sou · GXB368d3 · 2010-01-01 00:00:00 — Vad kan hända om indikationerna snävas in? Eftersom det empiriska underlaget är osäkert kan det vara värt att ta del av erfarenheter från andra länder med olika system. I avsnitt I.4 refererades (2007) genomgång av (1997) analys av barnavårdssystemen i några länder. Det visade sig att systemen kunde grupperas i konsekvent kontrollerande (barnskyddsorienterat med anmälningsplikt, och ), konsekvent stödjande (familjestödsorienterat utan anmälningsplikt, , , ) och blandade, dels som i (barnskyddsorienterat utan anmälningsplikt), dels som i , och (familjestödsorienterat med anmälningsplikt). Finns det någon samlad kunskap om hur skyddet och stödet för barn fungerar under dessa system? På vilket sätt skall barnen bäst skyddas och stödjas, givet att har andra traditioner än de länder man jämför med, och givet att aldrig har tänkt avskaffa anmälningsskyldigheten helt? Det är viktigt att resultaten av forskning (2007) beaktas. Som tidigare redovisats, fann att fyra av tio anmälningar inte utreddes. Även anmälningar från professionella inom t.ex. skola och hälso- och sjukvård lämnades outredda, och nästan inga anmälare kontaktades. Till och med i många fall där såväl anmälan som förhandsgranskning tydde på att barnet for illa avskrevs anmälan utan utredning. Det var därför inte förvånande att många outredda barn återkom för utredning . Inom ramen för förhandsgranskningen kontaktades sällan någon utanför familjen. Socialsekreteraren var visserligen juridiskt förhindrad att ta kontakt med utomstående under förhandsbedömningen, men man kan fråga om detta är en rimlig ordning. Det var ovanligt att socialsekreteraren träffade barnet, i synnerhet på tu man hand. Inte fullt var femte anmälan resulterade i en insats för barnet. Riktlinjer för förfarandet vid utredningar saknas. I arbete (2007) framkom också att statistiksystem saknas. Även m.fl. (2007, s. 84) framhåller att inte har heltäckande statistik över antalet barn som aktualiseras hos , utreds, bedöms fara illa eller erhåller någon form av insats. i kritiserar avsaknaden av dokumentation och statistik hos kommunerna (SOU 2001:72, Bilaga 4). föreslår dels en enhetlig registrering av anmälningar över hela landet med en nationell blankett, dels en nationell databas för processen från anmälan till insats. Man kan fråga sig om det är klokt att ha ett system avsett för att skydda barn som kännetecknas av följande: Om en anmälan kommer in på ett barn går det inte att få reda på om barnet varit anmält tidigare (på nationell nivå) och vilket utfallet då blev. Har barnet varit anmält i samma kommun, återfinns tidigare anmälningar i en akt eller i en kronologisk pärm. Det säger sig dock självt att den sökning som då måste göras är tidskrävande och relativt osäker. Om ett barn varit föremål för anmälan, utredning eller insats i en annan kommun kan socialförvaltningen inte få kännedom om detta om den inte har påbörjat en egen utredning. Vid pågående utredning kan informationen inhämtas från andra kommuner, men det förutsätter att man vet var uppgifterna finns. Beslutet om utredning föregås ju dessutom av en förhandsgranskning, för vilken kännedom om tidigare anmälningar kan ha avgörande betydelse. Men den informationen är inte tillgänglig på detta stadium. För att kunna fatta ett välgrundat beslut om att öppna utredning behöver man alltså information som man inte kan få förrän beslutet om utredning är fattat. Om ett barn flyttar till en annan kommun under pågående frivilliga insatser kan inte informera den andra kommunen utan familjens samtycke. Det kan diskuteras om någon form av obligatorisk anmälan till den nya skulle behövas. Om det å andra sidan fanns en tillgänglig nationell databas skulle den nya kommunen alltid kunna ta del av barnets tidigare sociala historia. Den närmare utformningen av ett sådant system får kanske bli något för en eventuell utredare att ta ställning till. Men själva idén med databasen måste vara att den skall kunna