sou · GYB338 · 2010-06-08 00:00:00 — Det kan gälla en inköpschef som tar muta för att köpa in en onödigt dyr produkt för företaget. Sådana förfaranden täcks av straffbestämmelsen i 10 kap. 5 § om trolöshet mot huvudman. För att klargöra att trolöshet mot huvudman även täcker in fall av mutbrottslighet föreslår utred- ningen att paragrafen kompletteras med ett exempel på detta. I exemplet bör det vara en arbets- eller uppdragstagare med förtroendeställning som begär, godtar ett löfte om eller tar emot en förmån för att i skötseln av huvudmannens angelägenheter gynna någon annans intresse Det i exemplet angivna förfarandet – begär, godtar ett löfte om eller tar emot en förmån för att i skötseln av huvudmannens angelägenheter gynna någon annans intresse – utgör naturligtvis ett missbruk av förtroendeställning och detta bör framgå av lagtexten. Det bör anmärkas att begreppet missbruk av förtroendeställning kan ha en vidare betydelse när det inte är fråga om mutor. Det kan sålunda vara missbruk av förtroendeställning, om en anställd överskrider sina befogenheter och säljer företagets egendom till underpris utan att själv gynnas av affären. Trolöshet mot huvudman omfattar endast arbetstagare och vissa uppdragstagare med förtroendeställning. Eftersom bestäm- melsen täcker in även andra förfaranden som är till skada för huvudmannen än mutbrott finns det enligt utredningens mening inte skäl att föreslå en ändring av personkretsen i 10 kap 5 § . Paragrafen bör således kvarstå oförändrad och som omfatta dem som har en förtroendeställning med vissa uppgifter av ekonomisk, rättslig och teknisk natur. 6.4Mutor vid myndighetsutövning och offentlig upphandling Den offentliga verksamhet som innefattar myndighetsutövning utgör mutansvarets viktigaste skyddsobjekt. Det är därför närmast självklart att det i den nya reglering som utredningen ska utforma ska finnas en särskild bestämmelse som behandlar den situationen att en förmån lämnas med avsikt (direkt uppsåt) att påverka myndighetsutövning. Beträffande innebörden av begreppet myndighetsutövning hänvisas till avsnitt 3.4.3. Även förmåner som lämnas för att påverka offentlig upp- handling bör träffas av en straffbestämmelse. Det är av största vikt att offentliga medel förvaltas på ett effektivt sätt och att inte ovidkommande hänsyn styr inköp och försäljning av varor och tjänster inom den offentliga sektorn. Det bör därför vara straffbart att lämna en förmån med direkt syfte att påverka offentlig upphandling. Med offentlig upphandling avses sådan upphandling som regleras i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster och lagen (2008:962) om valfrihetssystem. I enlighet härmed föreslår utredningen en särskild straff- bestämmelse som tar sikte på mutor som syftar till att påverka myndighetsutövning eller offentlig upphandling (typfall 2 i avsnitt 6.1.2). Den föreslagna bestämmelsen tar i första hand sikte på fall då någon lovar en anställd en förmån, om denne i sin myndighets- utövning eller vid offentlig upphandling gynnar givaren genom att fatta ett regelvidrigt beslut eller vidta en åtgärd som är i strid med gällande rätt, jfr fallet med bilbesiktningsmannen ovan. Men bestämmelsen träffar också det fallet att någon belönar en anställd för att han i sin myndighetsutövning följer reglerna och exempelvis fattar beslut i ett ärende inom den föreskrivna tidsfristen. finns en katalog över vilka som kan straffas för mutbrott och bestickning. Någon sådan begränsning av personkretsen bör inte gälla här, utan det bör vara tillräckligt för straffansvar att mutan ges i avsikt att utöva sådan påverkan. På mottagarsidan krävs att personen kan utöva otillbörlig påverkan på myndighetsutövning eller upphandlingen. Detta innebär att anställda och uppdragstagare som utövar myndighet eller beslutar vid offentlig upphandling kommer falla in under straffbestämmelsen. I avsnitt 7 behandlas den situationen att annan än myndighetsutövaren eller den