sou · GYB377 · 2010-11-04 00:00:00 — Det bör noteras att lagarna upphörde att gälla innan bestämmelserna om vem som får delta i val av revisorer flyttades från 9 kap. KL till 5 kap. 20 a § samma lag. Punkten ersätter 9 § andra och tredje stycket LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1992. I 9 § andra stycket LKI finns en uppräkning av vilka som har rätt att delta i indelningsdelegerades överläggningar men inte i besluten. Enligt nämnda paragrafs tredje stycke får delegerade kalla en tjänsteman i en kommun som har valt delegerade eller särskilda sakkunnig för att meddela upplysningar vid ett sammanträde. När det gäller rätten att delta i överläggningarna är kommunallagens bestämmelser inte lika detaljerade utan fullmäktige får bestämma att också andra än ledamöter får delta i överläggningarna men inte i besluten. Den ordning är mer flexibel och bör därför även gälla här. Genom hänvisningen till 5 kap. 21 § KL ges alltså indelningsdelegerade befogenhet att bestämma vilka som ska ha rätt att delta i överläggningarna men inte i besluten. Hänvisningen till 5 kap. 22 § första stycket KL är en nyhet. Ändringen innebär att indelningsdelegerade får begära in upplysningar från en vidare personkrets än och att den som får en begäran är skyldig att lämna upplysningar. Skälen för ändringen redovisas i avsnitt 2.7.1. Av hänvisningen till 5 kap. 22 § första stycket KL och 20 § första stycket 2 och 5 följer nämligen att ordföranden och vice ordföranden i ett utskott är skyldig att lämna upplysningar vid indelningsdelegerades sammanträden om de indelningsdelegerade begär det och det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess. Av 20 § andra stycket följer att det även ska gälla ordföranden och vice ordföranden i en nämnd i en kommun eller ett landsting som har valt indelningsdelegerade. Uppgiftsskyldigheten bör ses mot bakgrund av att indelningsdelegerade enligt 9 § får anlita sådana nämnder för beredning och verkställighet. Det bör även nämnas att uppgiftsskyldigheten också omfattar revisorer och anställda i kommunen eller . Enligt 17 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fick delegerade kalla förtroendevalda och anställda hos berörda kommuner och landsting och särskilt sakkunniga till ett sammanträde för att lämna upplysningar. De sammanläggningsdelegerade fick vidare besluta att den som kallats skulle få delta i överläggningarna men inte i besluten. Däremot fanns det ingen bestämmelse om att utskottsledamöter m.fl. var skyldiga att lämna upplysningar på begäran av delegerade, om det inte fanns något hinder mot det grund av sekretess. Den här punkten ersätter 19 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1992. Bestämmelser av i stort sett samma innebörd som 19 § LKI fanns i 20 § lagarna om sammanläggningsdelegerade där det hänvisades till bestämmelserna om hur ärenden bereds i 5 kap. 26, 28, 29 och 31–33 KL. Till skillnad från regleringen i 19 § LKI finns inte hänvisningarna till 5 kap. 27, 30 och 31 §§ KL med här. Skälet till det är att paragraferna saknar relevans för de indelningsdelegerade. Detta utvecklas i avsnitt 2.9. Av 20 § första stycket 2 följer att vid tillämpningen av den här paragrafen ska det som sägs om fullmäktige i stället gälla indelningsdelegerade. Av nämnda paragrafs andra stycket följer att när det gäller 5 kap. 26 § KL ska det som sägs om en nämnd även gälla ett utskott. Det innebär att bestämmelsen kan tillämpas oavsett om ett ärende bereds av en nämnd i den kommun eller det landsting som har valt delegerade (9 §) eller av ett utskott som de delegerade utsett. Hänvisningen i den här punkten i kombination med 20 § innebär alltså att innan ett ärende avgörs av indelningsdelegerade ska det ha beretts av ett utskott eller en nämnd eller en beredning i den kommun eller det landsting som har valt indelningsdelegerade (5 kap. 26 § KL). ska alltid ges tillfälle att yttra sig i ett ärende som har beretts av någon annan (5 kap. 28 § KL). Indelningsdelegerade får förrätta val utan beredning och ett