sou · GYB387 · 2010-12-07 00:00:00 — Det sagda är av särskilt stor betydelse i fall där det uppkommer fråga om att ersätta vad som i svensk rätt brukar betecknas som tredjemansskada. Det bör också under- strykas att konventionsartiklarna är utformade på olika sätt och att varje påstående om kränkning måste prövas i enlighet med de för- utsättningar som finns i respektive artikel. Kravet på att skada och att orsakssamband mellan kränkningen och skadan ska påvisas medför dock att kretsen av ersättnings- berättigade personer inte kan bli alltför obestämd eller vittgående (se avsnitt 6.4.10–6.4.11 nedan). Särskilt om juridiska personer En skadeståndsregel för konventionsöverträdelser bör i förekom- mande fall ge möjlighet att ersätta också juridiska personer för skada, oavsett vilken typ av skada det rör sig om. Den föreslagna lagtexten utesluter inte heller detta genom att hänvisa till att den skadelidandes konventionsrättigheter har överträtts. Skälet till att frågan kommenteras särskilt är att juridiska personer inte anses kunna lida ersättningsgill ideell skada enligt det förhärskande syn- sättet i svensk skadeståndsrätt. Det vanligaste sättet att ange vem som kan åberopa en viss fri- och rättighet enligt är att beteckna individen som den som är skyddsberättigad. I flertalet konventionsartiklar utpekas också just den enskilda individen som skyddssubjekt. Några undantag finns dock. Det gäller framför allt rätten till respekt för egendomsskyddet. Den konventionsartikeln anger uttryckligen både fysiska och juridiska personer som skyddssubjekt (jfr , Egendomsskyddet – Äganderätten enligt artikel 1 första tilläggs- protokollet till den europeiska konventionen om de mänskliga fri- och rättigheterna, 2000, s. 146 f.). Skälet är att just denna rättighet ofta berör ekonomisk aktivitet av olika slag som kan utövas av bolag och andra juridiska personer. Den omständigheten att det främst är fysiska personer som åsyftas i innebär inte att juridiska personer inte kan åtnjuta de mänskliga rättigheter som skyddas av andra konventionsartiklar än artikel 1 i första tilläggsprotokollet. Det är naturligt att rätten till liv, förbudet mot tortyr och rätten till frihet och säkerhet i artiklarna 2, 3 och 5 inte kan drabba andra än enskilda individer. I praxis finns dock exempel på att juridiska personer tillerkänts mänskliga rättigheter i vissa fall. Juridiska personer har således konstaterats åtnjuta vissa rättig- heter enligt bl.a. artiklarna 6 och 8–11 i konventionen och även till- erkänts ersättning för ideell skada vid konstaterad kränkning av dessa rättigheter. (Se, förutom det tidigare nämnda målet Comingersoll S.A. mot , bl.a. Vereinigung Demokratischer Soldaten Öster- reichs och Gubi mot , dom ; Parti de la liberté et de la démocratie (Özdep) mot , dom den 8 de- cember 1999; m.fl. mot , dom ; m.fl. mot , dom ; Women on Waves m.fl. mot , dom och Business Si Investitii Pentru Toti mot , dom ; se även , Europa- rättslig 2007 s. 673 f. och Warnling-Nerep, Juridisk Pub- likation 2010 s. 85 f.) I de nämnda avgörandena mot och dömde ut ideellt skadestånd till klagande som agerat i egenskap av politiskt parti, ideell förening respektive religiöst sam- fund. Här var således fråga om att ersätta andra juridiska personer än bolag. Någon närmare motivering till vad den ideella skadan bestod i för klagandena eller varför ersättning skulle utgå i övrigt gavs emellertid inte. Ett av de avgöranden där i stor samman- sättning har resonerat mer utförligt i dessa frågor är Comingersoll (se avsnitt 3.5.3 ovan). Där konstaterades att ett bolag kunde lida ideell skada till följd av att en process i ett tvistemål hade pågått enligt artikel 6. Enligt kan inte uteslutas att ett bolag kan lida annan skada än ekonomisk skada som kräver ekonomisk gottgörelse, exempelvis i mål om långsam handläggning. I sådant fall kan skadan bestå i att bolagets rykte skadas, en osäkerhet att planera för verksamheten och andra svårigheter att leda företaget. Detsamma