som fattar beslut vid offentlig upphandling tar emot muta för att påverka myndighetsbeslut, t.ex. arbetskamrater och närstående. Det kan förekomma att privatanställda med stöd av lag utövar myndighet eller fattar beslut vid offentlig upphandling. Lagtexten bör omfatta även sådana fall av myndighetsutövning och offentlig upphandling. Exempel på detta är anställda hos eller en privatägd verkstad som utför årlig kontrollbesiktning av fordon. I 6.3 har behandlats mutbrott i den privata sektorn som utgör trolöshet mot huvudman och i 6.4 mutbrott i den offentliga sektorn som avser myndighetsutövning. Därmed återstår att behandla den stora massan av mutbrott i den privata och offentliga sektorn. Det är fråga om mutbrott av det slag som avses med typfall 3 och 4 i avsnitt 6.1.2, dvs. det gäller förmåner som ges för att främja relationer eller för att få konkurrensfördelar. Utredningen föreslår för dessa återstående grupper av mutbrott en generell bestämmelse som föreskriver straff för den som erbjuder, lovar eller lämnar pengar eller annan förmån till en arbets- eller uppdragstagare, om åtgärden är ägnad att otillbörligt påverka eller belöna dennes sätt att utföra sina arbetsuppgifter eller sitt uppdrag. Utredningen föreslår alltså att det för straffansvar ska räcka att överlämnandet av förmånen är ägnat att påverka mottagarens arbete eller uppdrag. Detta täcker även in fall där en åklagare inte lyckas bevisa att givaren hade för avsikt att påverka myndighets- utövning eller offentlig upphandling med sin gåva. Åklagaren får därmed en viss bevislättnad. På samma sätt förhåller det sig vid trolöshet mot huvudman om åklagaren inte lyckas visa att en förmån lämnats för att gynna någon annans intresse eller att en huvudman lidit skada. Begreppet ägnad att är något ålderdomligt och används sällan i vanligt språkbruk. I den straffrättsliga lagstiftningen används emellertid begreppet flitigt, se t.ex. 4 kap. 4 a § (grov kvinnofrids- kränkning), 4 kap. 5 § (olaga hot), 5 kap. 1 § (ärekränking) och 9 kap. 6 § (häleri) samt 1 § 1 lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument. Ägnad att används för att uttrycka ett abstrakt faromoment. Tillämpat på mutbrotten innebär det att när någon har överlämnat en gåva till en anställd krävs för straffansvar att åklagaren förmår visa att gåvan och omständigheterna kring den varit sådana att det typiskt sett förelegat en risk för att gåvan skulle påverka mottagarens sätt att fullgöra sina arbetsuppgifter eller uppdrag. Frågan om en åtgärd har varit ägnad att påverka mottagarens arbete eller uppdrag får avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter i varje särskilt fall. Man brukar i detta sammanhang skilja mellan attitydpåverkan och beteendeverkan. För fällande dom bör krävas att den förmån som lämnats eller utlovats varit ägnad att påverka mottagarens beteende; att han eller hon till äventyrs blivit allmänt positiv till givaren eller dennes produkter är inte tillräckligt. Vidare måste krävas att denna beteendepåverkan får effekter på det sätt mottagaren utför sina arbetsuppgifter eller sitt uppdrag. Att mottagaren ändrar sitt beteende i något annat avseende är ovidkommande för straffansvaret. Vid bedömningen av om en gåva varit ägnad att påverka mottagarens arbete eller uppdrag är främst följande faktorer av betydelse. Förmånens karaktär och värde Sambandet mellan förmånen och mottagarens arbete eller uppdrag Mottagarens ställning i förhållande till dels förmånsgivaren dels mottagarens arbets- eller uppdragsgivare På vilket sätt förmånen överlämnas, t.ex. om det sker dolt eller öppet, om förmånen lämnas bara till en viss anställd eller till många anställda och om förmånen lämnas på mottagarens initiativ. Allmän sedvana och branschpraxis när det gäller förmåner Kommersiell idrott omsätter mycket höga belopp. Det gör också den vadslagning som förekommer i samband med olika evenemang. omsatte den svenska spelmarknaden, som förutom