ärende om avsägelse av uppdrag behöver inte heller beredas (5 kap. 29 § KL). Dessutom får ett brådskande ärende avgöras utan beredning, om samtliga närvarande ledamöter är ense om beslutet (5 kap. 32 § KL). Punkten 8–10 Motsvarande hänvisningar finns i 11 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1993. Även 20 § lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll hänvisningar till kommunallagens bestämmelser om bordläggning och återremiss, offentlighet och ordning vid sammanträden samt hur ärenden avgörs. I 18 § sägs vem som får ställa interpellationer och frågor och till vilka. Här anges genom en hänvisning till 5 kap. 49–51 och 53– 56 §§ KL vad som i övrigt ska gälla i fråga om interpellationer och frågor. Denna hänvisning ersätter en hänvisning i 11 § LKI. Den nuvarande lydelsen av 11 § LKI är . Bestämmelser om interpellationer och frågor fanns i 27–30 §§ lagarna om sammanläggningsdelegerade. En motsvarande hänvisning finns i 11 § LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1993. Även lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll en hänvisning till bestämmelserna om protokoll i 5 kap. 57–62 §§ KL, närmare bestämt i 20 §. I 11 § tredje stycket LKI sägs att tillkännagivanden som avses i 5 kap. 62 § KL ska ske på anslagstavlan i varje kommun som har valt delegerade. Någon motsvarande bestämmelse fanns inte i lagarna om sammanläggningsdelegerade. För att det inte ska uppkomma några oklarheter om var protokollet ska tillkännages föreskrivs i 20 § första stycket 1 att med anslagstavla i 5 kap. 62 § avses anslagstavlan i varje kommun eller landsting som har valt indelningsdelegerade. För att hänvisningarna till kommunallagen i 19 § ska fungera och vara lätta att tillämpa behöver vissa uttryck och begrepp i den lagen ersättas med uttryck och begrepp som är relevanta för tillämpningen av den här lagen. Det görs i första stycket. I andra stycket görs undantag från första stycket. Enligt 5 kap. 22 § första stycket är ordföranden eller vice ordföranden i en nämnd skyldig att lämna upplysningar vid fullmäktiges sammanträden, om fullmäktige begär det och det inte finns något hinder mot det på grund av sekretess. Det som sägs om fullmäktige och nämnd ska enligt första stycket i stället gälla indelningsdelegerade och utskott. Ordföranden och vice ordföranden i ett utskott är alltså under vissa förutsättningar skyldiga att lämna upplysningar vid indelningsdelegerades sammanträden. För beredning och verkställighet får indelningsdelegerade enligt 9 § anlita nämnder och beredningar i de kommuner och landsting som valt delegerade. Det innebär att det som sägs om nämnd i 5 kap. 22 § första stycket inte i stället ska gälla utskott utan det ska även gälla utskott. Av 5 kap. 26 § KL framgår att innan ett ärende avgörs av fullmäktige, ska det ha beretts antingen av en nämnd vars verksamhetsområde ärendet berör eller av en fullmäktigeberedning. Enligt första stycket 1 ska det som sägs om fullmäktige i stället gälla indelningsdelegerade, vilket innebär indelningsdelegerade inte får avgöra ärenden utan att bereda dem först. Av 9 § följer att indelningsdelegerade kan fullgöra beredningskravet antingen genom att låta ett utskott bereda ärendet eller anlita en nämnd eller beredning under de fullmäktige som har valt delegerade. Det innebär att det som sägs om nämnd eller beredning i 5 kap. 26 § KL inte i stället ska gälla utskott utan det som sägs där ska även gälla utskott. Detsamma gäller 5 kap. 28 § KL där det sägs att styrelsen alltid ska ges tillfälle att yttra sig i ett ärende som har beretts av en annan nämnd eller av en fullmäktigeberedning. Första stycket innebär att nämnda paragraf ska läsas på så sätt att arbetsutskottet alltid ska ges tillfälle att yttra sig i ett ärende som har beretts av ett annat utskott. Eftersom indelningsdelegerade kan bereda ett ärende genom att anlita nämnder och bredningar i de kommuner och landsting som har valt delegerade måste dock undantag göras från första stycket 4. Det som sägs om nämnder och bredningar