ansågs gälla beträffande uppkommen ängslan och obehag hos aktieägare, styrelseledamöter och andra i bolagets ledning till följd av den utdragna processen. Mot den bakgrunden tillerkändes klagandebolaget skadestånd med tillämpning av artikel 41. I Business Si Investitii Pentru Toti mot konstaterades kränkning av klagandebolagets rätt till tillgång till domstol i artikel 6. Bolaget tillerkändes ersättning för ideell skada. Det resonemang som fördes uppvisar stora likheter med målet Comingersoll (i dom- skälen hänvisas även till det avgörandet). Även den tidigare nämnda domen i målet och Vulic mot rörde bl.a. rätten till tillgång till domstolsprövning. Ersättning för ideell skada dömdes ut för brott mot denna rättighet och rätten till rättegång inom skälig tid, till både bolaget och dess (enda) aktieägare. Ett annat exempel från senare praxis utgörs av domen i Women on Waves m.fl. mot . Ersättning för ideell skada dömdes ut till tre juridiska personer – en stiftelse och två föreningar – för kränkning av deras rätt till yttrande- och informationsfrihet enligt artikel 10. En närliggande aspekt rör frågan om ett bolag kan åtnjuta rättig- heter enligt artikel 8 i . Generellt sett finns inget stöd i hittillsvarande praxis för att ett bolags integritet skyddas av artikel 8. I rättspraxis finns emellertid exempel på att bolag har konstaterats åtnjuta skydd enligt den del av artikel 8 som garanterar rätten till respekt för hem (se m.fl. mot respektive Wieser och mot , dom ). I det franska målet misstänktes några vägbyggnadsbolag för kartellbildning. Vid s.k. gryningsräder hos bolagens huvudkontor, avdelningskontor och verksamhetskontor beslagtog myndigheterna vissa dokument (bolagen bötfälldes sedermera av franska dom- stolar). Inför uppkom frågan om bolagens kontor kunde sägas åtnjuta skydd för hemmet i den mening som avses i artikel 8. Av betydelse ansågs vara att den franska konventions- texten hänvisar till domicile, vilket anses vara mer omfattande än uttrycket home i den engelska texten. fann att frågan under vissa omständigheter kunde besvaras jakande och under- strök att den genomförda operationen varit mycket omfattande. Artikel 8 var således tillämplig. Efter att ha konstaterat att artikeln hade kränkts (brister i proportionalitetskravet), dömde domstolen ut ersättning för den ideella skada som bolagen hade åsamkats. I den delen är motiveringen dock knapphändig. De angivna exemplen visar att juridiska personer ibland skyddas av de rättigheter som garanteras genom . Av det följer att de i vissa fall bör kunna tillerkännas ersättning för ideell skada enligt den nya regeln. Utvecklingen i Europadom- stolens praxis är dynamisk och det är inte möjligt att göra annat än mer allmänt hållna uttalanden. Den bedömning som ska göras är således alltid beroende av omständigheterna i det enskilda fallet och praxisutveckling. Det bör dock understrykas att juridiska personer inte åtnjuter något generellt skydd för alla de rättigheter som garanteras enligt konventionen. Inte heller har de någon allmänt erkänd rätt till ersättning för ideell skada i alla tänkbara situationer. För att ett bolag eller annan juridisk person ska kunna tillerkännas ersättning för ideell skada i ett visst fall, krävs därför en motivering från domstolens sida vid tillämpning av den föreslagna regeln (jfr När det gäller långsam handläggning, är praxis emellertid så pass entydig och klar att det generellt sett inte finns skäl att behandla bolag annorlunda än fysiska personer vid bedöm- ning av eventuella ersättningskrav för ideell skada (jfr bl.a. de tidigare nämnda svenska målen och Vulic respek- tive m.fl., se även avsnitt 3.5.4 ovan). Slutligen bör nämnas något om talerätt för ägare till bolag (jfr , Europarättslig tidskrift 2004 s. 390 f.). När det gäller på- stådda ingrepp i och kränkningar av ett bolags rätt till respekt för egendomsskyddet, är aktieägarnas talerätt inför mycket begränsad (enligt det ledande rättsfallet på