sou · GYB319 · 2010-02-23 00:00:00 — Motsvarande antal namngivna svenska män är 35. (15 av 35) av de svenska namngivna männen finns således nämnda till nutid. Men ingen kvinna. De elever som läser enbart huvudtexten möter därmed inga namngivna svenska kvinnor . Det är anmärkningsvärt. Förväntan är självklart den motsatta för de århundraden, då kvinnor får ökade juridiska, ekonomiska och politiska rättigheter, vidgade verksamhetsramar och en starkt ökad synlighet och närvaro i det svenska samhällets alla delar. Hur är det då i bokens övriga material – marginalnotiser, bilder och bildtexter, tidslinjer och kapitelingresser? Kompenseras där i någon mån kvinnonamnens frånvaro i huvudtexten? Marginalnotiser: kvinnor nämns 20 gånger, män 97 En granskning av de sammanlagt 91 marginalnotiserna i boken ger vid handen att 97 män och 19 kvinnor nämns vid namn i dem. Drottning nämns två gånger, dvs. 20 gånger nämns kvinnor vid namn. Flest finns i äldre tid. Fyra regerande drottningar ingår, dessutom finns två icke-regerande drottningar, en hustru till en statschef och en älskarinna. Fyra kvinnor nämns som anklagade respektive vittne i en häxprocess i . Följande kvinnor nämns: Hatschepsut, farao, , , Gracchernas mor, , , regerande drottning, , år 69– , östromersk kejsarinna, Helóïse, ett under av bildning och kunskap, Blanka, icke-regerande svensk drottning, 1300-tal , heliga , 1300-tal , regerande unionsdrottning, 1300/1400-tal Dõna , indianska, Cortez älskarinna, 1500-tal , , vittne vid häxprocess, 1600-tal , anklagad i häxprocess, 1600-tal Sippel, , anklagad i häxprocess, 1600-tal Sippel, , anklagad i häxprocess, 1600-tal , icke-regerande drottning, , , regerande drottning, , 1600-tal Pankhurst, , rösträttskämpe, , Gorbatjova, , presidenthustru, 1900-tal , , preminärminister, , SOU 2010:10 genom tiderna Fördelningen är följande: (räknad två gånger) I marginalnotiserna finns alltså 97 män namngivna. Varje gång en man nämnts vid namn har han räknats; endast ett fåtal finns dock med upprepade gånger. Sammanlagt finns alltså 117 personnamn i marginalnotiserna, av dem 20 kvinnor, en något högre andel än för register och huvudtext. Två kvinnor och 18 män nämns i marginalnotiserna och framåt. De två kvinnorna utgör av samtliga kvinnor nämnda i bokens marginalnotiser. Registrets och huvudtextens ökade övervikt för män ju längre fram i tiden texten behandlar består alltså också här. För del kan noteras, att det inte finns någon namngiven svensk kvinna i marginalnotiserna. Däremot finns sex svenska män: två – och riksrådet , två – och väckelsepredikanten , som ledde en religiöst motiverad utvandring till () och slutligen två – och . Bildtexter: 21 kvinnor och 201 män namngivna Boken är rikt och varierat illustrerad. Många bilder avbildar personer, enskilt eller i grupp och ofta är deras namn nämnda i bildtexterna. Från renässansen och framåt anges också ofta konstnärens namn. 21 kvinnor och 201 män finns namngivna i bildtexterna, sammanlagt 222 personer. Följande kvinnor är med: , , feminist, hovpoet, av , icke-regerande drottning, dArc, , 1400-tal , mor, politiskt inflytelserik , regerande drottning, , 1500-tal , regerande drottning, , 1600-tal Mme de Pompadour, mätress, inflytelserik, 1700-tal , kejsarinna, , 1700-tal Corday, , , mördade Lacombe, , ordf. kvinnoklubb, franska , , hustru, 1800-tal , regerande drottning, , 1800-tal , svensk icke-regerande drottning, 1800-tal (), svensk kronprinsessa, 1800-tal , prinsessa, blivande drottning, 1900-tal , icke-regerande drottning, 1900-tal , icke-regerande änkedrottning, 1900-tal Clinton, , i egenskap av presidentfru, 1900-tal , , premiärminister, 1900-tal SOU 2010:10 genom tiderna Fördelningen är därmed följande: 5 (2 icke-regerande drottningar, en Vi finner en feminist och hovpoet, ett som förändrade karta, fyra regerande drottningar, en blivande regerande drottning, två kvinnliga revolutionärer från , en kvinnlig politiker, fyra icke-regerande drottningar, en presidentfru, en prinsessa, två kungliga