sou · GYB349 · 2010-08-03 00:00:00 — Exempel på ett sådant fall är att polisen iakttar en misstänkt sexköpare när denne går in i en lägenhet där det misstänks förekomma prostitution men att iakttagelsen inte kan upp med fotografier, videoinspelningar eller uppgifter från telefonavlyssning. Den näst största gruppen nedlagda ärenden avser misstankar som grundar sig på insatser riktade mot gatuprostitutionen. Bland dessa finns det flera exempel där sexköpare tagits på bar gärning eller där de inblandade varit avklädda när polisen ingripit, fall som annars normalt leder till lagföring och straff. I flera av dessa fall har den utpekade sexköparen emellertid förnekat brottslig handling och den prostituerade har inte velat medverka i utredningen. Avskrivningarna grundar sig i dessa fall enligt polisen ofta på att det är svårt att styrka att det har varit fråga om en straffbar gärning och inte enbart posering eller sexuell samvaro utan någon ersättning. I ett antal fall synes nedläggningsbeslutet vara grundat på bedömningar rörande förbudets tillämpningsområde och tolk- ningen av förbudets olika rekvisit. Det gäller exempelvis bedöm- ningar av när försökspunkten för brottslig gärning uppnåtts. I fråga om misstänkta brott i gatuprostitutionen rör detta främst tidiga ingripanden mot misstänkta sexköpare som plockat upp en miss- tänkt prostituerad på ett prostitutionsstråk. Polisen har i dessa fall ingripit i olika skeden, alltifrån när den prostituerade tagit plats i köparens bil till när bilen i fråga kört till ett ostört ställe eller kommit fram till en bostadsadress eller ett hotellrum. Även i fall där det rört sig om spaning och tillslag mot mer organiserad verksamhet förekommer exempel på liknande situationer. Som exempel kan nämnas att en misstänkt sexköpare kommer till en adress som polisen bedrivit spaning mot, men inte har hunnit bli insläppt innan polisen haft anledning att ingripa. I ett antal fall har brister i fråga om rekvisitet ersättning gjort att ärendet har lagts ner. Man har exempelvis bedömt att det som ett antal män betalat för att medverka i gruppsex med en kvinna inte har kunnat anses utgöra ersättning för några sexuella tjänster, utan måste bedömas motsvara omkostnader bl.a. för hyra av det hotellrum där det sexuella umgänget ägt rum. Tillämpningen av förbudet 1999–2008 Preskriptionstiden för brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst är . I huvuddelen av de fall där anmälan lagts ner på grund av preskription har det rört sig om gärningar som uppgetts ha ägt rum och ibland nära innan brotts- anmälan skedde. I drygt tio fall har anmälan dock registrerats före avskrivningsbeslutet och huvuddelen av pre- skriptionstiden således löpt hos polis och åklagare. Gemensamt för dessa anmälningar är att de i de allra flesta fall har avsett misstänkta sexköp i samband med större utredningar om koppleri eller människohandel. I knappt 20 av de nedlagda ärendena har åklagaren som nedläggningsbeslut angivit konsumtion eller lagrummen 23 kap. 4 a § och 20 kap. 7 § första stycket p. 1 och 3 samma balk vilket motsvarar nedläggning på grund av att åtals- underlåtelse i stället hade kunnat komma i fråga. Dessa ärenden skulle tekniskt sett lika gärna ha kunnat resultera i åtals- underlåtelser och hade i så fall redovisats som lagförda brott. Bland de anmälningar som skrivits av med en annan motivering än de ovan nämnda finns ett antal ärenden där åklagarna angett Fri skrivning eller Annat och inte någon förvald beslutskod. Huvuddelen av dessa ärenden har ingått i större utredningar avseende koppleri eller människohandel och enligt polisen är skälen till avskrivning i dessa fall desamma som i de fall när brott ej kan styrkas. Andra orsaker till avskrivning är att brottet registrerats dubbelt eller under fel rubrik. I dessa fall har det bl.a. rört sig om misstankar om brott mot förbudet mot köp av sexuell tjänst som borde ha registrerats som köp av sexuell handling av barn eller dess föregångare förförelse av