sou · GYB344 · 2010-06-30 00:00:00 — Om den som begärdes utlämnad var omhändertagen, skulle därför beslut om utlämning som huvudregel meddelas . Någon motsvarande tidsgräns när beslut om reseförbud förelåg uppställdes inte. Departementschefen anförde dock att det låg i sakens natur att ärendet även i sådana fall handlades med särskild skyndsamhet (prop. 1970:30 s. 39 och 47). avgjorde länsrätterna två och kammarrätterna två mål enligt lagen om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling. 8.3Särskilda skyndsamhetskrav för vissa typer av mål i allmän domstol Närmast under rubriken till det föregående avsnittet om särskilda skyndsamhetskrav för vissa typer av mål i allmän förvaltnings- domstol lämnades en redogörelse för olika skyndsamhetskrav som ställs upp i författning. Det som redovisades där gäller också för mål som handläggs i allmän domstol. När det gäller brottmål finns det flera generella krav på att domstolen skyndsamt ska vidta vissa åtgärder. Det gäller främst att bestämma tid för eller hålla huvudförhandling och att meddela dom. Dessa krav behandlas inledningsvis i det följande. För vissa typer av brottmål, t.ex. när det är fråga om unga lagöverträdare, finns vidare särskilda krav. I detta avsnitt behandlas även dessa krav. I brottmål där allmänt åtal förs ska tingsrätten bestämma tid för huvudförhandling , om målet inte ska avgöras på handlingarna (45 kap. 14 § första stycket rättgångsbalken; angående avgörande av mål utan huvudförhandling, se 45 kap. 10 a § ). Det finns flera skäl till att huvud- Tidsfrister och skyndsam handläggning förhandling ska sättas ut . Ett sådant skäl är att det är svårare för rätten att fastställa sanningen allteftersom tiden går. Ett annat skäl är att en snabbare lagföring antas ha en ökad preventiv effekt. Även med hänsyn till att den tilltalade inte ska behöva vara oviss om och oroa sig för utgången, bör huvudförhandling hållas och dom meddelas . Också andra parter och aktörer har ofta ett intresse av att målet avgörs (jfr Fitger, , 45:41). Är den tilltalade anhållen eller häktad, ska huvudförhandling som huvudregel hållas inom från den dag då åtalet väcktes (45 kap. 14 § andra stycket ).5 I förarbetena angavs att den korta fristen sattes för att den tilltalades frihetsförlust inte skulle bli längre än vad som var oundgängligen nödvändigt (NJA II 1943 s. 574). När den tilltalade är frihetsberövad är det också av särskild vikt att han eller hon inte ska behöva vara oviss om och oroa sig för utgången (prop. 2000/01:108 s. 25). Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller i särskilt ungdomshem eller omhändertagen ska i vissa fall behandlas som häktad (se 19 § lagen [1946:804] om införande av nya ). Är den tilltalade ålagd reseförbud eller anmälningsskyldighet, ska huvudförhandling normalt hållas inom en månad från den dag då åtalet väcktes (25 kap. 2 § andra stycket och 45 kap. 14 § tredje stycket ). Fristen infördes för att begränsa var- aktigheten av dessa åtgärder (prop. 1980/81:201 s. 33). Huvudförhandlingen ska genomföras utan onödigt uppehåll och så långt som möjligt i ett sammanhang. Om huvudförhandlingen inte kräver , ska den som huvudregel genomföras . I andra fall ska förhandlingen normalt pågå minst . Är den tilltalade häktad, får ett uppehåll inte göras , om inte på grund av särskilda omständligheter ett längre uppehåll är nödvändigt (46 kap. 11 § ). I förarbetena anförde regeringen att hänsynen till tilltalade i allmänhet och frihetsberövade i synnerhet medförde att det måste ställas särskilt höga krav på koncentrationen av huvudförhandlingen i ett brottmål. Detta måste enligt regeringen 5 I den beslutade propositionen Advokaters vittnesplikt och andra processrättsliga frågor (prop. 2009/10:182) föreslår regeringen att huvudförhandling i dessa fall ska påbörjas och senast . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Tidsfrister och skyndsam handläggning givetvis beaktas vid tillämpningen av bestämmelserna om uppehåll i huvudförhandlingen (prop. 1999/2000:26 s. 52). Den ordningen som beskrivits för mål om allmänt åtal gäller i princip också för mål där enskilt åtal förs. Fristerna för hållande av huvudförhandling räknas dock som huvudregel för förberedelsens avslutande (jfr 47 kap. 22 och 24 §§ rättegångs- balken). Vissa brottmål ska tas upp av en hovrätt eller av . För en beskrivning av denna ordning, se avsnitt 9.2. I dessa mål tillämpas de nu berörda bestämmelserna om rättegång vid tingsrätt med det undantaget att tid för hållande av huvudförhandling när den tilltalade är häktad i stället är (jfr 53 kap. 2 § och 57 kap. 1 §). Hovrätten ska, om ett dit överklagat brottmål inte avgörs utan huvudförhandling, bestämma tid för sådan förhandling. Om den tilltalade är häktad, ska huvudförhandling som huvudregel hållas för tingsrättens dom (jfr 51 kap. 15 § ). De regler i 46 kap. 11 § som behandlats om koncentration av huvudförhandlingsskedet i brottmål tillämpas också i fråga om huvudförhandling i hovrätt (jfr 51 kap. 17 § ). Motsvarande gäller i (55 kap. 15 § och prop. 1986/87:111 s. 55). När huvudförhandling i brottmål ägt rum, ska samma eller senast nästa helgfria dag överläggning hållas och, om det kan ske, dom beslutas och avkunnas. Är det oundgängligen behövligt med ytter- ligare tid för att besluta eller skriva dom, får rätten beslut om an- stånd härmed. Domen ska dock, om inte synnerligt hinder möter, skrivas och meddelas, om den tilltalade är häktad, inom och i övriga fall från förhandlingens avslutande. Avgörs ett mål utan huvudförhandling, ska så snart det kan ske överläggning hållas och dom beslutas, skrivas och meddelas. När målet är avgjort, ska parterna underrättas skriftligen om utgången i målet (30 kap. 7 § ). De nu berörda bestämmelserna gäller för tingsrätt, hovrätt och . I förarbetena anfördes att domen, särskilt med hänsyn till att det i brottmål vanligen förekommer mer omfattande muntlig Tidsfrister och skyndsam handläggning bevisning och att denna bevisning är av större betydelse än i tviste- mål, i regel borde meddelas efter huvudförhandlingens slut. Om den tilltalade var häktad, ansågs det också med hänsyn till honom eller henne nödvändigt med ett skyndsamt avgörande (NJA II 1943 s. 395). Överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder innehåller bestämmelser för genom- förande av rådets rambeslut /584/RIF av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlems- staterna.6 I lagen finns bestämmelser för åklagares och dom- stolarnas handläggning och beslut i ärenden om överlämnande. Beslut om överlämnande fattas av tingsrätt som första instans (5 kap. 1 §). Handläggningen vid rätten ska ske med skyndsamhet (5 kap. 2 §). Tingsrätten ska meddela beslut i fråga om över- lämnande senast efter det att den eftersökte gripits. Samtycker den eftersökte till ett överlämnande, ska beslutet med- delas senast efter det att samtycket har avgetts. Om det finns särskilda skäl, får tingsrätten överskrida dessa frister (5 kap. 3 §). Bestämmelserna om skyndsam handläggning och beslut inom vissa frister infördes i lagen till följd av kraven i artikel 17 i det nämnda rambeslutet. Av artikeln framgår att en europeisk arresteringsorder ska behandlas och verkställas med skyndsamhet. I de fall då den eftersökte samtycker till överlämnandet, ska det slut- giltiga beslutet om verkställandet av den europeiska arresterings- ordern enligt samma artikel fattas efter det att samtycket har givits. I övriga fall ska det slutgiltiga beslutet om verkställighet fattas efter det att den eftersökte har gripits. Artikeln ger också möjlighet att i specifika fall förlänga tidsfristerna med . Tidsfristen för de fall när den eftersökte inte samtyckt till över- lämnandet är således något kortare i den svenska lagen än i ram- beslutet. Skälet