sou · GXB316d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Sammanlagt är av areal skyddad som nationalpark, naturreservat, naturvårdsområde eller djur- och växtskyddsområde.233 Det är svårt att föreställa sig att det någonsin kommer att bli en balans mellan dessa instrument och verksamheter, och det är kanske heller inte nödvändigt om samverkan kan öka. Naturvården anser att den saknar en prioritering av kulturvärden och att tydliga mål- formuleringar saknas för kulturreservaten. Om kulturvärdena, men även deras betydelse och roll, kan tydliggöras kan de både i högre grad tas till vara genom naturvårdsarbetet och bidra till detta. Naturvården kan alltså få en stor påverkan på kulturmiljön, t.ex. genom hur den sköter och visar reservaten. Men kulturperspektiven kan också få stor betydelse för naturvården och hela miljöpolitiken. Det finns svårigheter med att förmedla betydelsen av det historiska perspektivet vilket gör att det tenderar att underskat- tas.234 Svårigheterna är av olika slag, men handlar om såväl kompe- tenser och perspektiv som behov av kontakter och samarbeten. Tillvaratagande av kulturvärden vid skötseln av områden som pri- märt avsätts för den biologiska mångfalden skulle kunna utvecklas. Vi menar att människans roll och betydelse för hur naturen är och mår skulle kunna stärka naturvården och miljöskyddet och miljöarbetet som helhet. 234En lada på en avsides ängsmark, som skyddas för sina rara fjärilars skull, kan upp- fattas som ett störande och kostsamt inslag och rivas, när den istället kan ses som ett minne som bidrar till att förklara människans roll och ansvar för den biologiska mångfalden, inte bara på denna plats utan överallt. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Markanvändning – landskapskonventionen och samhällsplanering Ett annat gemensamt verksamhetsområde för kultur- och miljö- verksamheter handlar om helhetsperspektiv på markanvändning och på den byggda och gestaltade miljön. I landskapet möts många olika värden och tillgångar - kulturella, ekologiska, estetiska, sociala och ekonomiska. När landskapets resur- ser ska nyttjas och utvecklas behövs förhandling. Landskapet är en gemensam tillgång och ett gemensamt ansvar. Många, från myndig- heter till enskilda behöver därför samarbeta för att landskapets mångfald av värden ska kunna hanteras hållbart. Den europeiska landskapskonventionen syftar till att förbättra skydd, förvaltning och planering av landskap.235 Den syftar också till samarbete kring landskapsfrågor och till att stärka allmänhetens och lokalsamhällets delaktighet i det arbetet. Den har en tydlig demokratisk aspekt. Den lyfter fram landskapets sociala betydelse och understryker vikten av människors deltagande i värdering och förvaltning av landskapet. Definition av landskap i konventionen är talande: landskap är "ett område sådant som det uppfattas av män- niskor och vars karaktär är resultatet av påverkan av och samspel mellan naturliga och/eller mänskliga faktorer." Konventionen inne- fattar alla typer av landskap som människor möter i sin vardag och på sin fritid. Landskapskonventionen blir juridiskt bindande när landet rati- ficerat den.236 kan öka helhetssynen och minska kostnad- erna för bristande samordning och motstridiga intressen inom stat och region genom konventionen. Vidare skapas demokratiska förut- sättningar för människors ökade delaktighet i frågor som rör land- skapet och närmiljön och möjligheterna ökar att uppnå miljömålen, och en breddning av arbetet för en hållbar utveckling.237 Frågan bereds i . I samhällsplaneringen är det kommunerna genom plan- och bygg- lagen (1987:10) som har ansvaret för den fysiska miljön. är ansvarig statlig myndighet. Samverkan sker främst genom Riks- antikvarieämbetet bl.a. genom miljömålsarbetet. Detta arbete kan få 235Se vidare och . inarbetat den i sin nationella lagstiftning och politik. har ännu inte ratificerat, men har på regeringens uppdrag lämnat ett förslag till hur landskaps- konventionen kan genomföras i . 