sou · GXB316d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden aktivt deltar i statsutvecklingsprojekt för kommuner och städer. Vi vill med detta visa att kultur inte endast kan, eller bör, ses som en storhet i sig själv. Det är annars är en traditionell syn inom det kulturpolitiska fältet. Kulturen har enligt vår uppfattning en vidare roll i samhället, och det är dessa roller vi ska behandla i skilda kapitel. I kapitel 10.4 tar vi upp kulturens betydelse och roll som en viktig faktor för regional tillväxt och utveckling. Ofta lyfts särskilt upplevelseindustri och kreativa näringar fram som viktiga närings- grenar för regioners och staters ekonomiska utveckling. Kulturell verksamhet kan alltså ses som en resurs för utveckling och tillväxt, inte minst för näringslivet. genomförde 2007 ett art event där sex svenska samtidskonstnärer fick i uppdrag att göra varsitt verk för försäljning på företagens varuhus runt om i världen som ett led i företagets marknadsföring. Absolut vodka är ett varu- märke som i sin marknadsföring suddat ut gränserna mellan reklam och konst, mode och musik.45 Näringslivet kan även ses som en ekonomisk resurs och part för kulturlivet genom s.k. sponsring eller donationer. I kapitel 13 behandlas dessa frågor. Enligt vår mening är det viktigt att lyfta fram kulturens roll och betydelse för samhällsutvecklingen. Detta är i linje med den generella syn på kult- urområdet som vi förmedlar genom våra överväganden och förslag. Enligt direktiven ska vi undersöka hur försörjningsmöjlighet- erna för kulturskapare kan förbättras och identifiera åtgärder som kan bidra till ett ökat entreprenörskap och företagande inom kult- urskapande och konstnärlig verksamhet. Även om vi kommer att beröra kulturskaparnas roll och ställning som arbetstagare kommer vi i detta avsnitt att fokusera på olika åtgärder som syftar till ökat före- tagande och entreprenörskap bland kulturskaparna. Dessa åtgärder kan i sin tur bidra till att öka försörjningsmöjligheterna. Ett skäl till vår avgränsning är att kulturskaparnas och konstnärers försörj- ningsmöjligheter behandlats i tidigare utredningar. Vi knyter an till dessa frågor i kapitel 13. Frågan om hur kulturskapare fungerar i rollen som entreprenörer och företagare har däremot inte, på statlig nivå, tidigare behandlats särskilt ingående. Inledningsvis kommer vi i detta avsnitt att diskutera begrepp som kulturella näringar, kreativa näringar, och vad som skiljer dessa branscher och företag verksamma här gentemot andra branscher. Frågor om kulturföretag skiljer ut sig från andra typer av företag diskuteras. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Därefter kommer vi kortfattat att redogöra för tidigare behand- ling av frågor om kulturföretagande och entreprenörskap inom det kulturpolitiska området. Redogörelsen övergår i en problemanalys av kulturella näringar och kulturskaparnas situation med betoning på deras roll som entreprenörer och företagare. Med detta som bakgrund kommer vi att föreslå insatser för att stärka kultur- skaparnas situation. Vi kommer att påpeka behovet av ett tvärsektoriellt synsätt och ökad samverkan inom kultur- och näringslivspolitiken. En ökad sam- verkan mellan myndigheter och organisationer och mellan den centr- ala, regionala och lokala politiska nivån är också nödvändigt då frågan inte bara berör det traditionella kulturpolitiska området. Förslagen och bedömningarna tar även upp behovet av ökad stati- stik och forskning om på vilket sätt de nya näringarna bidrar, insatser inom utbildningsområdet och behovet av samverkan mellan offentlig kulturpolitisk nivå och näringslivet samt civilsamhället. 