sou · GYB312 · 2010-02-23 00:00:00 — Västmanlandsmusiken föreslår bl.a. att den nya plattformen stödjer länsöverskridande samverkansprojekt mellan olika länsmusikorganisationer och lokala arrangörsföreningar. På så vis kan institutionerna, med sina administrativa resurser, i dialog med civilsamhället bygga upp ett starkare regionalt musikliv. I detta sammanhang kan också det turnésamarbete som byggts upp inom Dansnät tjäna som förebild. Dansnät är ett nätverk med 11 lokala eller regionala parter som samarbetar för att skapa ett turnéutbud av dans. turnerar 7–10 produktioner av svenska och utländska koreografer mellan dansnätets parter. Kravet för att få vara med i dansnätet är att man har tillgång till scener, köper fyra föreställningar , avsätter tid för samarbetet samt tar emot residens. i samordnar dansnätet, övriga parter är allt från danskonsulenter och kultursekreterare till chefer på dansinstitutioner. I Rikskonserters uppdrag har även ingått att främja utvecklingen av olika musikgenrer genom stöd och service till musiklivets intresseorganisationer. Uppdraget har bl.a. tagit sig uttryck i att Rikskonserter fungerat som hyresvärd för sju riksorganisationer på musikområdet och att stiftelsen genom webbtjänsten Konsertguiden gett konsertarrangörer möjlighet att lägga in sina konserter i ett nationellt kalendarium. Utredningen anser dock inte att denna del av verksamheten bör vara en uppgift för den nya plattformen. Det nätverksbaserade arbetssätt som bör komma till stånd förutsätter en aktör som står fri från formaliserade relationer med enskilda organisationer. Inte heller bör statens insatser generellt bidra till en fortsatt genreuppdelning, t.ex. genom hur olika stödsystem är utformade (se vidare avsnitt 6.8.2). I de fall genreorganisationerna är direkt involverade i projekt för att framföra musik kommer de självklart även i fortsättningen vara aktuella som samarbetspart på samma sätt som andra nätverk, institutioner eller fria grupper. Slutsatsen av ovanstående resonemang är, sammanfattningsvis, att statens insatser bör förändras. Statens insatser på nationell nivå på musikområdet bör gå från att producera och arrangera till att fungera koordinerande för att möjliggöra vidareutveckling och spridning av verksamhet hos andra aktörer. Därför föreslår utredningen även att Rikskonserters nuvarande verksamhet inte överförs till en ny plattform (bortsett från verksamheten vid EMS och en viss del av verksamheten vid Caprice, se nedan avsnitt 6.5). Förslaget är att uppdraget i denna del formuleras på följande sätt: Den nationella musikplattformen ska som konstnärlig samarbetspart koordinera och stödja samarbetsprojekt i musiklivet av nationellt intresse. På så vis tydliggörs att den nationella plattformen ska vara en resurs för musiklivet, den ska samordna och hjälpa till genom att t.ex. förmedla kontakter eller bistå med ekonomiska resurser i specifika projekt. Det är viktigt att påpeka att detta inte utesluter att plattformen själv, i de fall där det finns uppenbara behov på ett specifikt område, tar initiativ till ett samarbetsprojekt. Samarbetsprojekten kan vara nationella eller internationella och innefatta såväl aktörer inom det fria musiklivet som institutioner på nationell, regional eller lokal nivå. Inriktningen bör vara hela musiklivets behov, oavsett om det är institutionellt eller ej. I praktiken kommer dock förmodligen de flesta samarbetsprojekt att involvera aktörer både från det fria musiklivet och institutioner som länsmusikorganisationer och orkestrar. De projekt som ska stödjas av plattformen bör vara av större omfattning. De bör involvera flera aktörer och vara av strategisk betydelse. Musikplattformen bör följa samarbetsprojekten genom att ingå som en part i projektgrupper eller motsvarande. På så vis kan en dialog om hur projektet ska fortsätta utvecklas komma till stånd och företrädarna för plattformen fungera som mäklare och sprida kompetens från andra projekt. Vid bedömningen av om ett projekt är av