till detta är främst målsättningen att ett ärende bör avgöras så snabbt som möjligt eftersom den eftersökte i allmänhet är frihetsberövad. Dessutom kan tingsrättens beslut komma att överklagas till hovrätt och till . Även den tid en 6 EUT L 190, s. 1 (Celex 32002F0584). Tidsfrister och skyndsam handläggning prövning i högre rätt tar ska enligt förarbetena kunna inrymmas inom den maximala frist som rambeslutet tillåter (prop. 2003/04:7 s. 126 f.). Internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bestämmelser om rättslig hjälp i brottmål i och utomlands. Rättslig hjälp omfattar enligt lagen ett flertal åtgärder, bl.a. förhör i samband med förundersökning i brottmål, bevisupptagning vid domstol, telefonförhör, kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 28 kap. (jfr 1 kap. 2 §). Rättslig hjälp i lämnas som huvudregel av åklagare eller domstol (jfr 1 kap. 4 §). Ansökningar om rättslig hjälp ska behandlas skyndsamt (2 kap. 10 §). En ansökan om beslag i , eller om husrannsakan här för att söka efter egendom som är underkastad beslag, handläggs av åklagare. Verkställda beslag ska skyndsamt anmälas hos rätten för prövning. Rätten ska så snart det kan ske hålla förhandling i frågan (4 kap. 16 §). antog en gemensam åtgärd om goda rutiner vid inbördes rättshjälp i brottmål (98/427/RIF).7 Syftet var att göra enkla och praktiska förbättringar av det inter- nationella samarbetet genom att varje medlemsstat åtar sig att främja ett antal goda rutiner vid verkställandet av framställningar om ömsesidig rättslig hjälp. Medlemsstaterna inom EU har häri- genom kommit överrens om vissa principer för handläggningen av ansökningar om rättslig hjälp. En princip är att brådskande ansökningar ska prioriteras, om det inte strider mot nationell rätt. Vidare ska ansökningar om rättslig hjälp aldrig behandlas mindre gynnsamt än ett motsvarande nationellt ärende. Skyndsamhets- kraven i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål uppställdes i enlighet med de överenskomna principerna (prop. 1999/2000:61 s. 103 och 123 f.). Erkännande och verkställighet av s.k. frysningsbeslut Lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut innehåller bestämmelser för 7 EGT L 191, 7.7. 1998, s. 1 (Celex 31998F0427). Tidsfrister och skyndsam handläggning genomförande av rambeslut /577/RIF av om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial.8 Lagen reglerar både beslut om frysning som meddelas i och erkännande och verkställighet här av frysningsbeslut som har översänts hit från andra medlemsstater. Med frysningsbeslut avses sådana beslut som har fattats i syfte att säkra bevismaterial eller verkställighet av för- verkandebeslut, främst beslag och kvarstad som har meddelats i ett sådant syfte (jfr 1 kap. 1 och 2 §§). Ett frysningsbeslut som har meddelats i en annan medlemsstat i Europeiska unionen ska skickas direkt till behörig åklagare (3 kap. 1 och 2 §§). Om ett frysningsbeslut är verkställbart i , ska åklagaren meddela en verkställbarhetsförklaring. Verkställbarhets- förklaring får, om vissa omständigheter föreligger, inte meddelas, bl.a. om frysningsbeslutet avser en skriftlig handling eller ett skriftligt meddelande och det enligt 27 kap. 2 § hade funnits hinder mot att ta handlingen eller meddelandet i beslag (3 kap. 4 § och 5 § 3). När ett frysningsbeslut har verkställts, ska åklagaren skyndsamt begära tingsrättens prövning av verkställbarhetsförklaringen. Tingsrätten ska så snart det kan ske hålla förhandling i ärendet, om en förhandling inte uppenbart skulle sakna betydelse för prövningen. Vid en förhandling tillämpas bestämmelserna i 24 kap. 17 § andra stycket (3 kap. 16 §). I förarbetena anfördes att ett frysningsbeslut kommer att ersätta de tvångsmedel som kan beslutas i de efterföljande förfarandena. För sådana tvångsmedel gäller, enligt 4 kap. 15 och 16 §§ lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, att