10.3.2Vad menar vi med entreprenörskap, företagande och kulturskapare? Hur begrepp som kulturskapare, företagande och entreprenörer definieras får, enligt vår mening, konsekvenser för vilka förslag som kan läggas. Därför ser vi det som nödvändigt att kort redogöra för begreppen. I tidigare utredningar har begreppet konstnär använts för att beskriva grupper som haft sin utkomst inom skilda konstnärliga områden.46 Ett annat begrepp som frekvent använts och i princip avsett samma sak är kulturarbetare. I ett historiskt perspektiv, vilket vi i kommande avsnitt ska diskutera, har kulturskapare, ofta benämnd som konstnär, kopplats till en föreställning om att vara skapare av god konst, ofta liktydigt med subventionerad kultur. Vi kommer inte att lägga in några värderande omdömen i begreppet utan kult- urskapare är för oss namn på yrkesgrupper som återfinns såväl som anställda inom offentlig- och privat sektor, eller som entreprenörer och företagare. Med begreppet företagsamhet avser vi en specifik driftsform för att organisera sin verksamhet eller som ett sätt att försörja sig på. 46 Med konstnärer avsågs i utredningen : konstnärerna i samhället de strukturer på det fackliga området för konstnärligt verksamma inom huvudkategorierna: ordkonst- närer, bild- och formkonstnärer, tonsättare och film- och scenkonstnärer (1975:14, s. 13 se även SOU 1990:39). Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Vi vill poängtera att företagsamhet, enligt vår uppfattning, inte ska betraktas som en synonym till entreprenörskap.47 I nästa avsnitt kommer vi att närmare problematisera och diskutera vad som på ett övergripande plan utmärker kulturföretag. Entreprenörskap har främst kopplats till ord som nyföretagande, affärs- och tillväxtperspektiv. I National- encyklopedin beskrivs ordet entreprenör som en person som i kon- kret handling skapar ny affärsverksamhet. I denna tolkning ses ökat entreprenörskap som något som leder till att fler företag bildas vilket i sin tur är viktigt för samhällets tillväxt. Entreprenörskap har även i den politiska debatten lyfts fram som ett medel för att effektivisera och förbättra servicen i skola, sjukvård och i övrig offentlig verksamhet. Regeringens målsättning att öka möjligheterna för entreprenörskap inom sjukvård, omsorg och utbild- ning där det finns en öppenhet för andra driftsformer än de traditio- nellt offentligt drivna, är ett exempel på detta förhållningssätt. Begreppet entreprenörskap kan även ha vidare betydelse än något som enbart kopplas till nyföretagande, tillväxt och effektivisering. En entreprenör kan ses som en person som ifråga- sätter etablerade relationer och föreställningar. De svenska entre- prenörforskarna hävdar t.ex. att Entreprenörskap innebär att ifrågasätta det etablerade och skapa nya mönster på marknaden med de ekonomiska och sociala risker detta för med sig.48 Det entreprenöriella förhållningssättet ligger nära kulturskaparens. Båda har en stark tilltro till sin egen kapacitet och kreativitet. Båda är också självexploaterande och skapar själva sina egna karriärer genom sina egna projekt.49 ger även uttryck för en liknande tolkning: Entreprenörskap är en dynamisk och social process, där individer enskilt eller i samarbete, identifierar möjligheter och gör något med 47Nutek poängterar även att entreprenörskap och företagande är två skilda begrepp. Entre- prenörskap finns och behövs i alla delar av samhället – i befintliga företag och organisationer, i offentlig verksamhet, i föreningslivet, i skolan och inom den sociala ekonomin. Före- tagande handlar om att starta och driva företag, där entreprenörskap är en av flera former av företagande. Företag kan ha återkommande innovativa och entreprenöriella perioder och verksamheter, det vill säga utveckla nya användarvärden med den bas företaget har eller i en utvecklad variant. 48Hjort, D och B. (1998),Entreprenörskap som skapelseseprocess och ideologi s. 87. 49Se , E (2008), Paradoxen (s)om entreprenörskap: En romantisk ironisk historia om ett avvikande entreprenörskapande, och där angivna referenser. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden dem för att omforma idéer till praktiska och målinriktade aktiviteter i sociala, kulturella eller ekonomiska sammanhang.50 Med andra ord avses här ett förhållningssätt som i sin tur leder till processer där etablerade sanningar och föreställningar ifrågasätts och utmanas. Sammanfattningsvis kan intentionerna i vårt uppdrag om ökat entreprenörskap ges olika betydelse. Ett är att koppla ihop begrep- pet med direktivens önskemål om ökat företagande inom kultur- området och att fokusera på åtgärder som gör det lättare att starta och driva företag inom dessa sektorer. En annan tolkning är att se ökat entreprenörskap som ett sätt att effektivisera och hitta alternativa driftsformer inom kulturpolitikens område, t.ex. privat- eller för- eningsdrivna bibliotek. Men entreprenörskap kan även innebära att med olika åtgärder, som utbildning, öka graden av entreprenöriellt förhållningssätt hos kulturskaparna för att på så sätt öka deras försörj- ningsmöjligheter. Vi har valt en vid tolkning av entreprenörskaps- begreppet. Dels kommer vi att föreslå insatser som syftar till ett ökat före- tagande inom det kulturella området, dels föreslå åtgärder som ökar inslaget av entreprenörskap i de konstnärliga utbildningarna för att på så sätt ge studenter ett ökat entreprenöriellt förhållningssätt. Våra förslag till insatser på området har dock som slutmål att öka försörjningsmöjligheterna för kulturskapare genom ökad företag- samhet inom kultursektorn. Vi vill dock betona att det inte enbart räcker att öka antalet kulturföretag, utan en avgörande faktor är att även öka möjligheten för tillväxt för företagen. 10.3.3Skiljer sig kulturföretag från andra företag? Skiljer sig kulturföretag och entreprenörer på något principiellt sätt från andra företag? Frågan aktualiseras så snart stöd till olika formar av kulturella näringar och kulturföretagande diskuteras. Räcker det inte med de befintliga system för näringslivsutveckling som finns? I studier, vilka vi kommer att redogöra för, har det framkommit att kulturföretag har flera särdrag som särskiljer dem från andra typer 50 Denna tolkning av begreppet är liknande den som återfinns i leva på sin talang – kreatörers behov av entreprenörskap, där författarna i sina intervjuer med kreatörer eller personer i deras närhet ansåg att entreprenörskap och i synnerhet konstnärligt entreprenörskap handlar om att se nya möjligheter i gamla strukturer och befintliga för- utsättningar, eller att man skapar helt nya förutsättningar (2005). Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden av företag som t.ex. tjänsteföretag och industriföretag. Det finns givetvis också stora skillnader mellan olika kulturföretag, t.ex. mellan å ena sidan stora musik- och filmbolag och å andra sidan en ensamföretagare som försörjer sig på hemslöjd. I detta avsnitt kom- mer vi att diskutera och problematisera vad som t.ex. avses med kult- och kreativa näringar och vad som skiljer dem från andra branscher och företag. Kulturella och kreativa näringar Begrepp som kulturindustri, upplevelseindustri, kreativa näringar, kulturella näringar är vanligt förekommande. Men vad står de olika begreppen för? Några av de vanligaste begreppen kommer här närmare att diskuteras och där likheter och skillnader dem emellan försöker benas ut. Det ska poängteras att avsikten inte är att föra en uttömmande begreppsdiskussion, men vi vill dock lyfta fram oklarheter med vad som avses med kulturella näringar och relatera begreppet till andra termer och begrepp. Detta påpekades även i ITPS ? – En rapport om kreativa näringar i politik och statistik, 2008. På ett övergripande plan handlar frågan om vad det är som särskiljer dessa näringar från andra och vad det är som gör detta till en kulturpolitisk angelägenhet. När begreppet kulturindustri, i singular, först lanserades var det som ett normativt begrepp som i den allmänna debatten var lik- tydigt med industrialiserad produktion av kultur som hade sitt ursprung i den nordamerikanska marknaden och som spred standard- iserade produkter. Det främsta syftet för kulturindustrin