sou · GXB368d3 · 2010-01-01 00:00:00 — Hur fungerar familjehemsvården när de biologiska föräldrarna får stöd från under placeringen? Vad händer de biologiska föräldrarna när barnet placeras/omhändertas av ? Mycket få studier har inriktats på att belysa konsekvenserna för förälderns del när barnet placeras/omhändertas – även om barnet är uppdragsgivare i första hand är det likväl uppseendeväckande hur sällan föräldrarnas situation har uppmärksammats. Den klassiska men dessvärre nu daterade studien av m.fl.16 visade mycket övertygande – den undersökta gruppen omfattande c:a 600 barn och den statistiska analysen var av hög kvalitet – att en bevarad kontakt mellan barn och biologiska föräldrar för barnets placering är starkt korrelerad med en bättre anpassning för barnets – och för förälderns! Det sämsta utfallet när det gäller barnets situation gällde de barn, för vilka kontakten med den biologiska familjen brutits, men där en återgång till det biologiska hemmet ändå ägde rum. Man kan kalla detta händelseförlopp för en dubbel separation – dels i första skedet från den biologiska föräldern och i det andra skedet från fosterföräldrarna. Dessa negativa resultat stämmer rätt väl med dem som erhölls i en studie av i en doktorsavhandling17 framlagd vid i . Situationen på forskningsfronten är alltså frustrerande. Det finns ett mycket stort antal studier som granskat familjehemsvården utifrån olika perspektiv och som anlagt olika slags jämförelser mellan familjehemsvård och andra former för ingripande där barnens uppväxtvillkor är klart otillfredsställande. Resultaten av studierna ger emellertid sammantaget inte stöd för 16D.Fanshel & E.B Shinn: Children in care. A longitudinal investigation, press 1978. 17Håkan : Permanenta eller tillfälliga placeringar? Om lag och verklighet vid flyttningsförbudsbestämmelsens tillämpning, rapport 106, 2003. uppfattningen att samhällets ingripande på ett avgörande sätt förbättrar situationen för barnen och man har ingen grund för en bedömning av åtgärdens effektivitet i jämförelse med andra insatser. En placering i familjehem kan emellertid utformas på mycket olika sätt. Placeringen kan innebära en långvarig vistelse i familjehemmet eller också avslutas . Placeringen kan innebära ett brott i kontakten med de biologiska föräldrarna, men i de flesta fall är ambitionen från sida att barnet skall ha kontakt med sin ursprungsfamilj. Det finns studier som tyder på att insatsen från de involverade socialarbetarna – deras kunskap och engagemang - betyder mycket för både barnet och föräldrarna. Möjligheterna för att genomföra behjärtade insatser är delvis en fråga om resurser men också en fråga om organisering. I större kommuner finns i vissa fall en särskild enhet där socialarbetare – familjehemsinspektörer – har till uppgift att följa upp hur placeringen i familjehemmet fungerar, att ge fosterföräldrarna stöd, men också att backa upp de biologiska föräldrarna, när det gäller att ha en levande kontakt med barnet . Syftet är att därigenom stödja dem i deras roll som föräldrar trots att placeringen/omhändertagandet de facto har inneburit ett åtminstone tillfälligt underkännande av dem i denna roll.18 Det är sannolikt att insatserna från sida ofta sviktar när det gäller dessa kvalificerade psykosociala insatser för det placerade barnet, för den biologiska förälderns och för fosterföräldrarnas vidkommande. Att genomföra en utredning om placering/omhändertagande av ett barn utanför hemmet och att Projektet i kris visade på mycket tydliga och klart skilda sätt att arbeta med klienten från de utredande socialarbetarnas och från fosterhemsinspektörernas sida. De utredande socialarbetarna var inställda på att registrera olika framför allt negativa egenskaper hos den biologiska föräldern, medan man sällan var förmögen eller intresserad av att beskriva relationens kvalitet mellan den biologiska föräldern och barnet. I detta senare avseende visade de socialarbetare som följde upp barnets placering i familjehemmet