sou · GYB31 · 2010-01-14 00:00:00 — För utredningens närmare överväganden i fråga om en betalnings verkan, se avsnitt 5.4.1 nedan. 5.3.6Målsäganden går inte att få tag på eller vägrar ta emot betalning m.m. Förslag: Om det betalningsförmedlande organet inte kan förmedla en betalning ska organet, inom en viss bestämd tid och om förutsättningar i övrigt föreligger, låta nedsätta pengarna hos enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet. Om nedsättning sker ska pengarna anses nedsatta den dag betalningen kom in till det betalningsförmedlande organet. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd Sedan en betalning kommit in till det betalningsförmedlande organet ska organet förmedla betalningen till rätt målsägande. Även om det i många fall bör kunna ske utan att någon direktkontakt tas med målsäganden kommer situationer uppstå då det krävs att det betalningsförmedlande organet och målsäganden etablerar sådan kontakt. Detta kommer troligen att vara problemfritt i de flesta fallen men hinder kan alltid uppstå. Det kan till exempel vara fråga om en fysisk målsägande som saknar fast hemvist i eller en juridisk person som saknar företrädare. Även när det betalningsförmedlande organet får kontakt med målsäganden kan det inträffa att målsäganden av något skäl vägrar att ta emot betalningen. Om detta eller något liknande skulle inträffa bör inte det betalningsförmedlande organet förvara pengarna . När det finns förutsättningar bör pengarna istället nedsättas enligt lag om nedsättning av pengar hos myndighet (för mer om nedsättning, se avsnitt 2.4.3). Eftersom pengarna inte kommer att vara räntebärande som de finns hos det betalningsförmedlande organet och det system som föreslås är tänkt att vara tillgängligt bör också den tid som det betalningsförmedlande organet ska försöka förmedla en betalning innan nedsättning sker om möjligt begränsas. Utgångspunkten är att det betalningsförmedlande organet inte ska söka målsäganden eller vidta allt för omfattande utredningsåtgärder i sina försök att förmedla en betalning. Det riskerar i förlängningen att leda till att det byggs upp stora balanser som tynger verksamheten. Utredningen föreslår därför att det införs en gräns för hur det betalningsförmedlande organet ska försöka förmedla en betalning innan nedsättning sker. Tidsgränsen bör inte vara allt för lång, men bör preciseras genom förordning och inte genom lag eftersom den kan behöva justeras utifrån framtida erfarenheter av systemet. Tidsgränsen ska dock inte innebära att det betalningsförmedlande organet måste försöka förmedla en betalning under hela den aktuella tiden. Om det redan tidigare kan konstateras att förmedling inte kommer att kunna ske bör nedsättning ske omgående. Nedsättningen ska göras av det betalningsförmedlande organet. Därigenom säkerställs att den skadeståndsskyldiges betalning inte förlorar den verkan som betalningen till det betalningsförmedlande organet inneburit. Av samma skäl föreslår utredningen en regel som föreskriver att pengarna ska anses nedsatta den dag de kom in till det betalningsförmedlande organet. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd Slutligen kan diskuteras om nedsättningen bör anses gjord med s.k. återtagandeförbehåll vilket skulle medföra att den skadeståndsskyldige hade möjlighet att återta det nedsatta beloppet. Då måste dock beaktas att medel nedsatta med återtagandeförbehåll sannolikt kan utmätas för betalning av deponentens, dvs. den skadeståndsskyldiges, skulder och att beloppet skulle anses ingå i deponentens konkursbo i förekommande fall.7 Om betalningen nedsätts med återtagandeförbehåll får således den skadeståndsskyldige rätt att återta betalningen och medlen blir tillgängliga för utmätning. Det är möjligt att den skadeståndsskyldige inte längre har samma intresse av att göra rätt för sig då han eller hon inser att målsäganden av någon anledning inte får del av pengarna men måste en betalning till det betalningsförmedlande organet uppfattas som en vilja och avsikt att göra sig fri från den aktuella skulden. En nedsättning gjord utan återtagandeförbehåll kan också återkrävas av den skadeståndsskyldige om det passerar utan att målsäganden gör anspråk på pengarna. Under den tiden är pengarna skyddade mot utmätning för betalning av andra skulder. Med utgångspunkt tagen i att en betalning måste tolkas som att den skadeståndsskyldige vill göra sig fri från den aktuella skadeståndsfordran framstår det enligt utredningen som mest rimligt att nedsättning sker utan återtagandeförbehåll. Om nedsättning sker bör den skadeståndsskyldige och målsäganden informeras genom tillgängliga kontaktuppgifter om detta samt om vad det innebär. Skulle den situationen uppstå att det betalningsförmedlande organet vare sig kan förmedla en betalning eller nedsätta den hos får betalningen i sista hand återbetalas till den som fullgjort betalningen. 