var enligt dess kritiker att tjäna pengar på att göra så lättsmälta och standard- iserade filmer, musik, böcker som möjligt för att därigenom nå en så stor marknad som möjligt. Det var först , i , som begreppet fick en mer positiv innebörd men då under beteckningen kulturindustrier (plural). I det historiska avsnittet fördjupades denna diskussion. Kulturindustri(er), eller kulturella näringar, kan även användas som ett analytiskt begrepp för att beteckna företag som primärt säljer estetiska upplevelser till skillnad från industriföretag som säljer fysiska produkter, tjänsteföretag som säljer tjänster samt kunskaps- företag som säljer kunskap.51 En mer utförlig definition av begreppet har den Australiensiska kulturekonomen (2001). 51 , D. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden industrier utmärks enligt honom av någon form av krea- tivitet, den ska innehålla skapande och kommunikation av symbol- iska betydelser. Resultatet av handlingen ska, åtminstone potenti- ellt, innehålla någon form av immateriell egendom.52 Kulturindustriell verksamhet utmärks sålunda av kreativt skapande och av att produkterna ska förmedla någon form av symboliskt värde. Dessa kriterier är även vanligt förekommande i den s.k. traditionella statliga kulturpolitikens syn på konstnärlig verksamhet. Den springande punkten är synen på det som produceras. Om kulturin- dustriell verksamhet karakteriseras av att produkterna eller varor- na/tjänsterna är egendom, vilket i sin tur ska genera inkomster talar man i stället i kulturpolitiken om konstverk som har ett egenvärde. Det finns dock ingen konsensus om vilka aktiviteter eller branscher som ska inkluderas som kulturella näringar. I rapporten economy of culture in Europe, inkluderas i begreppet kulturella näringar (): film, video, TV, video- spel, musik (inspelad musik), press och böcker. Gemensam nämn- are är att de industriella aktiviteterna är massproducerade, kan betecknas som masskommunikation och är copyrightskyddade. I rapporten skiljer man i sin tur ut detta från kulturell kärnverk- samhet som t.ex. teater, scen- och bildkonst där produkterna inte är massproducerade.53 Scotecon (ett skotskt forskningsnätverk) har inkluderat följande aktiviteter i begreppet: dans, musik, konst, foto, film, scenkonst, lit- teratur, museer och festivaler.54 Throsby inkluderar ovan nämnda aktiviteter vilka han benämner kulturindustrins kärna. Men även andra aktiviteter som reklam, design och arkitektur vilka existerar utanför kärnan kan, enligt Throsby, inkluderas eftersom de har drag av kreativitet i produktionsprocessen och att den slutgiltiga produktionen kännetecknas som immateriell egendom.55 Det finns som synes stora variationer i bedömningarna om vilka branscher och verksamheter som bör inkluderas i begreppet kult- näringar. Detta i sin tur får givetvis konsekvenser vid mät- ningar av näringens omfång, storlek och betydelse för ekonomin, en problematik som kommer att diskutera i avsnittet analys och bedömningar. 52Översatt av , M., m.fl. 2004, Kreativa näringar i . 53The economy of culture in Europe, 2006. 54The impact of the cultural sector in , Scotecon 2004. 55Throsby, D 2001, Economic and Culture. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Creative industries eller kreativa näringar är en annan benäm- ning för denna typ av verksamhet. I är begreppet creative industries vedertaget. () definierar begreppet som: de näringar som har sitt ursprung i individuell kreativitet, kunnande och talang och som har potential att generera välfärd och syssel- sättning genom att skapa och exploatera immateriell egendom.56 Den enda skillnaden mot Throsbys definition är att DCMS saknar kriterier om skapandeprocessens symboliska innehåll. De delom- råden som innefattas i creative industries enligt DCMS: reklam, arkitektur, konst- och antikmarknad, hantverk, design, mode, film och video, mjukvaror för interaktiv fritid, musik, scenkonst, för- lagsverksamhet, mjukvara