sou · GXB368 · 2010-01-01 00:00:00 — 4. den vårdbehövandes och, i fråga om barn, även hans eller hennes vårdnadshavares syn på den planerade vården. 11 kap. 3 § andra stycket social- 9 kap. 8 § lagen om stöd och tjänstlagen ska, om det inte skydd för barn och unga ska, om möter särskilda hinder, beskriva det inte möter särskilda hinder, 1.målet med de särskilda insatser som behövs, 2.när och hur de särskilda insatserna ska genomföras, 3.när och hur genomförandeplanen ska följas upp, 4. när och hur den unge ska 4. när och hur barnet eller kunna tillgodogöra sig åtgärder den unge ska kunna tillgodogöra och insatser som andra huvud- sig åtgärder och insatser som män än socialnämnden ansvarar andra huvudmän än social- nämnden ansvarar för, 5. när och hur den unges um- 5. när och hur barnets eller gänge med föräldrar, vårdnads- den unges umgänge med föräld- havare och andra närstående ska rar, vårdnadshavare och andra närstående ska ordnas, 6. när och hur den unge ska 6. när och hur barnets eller ha kontakt med socialnämnden, den unge ska ha kontakt med 7. den unges och, i fråga om barn, hans eller hennes vårdnads- havares syn på genomförandet av den planerade vården. En arbetsplan för ungdoms- En arbetsplan för ungdoms- enligt 5 kap. 1 b § tjänst enligt 2 kap. stycket lagen (0000:000) om stöd (2001:453) skall innehålla upp- och skydd för barn och unga ska gifter om var arbetet skall utfö- ras, vilka arbetstider som skall arbetet ska utföras, vilka arbets- gälla, det lägsta och det högsta tider som ska gälla, det lägsta antalet timmar som den dömde och det högsta antalet timmar har att fullgöra eller som den dömde har att fullgöra månad samt de övriga villkor eller månad samt de som är nödvändiga för verk- övriga villkor som är nödvän- diga för verksamheten. planen ska också innehålla upp- 19 Senaste lydelse 2006:1193. innehållet i och omfattningen av annan särskilt anordnad verk- samhet. gifter om innehållet i och om- fattningen av annan särskilt an- ordnad verksamhet. får lämna medgivande enligt 18 § lagen (1990:52) med sär- skilda bestämmelser om vård av unga samt 33 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av socialtjänstlagen (2001:453), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall samt denna förordning. får lämna medgivande enligt 10 kap. 9 § lagen (0000:000) om stöd och skydd för barn och unga samt 33 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av socialtjänstlagen (2001:453), lagen (0000:000) om stöd och skydd för barn och unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall samt denna förordning. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister Härigenom föreskrivs att 11 § förordningen (1999:1134) om be- lastningsregister ska ha följande lydelse. Uppgifter ur belastningsregistret om brott som föranlett någon annan påföljd än penningböter ska lämnas ut om det begärs av 1.Justitiekanslern, i fråga om den som ansöker om ersättning enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, 2.Högskolans avskiljandenämnd, i fråga om den som nämnden vid prövning enligt högskolelagen (1992:1434) överväger att av- skilja från utbildningen, 3.Arbetsförmedlingen, för utredning i ärenden om kallelse till ny tjänstgöring av vapenfri tjänst, i fråga om den som ärendet gäller, 4.Riksbanken, i fråga om den som banken avser att anställa som bevaknings- eller transportpersonal, 5.en statlig, eller landstingkommunal myndighet som beslutar om anställning av personal inom psykiatrisk sjukvård, vård av utvecklingsstörda, vård av barn och ungdom eller tvångs- vård av missbrukare, i fråga om den som myndigheten avser att anställa eller anlita som uppdragstagare, 6.Lotteriinspektionen, i fråga om den som myndigheten a)vid prövning enligt lotterilagen (1994:1000) överväger att ge tillstånd att få anordna roulettspel, tärningsspel och kortspel, eller b)vid prövning enligt lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel överväger att ge tillstånd, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning enligt förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor överväger att ge 8. en socialnämnd, i ärenden 8. en socialnämnd, i ärenden 20 Senaste lydelse 2008:1216. om adoption, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, medgivande att ta emot barn m.m. enligt 5 kap. 2 § och 6 kap. 6–10 och 12–16 §§ social- tjänstlagen (2001:453) samt åt- gärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller lagen (1988:870) om vård av missbru- kare i vissa fall, om adoption, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, medgivande att ta emot barn m.m. och andra åtgärder enligt 2 kap. 8 §, 8 