sou · GYB312 · 2010-02-23 00:00:00 — I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiken Slutbetänkande av Utredningen om en nationell musikplattform SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Regeringen bemyndigade statsrådet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå den närmare utformningen av en ny nationell plattform för musiken. Med stöd i bemyndigandet förordnades direktören som särskild utredare fr.o.m. . Som sekreterare anställdes departementssekreteraren fr.o.m. . Det beslutades även att dekanen skulle biträda utredningen som sekreterare fr.o.m. . Samordnaren anställdes som sekreterare fr.o.m. . Som biträdande sekreterare anställdes fil. Vid regeringssammanträdet förordnades följande personer att ingå i utredningen som experter: kanslirådet Hans Enflo, administrativa samordnaren , enhetschefen , direktören , departementssekreteraren och direktören . Utredningens assistent har varit vid kommittéservice. Utredningen överlämnar härmed sitt betänkande I samspel med musiklivet – en ny nationell plattform för musiken (SOU 2010:12). Utredningsuppdraget är därmed avslutat. utredningar och förslag............................................. Särskilt om vissa enskilda aktörer ........................................... Statens insatser på musikområdet................................ Statens kulturråds verksamhet på musikområdet .................. verksamhet på musikområdet............... Rikskonserters intäkter och kostnader................................... 4.3.1 Konsertproduktion och samarbete med 4.3.3 Elektroakustisk Musik i (EMS) ...................... 4.3.4 11 och Stallet ............................................ Statens musiksamlingars verksamhet............................ Statens musiksamlingars uppdrag ........................................... Statens musiksamlingars intäkter och kostnader ................... Verksamheten vid Statens musiksamlingar............................. Överväganden och förslag ............................................ En musikplattform i samspel med musiklivet ........................ Förslag till uppdrag för en nationell plattform....................... 6.2.1 Musikalisk kvalitet och bredd i hela landet ................. 6.2.2 Från producent och arrangör till koordinatör............. 6.2.3 Nationell överblick och kompetensuppbyggnad ........ Barn och unga................................................................ Särskilt om integrationsmöjligheter........................... 6.3.3 Alternativt förslag: Statens musikplattform.............. Resurser för samarbetsprojekt i musiklivet .......................... Verksamhet som bör föras över från Rikskonserter............ 6.5.1 Elektroakustisk musik i (EMS) .................... Personalbehov samt budgetförslag ....................................... Förstärkning av Statens kulturråds bidrag till musiklivet ... 6.8.1 Bidrag till regional musikverksamhet m.m. .............. Bidrag till musikarrangörer ........................................ 6.8.4 Verksamhetsbidrag till fria grupper........................... Samarbete med tonsättare .......................................... Ekonomiska konsekvenser m.m.................................. Konsekvenser av utredningens förslag ................................. Bilaga 1 Kommittédirektiv (Dir. 2009:96)................................. Bilaga 2 Förteckning över organisationer och enskilda som I utredningen föreslås vilka statliga insatser som bör göras på nationell nivå för att främja utvecklingen på musikområdet och den närmare utformningen av en ny plattform för musiken. Bakgrunden är bl.a. beslut att avveckla statens stöd till Stiftelsen . Utredningens huvudförslag är att ett nytt uppdrag tas fram för myndigheten Statens musiksamlingar som innefattar både att främja framförandet av levande musik och att bevara och tillgängliggöra kulturarvet. Med detta som utgångspunkt ombildas myndigheten