området, Agrotexim m.fl. mot , dom , måste det föreligga exceptionella omständigheter). I princip krävs att aktie- ägaren har aktiemajoritet eller ett betydande inflytande i bolaget och att han eller hon har blivit personligen berörd av ett ingrepp i bolagets egendom. Exempel på omständigheter av betydelse för att tillerkänna aktieägare klagorätt är om ett bolag inte självt kan föra sin egen talan. Det sagda bör i förekommande fall även beaktas vid tillämpning av den nya regeln. I de nämnda målen och Vulic respektive m.fl. tilläts personer som var enda aktieägare i bolag att föra talan inför parallellt med bolagen själva (bolagen var försatta i konkurs). 6.4.10Vad krävs i övrigt för att skadestånd ska utgå enligt regeln? Bedömning: Av allmänna principer följer ett krav på visad skada och adekvat orsakssamband mellan skadan och överträdelsen för att skadestånd ska kunna utgå med stöd av regeln (kravet på skada behandlas även i avsnitt 6.4.11). Även i övrigt är utgångs- punkten att allmänna skadeståndsrättsliga principer är tillämpliga. Slutligen bör diskuteras vad som i övrigt bör krävas för att skade- stånd ska kunna dömas ut med stöd av den föreslagna regeln. De frågeställningar som bör tas upp rör krav på orsakssamband, adekvans och närliggande bevisfrågor samt vad som bör gälla vid s.k. kon- kurrerande skadeorsaker. För att skadeståndsansvar ska åläggas någon enligt svensk rätt, krävs för det första – som tidigare nämnts – att det har uppkommit en skada. Till det kommer att det krävs ett orsakssamband mellan en skadegörande handling och skadan, men även att handlingen ska ha orsakat skadan på ett inte alltför oförutsägbart eller avlägset sätt (s.k. adekvat kausalitet, se avsnitt 2.2.3 och 6.4.9 ovan). Vidare är det den skadelidande som ska visa att det uppkommit en ersätt- ningsgill skada och att kravet på orsakssamband är uppfyllt, även om beviskravet ibland kan variera (se avsnitt 2.2.4 ovan). Slutligen gäller att skadevållaren normalt sett inte behöver svara för del- skador som han eller hon inte har vållat. Om några delskador där- emot inte kan särskiljas, bör skadevållaren normalt sett svara för hela skadan. Dessa spörsmål har – om de överhuvudtaget har blivit föremål för prövning – framför allt behandlats av inom ramen för tillämpningen av artikel 41 i konventionen (se avsnitt 3.5 ovan med hänvisningar; jfr Arvmyren, Nordisk Försäkrings- tidskrift 2004 s. 173 f. och , Analys ). Som tidigare nämnts är det svårt att, med några undantag, fastställa några principer för hur har tillämpat artikel 41 (de principer som har ansetts kunna utläsas har redogjorts för i avsnitt 3.5.2 ovan). Utgångspunkten bör därför vara att allmänna svenska skadeståndsrättsliga principer bör gälla vid prövning som innefattar de nämnda frågeställningarna enligt den nya regeln. Avsteg bör följaktligen bara göras i den mån det framgår av praxis att konventionen kräver ett annat förhållningssätt. Svensk rättspraxis på skadeståndsområdet ger emellertid inte särskilt mycket ledning när det gäller bedömningen av ersättnings- krav som grundas på de rättighetsöverträdelser som ska bedömas enligt regeln. Det finns därför skäl att först kort kommentera Europa- domstolens praxis vid tillämpning av bestämmelsen om skälig gottgörelse i artikel 41 i konventionen. De nämnda frågeställning- arna behandlas i de två efterföljande avsnitten. De särskilda frågor som har anknytning till den allmänna förutsättningen att en skada måste ha uppkommit för att ersättning ska utgå enligt regeln behandlas i ett eget avsnitt (6.4.11) och ett par delvis närliggande frågor i det sista avsnittet (6.4.12). Vid prövning av olika ersättningskrav har ofta uttalat att kompensation bara kan utgå om skada har uppkommit till följd av konventionskränkningen. Vidare är det klaganden som ska visa att det har uppstått en ersättningsgill skada och att det finns ett orsakssamband. I fall av överträdelser av artikel 1 i första tilläggsprotokollet är det sällan svårt att