älskarinnor, en – politiskt inflytelserik – mor till en kunglig älskarinna, en hustru – , vars lojalitet med maken framhålls i texten. Fem kvinnor av de 222 namngivna personerna i bildtexterna finns alltså till nutid. Man bör kanske notera, att tre av dem ingår i en bild på den engelske kung familj, och att en av dem presenteras som presidenthustru. Kvarstår som självständig kvinna från perioden enbart . är 56 män namngivna. Genomgången av namngivna personer i bildtexterna stärker således intrycket av kvinnors frånvaro, och särskilt ; detta desto mer som flera av de kvinnor som finns med är där i egenskap av pendanger till män: icke-regerande drottningar, hustrur, älskarinnor. fram till nutid finns två svenska kvinnor i bildtexterna, drottning och blivande drottningen . Inte heller de är huvudpersoner, utan ingår i en gruppbild av familj. Som nämndes ovan finns med i huvudtexten, dvs. totalt tre namngivna svenska kvinnor och till nutid.2 2 Sammanlagt 17 svenska män finns med i bildtexterna, inklusive namngivna konstnärer, och framåt. Fem , sju och fem . Hilleström, , målare , d y, målare Sevenbom, J.P., målare I boken finns 41 tavlor, teckningar, skulpturer etc. återgivna; konstens historia ägnas också uppmärksamhet i huvudtexten. De 41 konstverk i boken där konstnärens namn nämns är framställda av män. Samtliga konstnärer nämnda i texten är för övrigt också män. Endast få författare nämns i texten, ingen av dem kvinna. För svensk del finns , och med. Här är den manliga dominansen total. De så kallade tidslinjerna är illustrerade översiktsscheman som ska återge de väsentligaste historiska händelserna och företeelserna för olika epoker. Tidslinjerna finns i allmänhet på samma sida som kapitelingresserna. Nio sådana tidslinjer finns i boken, den sista omfattar för perioden –1815. Först ska konstateras att 56 personer är nämnda vid namn i tidslinjerna, 53 män och tre kvinnor (drottningarna och kejsarinnan ). I tidslinjernas teckningar finns sammanlagt 121 män och 8 kvinnor avbildade. Men männens antal är i praktiken högre, eftersom det finns teckningar av ett bemannat korsfararfartyg och ett bemannat vikingaskepp. Det är mäns verksamhet och liv som skildras, även när det rör sig om områden, där kvinnor utförde lätt urskiljbara arbetsinsatser som till exempel inom jordbruk och industri. I fyra fall illustreras sysselsättningar uppfattade som kvinnliga: en kvinna som spinner (perioden 900–1300), en dam som illustrerar rokokomodet (danserska), en textilarbeterska som arbetar med uppfin- Wingquist, (uppfann kullagret) , , statsminister, partiledare , , statsminister, partiledare , , inrikesminister, partiledare , , statsminister, partiledare ningen Spinning (1700–1815) och slutligen en kvinna som enligt texten utvecklar hemslöjd och småindustri (– 1815). För männen är motsvarande bilder av arbete och annan verksamhet det mångdubbla. Tidslinjerna ska alltså sammanfatta väsentliga utvecklingslinjer i historien. Trots att större delen av illustrationerna avbildar anonyma människor i som väsentligt sedda verksamheter och delar av samhället, är den manliga dominansen där faktiskt delvis större än i de föregående analyserna av namngivna personer i register, marginalnotiser och bildtexter. Ingresser (inledningar) Ingresserna till kapitel och delavsnitt ska ju ge starkt sammandragen och översiktlig information om en epok eller . Ett tydligt mönster ifråga om kön kan urskiljas. Visserligen nämns endast få personer vid namn i ingresserna, men samtliga är män. Nästan alla är statschefer, de flesta med diktatorisk makt – , , , , , , , , , , , , . De enda undantagen är och . De befattningar, verksamheter och positioner som nämns i ingresserna är uttalat manliga; inga kvinnliga tas upp. Exempel på manliga beteckningar är härskaren och hans ätt, statliga ämbetsmän, militär, köpmännen, politiska och religiösa ledare, hantverkare (s. 9), kungar, furstar, riddare (s. 57), sjöröveri och handel, småhövdingar, bondeköpmän (s. 82), hantverksmästare(s. 