7 , Lagen om skuldebrev m.m., 2 uppl. 1997, sid. 297 f. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd 5.4Andra frågor som rör systemet 5.4.1Vilken verkan har en betalning till det betalningsförmedlande organet? Förslag: En betalning som sker till det betalningsförmedlande organet ska, förutsatt att betalningen kommer in som systemet är tillgängligt, ha befriande verkan för den skadeståndsskyldige gentemot målsäganden upp till det belopp som betalats. Den som är betalningsskyldig kan normalt betala med befriande verkan antingen till den som är berättigad till betalningen eller till någon som den berättigade anvisat som betalningsmottagare. I de fall då den berättigade vägrar ta emot betalning, lämna någon anvisning eller det av annan orsak inte går att betala till den berättigade finns möjligheten till nedsättning av pengar hos . Rättsverkan av en sådan nedsättning är, förutsatt att rätt till fullgörelse förelegat, att betalningsskyldigheten anses fullgjord. En lagstiftning som innebär att betalning kan ske med befriande verkan till det betalningsförmedlande organet skapar en form av legalt ställföreträdarskap. Det betalningsförmedlande organet blir genom lag behörigt att motta betalning för målsägandens räkning och målsäganden fråntas därmed en del av sin behörighet att påverka hur betalning får ske. Om man anser att detta är en olämplig ordning skulle man istället kunna införa ett krav på uttryckligt samtycke till betalning via systemet från målsäganden eller en möjlighet för målsäganden att motsätta sig sådan betalning. Därigenom skulle man dock göra den skadeståndsskyldiges möjlighet att betala till det betalningsförmedlande organet beroende av målsägandens uttryckliga eller underförstådda samtycke. Även om det sannolikt är få målsägande som skulle motsätta sig betalning genom det betalningsförmedlande organet anser utredningen inte att en sådan lösning är lämplig. För att de skadeståndsskyldiga ska känna förtroende för det system föreslås måste betalningar som görs på rätt sätt och i rätt tid kunna tillerkännas en för den skadeståndsskyldige befriande verkan gentemot målsäganden. Om skadeståndsbeloppet, efter överklagande av målsäganden, höjs av en överrätt och den skadeståndsskyldige erlagt betalning enligt underrättsdomen kan dock en betalning aldrig ges befriande verkan upp till mer än det inbetalda Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd Detsamma gäller delbetalningar och betalningar som sker efter den angivna sista betalningsdagen. Eftersom det betalningsförmedlande organet främst ska vara förmedlande är det enligt utredningen rimligt att alla betalningar som förmedlas medför befriande verkan upp till inbetalt belopp. Betalningar som kommer in till det betalningsförmedlande organet senare än efter den angivna sista betalningsdagen ska inte förmedlas och kommer således inte heller att ha någon befriande verkan. Om en betalning som gjorts i rätt tid inte uppgår till ett så högt belopp att skulden är till fullo reglerad har målsäganden även sedan betalningen förmedlats alltjämt en fordran på den skadeståndsskyldige. Det är i den situationen upp till målsäganden att ta ställning till om han eller hon vill kräva ytterligare betalning. Sådana krav får då framställas på sedvanligt sätt antingen direkt till den skadeståndsskyldige eller genom en ansökan om verkställighet. En annan fråga är hur man ska se på betalningar som den skadeståndsskyldige gjort trots att han eller hon överklagat domen och yrkat att skadeståndsskyldigheten helt eller delvis ska undanröjas. Utredningens utgångspunkt i denna fråga är att en betalning enligt det föreslagna systemet inte bör tillerkännas någon annan verkan än vad den annars skulle ha haft i civilrättsligt hänseende. En utan förbehåll gjord betalning enligt en meddelad dom kan därvid i vissa fall jämställas med en utfästelse att inte överklaga domen.8 Oberoende av om betalningen ska tilläggas en sådan betydelse kan en part som fullgjort betalning enligt en dom utan möjlighet att senare återkräva betalningen eller på annat sätt tillgodoräkna sig denna gentemot motparten sakna möjlighet att föra talan mot domen, eftersom han i den situationen anses sakna klagointresse.9 Det förhållandet att en part betalat först sedan han eller hon överklagat har också ansetts sakna betydelse för frågan om parten ska anses ha klagointresse.10 En betalning kan således få till följd att den skadeståndsskyldige inte anses ha rätt att få skadeståndsfrågan prövad av högre instans. Vid betalningar som sker direkt till mottagaren finns dock möjligheten att göra förbehåll vid betalningen genom att till exempel ange att man förbehåller sig rätten att överklaga den dom som ligger till grund för betalningsskyldigheten och återkräva betalningen vid en ändrad utgång i nästa instans. 