till ett nytt, samlat . En särskild enhet inrättas i myndigheten som ska arbeta med att främja levande musik. För att fullgöra det nya uppdraget tillförs myndigheten resurser från Rikskonserters verksamhetsbidrag i samband med att statens stöd till stiftelsen avvecklas. Ett alternativt förslag lämnas också om hur en mer fristående verksamhet, kallad Statens musikplattform, skulle kunna inrättas med nuvarande Statens musiksamlingar som värdmyndighet. Vidare föreslås i betänkandet hur ett nytt uppdrag om att främja framförandet av levande musik bör utformas. Förslaget är bl.a. att uppdraget ska vara att ha nationell överblick över musiklivet i och följa utvecklingen på det musikaliska området i andra länder. Myndigheten ska koordinera och stödja samarbetsprojekt i musiklivet av nationellt intresse. Samarbetsprojekten kan vara nationella eller internationella och innefatta såväl aktörer inom det fria musiklivet som institutioner på nationell, regional eller lokal nivå. Vid bedömningen av om ett projekt är av nationellt intresse bör myndigheten utgå från de nationella kulturpolitiska målen samt det övergripande mål som föreslås för verksamheten: att befolkningen i hela landet ska ges möjlighet att ta del av ett varierat musikaliskt utbud, präglat av konstnärlig förnyelse och hög kvalitet. de projekt särskilt prioriteras som främjar internationellt och interkulturellt samarbete samt barns och ungas möte med det professionella musiklivet. Uppdraget innebär att statens roll till skillnad mot blir mer samordnande och koordinerande och att det på central nivå inte längre ska produceras turnéer eller konserter. I denna del ska i stället statens insatser vara att främja de resurser, initiativ och samverkansformer som finns i det fria musiklivet och på regional nivå t.ex. inom länsmusiken. För att främja integration mellan kulturarvet och det nyskapande inom ramen för det föreslagna bör även uppdraget i den kulturarvsinriktade delen utvecklas. Utredningen föreslår bl.a. att ges i uppdrag att öka dokumentationen inom genrer som inte är väl företrädda i samlingarna . Myndigheten kan också ges ett tydligare uppdrag att ge ut noter och inspelningar av musik. På så vis bör kunna utvecklas som serviceorgan och aktör i förhållande till musiklivet . Oavsett val av organisationsmodell är utredningens förslag att omfördelas till ett särskilt anslag för samarbetsprojekt i musiklivet av nationellt intresse. Anslaget bör i huvudförslaget disponeras av och i det alternativa förslaget av Statens musikplattform. En särskild nämnd bör fatta beslut om till vilka ändamål dessa medel ska användas. Utredningens bedömning är att ett sådant system för legitimitet i musiklivet och tydlighet avseende hur beslut fattas. I utredningens uppdrag har också ingått att bedöma vilka delar av nuvarande Rikskonserters verksamhet som bör föras över till myndigheten. I denna del lämnas förslag om att Elektroakustisk musik i (EMS) och delar av förs över. Förslaget är att EMS även fortsättningsvis ska drivas som en relativt självständig egen enhet, men inom ramen för myndigheten. Vad gäller är förslaget att den s.k. backkatalogen med tidigare utgiven musik och viss verksamhet knuten till denna överförs till myndigheten. Den nya verksamheten kommer med det uppdrag som föreslagits, enbart att ha behov av vanliga kontorslokaler samt de studior som används av EMS. Därmed har myndigheten inte heller behov av de lokaler på 11 som Rikskonserter hyr. Utredningens bedömning är dock att det finns ett stort värde i att konsertlokalerna på 11 även fortsättningsvis används för publika och kulturella ändamål. Förslaget i denna del är att regeringen tar initiativ till ett rundabordsamtal med , och hyresvärden för att diskutera framtida användning av lokalerna på 11. Utredningen har även haft i uppdrag att analysera vilka konsekvenser förslagen får för andra statliga insatser på musikområdet och bedöma eventuellt övriga insatser som bör ingå i en ny plattform för musiken. Mot denna bakgrund lämnas vissa förslag om omfördelningar av medel som frigörs då verksamhetsbidraget till Rikskonserter upphör. Utredningen föreslår bl.a. att resurser ska omfördelas till för att stärka stöden till fonogramutgivning, samarbete med tonsättare, fria grupper på musikområdet och arrangörer. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå den närmare utformningen av en ny nationell plattform för musiken. Utredningens arbete har bedrivits inom ramen för de direktiv som regeringen beslutade (dir. 2009:96). I direktiven sägs att statens insatser, utöver bidragsgivning till musiklivet, ska inriktas på nationell överblick, kompetensuppbyggnad och internationell samverkan. Med denna utgångspunkt ska utredningen föreslå vilka statliga insatser som bör göras på nationell nivå för att främja utvecklingen på musikområdet och den närmare utformningen av en ny plattform för musiken som kan komma hela landet till del. Från ett nationellt perspektiv och genom kunskap om de olika nätverken ska musikplattformen bidra till en ökad samverkan utifrån musiklivets villkor och behov. Kopplingen mellan det musikaliska kulturarvet och det konstnärligt nyskapande ska också stärkas. Regeringen har därför gjort bedömningen att Statens musiksamlingar ska få ett samlat ansvar för statliga insatser på musikområdet. Utredningen ska belysa hur de nya uppgifterna kan integreras i myndigheten och komma med förslag gällande den nya musikplattformens kompetens- och lokalbehov samt lämna förslag till myndighetsnamn. Av propositionen Tid för kultur och därpå följande beslut i (prop. 2009/10:3, bet. 2009/10:KrU5, rskr. 2009/10:145) framgår att statens stöd till Stiftelsen ska avvecklas. Som en följd av detta har utredningen även fått i uppdrag att identifiera vilka av Stiftelsen nuvarande ansvarsområden som bör tillvaratas av den nya musikplattformen. Utgångspunkten är att den nya verksamheten ska inleda sitt arbete . 1.2Tidigare utredningar och förslag Frågor med direkt bäring på föreliggande betänkande har behandlats i begränsad omfattning inom ramen för utredningsväsendet . Vissa exempel finns dock. lämnade i sitt betänkande Kulturpolitikens arkitektur (SOU 2009:16) förslag bl.a. om att Stiftelsen ska upphöra samt om en ny modell för fördelning av statliga bidrag till regionala och lokala kulturverksamheter. Dessa förslag har behandlats i propositionen Tid för kultur (2009/10:3) och har beslutat i enlighet med regeringens förslag om att statens stöd till Stiftelsen ska avvecklas och att en ny modell för fördelning av statliga bidrag till regionala och lokala kulturverksamheter ska införas. Dessa förslag och beslut utgör alltså en bakgrund till föreliggande utredning. gjorde i betänkandet Den professionella orkestermusiken i (SOU 2006:34) vissa överväganden som har betydelse för hur en nationell plattform för musiken bör utformas. Bland annat beskrivs musiklivets professionella infrastruktur i form av orkestrar, länsmusik och större fria ensembler samt tonsättare och arrangörer. I utredningen lämnades även flera förslag som direkt eller indirekt är av relevans i detta sammanhang. Bland annat föreslogs att de fria grupperna skulle ges bättre möjligheter att samverka med institutionerna samt nya riktlinjer för det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten. Utredningen har även använt två av rapporter som underlag. Dels Konstnärerna och kulturpolitiken av Per och dels . På uppdrag av har undersökt hur det statliga stödet till information och internationell kontaktförmedling på musikområdet bör utformas. rapport musik i utlandet har använts som underlag i den del som rör internationella kontakter på musikområdet. Enligt direktiven ska utredningsarbetet bedrivas i nära samverkan med Statens musiksamlingar, Stiftelsen , och musiklivets företrädare. Samråd ska även ske med andra berörda statliga myndigheter och