i 5 kap. 28 § KL ska alltså inte i stället avse utskott utan även avse utskott. Enligt 18 § får interpellationer och frågor inte bara ställas till ordföranden i ett utskott utan även till ordföranden i en nämnd eller beredning i en kommun eller ett landsting som har valt indelningsdelegerade. I 5 kap. 53 § KL finns bestämmelser om att fullmäktige får besluta att en ordföranden i en nämnd får överlåta besvarandet av interpellation till annan. Hänvisningen i 19 § 11 till 5 kap. 53 § KL innebär att indelningsdelegerade får besluta om sådana överlåtanden. Det som sägs om nämnd i 5 kap. 53 § ska dock inte i stället gälla utskott utan även gälla utskott. Om indelningsdelegerade beslutar det ska alltså ordföranden i en nämnd eller ett utskott kunna överlåta besvarandet av interpellation till den som anges i 5 kap. 53 § KL. 21 och 22 § Här sägs att indelningsdelegerade ska ha en arbetsordning och att den ska innehålla föreskrifter i vissa ämnen. Lagen om kommunala indelningsdelegerade innehåller inga bestämmelser om arbetsordning och de här bestämmelserna är alltså nya. Däremot innehöll lagarna om sammanläggningsdelegerade bestämmelser om arbetsordning. Något krav på att vissa frågor skulle regleras i arbetsordningen fanns dock inte, men i förarbetena angavs exempel på frågor som borde regleras i arbetsordningen (prop. 1995/96:224 s. 54 och prop. 1996/97:108 s. 46). Förebild för de här bestämmelserna är 5 kap. 63 § KL där det sägs att fullmäktige i en arbetsordning ska meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för fullmäktiges sammanträden och handläggningen av ärendena. I 5 kap. 64 § KL, som också tjänat som förebild, anges vilka frågor som alltid ska regleras i arbetsordningen (obligatoriska föreskrifter). Det rör sig bl.a. om när sammanträden ska hållas och anmälan av hinder att delta i sammanträdena. Uppräkningen i 22 § av ämnen där indelningsdelegerade ska meddela föreskrifter skiljer sig på några punkter från uppräkningen i 5 kap. 64 § KL. En skillnad är att indelningsdelegerades arbetsordning enligt punkten 1 ska innehålla föreskrifter om de delegerades säte. I förarbetena till lagarna om sammanläggningsdelegerade nämndes nämligen det som exempel på en fråga som borde regleras i arbetsordningen. En annan skillnad finns i punkten 2, nämligen att arbetsordningen ska innehålla föreskrifter om var och på vems initiativ sammanträde ska hållas. I förarbetena till lagarna om sammanläggningsdelegerade nämndes även dessa frågor som exempel på sådant som borde regleras i arbetsordningen. Det är värt att notera att arbetsordningarna för sammanläggningsdelegerade för och med ett undantag innehöll föreskrifter i de ämnen som räknas upp i 22 §. Undantaget gällde föreskrifter om vem som ska föra ordet till dess ordförande har utsetts. Skälet till att arbetsordningarna inte innehöll några sådan föreskrifter var att frågan reglerades i 13 § lagarna om sammanläggningsdelegerade. Däremot innehöll arbetsordningarna föreskrifter om vem som ska föra ordet när ordföranden eller vice ordföranden är förhindrade att utföra uppdraget. Av 14 § följer att indelningsdelegerade bestämmer när och var sammanträden ska hållas. Om arbetsutskottet eller minst en tredjedel av delegerade begär det eller om ordföranden anser att det behövs ska sammanträde hållas (jfr 5 kap. 7 § KL). Dessa bestämmelser kan de delegerade komplettera genom föreskrifter i arbetsordningen. Ett grundkrav på föreskrifterna i arbetsordningen är givetvis att de inte strider mot lagen. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 2.7.4. Här sägs att ledamöter och ersättare i utskott väljs av indelningsdelegerade och att de delegerade bestämmer antalet. Antalet ledamöter i arbetsutskottet måste dock vara minst fem (jfr 6 kap. 9 § KL). Paragrafen ersätter bestämmelser i 14 och 15 §§ LKI. Innehållet i 14 § LKI är detsamma som vid ikraftträdandet . Den nuvarande lydelsen av 15 § LKI är . Bestämmelser med i stort sett samma innehåll som här fanns i 22 § första stycket lagarna om sammanläggningsdelegerade. När det gäller valet av ledamöter och ersätter i arbetsutskott och kommittéer innehåller LKI ingen utrycklig bestämmelse om att valet ska vara proportionellt under de förutsättningar som anges i lagen om proportionellt valsätt. Däremot sägs det i 15 § fjärde stycket LKI att om ersättare inte väljs proportionellt, ska det vid valet även bestämmas i vilken ordning ersättarna ska kallas till tjänstgöring. En uttrycklig bestämmelse om proportionellt valsätt finns när det gäller val av indelningsdelegerade (se 4 §). Dessutom sägs det i 5 kap. 46 § KL vilka val som ska vara proportionella under de förutsättningar som anges i 2 § lagen om proportionellt valsätt. Dit hör bl.a. val av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar. Även här ges nu en uttrycklig bestämmelse om proportionellt valsätt och en bestämmelse motsvarande den som finns i 15 § fjärde stycket LKI. Sin nuvarande lydelse fick 15 § LKI 1992. Enligt 22 § lagarna om sammanläggningsdelegerade gällde att om ersättarna inte valdes proportionellt, skulle det vid valet också bestämmas i vilken ordning som de skulle kallas in till tjänstgöring. Paragrafen ersätter 15 § andra stycket LKI. Den nuvarande lydelsen av 15 § LKI tillkom 1992. Valbar som indelningsdelegerade är den som är ledamot eller ersättare i fullmäktige i ändringsberörda kommuner och landsting. Det finns inget krav på att en indelningsdelegerade ska vara folkbokförd inom området för kommunen enligt den nya indelningen. I förarbeten till lagen om kommunala indelningsdelegerade sägs dock att det kan vara lämpligt att i först hand välja personer som kommer att vara valbara till fullmäktige i den nybildade eller ändrade kommunen (prop. 1978/79:157 s. 128). Valbar till arbetsutskott och kommittéer är personer som har rösträtt vid val till fullmäktige och som är folkbokförda inom området för kommunen enligt den nya indelningen. Detta krav gäller dock inte indelningsdelegerade och deras ersättare som alltså alltid är valbara som ledamöter och ersättare i arbetsutskott och kommittéer. regleras valbarheten bl.a. genom en hänvisning till 4 kap. 5 § KL, som i sin tur hänvisar till 4 kap. 2 och 3 §§ samma lag där bestämmelserna om rösträtt vid val till fullmäktige finns. Här sägs i stället direkt att förutom indelningsdelegerade och deras ersättare är den valbar som har rösträtt vid val till fullmäktige i kommunen eller enligt den nya indelningen. Det innebär att utanför kretsen indelningsdelegerade och deras ersättare är valbarheten begränsad till personer som är folkbokförda inom området för kommunen eller enligt den nya indelningen. Detta villkor och övriga rösträttsvillkor ska i likhet med vara uppfyllda för valet av ledamöter och ersättare. I 15 § LKI finns även en hänvisning till 4 kap. 6 § KL där några valbarhetshinder ställs upp. Av 4 kap. 6 § fjärde stycket 2 följer att den som är vald till revisor inte är valbar som ledamot i en nämnd eller en fullmäktigeberedning. Detta valbarhetshinder flyttas till 4 kap. 6 a § tredje stycket 1 (prop. 2009/10:46, bet. 2009/10:KU16, rskr. 2009/10:135, SFS 2010:51). Det är skälet till att andra stycket hänvisar till 4 kap. 6 § och 6 a § tredje stycket 1 KL. För tydlighets skull anges att det som sägs där om nämnd i stället ska gälla utskott. I 22 § andra stycket lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns bestämmelser om valbarhet. anges mandattiden i 15 § första stycket LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1992. Mandattiden ska ses i ljuset av att enligt 1 kap. 18 § får det nyvalda fullmäktige fram till dess att indelningsändringen träder i kraft anlita indelningsdelegerades utskott för beredning och verkställighet (prop. 1978/79:157 s. 112, 113 och 134). En bestämmelse om mandattid för ledamöter i arbetsutskott och kommittéer fanns i 22 § första stycket lagarna om sammanläggningsdelegerade. De sammanläggningsdelegerade kunde besluta att mandattiden skulle vara kortare än den som anges här, men inte längre. En hänvisning till 4 kap. 8 § KL finns i 17 § LKI. I 15 § tredje stycket LKI finns en bestämmelse om att delegerade ska befria en ledamot eller ersättare från uppdraget om denne vill avgå och inte särskilda skäl talar emot det. Denna bestämmelse motsvaras här av hänvisningen till 4 kap. 9 § KL. De nuvarande lydelserna av 15 och 17 §§ LKI är . Genom hänvisningen till 4 kap. 10 § 2 ges indelningsdelegerade befogenhet att återkalla uppdraget för en ledamot eller ersättare som genom en dom som har vunnit laga kraft har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Detta är en nyhet och skälen för ändringen redovisas i avsnitt 2.6.2. Skälet till att hänvisningen till 4 kap. 10 § inte omfattar punkten 1 är att det är det nyvalda fullmäktige som beslutar om ansvarsfrihet. Frågan om ledamöter och ersättare i utskott ska beviljas ansvarsfrihet kommer alltså upp först efter mandattidens utgång. (jfr 5 kap. 25 a § och 9 kap. KL samt 41 §). Av 17 § LKI följer att bestämmelserna i 4 kap. 7 § KL ska tillämpas i fråga om arbetsutskott och kommittéer. Den hänvisningen finns inte med här och skälen för det redovisas i avsnitt 2.9. Lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll ingen hänvisning till 4 kap. 10 § eller några motsvarande bestämmelser. I 31 § nämnda lagar fanns dock bestämmelser som i stort sett motsvarade hänvisningarna här till 4 kap. 8 och 9 §§ KL. För att hänvisningarna till kommunallagen i första stycket ska fungera och vara lätta att tillämpa ersätts här vissa begrepp i den lagen med begrepp som är relevanta för tillämpningen av den här lagen. Paragrafen ersätter en hänvisning i 17 § LKI till 6 kap. 14 § KL. Den nuvarande lydelsen av 17 § LKI är . Det som sägs här motsvarar första och andra stycket i 6 kap. 14 § KL. Däremot finns det ingen motsvarighet till 6 kap. 14 § tredje stycket KL. Skälen för det redovisas i avsnitt 2.9. I 31 § lagarna om sammanläggningsdelegerade föreskrevs att om en ledamot i arbetsutskottet eller en kommitté avgick skulle 6 kap. 14 § första och andra stycket KL tillämpas. I 17 § första stycket LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1992, finns en hänvisning till bestämmelserna om förtroendevaldas rätt till ledighet från anställning i 4 kap. 11 § KL. Hänvisningen här omfattar dock bara första stycket i 4 kap. 11 § KL. det är att andra stycket i 4 kap. 11 § KL endast föreskriver att rätten till ledighet även ska gälla vissa personkategorier utöver förtroendevalda, som t.ex. styrelseledamöter i sådana juridiska personer som avses i 3 kap. 17 och 18 §§ KL Här sägs att arbetsutskottet ska upprätta förslag till budget för kommunen eller enligt den nya indelningen. Paragrafen ersätter 18 § LKI, som fick sin nuvarande lydelse 1992. Ordalydelsen anpassas till motsvarande bestämmelse i kommunallagen, nämligen 8 kap. 6 §. Av 1 kap. 12 och 17 §§ framgår att ändringar i kommunindelning som är så omfattande att indelningsdelegerade ska utses träder i kraft året efter ett valår. I avsnitt 2.3 föreslås att det i fortsättningen även ska gälla ändringar i landstingsindelningen. Det nu sagda innebär att budgeten kommer att fastställas av det nyvalda fullmäktige. I 8 kap. 8 § KL sägs att budgeten fastställs av fullmäktige före november månads utgång. De år då val av fullmäktige har förrättats i hela landet ska budgeten fastställas av det nyvalda fullmäktige, som tillträder valåret. Enligt 8 kap. 6 § KL ska förslag till budget upprättas av styrelsen före oktober månads utgång. Av 8 kap. 7 § samma lag följer att styrelsen bestämmer när övriga nämnder senast ska lämna in sina särskilda budgetförslag till styrelsen. Indelningsdelegerade beslutar alltså aldrig om budgeten för den nya kommunen eller det nya . Däremot beslutar indelningsdelegerade om det budgetförslag som ska lämnas till fullmäktige. Det framgår inte direkt av lagen om kommunala indelningsdelegerade utan följer av att det inte finns något annat representativt organ för den nya kommunen. Att det är indelningsdelegerade som beslutar om budgetförslaget får även anses framgå av 18 § LKI där det sägs