237Riksantikvarieämbetet 2008, Förslag till genomförande av den europeiska landskaps- konventionen i Slutredovisning av regeringsuppdrag. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden en ny dimension genom den föreslagna myndigheten för historia, samtid och livsmiljö. I ett samhälle som det vi lyfter fram i vår grundanalys torde det bli mer angeläget att som individ leva miljövänligt och minska sin miljö- belastning. Detta minskar inte betydelsen av att på mer ett mer gener- ellt plan och genom samhälleliga åtgärder värna miljön. Vikten av att behandla livsstil och konsumtionsmönster seriöst ökar. I detta sammanhang kan kulturpolitiken bidra. Vi menar att det kultur- området på ett grundläggande plan har att erbjuda är upplevelse- och läranderelaterat och handlar om kommunikation. Vi anser att de kulturella yttringarnas möjligheter att stimulera till hållbar konsumtion och produktion behöver tas till vara bättre. En möjlighet skulle bl.a. kunna vara att i översynen av miljömåls- systemet (dir. 2008:95) pröva frågan om nyttan av ett nytt miljömål som tar sikte på livsstilsfrågor. Vi menar att det handlar om att samordna befintliga idéer, verk- samheter och tillgångar för att om möjligt få ut mer effekt ur dem, framför allt inom kulturområdet men även mellan kultur- och natur- området och att få tillstånd samarbeten mellan kultur- och miljöom- rådet. Det mer strategiskt och kommunikativt inriktat som föreslagits kan bli en stark samarbetspartner för kulturom- rådets myndigheter.238 Ansvar för samverkan, förebilder och sammanställning Kulturpolitikens insatser för miljöområdet behöver sammanställas och spridas till andra aktörer samt goda exempel, arbetssätt m.m. spridas inom kulturområdet. I kapitel lämnar vi förslag på hur kulturområdets statliga förvaltningsmyndigheter kan samlas i sfärer. Uppgiften att samla och sprida samspelet mellan kultur och miljö bör läggas på den föreslagna myndigheten för samtid, historia och gestaltning. Denna myndighet bör vidare i samråd med övriga förvaltnings- myndigheter föreslå regeringen strategier i anslutning till reger- 238 Jfr ovan, SOU 2008:62, Myndighet för miljön – en granskning av . Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden ingens miljö- och miljömålsarbete, t.ex. i anslutning till miljömålarbetets Fördjupade utvärdering. I förslagen till en ny nationell kulturpolitik och en ny målstruktur ingår som ett av målen att de statliga myndigheterna och insti- tutionerna ska, var och en utifrån arten av sina uppgifter och vidden av sitt ansvarsområde, arbeta för att kulturell kompetens och kreativitet används för att främja en socialt, miljömässigt och ekonomiskt hållbar utveckling Genom den s.k. portföljmodell som föreslås i kapitel 12 kan kulturområdets erbjudanden till miljöfrågorna på regional och lokal nivå lyftas fram och konkretiseras. Landstingens och kommunernas uppgift är att visa hur de kan arbeta för de kulturpolitiska målen. Vad vi föreslår är ett inriktat arbetssätt med kartläggningar i vilket även olika miljöaktörer så som t.ex. naturskyddsföreningar och kommunbiologer får möjlighet att delta och bidra med kunskap, men även lämna förslag om utförande av uppgifter. Friluftsmuse- erna och deras roll som kunskapsresurs och bro mellan natur och kultur bör vara ett inslag som bör behandlas i respektive för- handlingsunderlag. Berättelser om människor och miljö Kulturområdets främsta bidrag till miljöarbetet handlar om upp- levelser och lärande, om kommunikation. En utgångspunkt för för- djupad samverkan skulle kunna vara att arbeta vidare med vad natur- reservat kan berätta och betyda för dagens människor och framtidens samhället samt hur natur- och kulturvärden hör ihop och kan för- stärka varandra. Människans närvaro och roll för de värden som ska skyddas borde också få en större betydelse när det blir viktigare att leva håll- bart. Detta borde i sin tur innebära att kulturperspektiv får en större betydelse. Kulturorganisationerna