konstatera att kravet på orsakssamband är uppfyllt. Vid bedömning av skadeståndsanspråk som grundas på sådana överträdelser är det ofta avgörande vilken utredning som har lagts fram om den förlorade egendomens värde och liknande spörsmål. I fall där ersättning inte har dömts ut har ibland uttryckt sig på det sättet att den inte kan spekulera i hur omständigheterna skulle ha varit om något konventionsbrott inte hade förekommit. Denna typ av argument återfinns särskilt i sam- band med bedömning av skadeståndsanspråk för ekonomisk skada vid olika processuella fel som innefattar överträdelser av främst artiklarna 5 och 6 (se avsnitt 3.5.3 ovan; vid allvarliga åsidosät- tanden av artikel 6 förekommer att svarandestaten i stället upp- manas att ge klaganden en ny rättegång, se avsnitt 3.6 ovan). I åtskilliga fall har någon ersättning för förlorad inkomst exempelvis inte utgetts för den tid en klagande suttit i fängelse till följd av en brottmålsrättegång som inte uppfyllt kraven i artikel 6. Något kausalitetsresonemang i strikt mening har det dock inte alltid rört sig om i dessa fall. Frågan har nog snarare varit om det överhuvudtaget kan sägas ha uppstått en ersättningsgill ekonomisk skada i form av s.k. loss of opportunities eller liknande på grund av kränkningen. För övrigt förekommer inte sällan att Europadom- stolen finner att själva konstaterandet av kränkning utgör tillräcklig gottgörelse vid flera typer av kränkningar av processuell karaktär som skyddas av artiklarna 5 och 6. I sammanhanget bör även nämnas att det inte finns särskilt många exempel på att ekonomiskt skadestånd har utgått vid kon- staterad kränkning av rätten till rättegång inom skälig tid (se avsnitt 3.5.4 ovan och m.fl., s. 261). Ett skäl till det är sannolikt att det ofta är svårt att fastställa att ekonomisk skada i form av inkomst- bortfall och liknande har orsakats av just den utdragna handlägg- ningstiden. Frågor som rör adekvans verkar inte ha besvarats, eller i vart fall inte ställts på sin spets, i praxis. har domstolen dock inte visat sig särskilt benägen att ersätta skador som inte kan konstateras stå i något närmare samband med själva överträdelsen (se även ovan). Rättspraxis tyder snarare på att yrkanden om ekonomisk ersättning inte har bifallits i fall där sambandet mellan rättighetskränkningen och den påstådda skadan varit svagare eller mer avlägset, även om det inte uttryckligen varit fråga om bristande adekvans. Krav på orsakssamband, bevisfrågor m.m. praxis ger således stöd för att den enskilde ska bevisa sin skada och att det föreligger ett orsakssamband mellan skadan och överträdelsen (se även m.fl., s. 859 och m.fl., s. 259). Någon annan slutsats kan inte heller dras av Högsta domstolens uttalanden beträffande dessa frågor i NJA 2005 s. 462, även om domskälen i denna del avsåg yrkanden som prövades enligt 3 kap. 2 § SkL (inkomstförlust). Endast skador som har orsakats av den konventionsöverträdelse som har konstaterats i skadestånds- målet kan därför vara ersättningsgilla vid tillämpning av den nya regeln. Kravet på orsakssamband framgår också direkt av själva lag- texten. För att ansvar ska komma i fråga krävs ju att skadan upp- kommit till följd av att den skadelidandes konventionsrättigheter har överträtts. I brist på vägledande praxis från av betydelse för det fall som ska prövas bör även krävas att orsaks- sambandet är adekvat för att ersättning ska kunna utgå (jfr även NJA 2005 s. 462). Vidare åvilar det kärandeparten att – precis som vid prövning av skadeståndskrav som grundas på andra regler – bevisa att det faktiskt har uppkommit en ersättningsgill skada till följd av kränk- ningen. Avgörande vid bedömningen om ersättning ska utgå enligt regeln är troligen ofta om den enskilde har uppfyllt sin bevisbörda i fråga om visad skada och orsakssamband. Några påpekanden bör därför göras beträffande bevisning (själva skadebegreppet disku- teras särskilt i avsnitt 6.4.11). Den som yrkar ersättning enligt den nya regeln