organisationer liksom med institutioner inom musiklivet samt med kulturansvariga på regional nivå. Utredaren ska ha kontakt med utredningen om en ny modell för fördelning av statliga bidrag till regionala och lokala kulturverksamheter, den s.k. (Ku 2009:02). Utredningen har under arbetets gång haft löpande kontakter med Statens musiksamlingar, Stiftelsen och . Respektive institution har också funnits representerad i den expertgrupp som knutits till utredningen. Även kontakterna med har skett löpande under arbetets gång. Under utredningen har kontakter tagits med ett stort antal organisationer och enskilda personer inom musiklivet. som stått utredningen till buds har ett förhållandevis stort antal möten arrangerats i till vilka företrädare för olika organisationer och personer med kunskap om olika musikaliska uttryck bjudits in. Uppslutningen har varit god och intresset livligt för de frågor som behandlats. En lista över de organisationer och enskilda personer som utredningen träffat finns som bilaga till betänkandet (bilaga 2). Utredningen har haft möten med organisationer som företräder olika delar av det institutionella eller fria musiklivet i , bl.a. Länsmusikens samarbetsråd, Svensk Scenkonst, Konstnärliga och , Svenska Kompositörer av Populärmusik, Föreningen , , , samt Musikarrangörer i Samverkan med bl.a. medlemsförbunden av Nutida Konstmusik, , , , och . Utredningen har också träffat företrädare för Folkets Hus och Parkers festivalsektion och Svenska Musikfestivaler, samt representanter för vissa av de festivaler som är medlemmar där, bl.a. Peace & och . Vidare har möten hållits med flera av musikhögskolorna och en rad företrä- dare för musikteatrar och symfoniorkestrar. Utredningen har också träffat ett stort antal enskilda musiker och tonsättare/kompositörer från flera olika musikgenrer. Betänkandet inleds med ett bakgrundsavsnitt, kapitel 2, som ger en kortfattad beskrivning av musiklivet i med särskild betoning på aktörer och områden som är av betydelse för en ny musikplattform. I nästföljande kapitel om statens insatser på musikområdet, kapitel 3, beskrivs Statens kulturråds verksamhet på musikområdet, de bidrag som fördelar till enskilda inom musiklivet, Kungl. Musikaliska verksamhet samt Musikalliansen. I kapitel 4 följer en redogörelse för Stiftelsen nuvarande verksamhet. I kapitlet behandlas särskilt och Elektroakustisk Musik i (EMS) samt vissa lokalfrågor. Statens musiksamlingars nuvarande verksamhet behandlas i kapitel 5. I kapitel 6 presenteras utredningens förslag till hur en ny nationell plattform för musiken bör vara utformad. Kapitlet innehåller särskilda avsnitt som rör uppdraget, organisationsfrågor samt budget. Vidare behandlas frågor som rör Caprice och EMS. Avslutningsvis lämnas även förslag som rör bidragsgivningen vid . I detta sammanhang görs också vissa bedömningar som rör förslag. I kapitel 7 sammanfattas de ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag. Vidare beskrivs vissa ytterligare konsekvenser av förslagen i enlighet med bestämmelserna i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474). Utredningens direktiv finns återgivna i bilaga 1. En lista över de organisationer och enskilda personer som utredningen träffat finns i bilaga 2. Musikområdet i är omfattande och rymmer såväl de verksamheter som stöds med offentliga medel som ett vitalt kommersiellt musikliv. Till detta kommer ett ideellt baserat musikliv. Inom den ideella sektorn finns även musikverksamhet på professionell nivå där yrkesverksamma musiker och dirigenter deltar. Ett tydligt exempel på detta är den omfattande körverksamheten. Musikintresset i landet är mycket stort inom alla åldersgrupper. har musikområdet generellt genomgått stora förändringar vad gäller nya distributionsformer, teknik och konsumtionsmönster samt en internationalisering av marknaden. Statens stöd omfattar bl.a. ett antal lokala och regionala orkestrar, regional