har utvecklat kompetens att gestalta händelser, skeenden och förhållanden. Pedagogisk kompe- tens är central om man vill kommunicera och få människor att agera. En myndighet för samtid, historia och livsmiljö föreslås inrättas i (jfr Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden kapitel 16). I myndighetens uppdrag bör ingå samverkan med miljö- myndigheter och att utveckla informativa och pedagogiska verktyg och insatser som bidrar till miljö- och livsstilsfrågor. Det anslag för produktion av utställningar som föreslås finnas bör kunna användas även i samverkan med miljömyndigheter. uppdrag ligger på det naturveten- skapliga området. Forskning och utställningar samt programverk- samhet bestäms huvudsakligen utifrån naturvetenskapliga behov och perspektiv. Museet attraherar en stor barn- och ungdoms- publik.239 Vi menar att det saknas en arena för kunskap och diskussion om betydelsen av livsstils- och värderingsfrågor för en hållbar utveckling. Museet har potential att utvecklas i denna rikt- ning. Ett steg i denna riktning är att regeringen i regleringsbrevet gett museet i uppdrag att utveckla rollen som arena och mötesplats för samtal och debatt med insatser för hållbar utveck- ling i fokus. I kapitel 16 föreslås att en museikoordinatorsfunktion bör fin- nas i en myndighet för samtid, historia och livsmiljö. Denna funk- tion bör driva utvecklingen av museernas grunduppdrag i sam- verkan med berörda museer. Ett sådant arbete kan resultera i att t.ex. får ett vidgat uppdrag i sin instruk- tion gällande t.ex. landskap, livsstils- och värderingsfrågor och människans relation till naturen. Härigenom kan museet får en ny roll som arena mellan kulturområdet och miljöområdets aktörer samt bygga vidare på det uppdrag det fått . Vi lämnar dock inte förslag på förändringar av uppdrag då vi menar att det bör var en uppgift för den nya förvaltningsmyndigheten i samråd med museet och med andra innehållsligt näraliggande museer. Förutsättningar för delaktighet och kunskapsspridning Kunskap om miljön, om natur och kultur, har ofta en koppling till en fysisk plats. Men hur få olika information om miljön på en viss plats att samverka? Inom kulturarvs- och museiområdet pågår arbete med gemen- samt användargränssnitt på webben. Material av skilda slag ska bli användbara tillsammans genom en gemensam plattform för sam- sökning. Detta arbetssätt kan utsträckas till miljö- och sam- 239 Ur årsredovisningar. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Det kräver kunskap om relevanta databaser och informationssystem och vilka andra ansatser till att samman- koppla olika typer av samhällsdata som pågår. Vidare handlar det om vilka typer av tjänster som kan utvecklas och vem som efter- frågar dem.F240F Brukaren ska ha tillgång till tjänster som gör det möjligt att göra egna analyser och skaffa egen kunskap. Arkiv, bibliotek och museer samt kulturmiljö (ABM) har i det sammanhanget en viktig funktion att fylla. och det föreslagna roll för en samordnad och synlig miljö- och samhällsinformation bör därför tydliggöras (se vidare kapitel 15 angående myndighetsstrukturen). 240 Som jämförelse kan nämnas att det i finns ett . Det vänder sig till producenter och konsumenter, amatörer och professionella. Det förmedlar kunskap, ger överblick, vägledning, allt i samverkan med andra institutioner. 11EU-samarbete och internationella frågor Vår bedömning: EU-samarbetet och de internationella frågorna på kulturområdet bidrar till ömsesidig förståelse, integration, demokrati och fattigdomsbekämpning. behöver ett intensivare kultursamarbete eftersom det ökar kunskapsutbytet, bidrar till ömsesidig förståelse och vidgar möjligheten till kultu- rell förnyelse. I detta sammanhang bör kulturella verksamheters betydelse för attraktivitet, tillväxt och sysselsättning lyftas fram i det internationella samarbetet. Det internationella arbetet på kulturområdet behöver övergå till att omfatta mer samarbete än utbyte. politik för global