en 18 Projektet i kris visade på mycket tydliga och klart skilda sätt att arbeta med klienten från de utredande socialarbetarnas och från fosterhemsinspektörernas sida. De utredande socialarbetarna var inställda på att registrera olika framför allt negativa egenskaper hos den biologiska föräldern, medan man sällan var förmögen eller intresserad av att beskriva relationens kvalitet mellan den biologiska föräldern och barnet. I detta senare avseende visade de socialarbetare som följde upp barnets placering i familjehemmet en helt annan kompetens: de gav i allmänhet mycket nyanserade beskrivningar av såväl de biologiska föräldrarnas som fosterföräldrarnas relationer till barnet. helt annan kompetens: de gav i allmänhet mycket nyanserade beskrivningar av såväl de biologiska föräldrarnas som fosterföräldrarnas relationer till barnet.leda utredningen fram till ett beslut är en så ansträngande process – se intervjun med ! – att det finns en risk att man från sida gör ett psykologiskt ärendeavslut i stället för att se placeringsbeslutet som en inledning till ett kvalificerat och engagerat psykosocialt arbete med den biologiska familjen och med familjehemmet. Det finns ett antal studier som i kvalitativa analyser givit goda inblickar i vad det innebär för barn och föräldrar att bli indragna i en process som slutar med placering av barnet i familjehem.19 Den problematik för barnet som placerats i familjehem som främst har diskuterats är frågan Var hör jag hemma? Denna frågeställning aktualiserades i vårt land av i studien comparative study of adopted children, children and children in their biological environment born after undesired pregnancies, 1971.20 Vid jämförelsen mellan de tre grupperna av barn klarade sig fosterbarnen sämst – mätt med konventionella kriterier på social anpassning; det negativa resultatet för dessa barn tolkades främst som en följd av att varken barnen eller fosterföräldrarna kunde knyta an på ett tillfredsställande sätt eftersom man inte kunde vara säkra på att relationen inte skulle brytas av barnets hemflyttning. I detta avseende var adoptivbarnen bättre lottade – i deras fall var placeringen i adoptivhemmet definitiv. förklaring till resultaten ger en tolkningsmöjlighet när det gäller att förstå barnets situation i familjehemmet, men ger också möjlighet till övertolkningar. Barnets förståelse av sin existentiella position behöver inte innebära ett antingen - eller men i stället ett både – och. Detta både- och är redan existerande om barnet före placeringen/omhändertagandet etablerat en relation med den biologiska föräldern och internaliserat denna relation som jagstruktur under utveckling i sin personlighet.21 En permanent placering av barnet innebär alltså inte att barnets inre bilder av den biologiska föräldern försvinner eller mister sin emotionella 19Gunvor studie (se ovan not 11) intar en särställning i positivt avseende när det gäller kvaliteten hos kvalitativa data, som den långa uppföljningen ger möjlighet att förstå innebörden av en placering av barnet nära nog i ett livsloppsperspektiv. 20Mikael klassiska studie publicerades i , suppl.221. 21Den utvecklingspsykologiska forskningen visar att internaliseringen av relationen morbarn påbörjas efter födseln och därmed kan man spåra intensiva reaktioner på en separation från den biologiska föräldern mycket tidigt hos barnet. Det finns föreställningar om att barnet kan rota sig i en ny psykosocial livsmiljö, men analogin av barn som krukväxter är verkligen otillbörligt primitiv (och brutal! Vi möter här två olika psykologiska skolor när det gäller att tillgodose det omhändertagna barnets behov. Ett teoretiskt resonemang innebär, att då den biologiska familjens situation är sådan att den utesluter att barnet kan gå tillbaka, så bör man formalisera omhändertagandet till en permanent uppväxtsituation utanför hemmet. En motsatt uppfattning är att barnet även i denna situation bör få möjlighet att behålla kontakt med den biologiska föräldern. Ett kvalificerat