nationellt intresse bör de kulturpolitiska målen tas till utgångspunkt. Där framgår bl.a. att tillgänglighet och delaktighet bör tillmätas stor betydelse. Där sägs också att insatserna ska främja ett levande kulturarv som bevaras, används och utvecklas. Vidare bör det särskilda målet för den nationella musikplattformen som beskrivits i föregående avsnitt tjäna som kriterium. Där framgår bl.a. att särskild vikt ska läggas vid om projekten främjar framförandet av levande musik på orter och i sammanhang där det annars inte skulle ske. Vidare innebär formuleringen att konstnärligt nyskapande projekt ska prioriteras. Likaså att en kvalitetsbedömning är central. De samverkansprojekt som stöds av plattformen bör vara tidsbegränsade. Det är av stor betydelse att resurser inte låses fast , vilket förhindrar utveckling och nytänkande. Därför bör insatserna omprövas regelbundet och ett enskilt projekt inte stödjas längre än högst . 6.2.3Nationell överblick och kompetensuppbyggnad Förslag: Den nationella musikplattformen ska ha nationell överblick över musiklivet i och följa utvecklingen på det musikaliska området i andra länder. Den nationella musikplattformen ska aktivt arbeta för att sprida kunskap i musiklivet. För att plattformen ska kunna fånga upp de behov som finns och hitta sätt att stödja utveckling krävs kunskap om musiklivet, det som i utredningens direktiv kallas nationell överblick. Det kan handla om vilken repertoar som spelas på olika scener – och vad som inte spelas. Var finns t.ex. den högsta kompetensen inom barn- och ungdomsområdet? Var frodas musiklivet och var tynar det? Hur hanteras mångfaldsfrågorna – har invandrade musiker samma möjligheter som svenskfödda? Vilka genrer har goda möjligheter att utvecklas på egen hand och var behövs det särskilda insatser? God kännedom om musiklivets ekosystem är en förutsättning för att musikplattformen ska kunna medverka till strategiska utvecklingsinsatser. Nationell överblick är alltså inte ett mål i sig utan den måste vara direkt kopplad till ett mer operativt uppdrag. Den dokumenterande överblicken är redan ett uppdrag för och blir det med all sannolikhet också för en kommande analysmyndighet på kulturområdet. I det här fallet handlar det snarare om att utnyttja kunskaper för att aktivt kunna gå in i en mäklar- och katalysatorroll. Detta innebär också att den typ av kunskap som behövs inte är av statistiskt slag, utan handlar mer om att känna till de nätverk, aktörer, scener och grupper som utgör dagens musikliv. En sådan kunskap utvecklas bäst i direkt dialog och samarbete med musiklivet. Detta är något som också bör vara vägledande för hur själva plattformen är organiserad. Således är nationell överblick och samverkan nära kopplade till varandra. Genom att delta i samarbetsprojekt skapas och vidmakthålls kunskapen om landets musikliv. Den form av kompetensuppbyggnad som den nya plattformen enligt utredningens direktiv också ska ansvara för, bör även den vara av praktisk art och operativt inriktad. För att inhämta statistik och annan nationell uppföljning av musiklivet bör plattformen ha nära kontakter med och den analysmyndighet som troligen kommer att skapas. Det finns också mycket forskning av stor betydelse för musiklivet, t.ex. etnologisk, musikvetenskaplig och pedagogisk. Att sprida sådan kunskap bör dock inte vara en uppgift för den nya plattformen då det skulle leda till en alltför fragmenterad verksamhet att ha tjänster avsatta för att särskilt följa dessa frågor. Området är stort och viktigt men tangerar högskolornas s.k. tredje uppgift, dvs. att sprida information om högskolornas forskning till samhället i övrigt. Utredningen menar vidare att den kompetensuppbyggnad och förmedling som plattformen ska ansvara för i första hand bör gälla relationen mellan musik och publik och inte sådan kompetensuppbyggnad som gäller det musikaliska utövandet. Snarare bör en ny plattform aktivt kunna initiera och delta i sådana konstnärliga forsknings- och utvecklingsprojekt som resulterar