kommersiell vadslagning omfattar bl.a. lotterier, kasinoverksamhet och poker över Internet, enligt Lotteri- inspektionen nära . I uppmärksammade fall utomlands har det framkommit att tävlingsdeltagare tagit mutor för att inte göra sitt bästa, något som har gett vinst för mutgivare som slagit vad om utgången. Det är inte osannolikt att sådana mutor förekommer i , även om det är i begränsad omfattning. Med hänsyn till utvecklingen på spelmarknaden och de höga belopp det rör sig om finns det enligt utredningens mening risk för att sådan brottslighet kan bli vanlig även här. Tävlingsdeltagare är ibland anställda av föreningar, t.ex. fotbolls- och hockeyspelare. I sådana fall skulle ett mutansvar kunna komma ifråga redan med gällande lagstiftning för den anställde som låter sig mutas och för mutgivaren. I många fall finns dock inte någon anställning och inte heller något egentligt uppdragsförhållande. De sanktionsmekanismer som finns inom idrottsrörelsen för att beivra mutbrott, t.ex. avstängning, kan i många fall vara avskräckande för de tävlande. Dessa mekanismer kan dock inte anses vara tillräckligt ingripande för att skydda vare sig de aktörer som finns på spel- marknaden eller det allmänna intresse som finns för idrotts- rörelsen. Utredningen föreslår därför en särskild bestämmelse som tar sikte på förmåner som lämnas för att påverka utgången i tävlingar som är föremål för kommersiell vadslagning. Straffbestämmelsen bör omfatta förmåner som ges till personer som har ett sådant inflytande att de kan påverka utgången av tävlingen. Det gäller i första hand deltagare och funktionärer i tävlingen. Som exempel kan nämnas spelare och lagledare i ett tennislag samt domare och linjemän i en fotbollsmatch. Det kan hända att även andra än deltagare och funktionärer kan påverka tävlingens resultat, t.ex. läkare eller publik. Deras möjlighet att påverka är dock begränsad och de kan inte anses medverka i tävlingen på ett sådant sätt att de bör omfattas av straffansvar. Den straffbara handlingen bör vara densamma som för annan mutbrottslighet, dvs. att begära/erbjuda, godta ett löfte om/ utlova eller ta emot/lämna en förmån, se ovan. Normalt överlämnas förmånen med direkt uppsåt att påverka tävlingsresultatet. Det kan dock vara svårt att bevisa att ett sådant uppsåt förelegat. Det kan göras gällande att förmånen ges för att visa uppskattning som det indirekt antyds eller implicit framgår vilket resultat givaren önskar. För att motverka sådana förfaranden bör det för straffbarhet räcka att förfarandet typiskt sett är ägnat att påverka utgången av tävlingen. Vad som ovan sagts om otillbörlighet, förmåner och efter- följande belöning bör gälla även beträffande mutor som ges i samband med tävlingar. 6.7Vårdslös finansiering av muta I avsnitt 6.1.2 har föreslagits en bestämmelse om att den som på ett företags vägnar lämnar pengar eller andra tillgångar till någon som på grund av ställning eller avtal företräder företaget i viss angelägenhet och därvid av grov oaktsamhet främjar givande av muta eller grovt givande av muta, ska dömas för vårdslös finansiering av muta. För straffbarhet ska alltså krävas att finansieringen sker av grov oaktsamhet. Att utan särskilda försiktighetsåtgärder överlämna pengar till en agent i ett land där det är vanligt med mutor är som regel grovt oaktsamt. Om agenten döms för att ha använt en del av ersättningen från företaget till mutor som lämnats för att främja försäljningen av företagets produkter, bör företagets företrädare däremot kunna undgå straff för vårdslös finansiering av mutbrott om det har vidtagit rimliga åtgärder för att förhindra mutbrottslig- het av det slag som förekommit. Sådana åtgärder kan bestå av bl.a. due diligence i form av undersökningar av mellanmannens bakgrund och ekonomiska ställning. I den kod som utredningen tagit fram finns riktlinjer om förebyggande åtgärder för att bekämpa korruption och om kontroll av integriteten hos agenter