de ska underställas rättens prövning. Med 4 kap. 16 § angiven lag som förebild fann regeringen mot den bakgrunden lämpligt att föreskriva att en förhandling så snart det kan ske ska äga rum inför rätten i dess prövning av verkställbarhetsförklaringen och att bestämmelserna i 24 kap. 17 § andra stycket skulle tillämpas vid förhandlingen (prop. 2004/05:115 s. 74). Av 29 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare följer att mål mot den som inte har fyllt tjugoett år 8 EUT L 196, , s. 45 (Celex 32003FO577). Tidsfrister och skyndsam handläggning alltid ska behandlas skyndsamt. När det gäller allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , ska de tidsfrister som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad iakttas. I stället för den tid om , som i 45 kap. 14 § är före- skriven för hållande av huvudförhandling, ska dock gälla . I förarbetena anförde regeringen att det är betydelsefullt att lag- föringen av unga sker snabbt och konsekvent samt att hand- läggningen håller hög kvalitet. Det var enligt regeringen när det gällde ungdomar särskilt viktigt att tiden mellan brottet och reaktionen inte blev alltför lång utan att sambandet mellan brottet och reaktionen stod klart för den unge. Enligt regeringen var det därför nödvändigt att ha en tidsfrist för ungdomsmålens hand- läggning i domstol (prop. 1994/95:12 s. 26 och 87). Våldsbrott mot polismän m.fl. Maj:ts cirkulär (1967:164) till nedre justitierevisionen, hovrätterna och de allmänna underrätterna om skyndsam hand- läggning av brottmål rörande våld mot polismän m.fl. anges att domstolarna bör – även när detta inte följer av andra gällande bestämmelser eller tillämpade grunder i fråga om förtursbehandling av vissa mål – eftersträva att brottmål rörande våld mot polisman och annan tjänsteman med skyddsfunktioner handläggs skyndsamt. I cirkuläret, som utfärdades , anges följande bakgrund till denna reglering. Antalet våldsbrott mot polisman under tjänste- utövning har ökat. Misshandel och annat våld av rå och hänsynslös art har förekommit. Denna utveckling är ägnad att väcka oro. Det är angeläget att samhället reagerar snabbt mot vålds- brott av detta slag. I enlighet härmed har riksåklagaren i cirkulär uppmanat de allmänna åklagarna att verka för att mål rörande våld mot polis handläggs med största möjliga skynd- samhet. har i skrivelse upp- manat länspolischeferna och polismästarna att verka för en skynd- sam handläggning av ärenden, där polismän eller andra befattnings- havare som satts att fullgöra skydds- eller bevakningstjänst utsatts för angrepp i tjänsteutövning. Tidsfrister och skyndsam handläggning Enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang får en person förbjudas att få tillträde till och vistas på inhägnad plats huvudsakligen avsedd för idrottsutövning när idrotts- arrangemang anordnas på platsen av en idrottsorganisation (till- trädesförbud). En person kan få tillträdesförbud, om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att han eller hon kommer att begå brott under idrottsarrangemang och brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten där (2 §). Allmän åklagare prövar frågor om tillträdesförbud (6 §). Tingsrätten ska pröva åklagarens beslut i fråga om tillträdesförbud på begäran av en part, om beslutet gått parten emot (13 §). Frågor om tillträdesförbud ska handläggas skyndsamt (5 §). Några särskilda tidsfrister gäller inte. Skyndsam- hetskravet gäller för både åklagarens och domstolens handläggning (prop. 2004/05:77 s. 63). I förarbetena anförde regeringen att det är viktigt att en person som t.ex. begått våldsbrott under en fotbollsmatch så snabbt som möjligt kan förbjudas att få tillträde till fotbollsmatcher under resten av säsongen förutsatt att det finns risk för fortsatt brotts- lighet. Om handläggningen hos åklagaren inte skedde med skynd- samhet kunde lagstiftningens