sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — Artikel 28 föreskriver att parterna ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att de omständigheter som räknas upp i artikeln, om de inte redan utgör en del av brotts- rekvisiten, kommer att tas under övervägande som försvårande om- ständigheter när påföljd eller annan rättsverkan ska bestämmas för gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen. Om- ständigheterna som anges i artikeln är att a.brottet skadade våldsoffrets fysiska eller mentala hälsa allvarligt; b.brottet föregicks eller åtföljdes av tortyr eller grovt våld; c.brottet begicks mot ett särskilt utsatt brottsoffer; d.brottet begicks av en familjemedlem, en person som bor tillsam- mans med barnet eller en person som har missbrukat sin ställ- ning; e.brottet begicks av flera personer tillsammans; f.brottet begicks inom ramen för en kriminell organisation; g.förövaren har blivit dömd tidigare för samma slags brott. Flera av omständigheterna är sådana att de utgör exempel på om- ständigheter som i svensk rätt medför att ett brott bedöms som grovt. Omständigheterna enligt a–f är dessutom exempel på sådana försvårande omständigheter som enligt 29 kap. 1 § andra stycket och 2 § ska beaktas vid straffvärdebedömningen. Omstän- digheter enligt f, att förövaren har dömts för samma slags brott, kan medföra en skärpt straffmätning enligt 29 kap. 4 § brotts- konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Det är vår bedömning att svensk rätt genom den redovisade regleringen uppfyller konventionens krav i denna del. Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller tidigare domar meddelade av annan part. I artikel 29 anges att varje part ska vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att skapa möjlighet att vid påföljds- bestämningen beakta lagakraftvunna domar som har meddelats av annan part och som avser brott som fastställs i konventionen. Vid påföljdsbestämningen kan omständigheten att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott få betydelse på olika sätt. Främst kan den tidigare brottsligheten föranleda ett skärpt påföljdsval enligt 30 kap. 4 § . En annan betydelse av en tidigare brotts- lighet är att den enligt 29 kap. 4 § kan utgöra grund för en strängare straffmätning. Vidare regleras återfall genom bestäm- melserna om förverkande av villkorligt medgiven frihet i 34 kap. 4 § och bestämmelserna om förhöjt maximistraff i 26 kap. 3 § . I 26 kap. 3 § , som alltså innebär en möjlighet att tillämpa ett förhöjt maximistraff, anges uttryckligen att en utländsk dom får tillmätas samma verkan som en svensk. När det gäller möjligheten att vid själva påföljdsvalet och straffmätningen beakta utländska domar är bestämmelserna i 30 kap. 4 § och 29 kap. 4 § inte begränsade till domar som meddelats här i landet. Beträffande tillämpningen av förverkandereglerna i 34 kap. är det emellertid en förutsättning att den tidigare domen är meddelad av svensk domstol. Dock är denna och övriga bestämmelser i 34 kap. i vissa fall tillämpliga i förhållande till påföljder meddela- de i , , eller enligt 29 § lagen (1963:193) om samarbete med de nämnda länderna angående verkställighet av straff. Vidare kan i vissa andra situationer, enligt 11 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmåls- dom, utländska domar behandlas som om de hade meddelats här. Omständigheten att förverkandemöjligheten i princip gäller endast i meddelade domar utgör ingen brist i svensk rätt i för- konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering hållande till konventionens krav i detta avseende. Detta eftersom svenska domstolar – utan stöd i särskilda internationella instrument på området – enligt den folkrättsliga non-interventionsprincipen saknar behörighet att förverka ett reststraff från en av en annan stat meddelat straff. Vidare kan konstateras att förverkandereglerna är utformade med hänsyn till våra verkställighetsregler. Enligt vår be- dömning uppfyller de krav som uppställs i artikel 29 i kon- ventionen. 