92), upplysningsmän(s. 159). Kvinnors existens markeras dock på några ställen. I ingressen till kapitlet Antikens värld (s. 14) omtalas indirekt, att kvinnor och slavar inte hade rösträtt: I och var det inte – som i de äldsta flodkulturerna – en gudomlig envåldshärskare som styrde utan fria manliga medborgare. Tvåtusen år framåt i tiden, i ingressen till kapitlet dominerar världen –1914 (s. 220) markeras på ett liknande sätt, att rösträtten för män var praktiskt taget allmän. Upplysningen kunde i och för sig ha kvalificerats genom ett omnämnande av att två europeiska länder faktiskt genomförde allmän rösträtt – 1906 kom tätt efter 1915. Kvinnorna fick jämställdhet på en rad områden kan man läsa i ingressen till delavsnittet Sociala förändringar (s. 225). I ett avsnitt om i kapitlet Tiden beskrivs Välfärdsstaten, vars mål var ekonomisk utjämning, lika utbildningsmöjligheter och jämställdhet mellan könen (s. 324). Intrycket av en kompakt manlig världsbild kvarstår. Faktiskt förvandlar läroboksförfattarna på ett ställe en kvinna till en man. I ingressen till avsnittet 800–1520 (s. 82) står det att Som motdrag ingick de nordiska länderna en union under gemensam kung: . Men skedde ju detta inte under en kung utan under en nog så mäktig och handlingskraftig drottning, . Om man enbart ville markera själva styrelseformen kunde man ju ha skrivit monark. Men historien är väl framför allt inte de enskilda personernas utan mänsklighetens historia, de anonyma kvinnorna och männen i det förflutna? Hur är de representerade? Borde inte kvinnor få fler omnämnanden och större plats om man ser enbart till de anonyma människorna i historien, deras livsvillkor, handlande och öden? Vid en undersökning av detta börjar jag med marginalnotiserna, för att sedan fortsätta med bilderna. Under rubrikerna Kvinnan som pendang till mannen och Mannen genom tiderna? granskar jag sedan bokens huvudtext, bland annat ur detta perspektiv. De flesta av marginalnotiserna är knutna till enskilda, namngivna personer, men det finns också några som behandlar grupper av människor. Även om det finns namngivna personer i dem kan de två notiser som behandlar häxprocesser (s. 104), respektive de engelska suffragetterna (s. 227) räknas till dessa. Där rör det sig om grupper av kvinnor. Men det är fler kategorier män som har ägnats särskild uppmärksamhet i marginalnotiserna. Här är de tydligaste exemplen på detta: SOU 2010:10 genom tiderna Idiotes i , män som drog sig undan det politiska Män som gick i gisseltåg efter digerdöden för att blidka Studenter vid de medeltida universiteten Men förmodligen gick också kvinnor i gisseltåg efter digerdöden. Kvinnor kunde också ha nämnts under kategorierna studenter och entreprenörer. Vid de italienska universiteten studerade kvinnor, visserligen få, från första början. Där fanns också kvinnliga professorer i juridik, matematik, naturvetenskap och medicin. Kvinnliga entreprenörer finns också många i historien, både och tidigare. Stora entreprenörer i var till exempel och 1700-talen de och . Ett stort antal kvinnor drev under olika perioder järnbruk i Bergslagen. Den manliga övervikten i de mer allmänt hållna marginalnotiserna kunde alltså ha nyanserats. Jag har också försökt göra motsvarande bedömning av bilder av anonyma kvinnor och män. På många bilder finns både kvinnor och män. Det kan vara svårt att bedöma det ena eller andra könets övervikt eller dominerande betydelse i dessa, och jag har därför avstått från att ta med dem. Det bör väl dock nämnas, att män oftare än kvinnor framstår som huvudpersoner på sådana bilder. Här har jag valt att endast räkna de bilder som föreställer en eller flera anonyma personer av samma kön. Enbart kvinnor finns på 25 bilder, enbart män på 102 bilder. I de 25 bilderna ingår också bokens omslagsbild, en vardaglig genrebild av Bartolome Estaban Murillo med motivet Två kvinnor i ett fönster. De båda kvinnorna, en yngre och en äldre, ser med förtjust nyfikenhet ut genom ett fönster; den äldre döljer delvis