan om omprövningsfallen över huvud taget ska omfattas av systemet med ekonomisk kompensation finns det flera skäl som talar för att kompensationstillägg ska kunna betalas också i dessa fall. Ett sådant skäl är att det ur den enskildes synvinkel normalt sett inte torde spela någon roll om det är ett ursprungligt beslut eller ett omprövningsbeslut som ligger till grund för en utbetalning av en förmån. Det viktiga för den enskilde torde i detta sammanhang i stället vara när utbetalningen rent faktiskt sker. Ett annat skäl för att låta omprövningsfallen ingå i systemet är att det finns tydliga belägg för att också den handläggningen inte sällan drar ut . Som framgått i kapitel 5 ovan har vid upprepade tillfällen understrukit betydelsen av att fattar sina beslut om omprövning från inkommen begäran, om inte särskilda skäl föranleder Utformningen av ett system med kompensationstillägg annat.3 Det syfte som bär upp reglerna om kompensation gör sig alltså gällande också i denna fråga. Några egentliga nackdelar med att också låta omprövningsfallen omfattas av systemet med kompensation kan utredningen inte se. Det skulle visserligen kunna göras gällande att det blir krångligt att beräkna den tid som ska läggas till grund för beräkningen men som framgår av avsnitt 7.4 nedan går det problemet att lösa. Slutsatsen av det som sagts nu är att det bör vara möjligt att få ekonomisk kompensation också i de fall där en förmån beviljats först efter det att det ursprungliga beslutet omprövats. När det gäller vilken tid som bör kunna åtgå för handläggningen av ett omprövningsärende innan det kan bli fråga om kompensation för den enskilde hänvisas, som angetts ovan, till avsnitt 7.4. Utöver ovan nämnda regler om omprövning finns en möjlighet för och att i vissa fall själv rätta ett felaktigt beslut bl.a. därför att det innehåller en uppenbar oriktighet (se kapitel 5 ovan samt bestämmelserna i 113 kap. 3 § SFB och 26 § FL). Beslut som omfattas av huvudregeln i socialförsäkringsbalken får som utgångspunkt ändras på detta sätt fram till och med efter den dag då beslutet meddelades, men undantag från denna tidsgräns finns. För ärenden om allmän ålderspension gäller dock i stället reglerna om rättelse i 26 § FL och dessa innehåller inte någon begränsning i tiden. Följaktligen kan ett beslut på grund av uppenbar oriktighet ändras mycket efter det datum då det ursprungliga beslutet fattades. Frågan är då om även en utbetalning efter rättelse ska kunna kombineras med ekonomisk kompensation för att den enskilde fått vänta på sina pengar. Man skulle visserligen kunna hävda att en ändring som här avses grundar sig på uppenbara felaktigheter som snarare är att hänföra till misstag än till systematiskt långa handläggningstider. För den enskilde torde det emellertid normalt sett sakna betydelse om grunden för dröjsmålet är långsam handläggning av det ursprungliga ärendet eller om det är att myndighetens JO:s beslut i dnr 5564-2009. Jfr även allmänna råd (RAR 2001:4) om omprövning och ändring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Enligt dessa bör omprövning av beslut göras från det att omprövning begärdes, såvida inte särskilda skäl föranleder annat. Utformningen av ett system med kompensationstillägg ursprungliga beslut innehåller en uppenbar oriktighet som rättas i efterhand. Detta talar för att inte särbehandla rättelsebesluten. Liksom beträffande omprövning gäller att och ska ändra ett felaktigt beslut oberoende av om det blivit felaktigt till följd av myndighetens misstag eller till följd av den enskildes agerande.4 Det innebär att den försenade utbetalningen i vissa fall kan vara orsakad av den enskilde själv. Detta förhållande utgör, enligt utredningens mening, dock inte skäl att undanta rättelsebesluten från kompensationsskyldigheten. Frågan om betydelsen av den enskildes agerande som grund för dröjsmålet bör i stället behandlas på samma sätt som beträffande övriga fall av kompensationstillägg, enligt vad som redogörs för i avsnitt 7.4 nedan. Slutsatsen av det som sagts nu blir att kompensationstillägg bör kunna komma i fråga också när förmånen betalas som ett resultat av att det ursprungliga beslutet rättats. I de fall förmånen utgår med ett högre belopp som en följd av ett rättelsebeslut bör tillägg kunna komma i fråga på det tillkomna (och eventuellt försenade) beloppet. Betydelsen av detta ska dock inte överdrivas. I många fall där det ursprungliga beslutet rättas handlar det om rena skriv- eller räknefel. och beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Överklagandet ska ha kommit in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Regler om överklagande finns främst i 113 kap. SFB, vilka gäller framför bestämmelserna i . När väl ärendet överklagats och handlingarna i ärendet överlämnats till högre instans för överprövning, saknar eller i det närmaste helt möjlighet att påverka handläggningen. Ansvaret för handläggningen ligger då i stället hos den domstol där ärendet ska prövas. Direktiven för utredningen omfattar endast handläggningen hos och . 4 När det gäller rättelse enligt 26 § FL anges detta uttryckligen i lagtexten (jfr eller någon annans skrivfel, räknefel, eller liknande förbiseende). Beträffande 113 kap. 3 § SFB (tidigare 20 kap. 10 a § AFL), se bl.a. prop. 1977/78:20 s. 82 f. Utformningen av ett system med kompensationstillägg sationstillägg avseende handläggningen i högre instans omfattas alltså inte av utredningens uppdrag.