13.3.25 Principer för utredning, åtal och processrätt Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller principer för utredning, åtal och processrätt. Artikel 30 innehåller principer för utredning, åtal och processrätt. Även om artikeln har en karaktär av målsättningsbestämmelse inne- håller vissa punkter i artikeln uttryckliga krav. Enligt artikel 30.1 ska parterna vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder för att säkerställa att utredningar och straffrättsliga för- faranden genomförs till barnets bästa och med hänsyn till barnets rättigheter. I artikel 30.2 anges att parterna ska anta en beskyddande hållning gentemot brottsoffer, säkerställa att utredningar och straff- rättsliga förfaranden inte förvärrar det trauma som barnet upplevt och överväga att låta straffrättsskipningen följas upp med hjälp- insatser. Enligt artikel 30.3 ska parterna säkerställa att utredningar och rättsliga förfaranden prioriteras och genomförs utan obefogad försening. Av artikel 30.4 följer att det åligger parterna att säker- ställa att bestämmelser om utredning, åtal och processrätt inte gör intrång i rätten till försvar och kravet på en rättvis och opartisk rättegång i artikel 6 i . Av artikel 30.5 följer att parterna ska säkerställa effektiv utredning och åtal av de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen och tillåta möj- ligheten att genomföra hemliga utredningsåtgärder. Vidare anges i den punkten att parterna ska göra det möjligt för enheter eller undersökande organ att identifiera offer för barnpornografibrott genom att analysera barnpornografiskt material. I svenskt rättsväsende är arbetet med att tillförsäkra barn som misstänks vara utsatta för brott rättstrygghet, gott bemötande och konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering stöd samt, vid behov, omgående kris- och behandlingsinsats priori- terat. På uppdrag av regeringen har i samverkan med , och Socialstyrel- sen tagit fram nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott.58 Syftet med riktlinjerna är att säker- ställa att samverkan mellan berörda myndigheter vid utredningar kring barn sker på ett effektivt och rättssäkert sätt, med ett konsekvent barnperspektiv. Arbetet med brottsutsatta barn i enlighet med rikt- linjerna ska därvid ske främst i s.k. barnahus men även på orter där sådana saknas ska samarbete ske. Försöksverksamhet med barnahus, vilket innebär en samverkan under gemensamt tak mellan främst socialtjänst, polis, åklagare, rätts- medicin samt hälso- och sjukvård vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för misshandel och sexuella övergrepp, startades på sex orter. En första utvärdering av verksamheten gjordes . Verksamheten finns nu på 15 orter och Rikspolis- styrelsen har till uppgift att till regeringen presentera en ny utvär- dering av verksamheten . Angående artikel 30.2 kan särskilt pekas på att alla förhör i sexual- mål ska videofilmas av polisen. Det finns inget hinder mot att hålla mer än ett förhör. Är målsäganden ett barn är utgångs- punkten att barnet inte kallas till domstol utan att det videofilmade förhöret spelas upp där. Är barnet är däremot huvud- regeln att det kallas personligen till huvudförhandlingen. Möjlighet finns enligt 5 kap. 1 § tredje stycket att vid huvud- förhandlingen hålla förhöret med ett barn inom stängda dörrar. Den vittnesstödsverksamhet som bedrivs vid landets dom- stolar utgör också ett exempel på särskilda hjälpinsatser riktade mot brottsoffer. Ett vittnesstöd är en person vars främsta uppgift är att, i samband med rättegång, informera målsägande och vittnen om rättsprocessen och fungera som medmänskligt stöd. Beträffande artikel 30.3 är det i 2 a § förundersökningskungörel- sen (1947:948) särskilt reglerat att förundersökningen i t.ex. sexual- brottsärenden där målsäganden inte har fyllt ska bedrivas skyndsamt. Beslut ska därvid vara fattat i åtalsfrågan i princip räknat från den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. I tillsynsärenden hos Åklagarmyn- digheten har dock framkommit att bestämmelsen i vissa fall efter- 58 Se RPS rapport till regeringen , Delredovisning av regeringsuppdrag avseende gemensamma nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott och kriterier för landets barnahus. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering levs dåligt.59 En förbättring behöver således ske på området. Dessa problem gällande tillämpningen av regelverket är dock inte sådana att vi bedömer att de utgör hinder mot att tillträda konventionen. Mål av det slag som anges i konventionen behandlas inte med för- tur i domstol på den grunden att de avser unga målsägande. Andra skäl kan dock finnas att ge målet förtur, t.ex. att den misstänkte är frihetsberövad eller är . Vi finner inte skäl att mot bak- grund av konventionens krav i denna del föreslå någon generell för- tursregel beträffande unga offer för sexualbrott.60 I stället finner vi det generella regelverk kring omloppstider i domstol i förening med den prioriteringsordning som en domstol har att göra av varje enskilt mål är tillräckligt för att uppfylla konventionen. Omloppstiden för ett brottmål utan förtur bör, enligt regleringsbrev för Domstolar, inte överskrida fem månader.61 Det finns sedan utrymme för domstolen i det enskilda fallet att på- skynda handläggningen