ungdom. Tillämpningen av förbudet 1999–2008 6.4Hur polisen arbetar med att utreda brottet köp av sexuell tjänst I samband med att det slutliga förslaget att kriminalisera sexköp lades fram beräknade man att polisens ökade kostnader skulle uppgå till . Med anledning av kriminali- seringen tilldelades slutligen ökade anslag med för . Medlen fördelades huvudsakligen mellan polismyndigheterna i , och län och ledde till att nya polistjänster inrättades med inriktning mot att bekämpa prostitutionen. Även polis- myndigheten i fick del av anslagen. Dessutom kom en ny tjänst att inrättas vid kriminal- underrättelsetjänst, med uppdrag att samla in uppgifter om omfattningen av handel med kvinnor i och andra länder och om hur denna handel kan förebyggas och bekämpas. En ny satsning gjordes då regeringen avsatte för att användas för polisens arbete mot människohandel –2006. Fördelningen av dessa medel skedde med . Pengarna fördelades av operativa rådet2 och huvuddelen av dessa pengar användes till olika operativa projekt vid polismyndigheterna. I har arbetet inom Projekt del finansierats av dessa medel och de har även gjort det möjligt för bl.a. polismyndigheterna i , län, och att genomföra resurskrävande förundersökningar avseende människohandel för sexuella ändamål. Pengarna har även till viss del använts för bl.a. förebyggande arbete och för utbildnings- insatser. har exempelvis undervisat om människohandel, koppleri, prostitution och sexköp i grund- utbildningen på samt för nyanställd personal vid gränskontrollen i . Inom ramen för regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål lämnade regeringen ett uppdrag till och Åklagar- myndigheten att förstärka de operativa insatserna samt arbeta för 2 Operativa rådet ska bl.a. initiera aktionsgruppsverksamhet inom polisen för att bekämpa grov och organiserad brottslighet. Rådet består bl.a. av företrädare från RKP, och ett antal polismyndigheter. Riksåklagaren har en observatör i rådet. Tillämpningen av förbudet 1999–2008 en utökad metod- och kompetensutveckling rörande prostitution och människohandel, främst för sexuella ändamål (Åtgärd 18). Med uppdraget följde en extra tilldelning av medel med –2010, varav för att förstärka de operativa insatserna och till Rikspolis- styrelsen för metod- och kompetensutveckling av polisorganisa- tionen. Utgångspunkten för detta arbete är att polisen ska kunna upprätthålla en nolltolerans mot sexköpare i gatuprostitutionen. De tilldelade medlen ska bl.a. användas för en stor satsning på utbildning och metodutveckling. 6.4.2Hur polisen arbetar regionalt och lokalt Beskrivningen i detta avsnitt av hur polisen arbetar bygger på uppgifter som utredningen har inhämtat . I vilken omfattning dessa förhållanden fortfarande gäller är därför oklart. En del av de anslag som tilldelades i samband med kriminaliseringen av köp av sexuell tjänst kom att tillföras . är operativa del och leder kamp mot den grova organiserade brottsligheten både nationellt och internationellt. Målet är att motverka de kriminella organisationernas möjligheter att verka i . Anslagen bidrog till att finansiera en tjänst som nationell rapportör i frågor som rör människohandel. Detta uppdrag som utgick från Kvinnofridspropositionen innebar bl.a. att rapportera till regeringen om utvecklingen av sådan handel med kvinnor och hur den kunde förebyggas och bekämpas. Uppdraget upphörde formellt med utgången av , men funktionen har funnits kvar vid . Inom ramen för regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål har fått ett uttryckligt mandat att vara nationell rapportör i frågor som rör människohandel (Åtgärd 19). I den nationella rapportörens uppdrag ligger bl.a. att samla uppgifter om omfattningen av människohandel till, i och genom , hur Tillämpningen av förbudet 1999–2008 den kan förebyggas och bekämpas samt att redovisa dessa resultat till regeringen. Operativt bedriver sitt arbete genom aktionsgrupper och genom samarbete med landets polis- myndigheter. människohandelsgrupp