och andra samarbetspartners. Dessa riktlinjer är naturligtvis till stor ledning vid bedömningen av om grov oaktsamhet föreligger. Har ett företag följt riktlinjerna kan dess företrädare inte anses ha agerat oaktsamt. Straffet för bestickning och mutbrott är böter eller fängelse i högst . Samma straffskalor gäller för trolöshet mot huvudman och tjänstefel. I grova fall döms till fängelse lägst och högst . Utredningen har inte i uppdrag att göra någon allmän översyn av straffskalorna rörande olika former av mutbrott. Under utredningens gång har inte framkommit att det finns behov av att ändra straffskalorna. Dagens straffskalor framstår för övrigt som väl avvägda. Gällande straffskalor bör därför kvarstå oförändrade. är brotten inte av sådan art eller har ett sådant straffvärde att fängelse ådöms. Normalpåföljden blir därför som böter eller villkorlig dom med böter. För mutbrott och bestickning finns som nämnts en särskild straffskala för grova brott. Till skillnad mot grovt fall av trolöshet mot huvudman anges dock inte i lagtexten något exempel på omständigheter som gör att brottet bör bedömas som grovt. Enligt utredningens mening bör det även vid bedömning av om givande eller tagande av muta ska anses som grovt i lagtexten anges några exemplifierande omständigheter som särskilt ska beaktas. Vid bedömande av om trolöshet mot huvudman ska bedömas som grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen begagnat falsk handling eller vilseledande bokföring eller tillfogat huvudmannen betydande eller synnerligen kännbar skada. De fall av mutbrott som inte gäller trolöshet mot huvudman har inget skaderekvisit. Inte heller kännetecknas de av att falsk handling eller vilseledande bokföring används. De exemplifierande omständigheterna som anges i straffbestämmelserna om grov trolöshet mot huvudman bör därför inte användas beträffande övriga mutbrott. Vad som särskilt bör beaktas vid bedömningen är i stället om gärningen avsett betydande värde, ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller som annars varit av särskilt farlig art (jfr 3 § lagen [1990:409] om skydd för företagshemligheter). Preskriptionstiden (åtalspreskription) är för mutbrott av normalgraden och i grova fall (se avsnitt 3.2.11). Det kan ta att upptäcka och utreda mutbrottslighet, inte minst vid internationella förhållanden där det krävs samarbete med brotts- bekämpande myndigheter i andra länder. I dessa fall kan det hända att en preskriptionstid är för kort. Reglerna i om preskription för att väcka åtal respektive utdöma påföljd är emellertid allmänt kopplade till de straffskalor som anges i straffbestämmelserna. Det faller inte inom ramen för utredningens uppdrag att se närmare på dessa preskriptionstider eller föreslå några förändringar därav. Åklagare har vissa begränsningar när det gäller att väcka åtal för mutbrott eller bestickning, se avsnitt 3.2.12. Åtal får i vissa fall väckas endast om arbets- eller uppdragsgivaren har angett brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Bestämmelserna om åtalsprövning innehåller begränsningar till vissa personkategorier som vållar gränsdragningsproblem. Att tillåta åtal endast när arbets- eller uppdragsgivare angett brottet till åtal begränsar möjligheten att beivra illojal konkurrens, t.ex. om ett företag ger gåvor till en inköpschef för att denne ska köpa företagets produkter i stället för en konkurrents. Regeln om att åtal får väckas endast om brottet angetts till åtal av arbets- eller uppdragsgivaren bör därför slopas. Utredningen föreslår i stället en generell bestämmelse som begränsar åtalsplikten till fall där åtal är påkallat från allmän synpunkt. Åtal för mutbrott som påverkar myndighetsutövning eller offentlig upphandling är oftast påkallat från allmän synpunkt. Inom näringslivet innebär den föreslagna åtalsbegränsningsregeln att åklagare kommer att sätta gränserna för vilka förfaranden som är åtalbara. Av betydelse vid bedömningen bör