när det är motiverat. Möjligheten finns för domstolen att i arbetsordningen prioritera handläggningen av en viss ärendetyp. Möjlighet till hemliga utredningsåtgärder förekommer enligt svensk rätt genom reglerna i 27 kap. och enligt lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning. Lagstiftningen ger dock inte möjlighet att vidta åtgärderna när det gäller brottslighet som straffvärdemässigt bedöms som mindre allvarlig. Konventionen föreskriver inte något absolut krav på att hemliga utredningsåtgärder ska vara tillåtna utan anger att det ska tillåtas när så är lämpligt. Beträffande utredning av barnpornografibrott har Rikspolisstyrel- sens IT-brottssektion visserligen ett nationellt ansvar men huvud- ansvaret för att identifiera barn och förövare med utgångpunkt från tillgängligt bildmaterial åvilar polismyndigheterna på lokal nivå. I och med det ovan redovisade är det vår bedömning att uppfyller konventionens krav så som de anges i artikel 30. 59Se även JO beslut , dnr. 60Se det förslag till bedömningsprinciper för när en förtursreglering i lag bör införas som föreslås i betänkande 2010:44, Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol. Utredningen gör bedömningen att särskilda åtgärder – dvs. författnings- reglerade särlösningar – bör tillämpas restriktivt och användas endast när det finns ett behov av extra stor skyndsamhet eller extra hög eller annan särskild kompetens. Dagens särregle- ring med förtur i brottmål med unga tilltalade kan enligt utredningen ifrågasättas och bör ut- redas närmare. I betänkandet lämnas inga förslag till vilka enskilda måltyper som omfattas av författningsreglerade särlösningar utan endast förslag till principer för bedömningen. 61Se regleringsbrevet för avseende Domstolar (prop. 2009/10:1, utg.omr. 04, bet. 2009/10:JuU1, rskr. 2009/10:153). konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller allmänna skyddsåtgärder. Artikel 31 innehåller bestämmelser om allmänna skyddsåtgärder. I artikel 31.1 föreläggs parterna att vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att skydda brottsoffrens rättigheter och intressen, inklusive deras särskilda behov som bevispersoner, under alla stadier i utredningar och straffrättsliga förfaranden. I punk- terna a–g anges exempel varigenom detta skydd kan tillgodoses. Det lämnas öppet för att använda också andra barnvänliga åtgärder.62 Bestämmelsen tar sikte på alla stadier i brottmålsprocessen. Det är vår bedömning att i tillräcklig grad uppfyller de krav på skydd av brottsoffren som ställs upp i artikeln. Utrymme för att förstärka skyddet finns dock, särskilt beträffande punkterna a och b. Beträffande information till brottsoffer finns sådan till- gänglig dels i form av generell information från myndigheter till den som blivit utsatt för brott, t.ex. informationsmaterial från Brotts- offermyndigheten, dels genom att polis, åklagare och domstol infor- merar i ärendet, dels genom att ett målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn – när ett sådant biträde eller sådan företrädare finns – bistår med information. Dock ska anmärkas att det infor- mationsmaterial som finns riktar sig till vuxna målsägande. Därmed finns en risk att barnen inte kan tillgodogöra sig den information som ges och att de särskilda behov barn har beträffande information inte tillgodoses. Inom , Utvecklingscentrum , startades ett projekt där behovet av att förbättra information till barn analyseras och åldersanpassat informations- material till barn utreds. Några särskilda föreskrifter finns inte som innebär en skyldighet att informera målsäganden om hur utredningen allmänt framskrider. Möjligen kan det övervägas om en sådan skyldighet bör införas. Vi vill dock här erinra om reglerna om förundersökningssekretess och stryka under att det inte kan handla om en rätt till en mer ingående insyn i utredningen. 62 on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 219. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering I 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt föreskrivs en informationsplikt gällande situationer av temporär eller slutlig frigiv- ning som tas upp i punkten b. När det gäller frigivning av anhållna och häktade finns det ingen lagreglerad skyldighet att informera målsäganden men i praktiken sker det troligen ändå ofta. Möjligen bör en sådan reglering övervägas. Beträffande övriga punkter kan helt kort hänvisas till att kraven i punkt c uppfylls genom regler, kraven i punkt d genom regleringen om målsägandebiträde och särskild företrädare för barn, reglerna i 20 kap. 15 § om rätt att med- följas av en stödperson vid rättegång samt ansvar en- ligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen. Vidare ger 35 kap. 12 § och 43 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) det skydd som anges i punkt e, medan lagen (1988:688) om besöksförbud samt polis- lagens (1984:387) regler om personsäkerhetsprogram (2 a §) tillgodo- ser kraven enligt punkt f samt tillgodoser bestämmelserna om s.k. medhörning i 36 kap. 18 § och 37 § 3 § kraven enligt punkt g. Artikel 31.2 gäller ett brottsoffers rätt till information om sär- skilda från brottmålsprocessen fristående administrativa förfaranden, i den mån sådana förekommer i staterna.63 För svensk del kan be- stämmelsen sägas ha en betydelse för en målsägandes rätt till skade- stånd med anledning av brott. En sådan information ges regelmässigt i samband med förundersökningen. Det är vår bedömning att uppfyller konventionen i denna del. Artikel 31.3 gäller brottsoffrets rätt till juridiskt biträde. Vi upp- fyller konventionen här genom lagen (1988:609) om målsägande- biträde och lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. I artikel 31.4 tas situationen upp när personerna med föräldra- ansvar inte kan företräda barnet i det straffrättsliga förfarandet på grund av intressekonflikt. För situationer av detta slag är lagen om särskild företrädare för barn tillämplig. Vi bedömer alltså att svensk rätt uppfyller konventionens krav. Beträffande kraven i artikel 31.5, angående frivilligorganisa- tionernas möjlighet att hjälpa brottsoffer, är det vår bedömning att uppfyller kravet. Främst sker det genom det samarbete kring vittnesstödsverksamhet som finns mellan , , de enskilda domstolarna, Brottsofferjourernas Riks- 63 on the Protection of Children against Sexual Exploi- tation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 224. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering förbund och de ideella organisationer, främst brottsofferjourer, som bedriver verksamheten lokalt. Artikel 31.6 gäller brottsoffrets rätt till tolkning på ett sätt som är anpassat till deras ålder och mogenhet och på ett språk som de förstår. Det är vår bedömning att de svenska förhållandena i och för sig tillgodoser kraven men att det bör övervägas om det ska krävas särskilda tolkar för barn. Vid samråd med Rikspolispolisstyrelsen framfördes särskilt den synpunkten att det inte ställs några större krav på vilken kompetens en tolk ska ha och att det är vanligt att tolkar går över gränsen för sitt tolkuppdrag just när det gäller förhör med barn och i stället för att översätta vad barnet sagt börjar förklara vad barnet menar. Vi lämnar inget eget förslag i denna del. Det kan nämnas att Regeringen genom regleringsbrevet för Domstolar har uppdragit åt att inhämta uppgifter om i vilken utsträckning auktoriserade tolkar och rättstolkar används vid tolkning i domstolarna samt i vilken utsträckning de tolkar som används upplevs som kvalificerade för uppdraget. Upp- draget ska redovisas . 13.3.27 Väckande av talan Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller väckande av talan. Artikel 32 föreskriver en skyldighet för parterna att vidta lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att utredning eller åtal av gärningar som är straffbelagda i enlighet med konven- tionen inte ska vara beroende av brottsoffrets anmälan eller angivelse och att förfarandet kan fortsätta även om anmälan tas tillbaka. De brott som ska straffbeläggas enligt konventionen hör under allmänt åtal enligt 20 kap. 3 § . Brotten tillhör alltså inte den kategori brott som kräver att målsäganden anger brottet till åtal. uppfyller därmed kraven i konventionen i denna del. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Bedömning och förslag: En brist i förhållande till konventionen föreligger så till vida att normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering inte har en förlängd preskriptionstid. Vi föreslår därför att tillämpningsområdet för preskriptions- bestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket utvidgas till att om- fatta samtliga brott enligt 6 kap. 8 § . I övrigt krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller preskriptionsregler. I artikel 33 föreskrivs att parterna ska vidta lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att preskriptionstiderna avseende gärningar som är straffbelagda i enlighet med artiklarna 18, 19.1 a och b och artikel 21.1 a och b ska vara förlängda som anges i artikel 33. Av 35 kap. 4 § andra stycket följer att det i finns en förlängd preskriptionstid för vissa sexualbrott genom att de i 35 kap. 1 § samma balk bestämda preskriptionstiderna inte ska räknas då brottets begicks utan från den dag målsägan- den fyller eller skulle ha fyllt . Brotten med