och datatjänster samt TV och radio.57 Begreppet creative industries förkommer även i svenska rap- porter, där översatt med det mer lämpliga ordet näringar. I rap- porten Kreativa näringar i har författarna utgått från DCMS definition och indelning.58 I en rapport från används begreppet kreativ sektor i stället för näring. Enligt författarna beror det på att de inte enbart fokuserar på produktion, utan även inkluderar icke vinstdrivande och stöttande sektorer i sin analys. De har inkluderat 21 verksamhetsfält i sin studie och då även områden som sport, djur/natur, friluftsliv, turism, andlighet/själsliv förutom mer traditionella verksamheter som foto, reklam litteratur mm. I rapporten economy of culture in Europe (2006), används kreativa näringar för verksamheter som inte direkt kan hänföras till kulturella aktiviteter eller kulturella näringar. Det är aktiviteter som kan infogas i andra verksamheter vilka inte direkt är kopplade till kulturella varor och produkter men innehåller moment som kan hän- föras till kulturella aktiviteter som symbolproduktion mm. I studien definieras följande sektorer som kreativa näringar: design, mode, grafisk produkt, arkitektur och reklam. Förutom skillnaden mellan kulturella och kreativa näringar skiljer man i rapporten ut kreativa näringar från relaterade näringar vilket är verksamheter som i sig inte räknas in i ovanstående kategorier men är beroende av både kreativa näringar samt kulturella näringars produkter och resultat. Detta är en stor och växande näringsgrupp där bl.a. dataprogram, bredband, 56I ., m.fl. 2004. 57Creative Industries Mapping Document 2001, DCMS. 58Dahlström, M., m.fl. 2004. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden MP3 spelare och mobiltelefoni involveras. Även om mobiltelefoner inte direkt är en kreativ eller kulturell näring så är de beroende av verksamheter som musik, foto, film för sin produktutveckling.59 Här räknas sålunda mjukvaror inte som kreativ näring utan som en relaterad näring. Ett tredje begrepp, är upplevelseindustri (experience industry) som och kompetensutveckling (KK-stiftel- sen) lanserade vilket är ett samlingsbegrepp för människor och företag med ett kreativt förhållningssätt som har till uppgift att skapa och/eller leverera upplevelser i någon form.60 inte valt att benämna verksamheten som kulturindustri eller kreativ industri är ett medvetet val eftersom dessa begrepp anses vara producentorienterade i stället för kundorienterade.61 De delområden som definieras in under hatten är: arkitektur, design, film, fotografi, konst, litteratur, marknadskommunikation, media, mode, musik, måltid, scenkonst, turism och upplevelsebaserat lärande. De områden som tillkommit utöver de från DCMS nämnda är måltider, turism och besöksnäringar. Områden som KK-stift- elsen medvetet exkluderat bort är sport, spel och dobbel och por- nografi. I en rapport från räknas däremot sport och spel och dobbel in som upplevelseindustri då dessa verksamheter i högsta grad, enligt , är upplevelserelaterade.62 En snarlik synonym till upplevelseindustri är begreppet upp- levelsenäring (vilket i och för sig kan ses som en mer korrekt benäm- ning) vilket används i en rapport från . De branscher som AMS använder i sin studie är: turism (inkl. alla slags resor) kultur och nöjen, sport, äventyr och välbefinnande/personlig omvårdnad. Att massmedier, film dataspel och reklam inte finns med förklaras av det faktum att dessa områden behandlats i tidigare rapporter från AMS. Vad skiljer begreppen åt och vilka konsekvenser får val av namn? I den internationella diskursen är creative industries och cultural industries vanligast förekommande. har creative industries i allt högre utsträckning ersatt cultural industries som 59ibid., s. 56. 60I Nielsén 2006, . En tillväxtmodell för upplevelseindustrin, s. 5. 