socialt arbete skall kunna förverkliga denna målsättning utan att barnet upplever villrådighet om vem som är de faktiskt ansvariga föräldragestalterna. Frågan var hör jag hemma? är alltså egentligen denna fråga vem är min mamma?, vem är min pappa? och ännu mer satt på sin spets: vem är min riktiga mamma? Samhällets ingripande genom att placera eller att omhänderta ett barn innebär alltså, att själva insatsen aktualiserar en identitetsproblematik hos barnet – en problematik vars konsekvenser till stor del kommer att bero på de vuxnas förmåga att hantera och bemöta barnets svårigheter.22 Barnets identitet byggs upp steg för steg genom att barnet och föräldern möter varandra i en intensiv och kontinuerlig relation och genom att förälderns känslomässiga bemötande kan förutsägas av barnet. När barnet byggt upp en repertoar av förståelse av förälderns bemötande innebär detta – eller är en annan sida av – barnets medvetande om sig självt. En separation som bryter denna relation identitetsprocessen genomgår sina avgörande steg23 innebär en identitetskris för barnets del både beträffande barnets självuppfattning och vad gäller dess förståelse av den Andra. 22Det finns naturligtvis inga enkla recept på hur de vuxna – familjehemsföräldrarna men också de biologiska föräldrarna - skall kunna hjälpa barnet att genomleva sin identitetsproblematik. En viktig slutsats är emellertid att de respektive föräldraparterna behöver stöd från sida i detta sammanhang – i en utsträckning som går utöver vad i allmänhet har resurser att leva upp till. 23Olika forskare beskriver utvecklingen och uppbyggnaden av barnets identitet på olika sätt – bland annat beroende på att de förstår identiteten på ett olikartat sätt. Den mest inträngande analysen av hur barnets identitet utvecklas har enligt min mening presterats av och hennes medarbetare i The psychological birth of the human infant, Basic Books 1975. beskriver identitetsutvecklingen som den viktiga aspekten av individuations-separationsprocessen, vars slutresultat är att barnet/individen uppnår objektkonstans, d v s barnet har ett inre jag som överlever även efter mycket dramatiska yttre förändringar av barnets liv (t ex separation från den biologiska föräldern). Osäkerheten när det gäller var jag hör hemma generaliseras till att vara en osäkerhet också när frågorna vem är jag? och vem tycker om mig? En separation innebär att barnet knappast förstår anledningen till ingripandet. Barnet föreställer sig ofta att socialarbetarna bedömt den biologiska föräldern på ett orättvist sätt, eller att man inte givit den hjälp som skulle möjliggjort för föräldern och barnet att leva tillsammans. De avgörande problemen för barnets del i samband med en placering/ett omhändertagande kretsar alltså kring identitets- och separationsproblematiken. Barnets psykiska jagstruktur utsätts för påfrestningar och den påtvingade separationen är en mycket smärtsam upplevelse för barnet. Separation is the prototype of human sorrow. Det är mycket angeläget att utvecklar sin kompetens – och prioriterar uppgiften – att genomföra de mest ingripande insatserna gentemot familjer i kris på ett sådant sätt att skadeverkningarna minimeras. Forskningen har hitintills inte givit resultat som på ett auktoritativt sätt kan vara vägledande i detta sammanhang – en brist som måste åtgärdas. Institutionsvård för barn och ungdomar Diskussionen här ovan har rört olika omständigheter kring placering/omhändertagande av barnet i ett familjehem. För barn och unga kan en placering utanför hemmet också innebära en institutionsplacering enligt ett av två alternativ. Placeringen kan ske på ett HVB -hem där placeringen oftast följer på ett beslut enligt SoL eller på en av institutionerna under där placeringen i fråga är ett beslut enligt LVU. HVB-hemmen drivs i ungefär fyra fall av fem i enskild regi; i övriga fall är kommunerna huvudmän. De enskilda huvudmännen kan vara allt från små familjehemsliknande verksamheter – i vissa fall framvuxna ur familjehemsvård – till koncerner som äger flera HVB-hem ofta av större format. Dygnskostnaden varierar självfallet men är i genomsnitt (2005).24 Det finns mer än 400 HVB-hem i och placering i HVB svarade för , mellan 5 000 och 6 000 placerade barn, av all social dygnsvård för barn och unga . 