förlängd preskrip- tionstid är brott enligt 6 kap. 4–6 §§ och 8 § tredje stycket brotts- balken, eller försök till sådana brott, samt brott enligt 6 kap. 1–3 §§ och 12 §, eller försök till sådana brott, om brottet begåtts mot någon som inte fyllt . Först och främst kan konstateras att de gärningar som avses i artiklarna 18 och 19.1 a och b i svensk rätt är kriminaliserade som brott som omfattas av 35 kap. 4 § andra stycket och således har en förlängd preskriptionstid. Beträffande gärningar som avses i artikel 21.1 a och b kan de vara straffbelagda som människohandel eller olaga tvång enligt 4 kap. 1 a § eller 4 § . I vart fall omfattas de av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering i 6 kap. 8 § . Av de nämnda brotten är det endast brottet grovt utnyttjande av barn för sexuell posering som har en förlängd preskriptionstid enligt svensk rätt. Vi anser att detta utgör en brist i förhållande till konventionen. För att uppfylla konventionen i denna del föreslår vi en ändring i 35 kap. 4 § andra stycket innebärande att även normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering ska omfattas av stycket. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Det sätt som preskriptionstiden beräknas på enligt 35 kap. 4 § andra stycket tar liksom konventionen sin utgångspunkt i offrets myndighetsålder. Här kan nämnas att en utgångspunkt reform i denna del var att den förlängda preskriptionstiden endast skulle gälla brott som innebär allvarligare kränkningar. Gränsen sattes därvid vid att förlängd preskriptionstid inte skulle gälla för brott med böter i straff- skalan. I EU:s rambeslut (2004/68/RIF) om begränsande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi begränsas också bestäm- melsen om förlängd preskriptionstid till de allvarligaste brotten i rambeslutet. Konventionen kan därför sägas gå längre än rambe- slutet, även om inte samtliga brott som fastställs i konventionen ska ha en förlängd preskriptionstid. I förslag till nytt EU-direktiv på området föreslås att gärningar av det slag som tas upp i konven- tionens artikel 19.1 a och b ska omfattas av en bestämmelse om förlängd preskriptionstid. Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller utredningar. Artikel 34 gäller brottsutredningar. Enligt artikel 34.1, som har karaktär av målsättningsbestämmelse, ska personer, enheter eller andra organ som leder utredningar vara specialiserade på att bekämpa sexu- ellt utnyttjande av och sexuella övergrepp mot barn. Personerna som handlägger utredningarna ska också vara utbildade för detta ända- mål. Vidare ska enheterna eller organen i fråga ha tillräckligt med ekonomiska medel. I förklaranderapporten anges s.k. barnahus som exempel på den typ av specialiserade organ som parterna kan inrätta, även om parterna ges en frihet att själva välja väg att uppfylla kraven.64 Av artikel 34.2 följer att en osäkerhet beträffande ett brottsoffers verkliga ålder inte ska hindra att en brottsutredning inleds. Det är vår bedömning att uppfyller konventionens krav i denna del genom den samverkan kring barnet som finns mellan främst socialtjänst, polis, åklagare, rättsmedicin samt hälso- och sjukvård antingen inom ramen för verksamheten med barnahus eller – på 64 on the Protection of Children against Sexual Exploita- tion and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 234-235. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering orter där det saknas barnahus – under andra former. Här vill vi sär- skilt peka på de nationella riktlinjer som finns kring samverkan. En åklagare är i princip alltid förundersökningsledare i mål beträffande gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen.65 Undan- taget är om det inte finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Många åklagare blir specialiserade. Särskild utbild- ning ges därvid om övergrepp mot barn för dem som blir specialister inom familjevåld och sexualbrott. Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller förhör. Enligt artikel 35.1 ska parterna vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att förhör med barnet sker i enlighet med kraven i punkterna a–f. Det är vår bedömning av uppfyller kraven. Även på detta område har den samverkan som generellt ska ske vid brott mot barn, främst i barnahusen, en stor betydelse. Den samverkan ska präglas av ett konsekvent barn- perspektiv, inte ett verksamhetsperspektiv, och styrs av riktlinjer som är förenliga med kraven enligt artikeln. När det gäller punkten c vill vi särskilt framhålla att vi är av uppfattningen att kraven däri skulle bli bättre tillgodosedda än om endast särskilda s.k. barnförhörsledare ansvarar för förhören med barn.