i presentationer som vänder sig till en publik. Plattformen bör också kunna delta i projekt som t.ex. syftar till arrangörsutveckling eller nya former för publikarbete, dvs. mer verksamhetsnära kunskapsspridning. genomföra kurser eller liknande blir dock knappast aktuellt, utan snarare att stödja fortbildningsprojekt som drivs av andra parter. Ett annat exempel på kunskapsuppbyggnad kan vara att sprida praktisk kunskap om var i landet det finns nyskapande och engagerande projekt på t.ex. området barn och unga. Plattformen bör också skaffa sig kunskap om mer övergripande kulturpolitiska frågor som jämställdhet och mångfald inom musiklivet, för att kunna stödja en positiv utveckling på dessa områden. Utredningen om jämställdhet på scenkonstområdet visade i betänkandet Plats på scen att jämställdhetsarbetet är eftersatt inom musikinstitutionerna och att männen dominerar starkt både på ledande poster och i det musikaliska repertoarurvalet.1 har könsfördelningen på några håll förbättrats inom scenkonstområdet, men i rapporten väg mot jämställd scenkonst konstaterar att könsfördelningen inom musikområdet fortfarande kraftigt avviker från ambitionen om jämn fördelning.2 Det gäller såväl för fria grupper som institutioner. har dock fler kvinnor intagit ledande positioner inom musiklivet. Det handlar även i dessa frågor för musikplattformen om att ha ett kunnande om musiklivet och att sprida detta till andra delar där sådant kunnande saknas. Kompetensuppbyggnaden generellt kan sägas tangera en mäklarroll där plattformen kan bidra till att sammanföra en innovativ aktör med intresserade som annars inte hade haft kunskap om verksamheten. På så vis byggs också kompetens i musiklivet om nya uttryck och sätt att arbeta. Sammanfattningsvis bör det nya uppdraget i denna del vara formulerat på ett sådant sätt att det tydligt framgår att uppdraget är att ha kunskap om musiklivet, nationellt och internationellt samt att kunskapsuppdraget är direkt kopplat till mer operativa insatser för samverkan. Detsamma gäller för uppgiften att öka kompetensen i musiklivet. Förslaget är att detta uttrycks på följande vis: Den nationella musikplattformen ska ha nationell överblick över musiklivet i och följa utvecklingen på det musikaliska området i andra länder. Den nationella musikplattformen ska aktivt arbeta för att sprida kunskap i musiklivet. 1Plats på scen (SOU 2006:42). 2På väg mot jämställd scenkonst, skriftserie 2009:1. Förslag: Den nationella musikplattformen ska särskilt prioritera projekt som främjar internationellt och interkulturellt samarbete. Att främja internationellt och interkulturellt utbyte och samverkan är ett av de nationella kulturpolitiska målen och bör också vara en av huvuduppgifterna för den nationella musikplattformen. Behovet av en nationell samordning av dessa frågor på musikområdet förstärks mot bakgrund av den regionalisering av kulturpolitiken med större ansvar för regionerna som beslutat om. Även om enskilda regionala institutioner kan fylla en viktigare roll även nationellt så finns behovet av en samlande aktör som kan koordinera internationellt kulturutbyte och samverkan i dialog med det fria musiklivet och institutionerna. Utredningen har under uppdraget tagit emot ett flertal skrivelser som särskilt lyfter fram behoven av en nationell part vid internationellt samarbete. Musikarrangörer i samverkan () skriver till utredningen att de delar av Rikskonserters uppdrag som rör internationell samverkan fortsatt bör bedrivas på nationell nivå. menar att staten bl.a. bör sörja för internationella gästspel i inom musikaliska uttryck där varken institutioner eller kommersiella aktörer erbjuder ett utbud som motsvarar musiklivets eller arrangörernas efterfrågan. menar också att uppdraget bör omfatta lansering av artister och ensembler från på en internationell marknad och lyfter fram norsk musikexport som en förebild. Representanter för nutida konstmusik som utredningen träffat framhåller betydelsen av internationella musikfestivaler