24 Uppgiften från Hem för vård eller boende för barn och unga – lägesavstämning från en nationell tillsyn 2006-2007, /Länsstyrelserna . Antalet ungdomar som omhändertagits för Särskild ungdomsvård var 2007 1 101 (693 pojkar och 408 flickor), en åtgärd som föregåtts av beslut enligt LVU. är huvudman för 31 LVU-hem i landet med inalles 680 platser. Av dessa är en tiondedel reserverade för ungdomar som av domstol dömts till sluten ungdomsvård. Forskningen om institutionsvårdens utformning och om dess effekter för ungdomar som placerats enligt LVU är nästan obefintlig i vårt land; motsvarande studier i utlandet däremot omfattande. En inträngande kunskapsöversikt har genomförts av den norske psykologen för att bedöma institutionsvården för barn och ungdomar, men det innebär betydande svårigheter om man skall översätta de utländska studierna till svenska förhållanden. kommer i sin sammanfattande bedömning fram till en mycket reserverad bedömning av institutionsvården: Om institutioner skall användas bör ett minimikrav vara att det sannolikt får positiva effekter för de ungdomar som placeras särskilt är det klart oetiskt med tvångsplaceringar på institutioner som fungerar dåligt eller negativt för ungdomarnas utvecklingundersökningar som visar dåliga behandlingsresultat och i vissa fall direkt negativ påverkan på ungdomarna är därför ett stort problem inom institutionsbehandlingen skriver . Negativa erfarenheter av institutionsbehandling har varit en stark drivkraft vid försöken att utveckla kraftfulla alternativ i form av öppna insatser från sida, ett exempel är den även i vårt land väl etablerade metoden MultiSystemisk Terapi som innebär en intensiv öppenvårdsinsats som vänder sig till familjer med barn och ungdomar mellan som har allvarliga beteendeproblem som exempelvis kriminalitet, missbruk, skolproblem, aggressivitet och riskerar att placeras utanför hemmet. En relativt ny studie genomförd vid SiS av har genomfört den första utvärderingen av § 12-hemmen med hjälp av ett strukturerat instrument ADAD som utvecklats för att systematisera institutionsvårdens effekter. Undersökningen bygger på en jämförelse mellan ungdomarnas situation vid inskrivningen och efter utskrivningen. Undersökningspopulationen bestod av 594 ungdomar men bortfallet var mycket stort – dels ett 25Tore : Institutionsbehandling av ungdomar. Vad säger forskningen? socialt arbete, och , 2003. 26Stefan : Uppföljning 2000-2002 ADAD SiS följer upp och utvecklar, 2/2005. bortfall när det gäller genomförande av intervjuerna vid inskrivningen och dels - ett betydligt större - bortfall av intervjuer efter utskrivningen. Endast 197 ungdomar intervjuades vid båda tillfällena. Skillnaderna mellan bortfallsgruppen och de ungdomar som intervjuades var obetydlig beträffande olika indikatorer på belastning vid inskrivningen. Situationen för ungdomarna i bortfallsgruppen efter utskrivningen var emellertid inte känd och med ett bortfall på inemot är det omöjligt att dra definitiva slutsatser från denna studie. Med det positiva urvalet i minne – vilka resultat av institutionsbehandlingen redovisas i denna studie? Ungdomarna befinner sig efter utskrivningen fortfarande i en vansklig situation: Svårigheter att kontrollera våldsamt beteende respektive depression uppges för en tredjedel av ungdomarna vid uppföljningen jämfört med över två femtedelar vid inskrivningstillfället. En tabell som verifierar den minskade kriminaliteten ser ut på följande sätt (pojkar självrapportering)27: Minskad kriminalitet efter behandlingen 2–3 brott 4–10 brott I undersökningen påvisas ett starkt samband mellan ungdomarnas kriminella beteende vid inskrivningstillfället respektive efter utskrivningen: ungdomar