användas både i praktisk verksamhet och i forskning. I avsaknad av nationell databas på individnivå blir varje ny anmälan ett oskrivet blad och barnet går miste om det skydd som skulle ligga inom räckhåll om tidigare social information fanns tillgänglig. Utan nationell databas över anmälningar, utredningar och beslutsprocess är det omöjligt att bedriva systematisk utvärdering, kvalitetssäkring och forskning. Kanske skulle en databas kunna dra nytta av dokumentationssystemet BBIC (Barns behov i centrum), som är infört i svensk barnavård (2006b). Det finns besvärliga integritetsfrågor att ta ställning till, men problemen måste helt enkelt lösas. The effect of family counselling on the mental health of 10–11-year-old children in lowand high-risk families: a longitudinal approach. J Child Psychol Psychiatry 1993;34:155– 165. Aronen ET, Arajärvi T. Effects of early intervention on psychiatric symptoms of young adults in low-risk and high-risk families. Am J Orthopsychiatry 2000;70:223–232. Aronen ET, . Long-term effects of an early home-based intervention. J Am Acad Child Adolesc Psychiatry 1996;35:1665–1672. Bebbington A, . The background of children who enter local authority care. 1989;19:349–368. Browne K, . Preventing family violence. Chichester etc: Sons. En studie av socialsekreterarnas handläggning av omhändertaganden av barn. Studier i socialt arbete vid nr 5 1987. Claezon I, . Det svåra valet: socialsekreterarens nyckelroll vid omhändertagande av barn. . Anmälningsplikten som instrument för att identifiera barn som behöver samhällets skydd. Avdelningen för barn- och ungdomspsykiatri, , Hälsouniversitetet, 581 85 . The parenting of society. A study of child protection in – from report to support. Crenshaw WB, Crenshaw LM, . When educators confront child abuse: an analysis of the decision to report. Child Abuse & Neglect 1995;19:1095–1113. A large group community based family systems approach to parent training. A Handbook for Diagnosis and Treatment. 2nd edition Ed. , Bremner R, . Large group communitybased parenting programs for families of preschoolers at risk for disruptive behaviour disorders: utilization, cost effectiveness, and outcome. 1995;36:1141–1159. Anmälan vid skolfrånvaro? En rättssociologisk studie av tillämpningen av anmälningsskyldigheten enligt SoL 14:1 vid två skolor. C- uppsats, 10 poäng. Termin 8 2007. Socionomprogrammet 160 poäng. Dir. 2007:168 Kommittédirektiv. Översyn av bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Socialforvaltningers risikovurdering og indgreb. : Hans Reitzels Forlag. , , Hjern A. The epidemiology of out-of- home care for children and youth: a national cohort study. published February 7, 2007. doi:10.1093/bjsw/bc1380. , Low S, , couples with the tools to cope with predictable and unpredictable crisis events: The PREP program. Int J Emergency Mental Health 2002;4:49–55. . Studiehandledning till boken i socialt arbete med barn. Forskningsmetoder och resultat. metoder i socialt arbete. Artikelnr 2006-123-32. , . (Ed.). Combatting child abuse: International perspectives and trends. Hjälpa eller stjälpa. En undersökning om förskollärares erfarenheter av och åsikter om anmälningsplikten inom förskolan. Examensarbete 10 p. Överbryggande kurs i specialpedagogik 41–60 p. . , omvärld och lärande. Hundeide K, . Vägledande samspel: handbok till ICDP – International Child Development Programmes. , Stavne K. Jag känner mig så himla osäker En bok om socialarbetaren i barnavården, om att vara i en mellanställning och ensam ansvarig. Jaffee SR, Caspi A, Moffitt TE, , . Individual, family, and neighborhood factors distinguish resilient from non-resilient maltreated children: A cumulative stressors model. Child Abuse & Neglect 2007;31:231–253. Att studera problem och utvecklingsbehov i samhällsservicen till barnfamiljer. Barnfamiljerna och samhällets service. Rapport nr 7. , , Hermodsson A. Ju mer vi är tillsammans – om samverkan i tjänstesektorn. 