kap., 9 kap. 1, 3, 5–7, 9, 14, och 16 §§, 11 kap., samt 14 kap. 4 § lagen (0000:000) om stöd och skydd för barn och unga eller åtgärder enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 9.Transportstyrelsen, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning a) enligt luftfartslagen (1957:297) och luftfartsförordningen (1986:171) överväger att ge certifikat eller tillstånd, b) enligt 4 § lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg eller 3 kap. 2–4, 6 och 8 §§ järnvägslagen (2004:519) över- väger att ge tillstånd, 10.Statens folkhälsoinstitut, i andra ärenden om tillstånd enligt alkohollagen (1994:1738) än serveringstillstånd, i fråga om den som ärendet gäller och styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare för denne samt delägare i ett fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag som ärendet gäller, 11.en myndighet, i ärenden om serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738), i fråga om den som ärendet gäller, 12.Läkemedelsverket, i fråga om den som myndigheten över- väger att ge tillstånd enligt lagen (1992:860) om kontroll av narko- tika, lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. eller förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektions- sprutor och kanyler, 13.Kronofogdemyndigheten, för utredning i ärenden enligt skuldsaneringslagen (1994:334), i fråga om den som ärendet gäller, 14.Brottsoffermyndigheten, för utredning i ärenden enligt brottsskadelagen (1978:413), samt 15.en överförmyndare eller överförmyndarnämnd, i ärenden om förmynderskap, godmanskap eller förvaltarskap, i fråga om den som överförmyndaren eller nämnden avser att utse eller avser att föreslå att rätten utser till förmyndare, god man eller förvaltare. Sådana uppgifter som avses i 3 § 3–5 lagen (1998:620) om be- lastningsregister får inte lämnas till en myndighet som har rätt att få uppgifter enligt denna paragraf. En socialnämnd har dock rätt till uppgift om åklagares beslut om åtalsunderlåtelse samt om besöks- förbud. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1999:1135) om misstankeregister Härigenom föreskrivs att 4 § förordningen (1999:1135) om misstankeregister ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Uppgift om misstanke om brott för vilket åtal har väckts, ska lämnas om det begärs av 1.Justitiekanslern, i fråga om den som ansöker om ersättning enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, 2.Kriminalvården, i fråga om den som myndigheten avser att anställa eller anlita som a) övervakare, b) förtroendeman enligt lagen (1991:2041) om särskild person- utredning i brottmål, m.m. eller förordningen (1974:248) om kri- minalvård i anstalt, c) personutredare enligt lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., d) biträde enligt 6 § andra stycket lagen (1994:451) om inten- sivövervakning med elektronisk kontroll eller, e) kontrollör enligt 3 kap. 4 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder, 3.Kriminalvården, när uppgiften behövs för prövning av en fråga enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll eller lagen om särskild personutredning i brottmål, 4.Kriminalvårdsnämnden, när uppgiften behövs för prövning av en fråga om villkorlig frigivning, 5.en övervakningsnämnd eller Kriminalvården, i ärenden om övervakning, i fråga om den som ärendet gäller, 6.Riksbanken, i fråga om den som banken avser att anställa som bevaknings- eller transportpersonal, 21 Senaste lydelse 2008:1217. 7.en statlig, eller landstingskommunal myndighet, som beslutar om anställning av personal inom psykiatrisk sjukvård, vård av utvecklingsstörda, vård av barn och ungdom eller tvångs- vård av missbrukare, i fråga om den som myndigheten avser att anställa eller anlita som uppdragstagare, 8.Lotteriinspektionen, i fråga om den som myndigheten a)vid prövning enligt lotterilagen (1994:1000) överväger att ge tillstånd att få anordna roulettspel, tärningsspel och kortspel, eller b)vid prövning enligt lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel överväger att ge tillstånd, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning enligt förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor överväger att ge 10. en socialnämnd, i ärenden om adoption, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, medgivande att ta emot barn m.m. enligt 5 kap. 2 § och 6 kap. 6–10 och 12–16 §§ social- tjänstlagen (2001:453) samt åt- gärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller lagen (1988:870) om vård av missbru- kare i vissa fall, 10. en socialnämnd, i ärenden om adoption, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, medgivande