ansiktet i sin huvudduk. Sammanlagt finns alltså 127 bilder; varav med kvinnor och med män. Här framstår andelen kvinnor som högre än i något annat sammanhang i boken. Men väljer man att räkna in också tidslinjernas illustrationer av anonyma kvinnor och män tilltar dock den manliga övervikten. Det sammanlagda antalet blir då 200; varav 30 avbildar kvinnor och 170 avbildar män. Kvinnan som pendang till mannen Så långt kan man konstatera, att kvinnor verkar ha ägnats ringa uppmärksamhet i Människan genom tiderna. Men en närmare granskning av framför allt bokens huvudtext återstår. Det är i en sådan granskning viktigt att analysera inte bara vilket utrymme som ägnas kvinnor, namngivna som anonyma, utan också hur kvinnorna omtalas. Tolv specialavsnitt om kvinnor Jag kommer här att redovisa, och också i någon mån kommentera, specialavsnitt i huvudtexten som tar upp kvinnor. De upplysningar som där ges – eller inte ges – har inte bara ett intresse i sig. De bör också ge en föreställning om de övriga sammanhang i boken, där kvinnor kan förväntas uppträda. Som tidigare nämnts finns i innehållsförteckningen ett delavsnitt som har kvinnor med i rubriken: Kvinnan (s. 63–64). I texten, men inte i innehållsförteckningen, finns också underrubriker till mindre avsnitt, där kvinnors förhållanden behandlas. Sammanlagt finns tolv sådana avsnitt: fyra från forntiden och antiken – (s. 11), (s. 20), (s. 21) och (s. 36); ett från medeltiden (s. 63– 64); två från tidigmodern tid – Kvinnors villkor hårdnar (s. 103– 304) och Häxor och häxprocesser (s. 104); ett om kvinnornas roll under (s. 181–182); två om kvinnor – det ena om kvinnor i allmänhet (s. 226), det andra om gifta kvinnor (s. 227); ett om kvinnan i det amerikanska samhället efter (s. 301–302) och slutligen ett om kvinnan i sovjetsamhället (s. 309). Sammanlagt omfattar dessa avsnitt något mer än 9 sidor eller av bokens 351 textsidor. Mest omfattande är avsnittet Kvinnan med två sidor. Vad innehåller då dessa specialavsnitt om kvinnor? I avsnitten från forntiden och antiken framställs kvinnans rättigheter som relativt goda i – arvsrätt, rätt att ha egendom, rätt att disponera den (s. 11). Förtryck och stark begränsning anges prägla kvinnornas ställning i , medan kvinnorna i sägs ha vidare befogenheter, bland annat som förvaltare av jordegendom under krig (s. 20–21). I , slutligen, skildras en utveckling från förtryck under republiken till större rättigheter (s. 36). Inga kvinnor nämns vid namn, men i marginalnotiser finns () och (), och i dem modifieras bilden något. För del kunde läroboksförfattarna med fördel ha kompletterat med exempelvis och med drama Lysistrate, som ju ger agenda för ett kvinnouppror mot kriget. Längre fram i tiden kunde den platonska filosofen i (370–) ha nämnts. Ingenting finns med om kvinnan i den tidiga kristendomen, som är intressant bland annat eftersom dess föreställning om att kvinnor kunde leva ensamma och ogifta väckte ont blod i , där kejsarna oroade sig för den låga nativiteten. Kyrkans definierande betydelse framhålls däremot starkt i avsnittet om kvinnan . I ingressen anges också att kvinnans ställning i var bättre än i den germanska lagstiftningen. Kyrkan beskrivs som inte alltigenom kvinnofientlig, men anses generellt ha haft negativ betydelse för kvinnorna. I en redovisning av kvinnor efter ståndstillhörighet i det feodala samhället beskrivs adelskvinnan som alltid underordnad en man, med begränsad arvsrätt och begränsad förfoganderätt över egendom (s. 63–64). Hemmet och hushållet uppges ha varit hennes viktigaste uppgifter. Under mannens bortovaro kunde hon dock ansvara för godsets drift och företräda släkten. Enda alternativet för henne var att gå i kloster. Klostren anges vara lockande, eftersom rika nunnekloster höll en levnadsstandard som låg högt över vanliga människors. Slutligen framhålls att kvinnor som drottningar eller enda arvingar till stora länsherrar kunde ha makt och spela en viktig politisk roll. Borgarkvinnorna (s. 64) ägnas mindre