för att knyta internationella kontakter och skapa egna nätverk som kan leda till utlandsturnéer och ökade möjligheter för svenska musiker att nå ut i omvärlden. De föreslår också att staten inrättar en motsvarighet till internationella utbytesprogram Iaspis för musikområdet. Från de fria utövarna har man också starkt framhållit behovet av koordinatörer på nationell nivå med gedigen kunskap och nätverk som kan stödja frilansmusikers sökande av spelningar och uppdrag, marknadsföring och internationell lansering t.ex. i samband med internationella festivaler. Den här typen av stöd finns redan inom det kommersiella musiklivet men är eftersatt när det gäller t.ex. folk- och världsmusik, improvisationsmusik, nutida konstmusik och jazz. Svensk Musik har framfört till utredningen att en nationell aktör också måste våga göra tydliga prioriteringar när det gäller internationell verksamhet, t.ex. att göra större satsningar på vissa grupper/musiker eller ett specifikt musikaliskt uttryck. Utredningen delar bilden av att det behövs en nationell aktör som aktivt verkar för att svenska artister och komponister ska ges möjligheter att resa ut för att möta en utländsk publik. En nationell aktör kan också erbjuda en väg in i och det svenska musiklivet för utländska institutioner eller artister som vill delta i gästspel och turnéer. I sammanhanget är det viktigt att påpeka att det också är en uppgift för plattformen att verka för att de internationella musiker och arrangörer som är bosatta i får goda möjligheter att utvecklas och medverka i det svenska musiklivet. Det krävs enligt utredningen någon som förmedlar kontakter, bistår med råd och kan vara med och stödja satsningar av betydelse för musiklivet i landet. Det finns också behov av en statlig aktör som aktivt arbetar för att föra ut svenska musikproduktioner internationellt på mässor, festivaler och liknande. Den nya plattformen bör arbeta med detta på i huvudsak samma sätt som man ska göra nationellt. Det vill säga genom att initiera, samordna och stödja samverkansprojekt som involverar även andra aktörer. Utredningens uppfattning är att plattformen i första hand bör stödja fristående initiativ när det gäller att bygga upp producentstöd även för det fria musiklivet. Inriktningen på plattformens insatser bör dock i denna del inte heller uteslutande vara på den levande musiken utan även inspelad musik bör kunna marknadsföras utomlands om det är kulturpolitiskt motiverat. En särskilt prioriterad fråga bör vara att främja interkulturella möten, både musiker emellan och mellan musiker och publik med bakgrund i olika kulturer. I de internationella projekt som initieras bör det vara av stor betydelse att ta tillvara den kompetens som finns bland svenskar som är födda utomlands vad gäller kontaktvägar och musikalisk kunskap. Detsamma gäller för att främja gästspel i . fördelar stöd till Export Music och Svensk Musik för att de ska främja lansering och spridning av svensk musik internationellt. I den rapport om Statens kulturråds stöd till information om svensk musik och internationell kontakt- förmedling, som presenterats i kapitel 3, föreslår utredaren bl.a. att staten bör överväga hur stöd i högre grad kan främja framförandet av levande musik. Rapporten visar också att det finns oklarheter kring om det nuvarande stödet som fördelas till bl.a. Export Music syftar till att skapa arbetstillfällen för komponister, musiker och artister, skapa exportintäkter för eller främja en ökad musikalisk kvalitet och mångfald. menar därför att bör avgränsa och precisera syfte och mål med stödet till information om svensk musik och att stödet också bör kopplas tydligare till de nationella kulturpolitiska målen. Förslaget är att målet med stödet ska vara att främja mångfald och kvalitet i svensk musik. Utredningen kan i allt väsentligt ställa sig bakom den analys som presenteras i rapporten och håller med om att en tydligare kulturpolitisk inriktning är önskvärd för de insatser som ska göras. Det kan också