att arbetsutskottet, som bereder ärenden åt de delegerade, ska upprätta ett förslag till budget för kommunen enligt den nya indelningen. I 7 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns uttryckliga bestämmelser om att de sammanläggningsdelegerade skulle anta förslag till budget för de nya landstingen. Budgetförslaget skulle enligt 24 § nämnda lagar upprättas av arbetsutskotten. En annan skillnad mellan lagarna är att 18 § LKI hänvisar till 8 kap. 6 och 7 §§ KL, dvs. till bestämmelserna om att det ska finnas ett upprättat budgetförslag före oktober månads utgång. Den hänvisningen behövs dock inte och den utgår därför. Skälen för slopandet finns i avsnitt 2.9. Ytterligare en skillnad är att lagen om kommunala indelningsdelegerade bara upplyser om att bestämmelser om fastställande av budgeten finns i 8 kap. 8–10 §§ KL. Lagarna om sammanläggningsdelegerade (24 §) upplyste dock inte bara om bestämmelserna utan förskrev att bestämmelserna om fastställande av budgeten skulle tillämpas. Eftersom budgeten ett valår alltid fastställs av det nyvalda fullmäktige, dvs. oavsett om någon indelningsändring träder i kraft , behövs det ingen föreskrift om att bestämmelserna om fastställande av budgeten ska tillämpas utan bestämmelserna i 8 kap. 8–10 §§ KL gäller ändå. Att upplysa om det behövs inte och den upplysning som finns i 18 § LKI utgår alltså. Paragrafen ger delegerade rätt att besluta att en delegerad, en utskottsledamot eller en ersättare som inte är ledamot eller ersättare i ett utskott, ska få närvara vid utskottets sammanträden. Även revisorer ska kunna ges närvarorätt. I förhållande till lagen om kommunala indelningsdelegerade är befogenheten ny, dvs. nämnda lag innehåller ingen motsvarande bestämmelse. Däremot finns det bestämmelser med motsvarande innehåll i 4 kap. 23 § KL (prop. 1990/91:117s. Det bör även nämnas att 26 § lagarna om sammanläggningsdelegerade hänvisade till 4 kap. 23 § KL. Denna hänvisningen omfattade dock inte revisorerna. Skälen för förslaget att ge indelningsdelegerade befogenhet att besluta om närvarorätt vid utskottssammanträde redovisas i avsnitt 2.7.6. Här anges vilka bestämmelser i kommunallagen som ska gälla i fråga om utskotten. Lagen om kommunala indelningsdelegerade innehåller inga motsvarigheter till bestämmelserna i 4 kap. 19–22 §§ KL om omröstning och beslut i nämnd och ledamöternas rätt att reservera sig mot beslut. I 26 § lagen om sammanläggningsdelegerade fanns dock hänvisningar till nämnda paragrafer i kommunallagen. Det behövs bestämmelser om omröstning, beslut och reservation och de ges här genom en hänvisning till 4 kap. 19– 22 §§. Den här punkten behandlas även i avsnitt 2.6.3. Här regleras ordförandeskapet i utskotten. Punkten ersätter 16 § LKI, som har behållit sin ursprungliga lydelse . Av 16 § andra stycket LKI följer att om varken ordföranden eller vice ordföranden kan närvara vid ett sammanträde utser utskottet en annan ledamot att för tillfället föra ordet. Hänvisningen här till 6 kap. 16 § KL innebär att i stället ska indelningsdelegerade meddela föreskrifter om vem som ska fullgöra ordförandens uppgifter när varken ordföranden eller en vice ordförande kan tjänstgöra. I 23 § lagarna om sammanläggningsdelegerade fanns en bestämmelse om att sammanläggningsdelegerade skulle välja ordförande och vice ordförande i arbetsutskottet och kommittéer, dvs. en motsvarande bestämmelse som i 16 § första stycket LKI. Frågan om vem som skulle föra ordet om ingen vald ordförande var närvarande förutsattes de sammanläggningsdelegerade dock reglera i arbetsordningen (prop. 1995/96:224 s. 54). Här regleras ersättarnas tjänstgöring och rätt att närvara vid utskottssammanträden. En motsvarande hänvisning finns i 17 § LKI. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 1992. Lagarna om sammanläggningsdelegerade innehöll inga hänvisningar till 6 kap. 10 och 11 § KL och inte heller några bestämmelser med motsvarande innehåll utan dessa frågor förutsattes de sammanläggningsdelegerade reglera i arbetsordningen (prop.