59–87 i , (red.). Barnfamiljerna och samhällets ambitioner. Granskning av mål och verklighet. Slutrapport från ett forskningsprojekt. , – en modell för verksamhetsanalys. 9–28 i , (red.). Barnfamiljerna och samhällets ambitioner. Granskning av mål och verklighet. Slutrapport från ett forskningsprojekt. Offender risk assessment. Om bristande omsorg och vårt ansvar för de utsatta barnen. (Norska originalets titel: Sveket. Omsorgssvikt er alles ansvar. Kumpfer KL, Molgaard V, Spoth R. The Strengthening Families Program for the prevention of delinquency and drug use. McMahon RJ (Eds. ), Preventing childhood disorders, substance use, and delinquency. : CA: . Barn som far illa – ett dilemma för barnhälsovården? : Barnhälsovården, . , (red.). Barnfamiljerna och samhällets ambitioner. Granskning av mål och verklighet. Slutrapport från ett forskningsprojekt. Risk och prognos i socialt arbete med barn. Forskningsmetoder och resultat. socialt arbete & Förlagshuset . Psykisk ohälsa hos barn och ungdomar. Program för i län. Om tvång i föräldrars ställe. studies in social welfare XX. Lindbladh E, . Limitations and possibilities in preventing health inequalities. 239–258 i (ed. Arve-Parès B): Inequality in Health – A Swedish Perspective. Contributions from Swedish Researchers in the Social, Behavioural and Sciences for a Programme on Inequality in Health. of the care placement decision: a review. Research on Social Work Practice 1992;2:65–80. Att identifiera omsorgssvikt hos förskolebarn. En studie av lagarna, professionerna och praktiken . Rapport i socialt arbete nr 61 – 1993. i samarbete med Kommittén mot barnmisshandel. Specialstudie om barnmisshandel. Slutbetänkande av Kommittén mot barnmisshandel. Länsstyrelsernas granskning av den sociala barn- och ungdomsvården –2007. Den absoluta anmälningsplikten måste kunna tolkas mindre bokstavligt. 2008;105:1029–1030. Barnet och rättsprocessen. Rättssäkerhet, integritetsskydd och autonomi i samband med beslut om tvångsvård. Skrifter utgivna vid i . Acta Societatis Juridicae Lundensis. Clinical versus statistical prediction. A theoretical analysis and a review of the evidence. Second printing 1956. An ounce of prevention: COPEing with Toddler Behaviour. Can J Psychiatry 2004;49:869. Niccols A, in Groups: Pilot with Parents of Infants with Developmental Delay. 2000;23:133–143. Olds DL, Sadler L, Kitzman H. Programs for parents of infants and toddlers: recent evidence from randomized trials. 2007;48:355–391. : Castalia Press. Regeringens proposition 1989/90:28 Om vård i vissa fall av barn och ungdomar. Regeringens proposition 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen. Regeringens proposition 2002/03:53. Stärkt skydd för barn i utsatta situationer m.m. Regeringens proposition 2006/07:129 Utveckling av den sociala barn- och ungdomsvården m.m. Triple P-Positive Parenting Program: Towards an Empirically Validated Multilevel Parenting and Family Support Strategy for the Prevention of Behavior and Emotional Problems in Children. Clinical Child and 1999;2:71–90. SFS 1902:67 Lag angående uppfostran åt vanartade och i sedligt afseende försummade barn. SFS 1924:361 Lag om samhällets barnavård. Bilaga 5 SOU 2009:68 SFS 1960:97 Lag om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). SFS 1966:309 Lag om ändrad lydelse av 93 § barnavårdslagen (nr 97). SFS 1974:203 Lag om kriminalvård i anstalt. SFS 1976:371 Lag om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. SFS 1976:381 Lag om barnomsorg. SFS 1980:620 Socialtjänstlag. SFS 1982:763 Hälso- och sjukvårdslag. SFS 1984:387 Polislag. SFS 1985:125 Tandvårdslag. SFS 1985:1100 Skollag. SFS 1991:1137 Lag om rättspsykiatrisk undersökning. SFS 1997:1212 Lag om ändring i skollagen (1985:1100). SFS 1998:531 Lag om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. SFS 1999:48 Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620). SFS 2001:453 Socialtjänstlag. Shlonsky A, . The next step: Integrating actuarial risk assessment and clinical judgment into