att ta emot barn m.m. och andra åtgärder enligt 2 kap. 8 §, 8 kap., 9 kap. 1, 3, 5–7, 9, 14, och 16 §§, 11 kap., samt 14 kap. 4 § lagen (0000:000) om stöd och skydd för barn och unga eller åtgärder enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 11.Transportstyrelsen, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning a) enligt luftfartslagen (1957:297) och luftfartsförordningen (1986:171) överväger att ge certifikat eller tillstånd, b) enligt 4 § lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg eller 3 kap. 2–4, 6 och 8 §§ järnvägslagen (2004:519) över- väger att ge tillstånd, 12.Finansinspektionen, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning av större ägare enligt försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar, lagen (2004:46) om investeringsfonder, lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse eller lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden överväger att ge tillstånd, 13.chefen för eller den han eller hon be- myndigar, för utredning i ärenden om sådan lämplighetsprövning som avses i 12 i fråga om den som ärendet gäller såvitt avser banker och försäkringsbolag, 14.Fastighetsmäklarnämnden, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning enligt fastighetsmäklarlagen (1995:400) överväger att registrera som fastighetsmäklare, 15.Kammarkollegiet, i fråga om den som myndigheten vid prövning enligt förordningen (1985:613) om auktorisation av tol- kar och översättare avser att auktorisera, 16.Revisorsnämnden, i fråga om den som myndigheten vid lämplighetsprövning enligt revisorslagen (2001:883) överväger att godkänna eller auktorisera, 17.Skatteverket, för prövning av upplagshavare, skatteupplag och registrerade varumottagare enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi, skattebefriade förbrukare enligt lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi samt lagerhål- lare enligt lagen om tobaksskatt, lagen om skatt på energi eller lagen (1984:409) om gödselmedel, och Försvarsmakten, i fråga om totalförsvarspliktiga som skrivs in eller är inskrivna för värnplikt enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, 19.Försvarsmakten, i fråga om den som myndigheten avser att anställa i utlandsstyrkan inom myndigheten, 20.Läkemedelsverket, i fråga om den som myndigheten över- väger att ge tillstånd enligt lagen (1992:860) om kontroll av narko- tika, lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. eller förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektions- sprutor och kanyler, 21.Kronofogdemyndigheten, för utredning i ärenden enligt skuldsaneringslagen (1994:334), i fråga om den som ärendet gäller, 22.en myndighet, i fråga om den som har anmält ett förvärv av hyresfastighet enligt lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet, om förvärvstillstånd får vägras, samt 23.Riksgäldskontoret, i fråga om den som myndigheten över- väger att betala ut ersättning till enligt lagen (1999:158) om inve- sterarskydd. Denna förordning träder i kraft . 1Uppdraget och arbetets bedrivande beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) samt lämna förslag till de förändringar som bedöms nöd- vändiga för att anpassa lagstiftningen till den utveckling som har skett. utsåg ansvarigt statsråd experter och sakkunniga med uppgift att biträda i utredningsarbetet. Regeringens direktiv (2007:168) till utredningen återfinns i sin helhet i bilaga 1. Regeringen konstaterar i direktiven att alla barn, i enlighet med , har rätt till god omvårdnad och att få utvecklas i sin egen takt utifrån sina egna förutsättningar. I direktiven sägs även att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess medlemmar. Familjen är särskilt bety- delsefull för barnets utveckling och välfärd. Samhällets roll är att på olika sätt stödja föräldrarna i deras föräldraskap. Det finns dock barn som lever i olika slag av utsatthet och som samhällets sociala barn- och ungdomsvård har ett särskilt ansvar för att ge skydd och stöd. Regeringen konstaterar vidare att samhällets insatser ska präglas av god kvalitet och att ambitionsnivån inom den sociala barn- och ungdomsvården har höjts. har nya grup- per i behov av stöd och skydd tillkommit. I direktiven anger regeringen en rad områden där brister har rapporterats och där det finns behov av förbättringar. Uppdraget och arbetets bedrivande Mot denna bakgrund anger regeringen som övergripande uppdrag att utredningen ska se över bestämmelserna i nuvarande lagstift- ning på området och lämna förslag på förändringar som utred- ningen bedömer vara nödvändiga. Det ska ingå i uppdraget att ta ställning till -hur den