utrymme. Hustrur till köpmän och hantverkare samarbetade ofta med mannen, heter det där, och när männen var borta skötte de företaget. Som änkor kunde de ta över och har t.o.m. blivit erkända som mästare och upptagits i och skrån. Också ogifta kvinnor, påpekas det, kunde försörja sig inom delar av hantverk och handel, men de motarbetades ofta. Hustrur till bönder (s. 64), svarade för allt inomhusarbete, lagade mat, tillverkade smör och ost, städade, skötte barnen, vävde, sydde kläder, lade upp vinterförråd. De tog också sin del av utomhusarbetet, mjölkade korna, såg till hönsen, beredde linet, klippte fåren, odlade grönsaker och hjälpte mannen vid sådd, skörd och tröskning. Av bevarade räkenskapsböcker framgår att ensamma kvinnor arrenderat och skött gårdar. Där framgår också att driftiga kvinnor ensamma eller tillsammans med sin man arbetat sig upp ekonomiskt och socialt. Fattigare kvinnor gjorde dagsverken och var tjänare. Avsnittet illustreras med en bild från en medeltida handskrift, där man ser kvinnor ta hand om kor, mjölka och kärna smör. Inga kvinnor nämns vid namn i medeltidsavsnittet. av Aqvitanien hade väl försvarat en plats, en rik och inflytelserik kvinna i . Tillsammans med sina söner ledde hon ett uppror mot sin make av . Likaså hade till exempel berömda kvinnor som av och av gärna kunnat nämnas. Nästa specialavsnitt om kvinnor behandlar tidigmodern tid, närmast 1500- och 1600-tal (s. 103–104). Här heter det, att kvinnor visserligen kunde ha framstående positioner, men att deras ställning försämrades. Detta skulle bero på, att kvinnor i de protestantiska länderna inte kunde gå i kloster och inte ansågs kunna leva ogifta. Först här framhålls alltså klostren som platser, där kvinnor kunde ägna sig åt kulturella och intellektuella intressen. Det hävdas också, att kvinnor nu i mindre utsträckning deltog i mannens verksamhet – när denna växte krävdes mer av dem i hushållsarbetet, heter det. Änkor kunde dock fortfarande ta över den avlidne mannens hantverk eller handelsföretag. Hemarbetet framstod som kvinnans huvuduppgift, blir konklusionen. I avsnittet citeras två män, dels en dåtida icke namngiven statsvetenskapsman, som uttalade sig kvinnofientligt, dels , som hävdade att kvinnan efter bud måste vara lydig och underdånig. Följande avsnitt, också om tidigmodern tid, behandlar häxor och häxprocesser (s. 104–105). Här framhålls, att kvinnor drabbades mest, särskilt äldre, ensamstående, fattiga kvinnor. Däremot läggs inte något uttalat genusperspektiv på häxprocesserna. De kvinnor som anklagades och brändes på bål verkar inte ha drabbats i egenskap av kvinnor. En viktig orsak till häxprocesserna anges ha varit överhettningen i det religiösa livet. En annan orsak sägs ha varit fiendskap mellan grannar. Inga namn nämns i texten, men den beledsagas av en marginalnotis om en häxprocess på i , där såväl namn på de anklagade kvinnorna som på ett kvinnligt vittne finns med. Kvinnors roll i behandlas i ett eget avsnitt (s. 181–182). Där framhålls inledningsvis, att kvinnornas roll i revolutionen förmodligen är underskattad. Två kvinnor nämns i texten. Den ena är skådespelerskan , som var med vid stormningen av 1789. Hon gick också i spetsen för det tåg på 8000 kvinnor, som i protest mot bristen på bröd begav sig till och tvingade kungafamiljen att flytta in till . I avsnittet tas också kvinnornas politiska klubbar under revolutionen upp, liksom om kvinnans rättigheter med krav på att de för kvinnor skulle vara desamma som för männen. Man får också veta att de Gouges giljotinerades och att förbjöd de politiska kvinnoklubbarna. Avsnittet illustreras av en bild från ett möte med Sällskapet republikanska och revolutionära kvinnliga medborgare, grundat av skådespelerskan . I detta avsnitt citeras alltså en kvinna. Industrisamhällets förändrade förhållanden är utgångspunkten i nästa specialavsnitt om kvinnor (s. 226). Kvinnan i bondesamhället hade skött de viktigaste funktionerna i hemmet, mjölkat kor och framställt ost och smör, och