måste på vanligt sätt precisera vilka skador som ersättning yrkas för (förlorad inkomst, utgifter m.m.). Det krävs således att den enskilde lägger fram en beräkning av yrkade belopp och relevant bevisning i fall där dessa inte har vitsordats av motparten. I det hänseendet finns ingen skillnad mellan den nya regeln och vad som i övrigt gäller enligt svensk rätt. Som tidigare nämnts ersätts personskada i form av sveda och värk ofta schablonmässigt med ledning av hjälptabeller (se avsnitt 2.8.2 ovan). Vidare uppställs ett lindrigare beviskrav när någon drabbas av psykiska besvär i samband med att en nära anhörig dödas. Det lägre beviskravet får tillämpas även vid bedömning enligt den nya regeln, som ju ger möjlighet att få ersättning för personskada. Vid prövning av påståenden om ideell skada utan samband med personskada kan särskilda överväganden behöva göras (se nedan). I vissa fall har uppställt särskilda presum- tioner som bör uppmärksammas vid tillämpning av den nya regeln. Sådana presumtioner kan också finnas enligt svensk rätt. Det gäller exempelvis när skador har uppstått på en person som varit vid god hälsa innan ett frihetsberövande, men som uppvisar skador i sam- band med frisläppandet. I det avseendet skiljer sig det konventions- rättsliga synsättet sannolikt inte från vad som gäller vid bedömning av om staten ska åläggas skadeståndsansvar enligt 3 kap. 2 § SkL (se avsnitt 2.5.3 ovan och och , s. 101 med hän- visningar). Om staten inte kan ge en rimlig förklaring till skadornas uppkomst, finns enligt praxis en presumtion för att polisen har förorsakat skadan (se den tidigare nämnda domen Aksoy mot , § 61, med hänvisning till bl.a. Ribitsch mot , dom , § 34). I så fall kan eventuellt komma i fråga att ålägga staten ansvar enligt artikel 3 i konven- tionen. När det gäller statens ansvar för att förhindra handlingar i strid med artiklarna 2 och 3, gäller därutöver ibland särskilda förut- sättningar (se avsnitt 6.4.5 ovan). För övrigt kan bevislättnadsregeln i 35 kap. 5 § i förekommande fall vara tillämplig. Enligt bestämmelsen får rätten uppskatta skadan till skäligt belopp om full bevisning om skadan inte kan föras alls eller endast föras med svårighet. Detsamma gäller om bevisningen kan antas medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till skadans storlek och det yrkade skadeståndet avser ett mindre belopp. Inte heller i det avseendet finns skäl att särskilja krav som grundas på den nya regeln jämfört med vad som gäller vid prövning av anspråk enligt andra svenska skadeståndsregler. I vissa fall kan tänkas att en överträdelse av Europakonven- tionen i och för sig har förorsakat den enskilde en viss skada, men att skadan kan tillskrivas omständigheter som inte är hänförliga till själva överträdelsen (eller den skadegörande handling eller under- låtenhet som överträdelsen består i). Frågan är med andra ord vad som bör gälla i situationer liknande dem som kan uppkomma vid s.k. konkurrerande skadeorsaker. Även i det avseendet bör rättstillämparen kunna utgå från att allmänna principer i svensk rätt är tillämpliga, såvida inte Europa- konventionen uttryckligen kräver ett annat synsätt. Här kan noteras att brukar avslå yrkanden som inte är hänförliga till den överträdelse som har konstaterats i målet och de omständig- heter som ligger till grund för denna slutsats (se t.ex. Somogyi mot , dom ). Det sagda kan belysas med Högsta domstolens resonemang i NJA 2005 s. 462 (även om domskälen i denna del avser 3 kap. 2 § SkL). I det målet konstaterades att klaganden var berättigad till ersättning för skada i form av inkomstförlust. Han ansågs ha visat att det fanns ett orsakssamband mellan den långsamma handlägg- ningstiden och den förlorade inkomsten. Däremot dömdes en väsentligt mindre del av det yrkade beloppet ut. Ersättningen sänktes även i förhållande till vad hovrätten hade tillerkänt klagan- den. fann nämligen att ersättningen borde jäm- kas på grund av att skadan även kunde tillskrivas