är placerad vid sektionen för kriminalunderrättelsetjänst. Gruppen bearbetar och analyserar de tips och den information om miss- tankar om brott rörande människohandel som inkommer och inhämtas från hela landet. Därtill deltar gruppen i internationella polismöten inom ramen för , Europol, Östersjösamarbetet och de utlandsstationerade polissambandsmännen. Rikskriminal- polisens människohandelsgrupp fungerar också som ett stöd för de lokala polismyndigheter som inte har tillräckliga resurser för att uppdaga och utreda människohandelsbrott själva. Rikskriminal- polisen kan då t.ex. biträda med spaning, förhör och analys av större mängder material. En stor del av tiden ägnas också åt att informera om människohandel i olika sammanhang samt att besvara frågor från media. – varierade insatser mot gatuprostitutionen I samband med att förbudet mot att köpa sexuella tjänster trädde i kraft fick i ökade anslag med . tillsattes en grupp om två poliser (tre poliser) som skulle arbeta med inriktning på gatu- prostitutionen och sexköpsbrotten. Gruppens arbete bestod huvudsakligen av fortlöpande spaning och insatser mot gatu- prostitutionen runt i . Man arbetade även mot inomhusprostitutionen bl.a. genom spaning på misstänkta lägenhetsbordeller. Gruppen medverkade även vid ett fåtal koppleri- och människohandelsärenden. Med hjälp av personal från andra enheter började man att regelbundet, ungefär en gång , genomföra större razzior mot gatu- prostitutionen. I samband med att spaningsroteln organiserades om kom gruppen i praktiken att upphöra. förspaningsgrupp arbetar med sexköpsbrotten i gatumiljön genom att de ansvarar för större tillslag som regel- bundet riktas mot gatuprostitutionen och viss hotellprostitution. Dessa tillslag sker ungefär en gång då omkring 20 poliser från närpolisområde , Kommissionen mot människo- Tillämpningen av förbudet 1999–2008 handel eller andra enheter vid polisen brukar medverka. del- tar även andra myndigheter i dessa razzior. Därutöver har man vid närpolisområde , som ansvarar för området runt , en grupp som bedriver viss spa- ning mot sexköpare i gatuprostitutionen. Denna grupp leder och genomför även mindre razzior likt de ovan nämnda. – Projekt mot handel med människor för sexuellt ändamål i beslutade om ett länsgemensamt projekt där personal från prostitutions- gruppen, spanings- och utlänningsroteln samt utredningsroteln skulle arbeta mot handeln med människor för sexuella ändamål. I projektet deltog en spaningschef, en analytiker, två utredare samt elva spanare. Projektet inleddes och var avsett att pågå till december månad 2002, men förlängdes därefter. När regeringen tillförde polisen ytterligare resurser för att bekämpa människohandel beviljades i medel för en verksamhet kallad Projekt . Projek- tet inleddes och syftade till att arbeta med brottslighet knu- ten till människohandel och att identifiera personer och nätverk som var inblandade i sådan brottslighet. Detta ledde till att antalet personer som kom att arbeta mot prostitution och människohandel ökade, vilket också fick till följd att antalet ärenden och anmäl- ningar rörande brott mot förbudet att köpa sexuella tjänster ökade. Arbetet i Projekt fortsatte , men då som en grupp kallad Kommissionen mot handel med människor för sexuellt ändamål. Kommissionen har till syfte att kartlägga och bekämpa koppleri och människohandel för sexuella ändamål. Projekt mot handel med människor för sexuellt ändamål har fungerat på samma sätt med fasta spanings- grupper, specialiserade utredare och förundersökningsledare samt särskilda ärendedrivare. Antalet personer som har ingått i denna organisation har varierat mellan 25 och 30. Arbetet har nästan uteslutande varit riktat mot inomhusprostitutionen genom att identifiera och spana mot organiserade former av prosti- tution som bedrivits bl.a. i lägenheter och på hotell. Man har dock även deltagit i arbetet med de ovannämnda razziorna mot gatu- Tillämpningen av förbudet 1999–2008 prostitutionen