detta gjorde henne till en betydelsefull person. Men när industrisamhället kom, förlorade arbetarklassens kvinnor dessa funktioner och därmed sin status. Eftersom de både arbetade i industrin och måste sköta barn och familj blev de dubbelarbetande. Sedan framhålls nya möjligheter för kvinnor att få utbildning, att kunna arbeta i nya yrken inom sjukvård, post, telegraf, som lärare, på kontor etc. I och med skråtvångets upphörande kunde också ogifta kvinnor bedriva handel och hantverk på samma villkor som män. gav egen lön och eget arbete kvinnorna ökad självständighet och bättre självförtroende. Kvinnorna i och många länder i fick också juridisk jämställdhet med män – lika arvsrätt, rätt att disponera sin egendom och sina inkomster. Kvinnorna uppnådde också, heter det, politisk jämställdhet i och med rösträtten. Här har läroboksförfattarna missat, att dubbelarbete inte var något nytt för kvinnorna. Kvinnor har genom tiderna alltid gjort bådadera, både skött hushåll och barn, och arbetat i jordbruk, hantverk, handel, gruvbrytning, industri och annat. Att de nya rättigheterna och möjligheterna enbart gällde ogifta kvinnor framgår av det följande avsnittet i boken med rubriken kvinnans roll (s. 227). Hushållet krävde helt den borgerliga kvinnans tid, står det. Läkarvetenskapen framhöll också moderns viktiga roll i barns uppfostran. Mannen blev ensam familjeförsörjare, hustrun skulle vara vårdarinna och värdinna. Också arbetarna ville hålla sig med hemmafru, heter det i fortsättningen. Fackföreningarna arbetade för så kallad familjelön, och detta ledde till att kvinnornas lön hölls nere. De gifta kvinnornas roll som mannens tjänarinna möter vi kritiska samhällslitteratur, framhålls det. Här borde man kanske också ha fått upplysningen att gifta kvinnor fick myndighet betydligt senare än ogifta i de flesta länder, i som bekant först medan svenska ogifta kvinnor hade blivit myndiga . Det bör nog också understrykas, att de fackföreningar som åsyftas i texten är manliga. Kvinnor bildade egna fackföreningen , och de stod för andra synpunkter på kvinnors arbetsförhållanden och löner. Ingen kvinna citeras eller nämns i dessa båda avsnitt (s. 226– 227). Avsnitten beledsagas av två bilder och en marginalnotis. Notisen tar upp kvinnorörelsen i med som centralfigur. Av bilderna visar den ena två damer och ett barn i en modetidskrift; klädmodet med åtdragna liv och turnyrer visar enligt texten, att det var kvinnornas uppgift att representera, inte att arbeta. På den andra bilden ser man en kvinna på cykel , med hänvisning till att det finns otaliga vittnesbörd om den frihetskänsla cykeln gav, liksom förmodandet att cyklandet tvingade fram en förändring av klädmodet. Bilderna illustrerar på ett symboliskt sätt väl både kvinnoförtryck och frihet. Två avsnitt ägnas slutligen åt kvinnan i efter och åt kvinnan i sovjetsamhället. I det första (s. 302) omtalas kvinnors arbete i industrin under kriget, liksom att de efter kriget förlorade möjligheterna att arbeta. Vidare nämns den amerikanska kvinnorörelsens krav på förverkligande av den paragraf i konstitutionen som uttrycker, att ingen får diskrimineras på grund av kön eller ras. I fortsättningen poängteras, att det är långt till jämställdhet mellan könen i . I det korta avsnittet om kvinnan i sovjetsamhället (s. 309) ställs de i fastlagda principerna om jämställdhet mot den faktiska, hårda verklighet kvinnor levde under. De särskilda avsnitten om kvinnor ger alltså korta upplysningar om kvinnors samhälleliga insatser och samhälleliga villkor. Tre kvinnor nämns vid namn i marginalnotiserna (Théroigne de Méricourt, och ). Med undantag av avsnittet om kvinnorna under (de Gouges), citeras ingen kvinna, däremot ett flertal män (kyrkans män, en statsvetenskapsman, , vetenskapsmän, läkarvetenskapen, ). Det blir i dessa fall den manliga definitionen av kvinnor som återges och som kvinnorna beskrivs utifrån. Kvinnan är inte subjekt, utan ses som föremål för mäns handlande och tänkande. Mannen genom tiderna?