sociala barn- och ungdomsvårdens övergripande mål och ansvar för barn och unga ska formuleras, -om reglerna för anmälningsskyldighet behöver förtydligas, -om socialnämndens möjlighet att anmäla brott mot barn ska ändras till en skyldighet, -om reglerna om utredning av barns förhållanden behöver kom- pletteras, -om reglerna om insatser enligt SoL och LVU behöver ändras, -hur villkoren för familjehem kan förbättras, -om reglerna om uppföljning av insatser behöver förbättras och -vilken kompetens som behövs för att arbeta inom den sociala barn- och ungdomsvården. Slutligen ska utredningen överväga om bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga ska sammanföras i en särskild lag och om de bestämmelser i som reglerar familje- rättsliga arbete ska föras över till den särskilda lagen. 1.2Hur arbetet har bedrivits Utredningen påbörjade sitt arbete . Utredningen antog namnet . Under arbetets gång har sam- manlagt sju sammanträden med utredningens experter och sakkun- niga avhållits. Under arbetets gång har utredningen samrått med bl.a. Vistelse- utredningen (S 2008:02), adoptionsutredning (Ju 2007:17) samt (Ju 2007:16). har lagt stor vikt vid att inhämta infor- mation och uppfattningar från en rad aktörer på området. Utred- ningen har sökt upp och uppvaktats av organisationer som arbetar för barn. Utredningen har även sammanträffat med företrädare för Uppdraget och arbetets bedrivande olika professionella sammanslutningar och nätverk i syfte att inhämta synpunkter och diskutera alternativa lösningar, däribland familjehemsföräldrar, socialsekreterare och socialchefer. Särskild vikt har utredningen lagt vid att få synpunkter och information från personer som har egen erfarenhet av insatser. Sådana kontakter har bl.a. förmedlats via organisationer och verk- samheter. Därutöver har ett antal personer kontaktat utredningen för att förmedla sina egna personliga eller närståendes erfarenheter. Utredningen har tagit del av erfarenheter och utvecklingsarbete i andra länder och även gjort studiebesök i och . Utredningen har bemödat sig om att utgå från bästa tillgängliga vetenskapliga kunskap. Som ett led i detta har utredningen inter- vjuat ett tjugotal forskare samt anordnat två särskilda forskar- hearings. Vid dessa medverkade professor , professor , med.dr. , professor , doktorand , doktorand , professor , docent samt professor . Utredningen har även beställt ett antal underlag från forskare i syfte att få en genomgång av kunskaps- och forskningsfronten inom områden av speciellt intresse för utredningen. Dessa underlag återfinns i sin helhet i betänkandets bilagedel. Utredningen vill rikta ett särskilt tack till alla som på olika sätt bidragit till utredningens arbete. 2Historisk återblick och gällande rätt I detta kapitel görs en översiktlig genomgång av gällande bestäm- melser till stöd och skydd för barn och unga inom . För att underlätta förståelsen för varför den nuvarande lagstift- ningen ser ut som den gör lämnas först en redogörelse för social- tjänstens lagstiftning ur ett historiskt perspektiv. 2.2Svensk barnavårdslagstiftning i ett historiskt perspektiv Den moderna svenska barnavården kan dateras , men samhället har även tidigare ingripit med omhänder- tagande och vård av barn. finns exempel på omhändertaganden på grund av föräldrars fattigdom eller för att barnen var föräldralösa.1 I takt med att befolkningen i allt högre grad bosatte sig i städerna blev arbetarklassens barn också mer synliga. Kringdrivande, tiggande och kriminella barn kom att uppfattas som ett problem. Folkskolan, som växte fram , innebar också att de barn som uppfattades som problematiska och avvikande uppmärksammades på ett annat sätt . Det var mot bakgrund av dessa förhållanden som det uppstod en politisk diskussion om barnavården i i slutet av 1800-talet.2 1Lundström, T. 1993, s. 6. 2Lundström, T. 1993, s. 6 och 47 ff.; Ponnert, L. 2007, s. 44 f. Historisk återblick och gällande rätt genomfördes flera betydelsefulla barnavårdsreformer och det är först med dessa lagar som får en särskild lagstiftning på barnavårdsområdet. Detta år antogs lagar som innebar att straffmyndighetsåldern höjdes från 14 till och att ungdomar i åldern 15–i stället för straff kunde dömas till tvångsuppfostran på allmän uppfostringsanstalt3. antogs också lag (1902:67) angående uppfostran åt vanartade och i sedligt avseende försummade barn enligt vilken samhället kunde tvångsomhänderta vanartade eller försummade barn . Samhället fick här rätt till omhändertagande mot föräldrarnas vilja. Reformen lade fast principen om samhällets skyldighet att tillförsäkra och barnets rätt att få uppfostran