an evidence-based practice framework in CPS case management. Children and 2005;27:409–427. Mödra- och barnhälsovård. Förslag till principprogram. Anmälningsskyldighet om missförhållanden som rör barn. Barn och unga i . Utreda, planera och följa upp beslutade insatser. i centrum (BBIC). Artikelnr 2006-110-7. , . betänkande SoU 1979/80:44 . SOSFS 2006:12 allmänna råd om handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga. SOU 1994:139 Ny socialtjänstlag. SOU 1998:31 Det gäller livet. Stöd och vård till barn och ungdomar med psykiska problem. SOU 2000:77 Omhändertagen. Samhällets ansvar för utsatta barn och unga. SOU 2001:18 Barn och misshandel. En rapport om kroppslig bestraffning och annan misshandel i vid slutet av 1900- talet. Rapport utarbetad på uppdrag av Kommittén mot barnmisshandel. SOU 2001:72 Barnmisshandel. Att förebygga och åtgärda. Slutbetänkande av Kommittén mot barnmisshandel. , and change in criminal behaviour up to age 30. 1991;31:327–346. , development: a holistic approach. Development and Psychopathology 1996;8:617–645. Strategi för samverkan – kring barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa. Myndigheten för skolutveckling. , Colbiörnsen M. Samarbete kring barn i riskzon. , , Forsknings- och utvecklingsenheten, 1999:24. socialt arbete (CUS) & Förlagshuset . , , , Kaunitz C. Barnavårdsutredningar. metoder i socialt arbete, IMS & . The alcohol intoxicated child and its prognosis. Acta Paediatr Scand 1988;77:3–9. Fosterbarn som vuxna. studies in social welfare XIII. , Sallnäs M, Kyhle . Sammanbrott vid tonårsplaceringar – om ungdomar i fosterhem och på institution. The Incredible Years. Den kommunala barnavården – om anmälningar, organisation och utfall. Om omhändertagande av barn – ett debattinlägg. I Barn och separationer, rapport från seminarium 10–, arrangerat av Föreningen . Professor, socialt arbete Inom har den sociala barnavården1 ansvar för placering av barn utanför hemmet, i familjehem eller på institution. När samhället på så sätt tar över den dagliga vården av barn benämns det samhällsvård,2 även om föräldrar/förälder vanligen behåller den juridiska vårdnaden. Adoption som barnavårdsinsats, mot föräldrars vilja, är inte möjligt i vårt land. Det hindrar inte att frågan då och då kommer upp i barnavårdsdiskussionen, bland professionella, i statliga utredningar och inte minst i medier. Forskning har visat att adoptivbarn klarar sig bättre än fosterbarn. Adoption ger bättre förutsättningar för varaktighet/stabilitet än familjehemsvård. Det ligger nära till hands att tänka att när biologiska föräldrar inte kan ta hand om sina barn på ett acceptabelt sätt och familjehemsvården tycks ge dåligt utfall, då borde barn ha rätt till den trygghet som adoptivföräldrar kan ge. Det finns också de som tänker att barn i adoptivhem kan känna sig säkrare på att bli älskade för sin egen skull, eftersom adoptivföräldrar till skillnad från fosterföräldrar inte får betalt för att ta hand om dem. Med adoption upphör samhällsvården, vilket betyder att staten/drar sig tillbaka och barnens familjesituation normaliseras. Det finns skäl att fundera över om allt detta stämmer eller behöver problematiseras. Låt oss ta del av erfarenheter från andra länder med adoption som en vanligt förekommande barnavårdsinsats. I vårt land har de nationella adoptionerna nästan helt ersatts av internationella adoptioner, när barnlösa vuxna söker barn att adoptera (se t.ex. Irhammar, 1997; , 2008). fanns det spädbarnshem i vårt land, där barn 1Social barnavård benämns ibland barn- och ungdomsvård men omfattar i båda fallen barn upp till 18 och i vissa fall . 