8Se NJA 2006 sid. 101. Jfr även , JT 2006–2007, sid. 602 ff. 9Jfr Fitger, , sid. 50:15. 10Se RH 2005:3. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd Tanken med det system som föreslås är att den skadeståndsskyldige inte ska betala till det betalningsförmedlande organet om han eller hon inte godtar skadeståndsskyldigheten och har för avsikt att överklaga domen i skadeståndsdelen. Det kan dock inträffa att en skadeståndsskyldig ändå betalar för att till exempel begränsa sina räntekostnader. För att säkerställa den skadeståndsskyldige möjligheten att i sådana situationer betala utan att detta ses som ett ovillkorligt erkännande av skulden skulle man kunna överväga att införa en möjlighet för den skadeståndsskyldige att göra en villkorad betalning till det betalningsförmedlande organet. Utredningen anser dock inte att det är en lämplig ordning. Det beror dels på vad som angivits ovan om tanken med systemet, dels på att man vid en sådan situation skulle vara tvungen att välja mellan att antingen låta det betalningsförmedlande organet förvara pengarna till dess att frågan om skadeståndsskyldigheten var slutligt avgjord eller att förmedla betalningen till målsäganden trots att den skadeståndsskyldige förbehållit sig rätten att komma med återkrav. Det betalningsförmedlande organet bör enligt utredningens mening inte ges någon deponeringsliknande funktion vid sidan av de deponeringsmöjligheter som redan finns enligt befintliga system och för den som vill betala i avvaktan på överprövning och laga kraft finns möjligheten att göra en nedsättning hos . Det är vidare inte lämpligt med ett system som innebär att det förmedlas betalningar till målsäganden trots att man vet att det kan komma återkrav. Den skadeståndsskyldige bör därför informeras om att han eller hon inte bör betala till det betalningsförmedlande organet om han eller hon har för avsikt att överklaga brottsskadeståndet. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd 5.4.2Hur ska det betalningsförmedlande organet få relevanta uppgifter och hur ska känsliga uppgifter skyddas? Förslag: Det bör införas en bestämmelse som ålägger domstolarna och att lämna vissa uppgifter till det betalningsförmedlande organet. En ny sekretessbestämmelse tillämplig på det betalningsförmedlande organets verksamhet med förmedling av betalningar av brottsskadestånd ska införas. Det ska även införas en ny sekretessbestämmelse tillämplig på länsstyrelsernas handläggning av ärenden i vilka det betalningsförmedlande organet nedsatt en betalning. För att det betalningsförmedlande organets arbete med att förmedla betalningar ska kunna organiseras på ett smidigt sätt måste organet snabbt och enkelt kunna få tillgång till alla relevanta uppgifter kring det skadeståndsförordnande som en betalning avser. Domstolarna och får i sin handläggning av mål och ärenden tillgång till aktuella person-, företags- och kontaktuppgifter och det är domstolarna och (i vissa fall med hjälp av ) som enligt förslaget ska distribuera inbetalningskort och information. Det framstår därmed också som naturligt att det betalningsförmedlande organet i första hand får relevanta uppgifter beträffande brottsskadestånden från domstolarna och . Eftersom de relevanta uppgifterna som regel läggs in i myndigheternas datoriserade verksamhetsstöd bör målet vara att möjliggöra elektronisk överföring av uppgifterna till det betalningsförmedlande organet. Alla betalningar bör vidare göras identifierbara genom att de inbetalningskort som skickas ut förses med unika referensnummer som ska anges vid betalning. Med hjälp av detta nummer kan sedan uppgifterna om den specifika betalningen plockas fram. Det ställer som tidigare nämnts höga krav på att de uppgifter som inhämtas om framför allt målsägande inom ramen för polisutredningen, förundersökning och domstolsprocessen är korrekta och kompletta. I den mån sekretess inte gäller för till exempel målsägandens identitet, adress och andra kontaktuppgifter finns inga formella hinder mot att domstolarna eller lämnar ut uppgifterna till en annan myndighet, i vårt fall det betalningsförmedlande organet. Sekretess gäller dock även mellan myndigheter Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd och en myndighet kan därför bara lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet om det finns en bestämmelse som bryter sekretessen. En konkret uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning har en sådan sekretessbrytande verkan. Troligen skulle den