utveckling behöver synliggöras även i kulturmyndigheternas styrdokument. En kartläggning av EU-frågor som berör hela kulturområdet behöver göras i syfte att finna former för mer kultursamar- bete och kunskapsspridning. De myndigheter och institutioner på kulturområdet som saknar strategier bör få i uppdrag att utarbeta sådana för sitt EU-arbete och sitt internationella arbete. En vägledning för myndigheternas EU-arbete behöver ut- arbetas. Kunskaper behöver spridas om resultat och effekter av samarbeten och utbyten. Utvärderingar behöver göras med relevant statistik till förfogande. De förvaltningsmyndigheter som vi anser ska ansvara för föreslagna sfärer bör få i uppdrag att bygga upp sådana verksamheter. EU-samarbete och internationella frågor De förvaltningsmyndigheter som vi anser ska ansvara för föreslagna sfärer bör ges möjlighet till ökat SIDA-finansierat utvecklingssamarbete och kulturfrågorna behöver synlig- göras i relevanta styrdokument, bl.a. i de så kallade landsstra- tegierna. Myndigheter och institutioner på kulturområdet bör få i uppdrag att se över målen för sin kompetensförsörjning i syfte att stärka sin EU-kompetens och sin internationella kompetens. Kulturrådens roll och placeringar behöver ses över för att en perspektivförskjutning mot mer kultursamarbete än utbyte ska kunna förverkligas och deras arbete behöver även inriktas mot att tydligare än omfatta kulturarv. Med internationell kulturverksamhet avses verksamhet på kultur- området som berör och minst ett annat land. Med inter- kulturell verksamhet avses verksamhet som främjar etnisk och kulturell mångfald. Dessa båda ändamål sammanfaller i stor utsträckning. Både internationellt och interkulturellt kultursamarbete främjas inom ramen för den statliga kulturpolitiken. I statliga myndighets- och bidragsförordningar förekommer ofta begreppen internatio- nellt och interkulturellt kultursamarbete parallellt. Båda formerna av samarbete ger möjligheter till synergieffekter och ger kulturlivet i nya impulser, en ökad bredd, mångfald och konstnärlig kvalitet. När begreppen internationellt kultursamarbete och inter- nationalisering förekommer innefattas i det följande även den interkulturella dimensionen. Begreppen är många och inte alldeles tydliga, de överlappar ofta varandra och skulle därför behöva vara färre och förtydligas. Med kultursamarbete menar vi samarbete mellan svenska myndigheter eller institutioner och utländska myndigheter eller institutioner t.ex. i kunskapsuppbyggande syfte eller i utvecklingssyfte tillsam- mans med utvecklingsländer. Med utbyte menar vi t.ex. gästspel och utställningar som görs, ofta i Sverigefrämjade syfte, utanför gränser. Kulturutbyte kan förstås även omfatta utländska kulturutövares gästspel i . EU-samarbete och internationella frågor Kulturfrågorna är viktiga inslag i relationer med andra länder och kultursatsningarna för uppfyllande av mål på Utrikes- departementets område är omfattande. I ett aktivt och utvecklat Sverigefrämjande, som inkluderar handels- och investerings- främjande och allmän Sverigeprofilering har kulturfrågorna en ökande betydelse. Kulturfrågorna har även fått ökad betydelse för näringspolitiken och initiativ har tagits för samarbete mellan kultur och näringsliv. De kulturella och kreativa näringarna bidrar till att uppfylla de nämnda utrikespolitiska målen. Kulturexport är ett begrepp som används i samband med satsningar för att visa upp svenskt kulturliv, svenska artister och svenska produkter utomlands. I det sammanhanget kan kultur- exporten ligga nära det utrikeshandelspolitiska området. Kultur- export är även den del av utländska turisters upplevelser i och hör då nära samman med näringspolitik för turism. I en av dialogerna om näringsliv och kultur i samverkan som arrangerats av kultur- och näringsministrarna riktades kritik mot att nästan enbart arbetar med den traditionella industrin som t.ex. bilindustrin.1 I vårt uppdrag ingår att bl.a. se över samspelet mellan kultur- politiska och internationella frågor. I detta avsnitt ges en bild av vad EU-samarbetet huvudsakligen är inriktat på den nationella nivån samt i korthet kulturmyndigheternas internationella arbete som det ter sig . Bilden som tecknas gör inte anspråk på att vara heltäckande utan enbart peka på några av de senaste årens internationalisering. Institutionernas arbete beskrivs inte i sin hel- het utan vi har i huvudsak valt att beskriva kulturmyndigheternas arbete . I analys- avsnittet återfinns förslag på förändringar och utveckling. 