2Samhällsvård benämns ibland dygnsvård enl. Socialtjänstlagen (SoL) eller Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). befann sig i väntan på adoption. Det var ett tidigt beslut att barnen – med föräldrars eller ensamstående mammas samtycke – skulle adopteras bort. Det går inte riktigt att föreställa sig vad utvecklingen av preventivmedel och kvinnans fria rätt till abort har inneburit för att minska antalet oönskade barn och därmed antalet barn som lämnas till adoption i späd ålder. Det skedde då av nödtvång men inte utifrån någon tvångsparagraf i lagen. Dessutom har tillgången till barnomsorg gjort det möjligt för ensamstående mödrar att förena omsorg om barn med eget arbete. Fattigdom, materiell nöd och avsaknad av socialt stöd är inte längre ett skäl i vårt land att lämna barn till adoption. Om vi bortser från s.k. styvbarns- och närståendeadoptioner var det bara 16 barn (varav hälften ) som adopterades från familjehemsvården och då av sina fosterföräldrar (, 2008). Tillgången på mycket små barn att adopteras av barnlösa par har minskat dramatiskt i alla västliga länder, vilket är ett skäl till det ökade antalet internationella adoptioner. Det anges också som skäl till att det varit möjligt att öka antalet adoptioner från barnavårdssystemet i länder som och UK (/), där Clinton-regeringen respektive Blair-regeringen nämns som särskilda påtryckare. Min text kommer att handla om adoption från barnavårdssystemet/fosterbarnsvården3 i och UK och i viss mån , därför att det är dessa länder som i ökande omfattning använder adoptioner som barnavårdsinsats. När barnavårdssystemet inte kan åstadkomma varaktighet (permanency) för barnen genom att biologisk familj rehabiliteras och kan ta hand om sina barn igen, så kan föräldrarna enligt domstolsbeslut fråntas föräldrarätten (removal of parental rights) och barnen frigöras för adoption (free for adoption). Det vanligaste är att barnet väntar i en fosterfamilj medan adoptionsprocessen pågår. Denna typ av adoptioner från barnavårdssystemet, vanligen fosterbarnsvården, ska skiljas från andra typer av adoptioner som pågår parallellt, utanför barnavårdssystemet, och som inte behandlas här. Avsikten med att skriva en text om adoption som barnavårdsinsats är att jag vill förmedla något av det jag själv tagit del av, bl.a. genom att läsa vetenskapliga artiklar som kommit till min kännedom via sökorden child welfare and adoption. Jag har inte gjort någon heltäckande forskningsgenomgång men har läst tillräckligt 3 Fosterhem är det begrepp som ligger närmast det engelska begreppet care, även om familjehem är det korrekta svenska begreppet. Av samma skäl används begreppet fosterbarnsvård i stället för familjehemsvård. mycket för att uppnå viss mättnad, dvs. det som framkommer återkommer tillräckligt ofta för att ge en bild av nationella (domestic) adoptioner som barnavårdsinsats i länder där detta är en angelägen policy. Där finns erfarenheter som kan vara intressanta att ta del av, även om det är svårt att tränga in i andra länders lagstiftning och betydelsen av samhällskontexten. I det följande är texten uppdelad i olika avsnitt med rubrikerna: adoption som barnavårdsinsats; adoptivbarn, fosterbarn och andra barn; adoptivföräldrar, fosterföräldrar och andra föräldrar; kärlek, varaktighet och pengar; familjen och staten; avslutande reflektioner. Adoptioner från barnavårdssystemet i ökade efter införandet av the Adoption Assistance and Child Welfare Act 1980 men i ännu högre grad efter införandet av the Adoption Safe Families Act 1997. I UK ökade antalet adoptioner från barnavårdssystemet också ungefär . nämns som det år då den brittiska regeringen började vidta en hel del åtgärder för att öka antalet adoptioner från barnavårdssystemet. Efter lagändringar, tillägg och anvisningar från och har det blivit en successiv ökning (se t.ex. Sturgess & , 2007). Detta betyder också att antalet vetenskapliga artiklar, som handlar om studier av olika aspekter av denna ökning, har ökat. Som läsare är det inte helt lätt att få grepp om de legala ramarna och den samhälleliga kontexten för de resultat som presenteras, men frågorna, problemen och diskussionerna är igenkännbara. Den brittiska forskaren (2007) är en av dem som har intresserat sig för internationella jämförelser vad gäller placering av barn utanför hemmet. Hon konstaterar att