och utreder även de sexköpsärenden som genereras av andra enheter. – en kortlivad prostitutionsgrupp i och närpolisområde tilldelades av de medel som Rikspolis- styrelsen fördelade . Detta ledde till att en särskild prostitutionsgrupp bildades. Som mest bestod gruppen av sju poliser fördelade på två spaningsgrupper. Gruppen arbetade främst mot gatuprostitutionen i avsikt att helt eliminera denna, men bedrev även spaning och gjorde tillslag mot inomhusprostitutionen och en misstänkt bordell. Årsskiftet 1999/2000 upplöstes gruppen men två poliser fortsatte arbetet med samma inriktning fram . Därefter har ansvaret för gatuprostitutionen legat på närpolis- område City. Det har dock inte funnits någon särskild grupp eller enskild polis som haft till uppgift att arbeta särskilt med sexköpsbrotten i gatuprostitutionen. har närpolis- område City emellertid inlett ett projekt riktat mot gatu- prostitutionen där man bl.a. ska arbeta med ökad kontroll av fordonstrafiken i . – ett kontinuerligt arbete mot den organiserade prostitutionen bildades vid i en speciell grupp som har ansvarat för arbetet mot människohandel för sexuella ändamål och prostitution. Denna s.k. Trafficking- gruppen – senare Människohandelsgruppen – bildades som ett försöksprojekt, men har senare blivit en permanent del av läns- kriminalpolisens spaningsrotel. Gruppen har som mest bestått av sju poliser och har främst arbetat med inriktning mot människo- handel för sexuella ändamål och koppleri. I huvudsak har arbetet bedrivits genom spaning riktad mot inomhusprostitutionen. Gruppen har även arbetat mot gatuprostitutionen samt andra former av prostitution. Gruppen har härutöver bedrivit egen spaning mot annonssidor på Internet med inriktning på annonser som misstänks ha anknytning till organiserad verksamhet och Tillämpningen av förbudet 1999–2008 Ansvaret för att utreda de ärenden som spaningsarbetet resulterat i har legat på länskriminalpolisens utredningsrotel men det har inte funnits några särskilda utredare direkt knutna till gruppens ärenden. – intensivt arbete mot gatuprostitutionen –2005 i fick av de medel som fördelade 1999. Huvuddelen av dessa medel gick till närpolisområde 1 som då ansvarade för det område omkring bl.a. i där det förekommer gatuprostitution. fanns det en prostitutionsgrupp som hade som huvuduppgift att arbeta med inriktning mot gatu- prostitutionen i . Gruppen bestod av inledningsvis fyra och senare två poliser i yttre tjänst samt en utredare som handlade de brottsanmälningar som upprättades. Prostitutionsgruppen hade som främsta uppgift att beivra sexköpsbrott och att bekämpa prostitutionen. Gruppen arbetade med civil spaning och var när- varande i gatumiljön . Den hade ett nära sam- arbete med fältarbetare och sjukvården i avsikt att hjälpa såväl de prostituerade som sexköpare att komma bort från prostitutionen. organiserades verksamheten om och den specialisering som tidigare funnits med poliser som arbetade heltid med prostitutionen i togs bort. Därefter har det inte bedrivits någon regelmässig spaning mot gatuprostitutionen. har närpolisområde City ansvarat för att bekämpa gatuprostitutionen. Det har dock inte funnits någon direkt utsedd polis eller grupp av poliser som särskilt haft detta som sin uppgift. – tillfälliga projekt riktade mot den organiserade prostitutionen Utöver satsningen på gatuprostitutionen genomförde Polismyndig- heten i även ett projekt som syftade till att grundligt utvärdera och bearbeta de tips om handel med kvinnor som fanns hos myndigheten. Med stöd av de extra medel rege- ringen satsade bedrevs ett projekt med en kom- mission för operativa åtgärder mot organiserad kvinnohandel i områdena och . Tillämpningen av förbudet 1999–2008 rättelseavdelningen arbetade en spaningsgrupp med två poliser och en utredare särskilt med inriktning mot främst människohandel för sexuella ändamål. Förutom dessa projekt har det inte funnits någon polis eller grupp som arbetat särskilt med inriktning mot människohandel