effektivitet enligt regeringen även- tyras. Samma sak ansågs gälla för handläggningen i domstol i de fall åklagaren inte beslutat om förbud och det begärs att domstolen beslutar om sådant. Också när förbud löpte mot en part borde enligt regeringen handläggningen i domstol ske skyndsamt (a. prop. s. 39). prövades i tingsrätt ett ärende om tillträdesförbud. Enligt lagen (1988:688) om besöksförbud får förbud meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (besöksförbud). Besöks- förbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda (1 §). Besöksförbud får under vissa förutsättningar avse också förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan, Tidsfrister och skyndsam handläggning om det på grund av särskilda omständligheter finns en påtaglig risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (besöksförbud avseende gemensam bostad; jfr 1 a §). Åklagarens beslut i fråga om besöksförbud ska prövas av tings- rätten, om den som har ålagts besöksförbud eller den som förbudet avses skydda begär det (14 §). Frågor om besöksförbud ska hand- läggas skyndsamt (6 a §). Några särskilda tidsfrister för hand- läggningen har däremot inte uppställts. Skyndsamhetskravet gäller alla myndigheter som har att handlägga frågor om besöksförbud (prop. 1987/88:137 s. 44). Sammanträde inför rätten ska alltid hållas, om någon part begär det. Omfattar ärendet en prövning av ett beslut om besöksförbud avseende gemensam bostad ska tingsrätten även utan särskild begäran hålla sammanträde i ärendet så snart det kan ske och, om det inte finns något synnerligt hinder, senast på fjärde dagen efter det att rättens prövning påkallades hos åklagaren. Ärendet ska, om det inte finns något synnerligt hinder, avgöras i anslutning till sammanträdet (19 §). I förarbetena anförde departementschefen att snabbhet vid handläggningen av ärenden om besöksförbud enligt hennes mening var av stor betydelse med hänsyn både till den som förbudet avser att skydda och till den som kan komma att åläggas besöksförbud. En generell regel borde därför finnas om att frågor om besöksför- bud alltid skulle handläggas skyndsamt (prop. 1987/88:137 s. 25). Bestämmelserna om besöksförbud avseende den gemensamma bostaden infördes (prop. 2002/03:70, bet. 2002/03:Ju17, rskr. 2002/03:224). I förarbetena anförde regeringen att det var angeläget med skyndsamhet i förfarandet. Regeringen konstaterade att lagen om besöksförbud visserligen redan innehöll en bestämmelse om detta (jfr 6 a §). Med tanke på det nya för- budets ingripande karaktär, ansåg regeringen ändå att lagen borde kompletteras med regler som angav att domstolsprövning av åklagarens beslut om besöksförbud avseende den gemensamma bostaden som huvudregel skulle ske senast på fjärde dagen efter det att rättens prövning påkallades av åklagaren (a. prop. s. 44). prövades i tingsrätt cirka 450 ärenden om besöks- förbud. Tidsfrister och skyndsam handläggning Under vissa förutsättningar får kvarstad förordnas på egendom som tillhör den som är skäligen misstänkt för brott. Beslut om kvarstad meddelas av rätten. I avvaktan på rättens beslut får bl.a. undersökningsledaren eller åklagaren ta lös egendom i förvar (jfr 1–3 §§ ). Har undersökningsledaren eller åklagaren tagit egendom i förvar eller beslutat att egendom ska förbli i förvar, ska han eller hon och senast till rätten ge in en framställning om kvarstad. När en framställning har kommit in, ska rätten och, om det inte finns något synnerligt hinder mot det, senast hålla en särskild förhandling. Den särskilda förhandlingen har stora likheter med en häktningsförhandling. Om huvudförhandling sätts ut att hållas inom sedan framställningen kom in och rätten inte anser att det behöver hållas en särskild förhandling, får framställningen dock prövas vid huvudförhandlingen (26 kap. 2 och 4 §§ rätte- gångsbalken). I förarbetena anfördes att när åklagaren