omständigheter som staten inte borde svara för. I den delen hänvisades uttryckligen till vad som enligt svensk rätt gäller beträffande konkurrerande skadeorsaker. Särskilt om icke-ekonomisk skada Den nya regeln omfattar icke-ekonomiska skador som i svensk rättspraxis har ersatts utan direkt stöd i lag. Det finns därför särskild anledning att nämna något om hur frågor rörande orsaks- samband och bevisning bör hanteras vid prövning av anspråk rörande sådana skador. bör återigen understrykas att icke-ekonomisk skada enligt praxis ibland omfattar vad som enligt ett svenskt synsätt närmast utgör ersättning för personskada i form av sveda och värk eller, i några fall, den kränkningsersättning som utgår på grund av brott (se avsnitt 2.8.2 och 6.4.7 ovan). Den skada som avses här är i stället sådan ideell skada som inte har samband med personskada eller kränkning på grund av brott och som inte ersätts enligt nuvarande lagregler. I lagtexten benämns dessa skador annan skada och återfinns under en särskild punkt i skadestånds- regeln (se 3 kap. 3 § första stycket 2 SkL). Generellt sett har gett ett större utrymme för att bifalla krav på ersättning för icke-ekonomisk skada utifrån en allmän skälighetsbedömning (equitable considerations). Av dom- stolens praxis är det mycket svårt att utläsa några allmänna princi- per för hur icke-ekonomiska skador bör hanteras och bedömas. I några fall verkar domstolen ha utgått från att en viss överträdelse har förorsakat en ideell skada och ersatt denna vid tillämpning av artikel 41. Allmänt sett gäller dock att det ska finnas ett orsaks- samband mellan överträdelsen och den ideella skada som påstås (se avsnitt 3.5.3 ovan). I den föreslagna regeln uppställs ett krav på orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som ersättning yrkas för. Det gäller inte bara beträffande ekonomisk skada, utan även de olika typer av negativa känslor och upplevelser som omfattas av begrep- pet annan skada. Kravet följer redan av själva lagtexten. Som tidi- gare påpekats är det här mycket viktigt att domstolen slår fast vad själva överträdelsen faktiskt har bestått i, på vilket sätt den skade- lidandes rättigheter därigenom kan anses ha blivit åsidosatta och hur överträdelsen har påverkat honom eller henne i det enskilda fallet (frågan behandlas även i avsnitt 6.4.9 ovan). Av praxis kan inte utläsas någon sorts allmän presumtion för att en ideell skada uppkommit till följd av en kon- ventionsöverträdelse. I vissa fall har dock uttalats att det finns en presumtion för att en rättighetskränkning har förorsakat klaganden en ideell skada. Det gäller framför allt vid långsam handläggning (a strong but rebuttable presumtion that excessively long proceedings will occasion non-pecuniary damage, se Scordino, § 204). Förekomsten av en sådan eventuell presumtion bör även beaktas vid tillämpning av den nya regeln. Det sagda utesluter inte att vissa fall av kränk- ningar av rätten till rättegång inom skälig tid inte har förorsakat någon sådan skada eller enbart en obetydlig skada (Scordino, § 204 med hänvisningar). I så fall krävs enligt att dom- stolarna motiverar sitt ställningstagande i den delen. I likhet med andra ideella skador skiljer sig den ideella skada som kan ersättas enligt regeln från övriga skador genom att det kan vara svårt att föra bevisning om dess existens och närmare innehåll. Vilka är konsekvenserna i bevishänseende av att den ideella skada som kan ersättas enligt regeln är av annan karaktär än andra skador, inklusive vissa personskador? Den särskilda typ av ideella skada som kan uppstå och ersättas vid konventionsöverträdelser omfattar inte psykiska defekttill- stånd, exempelvis chocktillstånd och efterföljande traumatiska neu- roser. Sådana skador (personskador) kan lättare påvisas genom läkarintyg och annan medicinsk utredning. Till skillnad från vad som gäller vid personskada yttrar sig denna typ av skada inte nöd- vändigtvis i en medicinskt påvisbar effekt i varje fall.