musikverksamhet (länsmusik), ett 150-tal fria musikgrupper inom många olika genrer, arrangörsstöd samt stipendier och andra stöd på individnivå. Förenklat kan musiklivet delas upp i ett antal delar utifrån den kedja som löper från producent till konsument. I första ledet finns tonsättarna och kompositörerna, sammanfattningsvis kallade komponister i det följande. I ett andra led finns hela gruppen av utövare, såsom dirigenter och musiker. Här som i många andra delar av kedjan finns olika grad av professionalitet i termer av utbildning, anställningsformer och ersättning för insatserna. I nästa led finns de olika institutioner som anställer utövarna, scenerna för levande musik och arrangörerna. Arrangörer kan vara institutioner som konsert- eller men innefattar också en mängd fria aktörer som t.ex. ideella föreningar, klubbscener och festivalarrangörer. När det gäller inspelad musik kan man ersätta detta led med skivbolagen som ger ut musik i olika form. Sist i kedjan finns naturligtvis publiken eller konsumenterna, dvs. konsertbesökaren, lyssnaren eller musikköparen. Alla dessa delar kan överlappa och samma person eller institution kan naturligtvis kombinera flera roller. För en översiktlig beskrivning av musiklivets aktörer kan det ändå tjäna sitt syfte att utgå från detta. För den här utredningens syften – och med den tid som stått till buds – har det dock inte bedömts vara relevant att beskriva alla dessa delar av musiklandet . Som grund för utredningens överväganden och förslag är det däremot nödvändigt att ge en översiktlig bild av viktigare aktörer inom det professionella och semiprofessionella musiklivet – från komponister och utövare till institutioner och fria grupper. Däremot behandlas inte publiken eller det utbredda musikskapandet på amatörbasis då den plattform för musiken som utredningen är satt att föreslå inte vänder sig direkt till medborgarna, utan ska arbeta med det (i någon mån) organiserade musiklivet. Det hindrar inte att publiken – medborgarna – i själva verket är den viktigaste intressenten. Alla förslag i senare delar av betänkandet syftar i förlängningen till att ge publiken ett varierat musikaliskt utbud, präglat av konstnärlig förnyelse och kvalitet. En fullständig bild av musiklivet skulle egentligen också behöva innehålla en redogörelse för de viktigare musikutbildningarna. Det gäller framför allt musikhögskolorna i , , , och samt avdelningen för kammarmusik vid . Inom folkbildningen finns också ett mycket stort antal kurser inom musikområdet. En sökning på musikkurser på folkhögskolornas gemensamma webbplats ger 245 träffar på kortare och längre musikutbildningar. Inte heller detta område berörs närmare i det följande då utredningen inte lämnar några förslag som direkt berör utbildningsfrågor. Den översiktliga redogörelse som följer nedan är till stor del hämtad ur ett antal tidigare rapporter. En hel del fakta – både i dessa rapporter och i nedanstående redogörelse – går tillbaka till den musikstatistik som publicerats av . Tyngdpunkten ligger med vissa undantag på det offentligt stödda musiklivet. Det bygger på antagandet att merparten av de aktörer som kommer att vara relevanta för en framtida plattform uppbär någon form av offentligt stöd. Det finns olika sätt att uppskatta hur många som komponerar musik i . har i en rapport publicerad utgått både från medlemmar i intresseorganisationer, hur många som är anslutna till Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå () samt de som identifierats i en inkomstundersökning som gjorts av Konstnärsnämnden.1 Det är dock inte lätt att fastställa hur hela gruppen ser ut. De som komponerar musik företräds i första hand av två föreningar som organiserar professionellt verksamma komponister i . Föreningen (Fst) organiserar tonsättare inom konstmusikområdet, dvs. grovt sett personer som komponerar opera, musik för orkestrar och kammarmusikensembler, elektroakustisk musik och blandformer