med hög brottsfrekvens /vid inskrivningen/ tenderar att vara mer brottsaktivas även vid uppföljningstillfället. Med bästa vilja i världen kan man inte tolka resultaten som framgångsrika; den mest positiva tolkningen är att ungdomarna (pojkarna) inte begår mer brott efter institutionsbehandlingen än före samhällets ingripande. Det råder enighet om att möjligheten att kunna bryta ungdomarnas påbörjade kriminella karriär är att inrikta påverkningarna av ungdomarna mot de omständigheter som ligger bakom deras kriminella handlingar och att därtill stärka de positiva möjligheterna för ungdomarnas del. Det finns då ett spektrum av 27 Tabellen återgiven från socialt arbete, sid. 135. insatser som är angelägna28 mot bakgrund av definierade riskfaktorer enligt nedanstående punkter: Individ: Missbruk, låg social konformitet, attityder som favoriserar antisocialt beteende och en kognitiv svaghet som tillskriver andra ovänliga avsikter. Familj: överblick och osäker disciplin, konflikter, föräldraproblem och brist på värme och gemenskap. Kamrater: Association och kontakt med avvikande kamrater och dåliga sociala färdigheter. Skola: Dåliga skolprestationer, svagt deltagande/engagemang. Närmiljö: Kriminella subkulturer som stödjer ett negativt och normbrytande beteende eller brist på socialt stöd. Det finns goda kunskaper när det gäller vad man bör göra för svårt belastade ungdomar – men hur skall man genomföra de önskvärda insatserna? En rad av de viktiga omständigheter som fokuseras här ovan kan inte ingå i de institutionella behandlingsprogrammen – institutionens ansvar kan endast vara att a) motivera ungdomarna för att delta i ett program för fortsatt rehabilitering efter institutionsplaceringens avslut och b) att i samverkan med etablera en målmedveten behandling i form av öppna vårdinsatser. Sådana integrerade behandlingsinsatser mellan den slutna ungdomsvården och arbete med ungdomarna efter placeringen finns emellertid bara på pappret – i verkligheten lämnas ungdomarna i stort sett vind för våg och de återvänder nästan regelmässigt till de negativa sociala sammanhang där de hade en position före institutionsplaceringen. och länsstyrelserna gör tillsammans en kraftsamling –2008 inom tillsynen för vård och boende (HVB) för barn och unga. Så skriver man i förordet till en lägesavstämning av en granskning av 156 av totalt 420 HVB-hem, Hem för vård eller boende för barn och unga - lägesavstämning från en nationell tillsyn 2006–2007. skall man genomföra en tillsyn av samtliga HVB-hem och slutrapporten skall då överlämnas till regeringen – som skall göra vad då? 28 Sammanställningen ovan hämtade från Förstå socialt arbete, op.cit. Sammanställningen i sin tur hämtad från: S.W Henggeler m fl. : Eliminating (almost) treatment dropout of substance abusing or dependent delinquents through home-based multisystemic therapy, Am.Journ.of Psychiatry 1996. Lägesrapporten fick ett genomslag i media där man gjorde stort nummer av att merparten av HVB-hemmen fick anmärkningar vid den genomförda tillsynen. I själva verket var den framförda kritiken relativt mild i de flesta fall, HVB-hemmen slapp lindrigt undan. En tillsyn av det slag /Länsstyrelserna genomför(t) är dock en granskning enligt en förlegad modell – man bedömer verksamheten efter ett antal kriterier och där informationen i huvudsak är av sekundär karaktär, intervjuer eller synpunkter från föreståndare, personal, barn och ungdomar, socialtjänst, vårdnadshavare, hemmets dokumentation.29 Den samlade kunskapen om och i vidare mening samhällets insatser för de svårast utsatta ungdomarna ger en negativ bild av möjligheterna att vända en negativ utveckling för ungdomarnas del till en positiv inkludering i sociala sammanhang. De främsta möjligheterna till ett socialt inlemmande som samhället förfogar över för ungdomarnas del – skolan och arbetslivet – fungerar som samhälleliga instrument för exkludering och marginalisering för ungdomar i riskmiljöer. När det gäller de socialt mest utsatta och brottsintensiva ungdomarna står i stort sett handfallen, utan resurser och utan ambitioner att åstadkomma positiva förändringar. 