konstateras att förslag till nya mål ligger nära det föreslagna uppdraget för en ny plattform för musiken. I ljuset av det kan det övervägas om det inte vore bättre att koncentrera de statliga insatserna till den nya plattformen. Som vi beskrivit i kapitel 3 fördelar även projektstöd motsvarande resekostnader till internationella kulturutbyten, exempelvis turnéer, gästspel och samproduktioner, i och utomlands. För verksamhet i prioriteras ansökningar från det fria kulturlivet och stödet går därför ofta till mindre aktörer och enskilda grupper eller ensembler. Denna bidragsverksamhet är betydelsefull t.ex. för enskilda turnéer och bör fungera som ett bra komplement till de större samarbetsprojekt mellan flera parter som plattformen bör delta i. Att en nära dialog myndigheterna emellan etableras är dock här, som på andra håll, av stor betydelse. Förslag: Den nationella musikplattformen ska särskilt prioritera projekt som främjar barns och ungas möte med det professionella musiklivet. I de nationella kulturpolitiska mål som beslutats av har ett nytt mål tillkommit: att kulturpolitiken särskilt ska uppmärksamma barns och ungas rätt till kultur. Man kan tycka att det bör vara tillräckligt för att ange att den nya plattformen ska ha ett starkt fokus på insatser som kommer barn och unga till del. Utredningen menar dock att plattformens uppdrag på detta område bör förtydligas. Den nya plattformen ska som tidigare beskrivits i huvudsak vara inriktad på nationell överblick och att koordinera samarbetsprojekt på olika områden. Både vad gäller den nationella överblicken och projekt som syftar till kompetensuppbyggnad och internationell samverkan, anser utredningen att barn- och ungdomsfrågorna bör kunna integreras. Även i andra samarbetsprojekt bör plattformen särskilt kunna prioritera barn- och ungdomsområdet. Inriktningen bör då vara densamma som när det gäller plattformens inriktning för vuxna – dvs. att sträva efter att barn och unga i hela landet ska få möjlighet att uppleva en stor bredd av musikaliska uttryck av hög kvalitet. Fokus ligger då, liksom i övrigt för plattformen, på mötet med den professionella musiken, inte på eget utövande i form av instrumentundervisning t.ex. Barns och ungas eget musikutövande är en stor och viktig fråga, men utredningen anser att det i första hand är en uppgift för skolan, de kommunala musik- och kulturskolorna, studieförbunden och andra aktörer att ge barn möjligheter att lära sig spela olika instrument. I den mån det finns idéer till intressanta samarbetsprojekt mellan dessa aktörer och det professionella musiklivet bör plattformen dock kunna vara en samarbetspart. Verksamheter som sportlovsorkestern där barn i får möjlighet att spela tillsammans med Göteborgssymfonikerna är ett exempel på verksamhet som skulle kunna komma i fråga. Att barn får möjlighet att delta i projekt tillsammans med professionella musiker och komponister ska självklart också kunna rymmas inom plattformens ram. Ett möte med den professionella musiken behöver inte innebära att den unga publiken ska sitta tyst och lyssna. I propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3) anges att bör ges ett tydligare uppdrag när det gäller samordning och kunskapsspridning inom barn- och ungdomskulturområdet. I uppdraget ska bl.a. ingå att samla och sprida statistik, följa och sprida forskningsrön samt att bidra till kunskaps- och metodutveckling och vara en dialogpart för regionala och kommunala aktörer. Vid ett möte med organisationer inom barn- och ungdomsområdet, bl.a. , framfördes önskemål till utredningen om ett ökat statligt ansvarstagande för utvecklingsfrågor inom barnkulturen. Även studieförbunden driver en omfattande musikverksamhet för ungdomar, och har framfört till utredningen att deras verksamhet bör vägas in i beskrivningen av ett nationellt musikliv, särskilt när det gäller unga utövare. Utredningens bedömning är att detta är frågor som ligger inom uppdrag och att de också bör beaktas vid införandet av den nya