1 Dialog 3 om näringsliv och kultur i samverkan . EU-samarbete och internationella frågor Det internationella kultur- och informationsutbytet har sista decennier behandlats i ett flertal utredningar och propositioner.2 I regeringens skrivelse Kulturlivets internationalisering (Skr. 2005/06:188, KrU30, rskr. har med utgångspunkt i det gällande målet att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan kulturer, formulerats fyra delmål: 1.Hög kvalitet, konstnärlig integritet, långsiktighet och ömse- sidighet. 2.Svenska framgångar utomlands. 3.Internationella kulturmöten i . 4.Fördjupad samverkan mellan olika politikområden. 11.3Samarbetet inom EU – program och initiativ Genom (1993) fick Europeiska unionen (EU), mandat att ta vissa initiativ inom kulturområdet. EU:s roll in- skränker sig dock till att stödja samarbete mellan kulturaktörer i olika medlemsstater eller komplettera deras initiativ för att bidra till spridningen av medlemsstaternas kultur. Det ska ske med respekt för staternas nationella och regionala mångfald för att framhäva det gemensamma kulturarvet. I detta syfte ger EU stöd till kulturella initiativ genom bl.a. kulturprogrammet och projektet den europeiska kulturhuvudstaden. Kultursektorn är redan föremål för ett flertal gemenskapsåtgärder för att främja kulturfrågorna, som det nuva- rande programmet Kultur (2007–2013), programmet Ett för medborgarna (2007–2013) och programmet Media. 2 Kultur och information över gränserna (SOU 1978:56), Om informations- och kultur- utbytet med utlandet (prop. 1978/79:147), Sverigeinformation och kultursamarbete (SOU 1988:9), Svenska bilder – översyn av Sverigeinformation (Ds 1993:72), Vår andes stämma – och andras (SOU 1994:35), Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84), Kulturpolitik (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129), Internationella kulturutredningen (SOU 2003:121) Mångfald är framtiden (SOU 2007:50). EU-samarbete och internationella frågor EU:s ramprogram för kultur, Kultur (2007–2013), omfattar alla konst- och kulturområden utom de audiovisuella medierna (film, tv och video). Programmet har tre övergripande mål: främjandet av rörlighet för personer, främjandet av rörlighet för konstnärliga pro- dukter samt främjande av den interkulturella dialogen. Programmet stödjer vidare tre områden: kulturella samarbetsprojekt, kultur- organisationer som är verksamma på europeisk nivå samt analys och spridning av information. Totalbudgeten är och programmet omfattar perioden –2013. Trettiotre länder deltar i programmet. fördelades till projekt med svensk medverkan. och bedriver gemen- samt en informationsverksamhet om programmet genom att avtal med Europeiska kommissionen vid det s.k. Kulturkontaktkontoret (Culture Contact Point , CCP). Varje EU-ordförandeskap anordnar informella möten med kontoren. Ramprogrammet MEDIA är EU:s stödprogram för film- tv- och multimedieindustrin. Programmet har tre övergripande mål: att stärka den europeiska audiovisuella sektorn, att öka distributionen av audiovisuella verk inom och utanför EU samt att stärka konkur- renskraften genom finansieringsvägar och användandet av digital teknik. Totalbudgeten är på och programmet omfattar perioden –2013. 