4Socialtjänstens utredningar som grund för insatser gentemot barn och familjer Diskussionen i föregående kapitel gällde möjligheter att genomföra verksamma insatser för barn och familjer då barnens och ungdomarnas uppväxtmiljö – eller deras eget beteende – inte är godtagbart och då samhället därför måste ingripa. De mest ingripande insatserna är att barnet/ungdomen placeras eller omhändertas antingen i form av en placering i familjehem eller en institutionsplacering. Den tragiska verkligheten är att dessa ingripande insatser ofta inte leder till en tillfredställande lösning på de problem som är orsak till placeringen/omhändertagandet. Det finns s.k. objektiva data som visar tillkortakommande i många fall, och det finns stora kunskapsluckor när det gäller att utforma insatserna på ett sådant sätt att man förbättrar utsikterna till en 29 Det skall dock framhållas att lägesavstämningen också inbegriper en ambition att ta del av synpunkter från barnen och ungdomarna själva, och att man också bygger på socialkonsulenternas iakttagelser. Dessa data alltså primärmaterial. positiv utveckling för barnets/ungdomens del. Vi känner till mycket om tillkortakommanden, men föga om hur vi skall komma till rätta med problemen. I diskussionen som förts har vi bland annat pekat på att forskningen i stor utsträckning knutit sina slutsatser till de generella resultaten av familjehemsvård eller effekterna av institutionsplacering. Det är emellertid sannolikt att det finns stora och systematiska variationer inom de respektive behandlingsalternativen – med olika konsekvenser för barnens och ungdomarnas möjligheter till en social anpassning. Dessa variationer har emellertid i mycket liten utsträckning studerats.30 I detta kapitel skall vi ta ett steg tillbaka och rikta uppmärksamheten på de insatser från sida som föregår vården, omsorgen och den konkreta handläggningen. Vi uppmärksammar alltså det utredande arbetet som ansvarar för. När en utredning genomförts innebär detta ofta att överlämnar ärendet till olika utförare, och att man återtar ansvaret för att verkställa fortsatta insatser först efter det att utförarna slutfört sitt jobb, eller om insatsen ifråga av någon anledning avbrutits . inom större kommuner är också ofta organiserad så, att det finns enheter som utreder och andra som behandlar. Det är en intressant fråga vad denna uppdelning av ansvaret innebär – naturligtvis är den organisatoriska åtskillnaden mellan verksamhetsformer upphovet till en samverkans retorik, men knappast en samverkans praktik. Det ideala förhållandet är att det utredande arbetet också skall vara en påbörjad behandlande eller stödjande insats (om en sådan åtgärd bedöms befogad). Om en sådan ambition skall kunna bli verklighet krävs att de som är utredningens föremål, barn och föräldrar, verkligen får chans att medverka när det gäller planer för en fortsatt samverkan med socialtjänsten.31 30Ett viktigt undantag är det s k som genomfördes och som inriktades på att granska effekterna av institutionell behandling av ungdomar med drogmissbruk (och för pojkarnas del kriminell belastning). Av det flertal rapporter som skrevs är följande av särskilt intresse: , Bam , , : Klienter i institutionell narkomanvård. Analyser av bakgrund, behandling och utfall, 1989 och , S : A long-term follow-up of residentially treated drug abusers. Av den senare studien framgår bland annat att av de ungdomar som placerats på hade begått brott eller avlidit – ett memento med tanke på det inte minst från politikernas sida kritiklösa accepterandet av Hasselapedagogiken. 31När det gäller handläggning och dokumentation – i texten här ovan sammanfattat i den mindre exakta formuleringen termen utredande insatser - är den auktoritativa texten Handläggning och dokumentation inom , , 2 uppl. Den nästan 300-sidiga texten är ett ovärderligt rättesnöre för handläggning men