vara den kod som näringslivet tagit fram (se kapitel 8) samt branschpraxis och sedvana. Det får förutsättas att Riksåklagarens riksenhet mot mutor fortsätter sitt goda samarbete med Institutet med mutor för att få fram en enhetlig och tydlig praxis. Straffbestämmelserna om mutbrott och bestickning gäller inte bara för brott som begås i , utan också för brott som begås utomlands. För brott som begåtts utom riket döms enligt 2 kap. 2 § i vissa fall efter svensk lag och vid svensk domstol. Det gäller bl.a. om brottet begås av svensk medborgare eller utländsk medborgare med hemvist i . Straffansvaret begränsas dock genom ett allmänt krav i andra stycket på dubbel straffbarhet. Kravet innebär bl.a. att om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten så kan gärningen inte bestraffas i . Vidare får enligt tredje stycket den som åtalats för mutbrott inte dömas till strängare påföljd än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. De flesta länder har lagregler om mutbrott som motsvarar de svenska. Det förekommer dock att sådana regler saknas eller är bristfälliga. För att kunna beivra givande av mutor till utländska offentliga arbets- och uppdragstagare vid internationella affärs- förhållanden har därför många länder slopat kravet på dubbel straffbarhet. För svensk del skulle detta kunna ske genom att föra in mutbrotten i 2 kap 3 § 6. I denna bestämmelse ges nämligen svensk domsrätt för mycket allvarliga brott utan krav på dubbel straffbarhet. Av hävd tillämpas en mycket restriktiv praxis när det gäller att föra in nya brottstyper i denna bestämmelse. I princip har så skett endast när det krävts för att uppfylla ett internationellt åtagande. Det finns många andra brottstyper där det kan diskuteras om inte kravet på dubbel straffbarhet bör slopas. Enligt utredningens mening bör frågan prövas i samband med en allmän översyn av bestämmelserna om svensk domsrätt. Behovet av att slopa kravet på dubbel straffbarhet får också anses vara mindre om utredningens förslag till ny straff- bestämmelse om vårdslös finansiering av mutbrott vid inter- nationella affärsförhållanden genomförs. I sådana fall har brottet ofta begåtts i eller har på annat sätt en sådan anknytning att svensk domsrätt föreligger. Utredningen lämnar därför inget förslag om att kravet på dubbel straffbarhet vid mutbrott utomlands slopas. Det förekommer att svenska företag utomlands betalar mindre belopp till lägre utländska offentliga arbetstagare, t.ex. för att inom rimlig tid få varor genom tullen. Synen på sådana s.k. small SOU 2010:38 Nya straffbestämmelser facilitation payments, har blivit allt mer fördömande. Enligt utredningens mening finns det inte skäl att ha särskilda regler för sådana smörjningsbetalningar, s.k. facilitation payments. I den mån förutsättningarna för straffansvar är uppfyllda inklusive kravet på dubbel straffbarhet kan en svensk domstol således döma för mutbrott. Bedömningen av om det varit fråga om en otillbörlig påverkan och eventuellt straffvärde bör göras med utgångspunkt i svenska förhållanden. Domstolen kan dock i viss mån även beakta sedvana och andra omständigheter i det land där brottet begicks. Detta gäller även åklagarens bedömning i fråga om åtalsplikt. Om en företrädare för ett företag tvingas att betala för att komma till sin rätt eller för att undvika repressalier (extortion) kan allmänna ansvarsfrihetsgrunder vara tillämpliga. För brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet kan en näringsidkare åläggas företagsbot om högst . Beloppet framstår som lågt med hänsyn till de vinster som ett företag kan göra genom mutbrott. I den nya konkurrenslagen får konkurrensskadeavgiften bestämmas till högst av företagets omsättning. Det kan ifrågasättas om inte samma modell borde användas vid företagsbot som rör mutbrott. Gällande bestämmelser om företagsbot är dock förhållandevis nya och hur de tillämpas är oklart. Det kan inte inom ramen för denna utredning