mellan olika konstmusikaliska (och andra) genrer. Svenska Kompositörer (SKAP) organiserar bl.a. jazz-, pop-, rock-, folk-, världsmusik- och filmkompositörer samt textförfattare. bevakar upphovsrättsliga intressen för bl.a. dessa grupper genom ett system för licenser för musiknyttjande. Antalet anslutna rättighetshavare till var 53 2007. Av dessa var /2008 2 476 förlag. Av de resterande 51 204 Stimanslutna var ett okänt antal textförfattare. Genom att arbetar med bevakningen av rättigheter, med en skyddstid efter rättighetshavarens död, finns dessutom ett antal dödsbon med i det sammanlagda antalet rättighetshavare. Någon säker uppgift om antalet anslutna nu levande rättighetshavare går därför inte att få. Det är också möjligt att låta utländska s.k. collecting societies företräda upphovsrättsliga intressen. Av de 21 085 anslutna till som fick ersättning 2007 utgjorde SKAP:s medlemmar 814 och Fst:s 259. Totalt 20 012 anslutna som fick avräkning 2007 är således varken organiserade i SKAP eller Fst. I en undersökning som gett ut, Konstnärernas inkomster, har man definierat 1 273 personer som musikaliska upphovsrättshavare.2 Ett stort antal personer som fått avräkning från är alltså inte inkluderade heller i detta urval. menar att det är rimligt att anta att de flesta av de 1 Se rapport i som publicerades av . Detta och följande stycken bygger på fakta och resonemang i rapport. 2 Konstnärernas inkomster – en statistisk undersökning av SCB inom alla konstområden och 2005, rapport utgiven av . rättighetshavare som inte är organiserade eller kända som professionella komponerar populärmusik, dock finns även ett antal dödsbon efter svenska tonsättare och kompositörer med bland dessa. Den slutsats man kan dra är sammantaget att det finns ett relativt stort antal verksamma rättighetshavare som inte är organiserade och som inte heller kommer ifråga för direkta konstnärspolitiska insatser. Siffrorna från SKAP och Fst ger dock en indikation på hur många som är mer aktiva inom fältet. Med det fria musiklivet menas de grupper, ensembler och organisationer som står utanför institutionerna. De uppvisar en mycket stor genrebredd och finns inom såväl hela konstmusikområdet som inom folkmusik, jazz, rock och pop. Statsbidrag till fria musikgrupper fördelas främst av och syftar till att främja en mångsidig verksamhet inom musikområdet. Vid fördelningen ska man särskilt beakta om grupperna kompletterar den verksamhet som bedrivs av statliga och statsunderstödda institutioner och att verksamheten bedöms ha ett stort konstnärligt eller kulturpolitiskt värde. Från en blygsam start med stöd till 21 grupper 1973 växte antalet som fick stöd snabbt.3 1980 fick 160 grupper bidrag. ligger antalet kring 150, även om det varierar år . Det fria musiklivet i form av ensembler och grupper av olika slag samt olika arrangörsorganisationer är en viktig del av musiklivet. Hur det offentliga stödet egentligen ser ut till denna sektor är dock inte alltid lätt att reda ut. Som Per påpekat kan den del av det svenska musiklivet som stöds av samhället vara subventionerat i flera led. En fri grupp kan ha verksamhetsstöd och fonogramstöd (flera grupper bildar egna skivbolag) från , turnera genom Rikskonserters eller länsmusikens försorg och slutligen landa hos en jazzklubb eller kammarmusikförening som har statligt eller kommunalt arrangörsstöd. De enskilda gruppmedlemmarna kan dessutom ha stipendier från Konstnärsnämnden.4 Det är dock viktigt att påpeka att det även finns ett antal fria musikgrupper som arbetar på hög konstnärlig nivå som knappast alls får statligt stöd. 3Detta och följande stycken bygger i stor utsträckning på den beskrivning som Per ger i Konstnärerna och kulturpolitiken, s. 43-53. 4Per , Konstnärerna och kulturpolitiken, s. 49. När det gäller de fria musikgrupperna är staten utan jämförelse den största bidragsgivaren som andelen bidragsfinansierad verksamhet i sig är relativt liten.