61Almquist, K., M. , och K. (red) 2000, Blandade upplevelser. En för- studie om svensk upplevelseindustris möjligheter, med förslag till åtgärder; , K., C. Daal och K. 2001, Det svenska smörgåsbordet dukas om; Nielsén, T. 62Gustavsson, N. 2003, Svensk forskning – rik på upplevelser. 63Arbete för nöjes skull – Var finns jobben inom upplevelsenäringen, AMS 2001 Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden Utifrån några av de tidigare nämnda rapporter, artiklar och böcker kan man identifierat två olika utgångspunkter om vad som skiljer cultural industries och creative industries åt. En första utgångspunkt är att det existerar kvalitativa skillnader mellan dessa två begrepp. Skillnaden är i någon mån teoretisk, men framförallt handlar det om vilka verksamheter som inkluderas i respektive begrepp. En skillnad som framhålls är att kreativa näringar är ett vidare begrepp och inrymmer fler näringar än de som tradition- ellt räknas in under kulturindustri, vilket kan betraktas som en del- mängd av kreativa industrier/näringar.64 En annan skillnad är att krea- tiva näringar ses som en subsektor till en större serviceindustri (när- ing), eller tjänstenäring.65 I rapporten economy of culture in Europe har man valt att inte definiera in kulturella näringar i kreativa näringar eller vice- versa. Som nämnts används där bägge begreppen då de uttrycker skilda företeelser som inte är kompatibla. I några av rapporterna påpekas dock att det inte finns några avgörande teoretiska eller analytiska skillnader mellan begreppen. Det faktum att creative industries tagit över förklaras i stället med samhälleliga och politiska faktorer. Skälet till namnbytet från cult- ural industries till creative industries i förklaras av att DCMS vill undvika att blanda ihop kultur och ekonomi vilka ofta ses som varandras motsats i den kulturpolitiska debat- ten.66 Kulturindustri som begrepp skulle med andra ord betraktas som en självmotsägelse. Den australiensiske kulturforskaren hävdar att krea- tivitetsbegreppet lättare kan infogas i den större ekonomiska omställ- ningsprocedur som pågår och där begrepp som ny ekonomi, kluster och entreprenörskap är vanligt förekommande.67 Kult- urindustri förknippas även med nationell industri medan kreativa näringar förknippas med företag aktiva på global och lokal eller regional nivå. Syftet här är inte att finna den ultimata definitionen men den term eller det begrepp som väljs måste definieras i relation till andra vedertagna termer inom området. I rapporten economy of cul- ture in Europe, har författarna på ett förtjänstfullt sätt avgränsat 64Se bl.a. Culture, trade and globalisation,; The economy of culture in Europe, 2006. 65O´Reagan, T. 2001, Cutrural Policy: Rejuvenate or Wither; European Parliament Resolution on , Europeiska kommissionen 2003; ., m.fl. 2004. 66Dahlström, M., m.fl. 2004. 67Cunningham, S. 2001, from Cultural to : Theory, Industry, and Policy Implications. Kulturpolitiken som aspektpolitik – samspelet med andra samhällsområden och satt de olika begreppen i relation till varandra. Där sätts t.ex. kreativa och kulturella näringar inte bara i relation till varandra utan även i relation till den traditionella kulturpolitikens ram som avgräns- ade verksamheter. I ITPS kartläggningar noteras vikten av att det sker en enhetlig definition om vilka näringar som ska räknas in, vilket vi även ska diskutera längre fram.68 För kommande kartläggning anser vi att rapport economy of culture in Europe, kan utgöra en gemensam bas för detta arbete. Även om det inom kultursektorn finns stora företag som så karakteriseras ofta kulturföretagarbranschen av småskalighet. I en nyligen publicerad kartläggning av kulturföretagare i regionen fann man att var enmansföretagare och att ansåg sig inte kunna försörja sig på sitt företag.69 Att småföretagen inom sektorn dominerar i framkom även i en nordisk studie av den experimentella ekonomin där de små företagen med mindre än 20 anställda utgjorde med 98,5 procent.70 Det råder inte någon brist på företagande inom denna sektor.