det inte är så lätt att göra internationella jämförelser, eftersom kontext, lagar, begrepp, sätt att föra statistik etc. är så olika. Det är dock tydligt att av de västländer, som ingick i hennes jämförelse, är det och som flyttar störst andel fosterbarn till adoptivhem, när återförening inte bedöms möjlig efter tolv månaders intensivt familjearbete. Enligt domstolsbeslut fråntas föräldrarna då föräldrarätten (removal of parental rights) och barnen frigörs för adoption (free for adoption). Syftet är att därigenom tillförsäkra barnen varaktighet (permanency) på ett bättre sätt än genom placering i fosterhem, som i och alltid ska ses som temporär lösning. I UK är begreppet permanency också viktigt i social barnavård och även där är adoption att föredra, när återförening inte bedöms möjlig, men långtidsplacering i fosterhem ses inte som ett lika negativt alternativ. I och används inte adoption utan föräldrars samtycke som en väg ut ur barnavårdssystemet annat än undantagsvis, i stället tillgodoses permanency genom vårdnadsöverflyttning och långtidsplacering i fosterhem. Så är det också i de flesta EU-länder, förutom UK. Thoburn menar att i hennes jämförelse var kulturella normer och syn på familjen mer avgörande för skillnader i placeringsformer och antal placeringar än länders välstånd, eftersom det bara var rika västländer som ingick i jämförelsen. Efter ett internationellt seminarium i skrev och (2001) ett briefing paper om adoptioner som barnavårdsinsats i och och gjorde jämförelse med adoptioner i andra länder. De skriver t.ex. om : the has been far less reluctant to remove parental responsibility and parental rights than some European countries. Not surprisingly, the numbers of children adopted from care in the US are higher than in UK. Författarna konstaterar att förändrad policy i deras eget land i hög grad har påverkats av i frågan om permanency (varaktighet) för barn. Tanken var att permanency först och främst skulle säkras genom intensive family preservation services, dvs. intensivt arbete med familjen så att barn kunde stanna hemma eller återvända hem från fosterhem. I andra hand skulle permanency tillgodoses genom adoption. Även om varit ledande i att utveckla intensive family preservation services, menar och att dylik behandling har blivit mindre tillgänglig för föräldrar i svårigheter, vilket innebär att allt fler barn kommer in i barnavårdssystemet på grund av föräldrars ekonomiska och emotionella svårigheter. I UK verkade premiärminister och hans regering på olika sätt för fler adoptioner av barn från barnavårdssystemet i syfte att ge så många barn som möjligt ett stabilt och kärleksfullt familjeliv. Frågor som väckts i UK är om regeringens uppmaning att öka antalet adoptioner från barnavårdssystemet kan innebära ett skifte från stöd till familjer med svårigheter till att alltför snabbt finna adoptivfamiljer. Förstahandsvalet för att ge barn permanence är föräldrarnas rehabilitering och andrahandsvalet är adoption. Flera brittiska forskare hävdar emellertid att alltför liten uppmärksamhet har ägnats åt återföreningsarbete (reunification work) och det har inte blivit ett framgångsrikt sätt att arbeta för permanency, även om det var tänkt så. När begreppet permanency diskuteras i brittisk forskning handlar det därför vanligen om adoption i jämförelse med långtidsplacering i fosterhem (long-term care). Det senare betyder att barnet växer upp i ett fosterhem och därmed har ett permanent fosterhem. När (2002) jämför dessa två vårdformer vill han inte använda begreppet permanent fosterhem utan i stället begreppet långtidsfosterhem, eftersom fosterhem juridiskt sett aldrig kan tillförsäkras varaktighet (permanence). I sin översikt över forskningslitteratur jämför han barn i adoptivhem och långtidsfosterhem i ett antal avseenden. I frekvensen av sammanbrott är det tydliga skillnader mellan barn som placerats i förskoleåldern, i 5–12-årsåldern och som tonåringar. Skillnaderna går i förväntad riktning, dvs.