har företagit en sådan provisorisk åtgärd som att ta egendom i förvar är det viktigt att frågan om kvarstad möjligt kommer under domstolens prövning. Därför föreskrevs frister för dels undersökningsledarens eller åklagarens framställning till rätten, dels rättens prövning (NJA II 1943 s. 356). Föremål som bl.a. skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om brott får under vissa omständigheter tas i beslag (jfr 27 kap. 1 § ). Den som med laga rätt griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får ta föremål som därvid påträffas i beslag. Föremål som i annat fall påträffas får tas i beslag efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren samt, vid fara i dröjsmål, av polisman (jfr 27 kap. 4 § ). Rätten får förordna om beslag å föremål, som företes vid rätten eller annars är tillgängligt för beslag (27 kap. 5 § ). Om ett beslag har verkställts utan att rätten förordnat om detta eller om ett beslut har fattats om att lämna ut ett beslagtaget före- Tidsfrister och skyndsam handläggning mål till en målsägande eller till någon som trätt i dennes ställe, får den som drabbats av beslaget begära rättens prövning av beslaget eller beslutet. När en sådan begäran har kommit in, ska rätten och, om inte finns något synnerligt hinder mot det, senast hålla en särskild förhandling. Om huvudförhandling sätts ut att hållas inom från begäran framställdes och rätten inte anser att det behövs hållas en särskild förhandling, får begäran prövas vid huvudförhandlingen (27 kap. 6 § ). Sammanträde i mål om enskilt åtal I 47 kap. 9 § finns bestämmelser om tidsfrister för det undantagsfallet att en tilltalad är häktad eller underkastad reseförbud i ett mål om enskilt åtal. Om förberedelse ska ske vid sammanträde och den tilltalade är häktad, ska sammanträdet hållas inom för häktningen, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av särskilda omständigheter. Är den tilltalade ålagd reseförbud, ska sammanträdet hållas inom en månad för delgivning av beslutet. I angiven paragraf finns också tidsfrister för hållande av ytterligare sammanträde. En ansökan om konkurs kan göras av gäldenären eller av en borgenär till tingsrätt (jfr 2 kap. 1, 3 och 4 §§ konkurslagen [1987:672]). En konkursansökan från gäldenären ska rätten som huvudregel pröva genast. I vissa fall ska rätten dock hålla för- handling. Konkursförhandling ska hållas från det att ansökan kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får den hållas senare, dock senast inom en månad (2 kap. 14 § konkurs- lagen). Ansöker en borgenär om att gäldenären ska försättas i konkurs, ska rätten som huvudregel sätta ut en förhandling för prövning av ansökan. Förhandlingen ska hållas från det att ansökan kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får den hållas senare, dock senast (2 kap. 16 § konkurs- lagen). Tidsfrister och skyndsam handläggning I förarbetena anförde departementschefen bl.a. följande an- gående de tidsfrister som skulle gälla under handläggningen av konkursansökan (prop. 1975:6 s. 123 f.): Många intressen talar för att konkursfrågor handläggs snabbt. Såvitt gäller borgenären är att märka, att en fördröjning kan vara särskilt äventyrlig, eftersom därigenom trots återvinningsreglerna tillgångar kan göras oåtkomliga. För gäldenären måste det vara otillfredsställande att ansökan hålls svävande. Lagstiftningen bör också såvitt möjligt motverka den naturliga benägenhet som i vissa fall kan föreligga hos borgenären att vilja fördröja handläggningen för att kunna räkna med en uppgörelse under trycket av konkurshot. Från all- män synpunkt finns intressen av att skydda även andra än gäldenären och den konkurssökande borgenären. En med konkurssökanden konkurrerande borgenär har visserligen i allmänhet egna möjligheter att söka gäldenären i konkurs och därvid motsätta sig fördröjning. En sådan ordning måste dock betraktas som opraktisk.