31 länder deltar i programmet och förutom EU:s medlemsstater deltar även , , och . erhöll svenska projekt i stöd från programmet. En europeisk dagordning för kulturområdet Ett viktigt initiativ för att främja kulturfrågorna inom EU är kommissionens meddelande till , rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och [KOM (2007) 242 slutlig] om en europeisk agenda för kultur i en alltmer globaliserad värld. Denna nya europeiska kulturstrategi syftar till att förstärka kultursamarbetet inom EU och innehåller konkreta förslag för att nå en rad gemensamma mål. Vid ministerrådsmötet antogs en rådsresolu- tion om en europeisk kulturdagordning, agenda, (EUT 2007/C 287/01) som bygger på kommissionens meddelande. EU-samarbete och internationella frågor anger tre prioriterade områden för det kulturella samarbetet på EU-nivå: 1.Att främja kulturell mångfald och interkulturell dialog. 2.Att främja kulturfrågorna som en drivkraft för kreativitet inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. 3.Att främja kulturfrågorna som ett väsentligt inslag i unionens internationella förbindelser. Utifrån dessa strategiska mål antog rådet vid sitt sammanträde den 21–slutsatser om kulturministrarnas arbetsplan (EUT 2002/C 162/03), om hur det konkreta arbetet ska organiseras. Åtgärder planeras inom följande områden: Förbättra möjligheten till rörlighet över gränser för kultur- skapare och yrkesverksamma inom kulturområde. Främjande av tillgång till kultur. Utveckling av data, statistik och metodologier inom kultur- sektorn samt främjande av dessas jämförbarhet. Maximerandet av potentialen hos de kreativa och kulturella näringarna, inte minst för små och stora företag. Främjande och genomförande av om skydd för och främjande av mångfalden av kulturyttringar. Till dessa fem områden har ett antal expertgrupper knutits inom ramen för den s.k. öppna samordningsmetoden. Expertgrupperna kommer att kartlägga vilka konkreta åtgärder som är möjliga för att nå målsättningarna inom respektive område. Nästa steg i processen blir att följa upp deras förslag. Vid samma rådsmöte antogs även slutsatser om interkulturell kompetens (2008/C 141/09), som har ett tvärsektoriellt perspektiv och bl.a. uppmanar till stöd för utvecklingen av interkulturell kom- petens inom befintliga program och strukturer. har stått bakom slutsatserna då dessa på ett bra sätt speglat den svenska hållningen när det gäller interkulturell dialog. Slutligen antog rådet vid sitt sammanträde den 20–slutsatser om kultur i EU:s och medlemsstaternas yttre för- bindelser, utifrån det tredje strategiska målet i rådsresolutionen om en europeisk kulturagenda. Slutsatserna utgår från att interkulturell EU-samarbete och internationella frågor dialog kan bidra till att föra samman människor och folk, förhindra konflikter och verka lugnande på instabila regioner. Slutsatserna innebär vidare ett fastställande av de principer som ska gälla vid främjandet av nämnda , vid EU:s samarbetsavtal med tredje land samt främjandet av interkulturell dialog. Andra initiativ för att främja kulturområdet är projektet kulturhuvudstad 2007–2019, programmet Ett för medborgarna (2007–2013) och samarbetet som rör export av kulturföremål3 som olagligen förs bort från ett medlemslands territorium4. Rådsarbetsgrupp och samverkan med kulturmyndigheterna Det finns en rådsarbetsgrupp, CAC, committée des affaires culturelles, samt en rådsarbetsgrupp AV (groupe audivisuel) som vid ständiga representation i och deltar i. Vad gäller departementets samverkan med myndigheterna om EU-samarbetet sker detta i en referensgrupp samt vid behov t.ex. vid instruktionsskriv- ning inför rådsarbetsgruppsmöten, Coreper5 eller rådsmöten. Politiken för global utveckling Kampen mot fattigdom i dess olika uttryck förblir inte bara det överordnade målet för det svenska biståndet, utan ska även vara en central utgångspunkt för den samlade svenska utvecklingspoli- tiken6. En rättvis global utveckling innebär respekt för mänskliga rättigheter och demokrati och uppnås genom tillväxt som leder till minskad fattigdom. En hållbar global utveckling innebär att resur- ser ska användas på ett sätt som tar hänsyn till sociala, ekonomiska och miljömässiga effekter.