typ av uppgiftslämnande som diskuteras, även utan en sådan uppgiftsskyldighet, kunna ske med stöd av den s.k. generalklausulen.11 Eftersom en tillämpning av generalklausulen formellt förutsätter att den överlämnande myndigheten gör en intresseavvägning i samband med varje begäran om att få ut uppgifter framstår det dock som en mindre lämplig lösning. För att domstolarnas och uppgiftsskyldighet inte ska kunna ifrågasättas och för att möjliggöra överlämnande av sekretessbelagda uppgifter bör det därför införas en förordningsbestämmelse som reglerar domstolarnas och skyldighet att lämna relevanta uppgifter kring av dem meddelade förordnanden om brottsskadestånd till det betalningsförmedlande organet. Nästa fråga blir hur och i vilken omfattning uppgifter som finns hos det betalningsförmedlande organet ska skyddas. Utan några ytterligare lagstiftningsåtgärder skulle främst det s.k. minimiskyddet för mycket känsliga uppgifter om enskildas personliga förhållanden gälla för dessa uppgifter.12 Minimiskyddet omfattar främst olika typer av kontaktuppgifter och gäller endast om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom eller henne närstående kan komma att utsättas för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Bestämmelserna är direkt tillämpliga hos alla myndigheter. Minimiskyddet kan dock aldrig användas för att sekretessbelägga namn och personnummer. Det är vidare tveksamt i vilken mån det skulle anses tillämpligt på till exempel kontonummer och andra bankuppgifter. Det betalningsförmedlande organet kommer att behöva få del av sekretessbelagda uppgifter. Det handlar då förmodligen främst om uppgifter om målsägande som tillerkänts skadestånd. Ur målsägandenas perspektiv skulle det framstå som otillfredsställande om deras uppgifter inte kunde få samma skydd hos det betalningsförmedlande organet som hos den uppgiftslämnande myndigheten. Detta särskilt som målsägandena, vid en uttrycklig uppgiftsskyldighet, inte kan förhindra att uppgifterna lämnas till det betalningsförmedlande organet. Det bör därför införas en ny sekretess- 1110 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. 1221 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd bestämmelse tillämplig på det betalningsförmedlande organets verksamhet med förmedling av frivilliga betalningar av brottsskadestånd. Om det införs en sådan bestämmelse är det också mer sannolikt att andra myndigheter än domstolarna och , med stöd av till exempel generalklausulen, skulle anse det möjligt att lämna sekretessbelagda uppgifter till det betalningsförmedlande organet i den mån organet skulle ha behov av sådana uppgifter från annat håll. En ny sekretessbestämmelse bör också införas för de fall då det betalningsförmedlande organet nedsätter en betalning hos . Det finns ingen särskild sekretessbestämmelse som är tillämplig på länsstyrelsernas handläggning av ärenden om nedsättning av pengar enligt lag. I de fall som är aktuella kan det dock uppstå situationer då det betalningsförmedlande organet behöver lämna sekretessbelagda uppgifter till för att kunna göra en nedsättning. Dessa uppgifter bör då kunna erhålla ett motsvarande skydd hos den mottagande . Sekretessen enligt de föreslagna bestämmelserna bör omfatta uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Skälet till att de även ska omfatta enskildas ekonomiska förhållanden är att juridiska personer inte anses ha några personliga förhållanden och det kan uppkomma situationer då även uppgifter om juridiska personer behöver sekretesskyddas. Utredningen är dock av uppfattningen att man inte bör införa bestämmelser som åstadkommer en mer långtgående sekretess än vad som är nödvändigt för att skydda de intressen som föranleder bestämmelserna. Det finns enligt utredningen inte heller några uppenbara skäl som talar för att det bör införas en presumtion för sekretess beträffande uppgifterna hos det betalningsförmedlande organet och i förekommande fall hos länsstyrelserna. Utgångspunkten bör tvärtom vara att uppgifterna ska vara offentliga, dvs. ett rakt skaderekvisit13 bör gälla. Eftersom insynsintresset i den verksamhet som ska bedrivas måste anses begränsat bör det emellertid inte uppställas ett s.k. rakt kvalificerat skaderekvisit14. Sekretess ska därför gälla om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Eventuell sekretess för uppgifter i allmänna handlingar bör gälla i högst . 13Vid raka skaderekvisit är utgångspunkten att uppgifterna är offentliga och att sekretess gäller endast om det kan antas att viss skada eller men uppstår om uppgiften lämnas ut. 14Vid kvalificerade raka skaderekvisit är utgångspunkten att sekretess endast gäller om det kan antas att betydande skada eller men uppstår om uppgiften lämnas ut. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd Bedömning: Nya tekniska lösningar måste utvecklas. Dessa kommer sannolikt, i vart fall initialt, att behöva se olika ut beroende på handläggningsform och instans. rapporteras tingsrätternas domslut i brottmål från verksamhetsstödet till med hjälp av rättsväsendets informationssystem (RI-systemet). Vad gäller till exempel brott och påföljd sker rapporteringen i form av fast nomenklatur, medan skadeståndsförordnandena rapporteras som fritext. Överrätternas domslut i brottmål skrivs ännu så länge helt som fritext varför domarna expedieras i pappersform till där de tolkas och matas in manuellt i RI-systemet. Andra myndigheter får del av information om domstolarnas domslut i brottmål genom . Det finns ingen funktion för eller några planer på att skapa strukturerade domslut i för andra mål än brottmål. Strafförelägganden förs in i verksamhetsstöd Cåbra. Om föreläggandet ska godkännas vid ett sammanträde rapporteras det till när det godkänts och om föreläggandet utfärdas för att godkännas rapporteras det genast till som skickar ut strafföreläggandet med bilagor till den misstänkte. Ett strafföreläggande som ska skickas ut till den misstänkte passerar således två datasystem innan det skickas ut. Rättsväsendets myndigheter samarbetar kring utvecklingen av informationsflöden mellan myndigheterna inom ramen för det s.k. RIF-samarbetet.15 Samarbetet omfattar endast brottmål och tanken är att myndigheterna ska kunna rapportera uppgifter elektroniskt till varandra. Samarbetet är uppdelat i etapper och i den första etappen som ska vara avslutad ligger mycket av fokus på att göra nomenklatur och definieringar enhetliga. Ett av huvudmålen under den första etappen är vidare att det gamla RI-systemet ska fasas ut. För att detta ska bli möjligt pågår bland annat arbete med att strukturera hovrätternas domslut 15 RIF står här för Rättsväsendets informationsförsörjning. Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd i brottmål vad gäller främst brott och påföljd. RIF-samarbetet är i detta skede fokuserat på verksamheterna hos Polisen, , och Kriminalvården samt i viss mån även . Andra myndigheter kan dock förväntas bli mer involverade i senare etapper. Skadestånd i brottmål utgör en del av verksamhetsmodellen i RIF-samarbetet men i den fas som samarbetet befinner sig är skadeståndsförordnandena inte föremål för något utvecklingsarbete. Det är sannolikt först efter avslutandet av den första etappen realistiskt att tro att man inom ramen för RIF-sam- arbetet kan påbörja ett arbete med att strukturera skadeståndsförordnanden i brottmål och strafförelägganden. Beträffande möjligheterna att utveckla befintliga och nya datasystem för att administrera ett system för frivillig betalning av brottsskadestånd på det sätt som föreslås gör utredningen följande överväganden. Det är möjligt att, beträffande skadestånd utdömda i brottmål, skapa en struktur i verksamhetsstödet för att framställa inbetalningskort med alla relevanta betalningsuppgifter. Det enklaste vore att utveckla en struktur som innebär att det produceras ett inbetalningskort per skadeståndsförordnande i domslutet, dvs. ett inbetalningskort per målsägande. Det framstår enligt utredningen också som den bästa lösningen ur den skadeståndsskyldiges perspektiv eftersom han eller hon då kan välja att betala vissa skadestånd och avstå från att betala andra. En sådan teknisk lösning kräver dock att utformningen av skadeståndsförordnanden i brottmålsdomar blir strukturerad och därmed enhetlig. När det gäller brottsskadestånd som avgörs i tvistemål är situationen en annan. Tvistemålsdomsluten kommer sannolikt inte, i vart fall inom någon överskådlig framtid, att struktureras i . För dessa domslut kan det istället skapas ett system för särskild rapportering i . Med hjälp av den särskilda rapporteringsfunktionen skulle sedan inbetalningskortet kunna framställas. En sådan funktion skulle möjligen innebära att det måste utföras ytterligare något moment i då fråga är om brottsskadestånd i tvistemål. Med tanke på att det handlar om ett begränsat antal mål bör det Ett särskilt system för frivillig betalning av brottsskadestånd dock inte medföra någon större ökning av arbetsbördan för tingsrätternas personal. Beträffande överrätternas domar uppstår större svårigheter eftersom överrätterna i sina domslut oftast förhåller sig till underrättens dom. avgörs dessutom målen i överrätterna genom någon form av slutligt beslut. Med tanke på hur avgörandena därmed är utformade kan det bli nödvändigt att även för överrätternas del utveckla en lösning liknande den som beskrivits för tvistemål i tingsrätt, dvs. ett system för särskild rapportering av brottsskadestånden.