eller koppleri. gränssektion har ansvar för de människohandelsärenden som förekommer inom myndighets- området medan ansvaret för koppleriärenden normalt utreds inom respektive polisområde. arbetar sex poliser och två Internet- spanare i län i ett projekt kallat . Projektet syftar främst till att identifiera och ingripa mot misstänkta fall av människohandel för sexuella ändamål. i fick också ökade anslag i sam- band med kriminaliseringen främst med anledning av att det förekom gatuprostitution i . Efter det att förbudet trädde i kraft upphörde dock denna verksamhet. Några särskilda insatser riktade mot gatumiljön har därför inte varit aktuella från polisens håll därefter. Myndigheten har dock haft ett relativt stort antal anmälda fall av brott mot sexköpsförbudet vilka har haft samband med ärenden rörande koppleri och människohandel och tillslag mot s.k. svartklubbar i . När det gäller landets övriga polismyndigheter har de uppgett att det inte finns eller har funnits några enskilda poliser eller grupper av poliser som arbetat särskilt med spaning och utredning av koppleri- och människohandelsbrott samt brottet köp av sexuell tjänst. De flesta polismyndigheter uppger dock att de på grund av tips och underrättelser bedrivit spaning riktad mot misstänkta fall av såväl köp av sexuell tjänst som koppleri och människohandel. När polismyndigheterna har haft ärenden rörande koppleri- och människohandel har de i många fall samarbetat med Rikskriminal- polisen och även andra polismyndigheter med erfarenhet av liknande ärenden. Bl.a. bedrev och Polis- myndigheten i –2004 ett gemensamt Tillämpningen av förbudet 1999–2008 operativt projekt riktat mot misstänkt människohandel. Utöver polismyndighetens allmänna underrättelsearbete har polis- myndigheterna i och uppgett att de regel- bundet bevakar annonseringen på Internet. har tre regionala samarbetsprojekt mellan en rad polismyndigheter inletts för att framför allt bedriva spaning och genomföra kartläggningar av prostitutionen som marknadsförs via Internet. Personal med teknisk specialistkompetens har rekryterats till dessa projekt som finansieras med särskilda medel och utgör en del av regeringens handlingsplan och satsning mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Polismyndigheterna i , , , , , , , , , och län medverkar i dessa projekt. I samband med kriminaliseringen av sexköp fanns det från Riksåklagarens sida en ambition att försöka arbeta fram metoder och anvisningar till polisen för hur de skulle arbeta med den nya sexköpslagen. Några sådana anvisningar eller rekommendationer har dock inte utarbetats. Det har inte heller framkommit att det i övrigt har funnits några särskilda anvisningar eller liknande instruk- tioner avseende polisens arbete med spaning och utredning av för- budet mot köp av sexuell tjänst. Huvuddelen av spaningen och insatserna mot brottslighet rela- terad till prostitution har utförts och utförs av de olika special- grupper som funnits i , och samt vid . Rutinerna när det gäller arbe- tet med brott mot förbudet mot att köpa sex har varierat mellan polismyndigheterna och även inom respektive myndighet . Hög polisnärvaro i gatumiljön fram Sedan förbudets tillkomst har det såvitt känt förekommit gatu- prostitution endast inom vissa relativt begränsade områden i de centrala delarna av , och . Omfatt- ningen av det arbete som polisen riktat särskilt mot gatu- prostitutionen har som tidigare redovisats varierat mycket under Tillämpningen av förbudet 1999–2008 olika perioder och mellan de olika städerna. När det gäller de metoder som polisen använt i sitt arbete mot gatuprostitutionen har det funnits likheter, men även vissa skillnader mellan de olika myndigheterna. När det gäller utbyte av erfarenheter myndig- heterna emellan har detta begränsats till några studiebesök i samband med förbudets tillkomst. I övrigt har det inte fram- kommit att det funnits något regelrätt samarbete eller utbyte av erfarenheter rörande arbetet mot gatuprostitutionen. I