kultursamverkansmodellen. Rikskonserter har arbetat på flera olika sätt när det gäller barn och unga – både med utvecklingsfrågor t.ex. kring mötet med en ung publik men också med ungas eget utövande, t.ex. genom musiktävlingen direkt och folk- och världsmusiklägret . Rikskonserter har också samordnat ett nätverksamarbete mellan länsmusikens barn- och ungdomsproducenter. Utredningen har uppfattat att det finns ett stort intresse inom musiklivet för att dessa verksamheter ska fortsätta men menar att formerna för hur de i så fall ska drivas bör diskuteras vidare. Både länsmusikorganisationer, och har t.ex. vid möten med utredningen visat intresse för att ta ett samordnande ansvar för Musik direkt. Utredningen anser dock att det bör vara den nya plattformens sak att i dialog med musiklivet ta ställning till vilka av dessa verksamheter som bör drivas vidare och vem som i sådana fall ska samordna dem. När det gäller Rikskonserters verksamhet har vi i kapitel 4 också lyft fram Tonspråk. Med tanke på det starka fokus på kultur för barn och unga och särskilt kultur i skolan som råder i den nationella kulturpolitiken menar utredningen att det är angeläget att verksamheten inom Tonspråk får möjlighet att fortsätta. och skola visade att det största hindret för en lyckad integrering av kultur i skolan är kulturlivets bristande kunskap om skolan och skolans okunskap om kulturen.3 Tonspråk samlar på ett förtjänstfullt sätt aktörer både från kulturområdet och från skolan och utbildningsområdet. Detta är ett arbetssätt som är efterfrågat, inte minst från länsmusikorganisationerna som ofta har i uppdrag att prioritera verksamhet för barn och unga, med skolan som tydlig mottagare. 3 Kulturliv och skola, Statens kulturråds skriftserie (2007:8). Med tanke på att Tonspråk omfattar flera konstområden än musiken (vilket vi ser som en fördel) menar utredningen dock att det vore lämpligt att verksamheten får möjlighet att fortsätta i ett bredare utbildnings- och kulturpolitiskt sammanhang. Återigen bör det dock understrykas att den nya musikplattformen skulle kunna bli en part i ett större samarbete kring projektet. Den nya plattformens huvuduppdrag har beskrivits ovan. I det följande behandlas vissa organisations- och kompetensfrågor som är direkt knutna till hur den nya plattformen bör arbeta. Enligt utredningens direktiv ska kopplingen mellan det musikaliska kulturarvet och det konstnärligt nyskapande stärkas. Regeringen har därför gjort bedömningen att Statens musiksamlingar ska få ett samlat ansvar för statliga insatser på musikområdet. Utredningen ska bl.a. belysa hur de nya uppgifterna kan integreras i myndigheten. Det finns olika sätt att bygga upp en verksamhet med den inriktning som föreslagits ovan. Vägledande för hur den nya verksamheten konstrueras bör först och främst vara effektivitet; det finns inget intresse av att bygga upp en byråkratiskt tung organisation där stora resurser går till administration. Det är en självklar utgångspunkt att de resurser som finns bör användas till framförandet av musik i så stor utsträckning som möjligt. Dessa överväganden och det förslag till verksamhetsinriktning som lämnats ovan pekar mot en liten och nätverksbaserad organisation. I de möten som utredningen haft har också andra aspekter framhållits som direkt berör den organisationsmodell som väljs. Synpunkterna kan sammanfattas under två rubriker: legitimitet i musiklivet genom konstnärligt förankrade beslut och en tydlig egen profil för den nya verksamheten. Under utredningens möten har det bl.a. framkommit en skepsis mot att inordna den nya verksamheten i Statens musiksamlingar. De argument som framförts kretsar dels kring en oro för att ett kulturarvsperspektiv ska få överhanden som det nyskapande sätts på undantag. Många påpekar också betydelsen av en konstnärligt inriktad ledning med stor kunskap om den samtida musikscenen. En ledning som kan stå till svars för konstnärliga beslut anses nödvändig för att verksamheten ska uppfattas som legitim i musiklivet.