och vård4. Det finns mycket som talar för att syftet med lagen främst var att förebygga framtida brottslighet och inte att skydda barnen från missförhållan- den i hemmet5. De svåra förhållandena för fosterbarnen ledde till lag (1902:63) om fosterbarns vård. Därmed erkändes i princip samhäl- lets ansvar för fosterbarnens förhållanden. Lagen innebar att foster- hemsplacerade barn som vårdades mot ersättning skulle få ett visst skydd av samhället. Utackorderade barn var emellertid utan skydd. Tillsynen av lagens efterlevnad var dessutom bristfällig6. , , kom en särskild lag för barn födda utom äktenskapet. Lagstiftningen innebar bl.a. att modern inte längre hade rätt att vara okänd. Underhållsskyldighet och bistånd till modern reglerades också och det infördes en möjlighet till bistånd till den ogifta modern i form av särskilt förordnad barnavårdsman. hade både de så kallade oäkta barnen och deras mödrar i princip saknat rättsligt skydd, vilket medförde att barnamord var vanligt förekommande. Av det skälet infördes den s.k. anonymitetslagstiftningen som innebar att modern fick vara okänd. Hon kunde därmed visserligen föda barnet utan att riskera åtal och utan att hennes namn skrevs in i folkbokföringen. Konsekvensen blev emellertid att många barn anonymt lämnades bort till olika sorters fosterhem, där de ofta for väldigt illa.7 Barn som levde under fattiga förhållanden kunde också omfattas av fattigvårdslagstiftningen. 3SFS 1902:72; prop. 1979/80:1, s. 92 f. 5Se bl.a. prop. 1902:30, s. 58 f., och , T. 1993, s. 50 ff. 1979/80:1, Del A, s. 93; , T. 1993, s. 53 f. 1979/80:1, Del A, s. 93; SOU 2005:81, s. 58 f. Historisk återblick och gällande rätt (1918:422) om fattigvården, innehöll bl.a. bestämmelser om hjälp från det allmännas sida för nödställda barn. Dessa barn kunde tillerkännas fattigvård genom att familjeförsörjaren erhöll under- stöd för barnet. Fattigvård kunde också utgå i form av vård utanför hemmet. Fattigvården utövades inom varje kommun av en fattig- svårdsstyrelse8. I praktiken kom barnavårdslagar att få en begränsad betydelse för barnets rättsliga ställning9. proposition med förslag till en lag om samhällets barnavård konstaterades också att de rådande barnavårdslagarna till stor del blivit en lag på papperet10. Perioden som föregick lagstiftning kännetecknades av en framväxande arbetarrörelse och ett allt starkare intresse för sociala frågor. vanartslag kritiserades snart för att ha alltför snäva åldersgränser och för att den inte innebar något skydd för barn som misshandlades i hemmet11. Framväxten av socialdemokratin och nya rättigheter för medborgarna i form av rösträtt medförde en fokusering på individen och dess rättigheter12. Förändringar kom att krävas beträffande såväl barnavårdens uppbyggnad som de utsatta barnens skydd13. En ny barnavårdslag, lag (1924:361) om samhällets barnavård, antogs . Fattigvårdsstyrelsernas tidigare uppgifter rörande barnen överfördes nu på barnavårdsnämnden. En sådan nämnd skulle finnas i varje kommun. Nämnden kunde ingripa när barnet inte vårdades eller försörjdes. Den kunde också ingripa om barnet var utsatt för misshandel eller vanvård eller när det förekom brister i barnets uppfostran. Det var först genom lag som myndigheterna gavs möjlighet att ingripa på grund av enbart fysisk vanvård, något som tidigare bara kunnat ske om vanvården kombi- nerades med sedlig försummelse. I den nya lagen infördes också en skyldighet att kontrollera hur fosterbarnet hade det i sin foster- familj.14 8Jfr , T. 2002, s. 44. 9Mattsson, T. 2002, s. 44. 1924:150, s. 47. 11Ponnert, L. 2007, s. 46. 12Lundström, T. m.fl. 2003. 13Lundström, T. 1993, s. 56 ff.; Ponnert, L. 2007, s. 46. 14Se vidare , T. 1993, s. 59 ff. Historisk återblick och gällande rätt barnavårdslag skilde på omhändertagande för samhälls- vård och omhändertagande för skyddsuppfostran. Omhänder- tagande för samhällsvård innefattade hjälp för fattiga, handikappade, övergivna och föräldralösa barn (29 §)15. Beslut om samhällsvård kunde genomföras endast med föräldrarnas samtycke16. Omhändertagande för skyddsuppfostran avsåg hjälp för vanvårdade och vanartade barn. Ett beslut om skyddsuppfost- ran kunde ske även utan samtycke från föräldrarna (22–28 §§). I första hand skulle emellertid åtgärder, som betecknades som förebyggande, tillgripas. Dessa bestod, liksom enligt lagstiftning, av förmaning till föräldrarna, varning till barnet, aga eller anlitande av anstalt som ett komplement till hemuppfostran. Först om dessa åtgärder inte ansågs tillräckliga kunde barnet omhändertas för skyddsuppfostran (24 §). Åtgärderna skulle alltså efterhand skärpas17.