och arbetade man fram till omkring på ett likartat sätt med hög närvaro i gatumiljön och regelbundna ingripanden mot misstänkta sexköpare. Det rörde sig då om ett fåtal poliser som i särskilt utsedda grupper arbetade så gott som uteslutande med sexköpsbrott och annan brottslighet samt problematik som hängde samman med gatuprostitutionen. Arbetet avsåg huvudsakligen spaningsinsatser som genomfördes av civilklädda poliser i civila polisbilar. Även i arbetade man på samma sätt, fast . Det fanns flera skäl till att man valde att befinna sig i gatumiljön under i stort sett hela den tid som det pågick verksamhet där. Huvudsyftet var att ingripa mot misstänkta sexköpare, men man försökte också att verka förebyggande genom att ta kontakt med sexköpare och prostituerade för att informera om det arbete som polisen bedrev. I många fall ledde detta till att det inkom anmälningar och tips från de prostituerade när det gällde brott eller andra missförhållanden, t.ex. när det fanns minderåriga kvinnor på gatan. Enligt polisen såg de prostituerade det som en trygghet att det fanns poliser närvarande i gatumiljön. De poliser som arbetade med gatuprostitutionen hade även ett nära samarbete med social- tjänstens prostitutionsgrupper och med olika delar av vården, bl.a. missbruksenheterna. Verksamhetsstörande åtgärder i gatumiljön Utöver de insatser som specifikt har riktats mot att beivra sexköps-, koppleri- och människohandelsbrotten har verksamhetsstörande åtgärder vidtagits i gatumiljön t.ex. i form av genomfarts- och stoppförbud i de områden i , och där det förekommer gatuprostitution. På samma sätt har polisen även arbetat med riktade trafikkontroller utan konkret misstanke om Tillämpningen av förbudet 1999–2008 Denna typ av insatser förekom emellertid även innan för- budet mot sexköp trädde i kraft och de har inte ansetts ha någon större verkan när det gäller att förhindra genomströmningen av misstänkta sexköpare. Metoder för spaning och ingripande mot sexköpare i gatuprostitutionen Det faktiska tillvägagångssättet vid spaning och ingripande mot en misstänkt sexköpare i gatuprostitutionen uppges i stort sett vara och ha varit detsamma i de tre städerna. Polisen beskriver att normalfallet är att en misstänkt sexköpare blir tagen på bar gärning. Det går ofta till så att en misstänkt sex- köpare cirklar runt i bil i det aktuella området varefter han plockar upp en för polisen känd prostituerad. Polisen följer då efter bilen och ingriper efter det att bilen stannat och motorn stängts av. Ofta har den sexuella tjänsten påbörjats eller så har parterna förberett sig på så sätt att de klätt av sig eller fällt ner sätena på bilen. Bekräftas misstanken om sexköp genom detta ingripande hålls förhör med de inblandade på plats. Orsaken till att polisen väntar med att ingripa är att man vill vara säker på att det rör sig om en brottslig gärning och att försöks- punkten för brottet är nådd. I vissa fall har man dokumenterat gärningen genom att filma eller ta fotografier, men polisen anser att det är mindre lämpligt med hänsyn till de prostituerades integritet. Det förekommer även att polisen, för att förebygga brott, avbryter redan i ett tidigare skede. Detta sker exempelvis genom att polisen avbryter pågående samtal mellan kända prostituerade och miss- tänkta sexköpare eller att polisen stoppar och kontrollerar de bilar som cirkulerar i ett område känt för prostitution. I samband med dessa åtgärder informerar polisen de inblandade eller föraren om förbudet mot att köpa sex. I de flesta fall när polisen ingriper mot misstänkta sexköpare erkänner den misstänkte redan på plats. Ofta medför detta att någon vidare utredning inte behövs utan ärendet slutförs och över- lämnas till åklagare som utfärdar ett strafföreläggande. I de fall då åtal väcks och gärningen leder till en prövning i domstol är det normalt polisens iakttagelser av gärningsförloppet och den miss- tänkte köparens egen berättelse som utgör den huvudsakliga bevis- ningen i målet.