komma i fråga att generellt för alla brott höja maxbeloppet för företagsbot. Inte heller framstår det som lämpligt att i lagtext ge en särlösning för mutbrott. Det kan finnas andra brott där en höjning också ter sig motiverad. En förändring av bestämmelserna om företagsbot bör därför ske efter en särskild översyn av dessa bestämmelser. Utredningen föreslår således inte här och någon ändring av bestämmelserna om högsta belopp för företagsbot. I 36 kap. 9 och 10 § finns en katalog över omständigheter som ska beaktas vid bestämmande av företags- botens storlek. Sålunda kan företagsboten enligt 10 § sättas lägre än normalt om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng. omständigheter som kan leda till lägre bot anges vidare att näringsidkaren efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, att näringsidkaren frivilligt angett sig eller att det annars finns särskilda skäl för jämkning. Bestämmelsen i 10 § bör kunna tillämpas om företaget vidtagit särskilda åtgärder mot mutbrott, t.ex. genom att upprätta en företagskod, vidta åtgärder för intern kontroll, utbilda personal och genomföra uppföljningsrutiner. Den bör också kunna tillämpas om företaget frivilligt anger sig till polis eller åklagare, t.ex. efter en egen utredning av vad som förevarit. Någon särskild bestämmelse om jämkning för det fall förflutit sedan brottet begicks finns inte. Om förflutit sedan brottet begicks och detta inte berott på näringsidkaren, kan det föreligga skäl för jämkning. Detta omfattas av 10 § 4 och någon uttrycklig regel härom (motsvarande den i 29 kap. 5 § första stycket 7 ) behövs därför inte. 6.13Upptäckt, utredning och lagföring Det räcker inte med en lagstiftning om mutor som uppfyller högt ställda krav på effektivitet och rättssäkerhet. För att bekämpa mutbrott krävs dessutom en slagkraftig organisation som ger tänder åt lagen genom att upptäcka, utreda och lagföra dem som ger eller tar mutor. Inom finns Riks- enheten mot korruption, som har till uppgift att leda förundersökningar om mutor och bestickning samt brott som har samband med sådan brottslighet. Vid enheten finns fem åklagare, tre ekonomer och två administratörer. Enheten biträds av bl.a. och de lokala polismyndigheterna. Några egna polisresurser finns inte. Inom polisen finns inte heller motsvarande inriktning av specialistkompetens för utredning av mutbrott som inom Åklagar- myndigheten. Det är möjligt att riksenheten kan behöva ytterligare resurser och att polisen bör inrätta särskilda specialistjänster. Det faller dock utanför utredningens uppdrag att pröva dessa frågor. Det är inte heller utredningens sak att pröva vilka fall av mutbrott som bör prioriteras av brottsbekämpande myndigheter, var utrednings- resurserna främst bör sättas in eller hur arbetet i övrigt bör Det är dock uppenbart att mutbrott som har ett så högt straffvärde att de i praxis bestraffas med fängelse bör ges hög prioritet. 6.14Skydd för s.k. whistleblowers I det internationella arbetet mot korruption framhålls ofta vikten av att skydda personer som informerar, varnar eller på annat sätt medverkar för att beivra oegentligheter inom ett företag, en myndighet eller någon annan organisation, s.k. whistleblowers. I några länder finns straffbestämmelser som ger ett visst skydd mot trakasserier från arbetsgivare. I finns skydd mot bl.a. uppsägning och avsked av anställda i lagen om anställningsskydd. Dessutom finns ett grundlagsfäst meddelarskydd och förbud för offentliga arbetsgivare att efterforska källan till uppgifter i massmedia. nämnda bestämmelser och andra regelverk ger ett visst skydd för whistleblowers. Det kan vara önskvärt att ytterligare förstärka skyddet. Emellertid får det anses falla utanför utredningens uppdrag att göra någon allmän översyn av bestämmelser till skydd för whistleblowers. 7 Handel med inflytande Artikel 12 i straffrättsliga konvention om korruption ålägger staterna att kriminalisera s.k. handel med inflytande.