sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — Såvitt avser förslaget till ändring av reglerna om svensk domstols behörighet och preskriptionsreglerna bedömer vi att de ekonomiska konsekvenserna blir marginella. Sammantaget är det vår bedömning att genomförandet av de för- slagna ändringarna i inte kommer att leda till mer än begränsade kostnadsökningar. Vi bedömer att dessa ökningar kan finansieras inom ramen för befintliga anslag hos de myndigheter som berörs, främst polismyndigheterna, , Domstolar, Kriminalvården och . I samband med utvärderingen av gradindelningen av våldtäkts- brottet och gränsdragningen mellan grovt brott och brott av nor- malgraden har vi framfört att det vore lämpligt om effekterna av reform i denna del följs upp ytterligare framöver.1 Vi har ansett att detta lämpligen kan ske t.ex. genom en praxisgenomgång inom ramen för arbetet vid , Utvecklingscentrum . Denna gränsdragningsfråga torde även vara lämplig att belysa närmare i utbildningssammanhang inom rättsväsendet. Här ska i fråga om utbildningsinsatser också nämnas att vi i samband med vår analys av konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp har påtalat behovet av utbildningar för olika yrkeskategorier i fråga om barns rättigheter och sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. Det är vår bedömning att utbildningsinsatser bör kunna finansieras inom befintliga medel hos berörda myndigheter. När det gäller att ge ett särskilt utvärderingsuppdrag uppskattar vi kostnaden för en praxisgenomgång, efter samråd med Utvecklings- centrum , till . Ett särskilt tillskott behövs till Utvecklingscentrum , antingen från Justitiedeparte- mentet eller genom omfördelning inom . För det fall regeringen finner att kostnaden för uppdraget ska finansieras genom ett särskilt anslag av föreslår vi att detta finansieras genom omfördelning av medel inom departementet. 14.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Bedömning: Förslagen bör om de genomförs ha en viss brotts- förebyggande verkan. En grundtanke bakom att kriminalisera ett visst beteende måste vara att kriminaliseringen ska påverka människor på sådant sätt att de inte begår brott, dvs. att den ska ha en allmänpreventiv verkan, annars framstår den som poänglös. Allmänpreventionen sägs verka genom avskräckning och genom moralbildning eller moralförstärk- ning. Generellt är det dock svårt att härleda effekter av detta slag till en specifik lagändring. Därtill kommer att det just bland sexual- brottsligheten antas finnas ett stort mörkertal beträffande faktisk brottslighet jämfört med den som kommer till myndigheternas känne- dom. 1 Se avsnitt 9.4.1. Hur som helst måste det dock antas att den ytterligare skärpning av lagstiftningen avseende sexualbrott som vi föreslår ger signaler om att varje kränkning av en människas sexuella integritet och sexuella självbestämmande är oacceptabel. I detta ligger även ett budskap till myndigheter och andra aktörer i samhället att prioritera brottsföre- byggande arbete på området. Förutsättningar torde därmed kunna finnas att minska den faktiska brottsligheten i vart fall i någon mån. Eftersom mörkertalet som sagt antas vara stort är det dock inte möjligt att beräkna minskningen. Vi har även beaktat de övriga samhällsfrågor som anges i 15 § kom- mittéförordningen, nämligen den kommunala självstyrelsen, syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i för- hållande till större företag, jämställdheten mellan kvinnor och män samt möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Det har varit en utgångspunkt för vårt arbete att ha ett jäm- ställdhetsperspektiv. Kriminalstatistiken visar bl.a. dels att bland de anmälda våldtäkterna mot person är offret i de allra flesta fall kvinnor, dels att nästan samtliga lagförda förövare är män. De förslag som vi har lagt fram syftar till att förstärka och tydliggöra varje människas absoluta rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. I den mån de av oss föreslagna åtgär- derna kan ha en allmänpreventiv effekt eller förbättra möjligheterna till lagföring av begångna sexualbrott är det är vår bedömning att detta även bidrar till att förbättra jämställdheten mellan kvinnor och män. Vad gäller andra samhällsfrågor som tas upp i paragrafen har vi funnit att våra förslag inte har någon konsekvens. Förslag: De föreslagna lagändringarna förslås träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser ska inte meddelas. De lagändringar som vi har föreslagit bör träda i kraft . Med hänsyn till den tid som kan beräknas gå åt för remiss- förfarande, fortsatt beredning inom och riksdags- behandling bör bestämmelserna kunna träda i kraft . Av artikel 7 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna och 2 kap. 10 § regeringsformen följer att straff eller annan påföljd inte får ådömas för en gärning som var tillåten då den före- togs samt att det inte får ådömas ett svårare straff för gärningen än vad som var föreskrivet vid tiden för gärningen. Motsvarande regler finns i 5 § lagen (1964:163) om införande av . Enligt den bestämmelsens första stycke får ingen dömas för gärning, för vilken inte var stadgat straff när den begicks. Enligt andra stycket ska straff bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Skulle annan lag gälla när dom meddelas ska dock enligt bestämmel- sen – förutsatt att det inte är fråga om gärning som har varit straffbelagd på grund av då rådande särskilda förhållanden – den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. De här redovisade bestämmelserna innebär att de av oss före- slagna ändringarna i inte får ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Vi gör bedömningen att någon särskild över- gångsbestämmelse inte behövs såvitt avser våra förslag. För brott som begåtts utom riket döms efter svensk lag och vid svensk domstol, om brottet begåtts 1.av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2.av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, is- ländsk eller norsk medborgare och finns här, eller 3.av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse . Första stycket gäller inte, om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten eller om den begåtts inom område som inte tillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än böter inte kan följa på gärningen. I fall som avses i denna paragraf får inte dömas till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är stadgat för brottet enligt lagen på gärningsorten. De inskränkningar av svensk domsrätt som anges i andra och tredje styckena gäller inte för brott som avses i 6 kap. 1–6 §§, 8 §, 9 § och 12 § eller försök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Inte heller gäller inskränkningarna för brott som av- ses i 4 kap. 1 a § eller 16 kap. 10 a § första stycket 1 och femte stycket eller försök till sådana brott. Paragrafen innehåller huvudregler om svensk domstols behörighet att döma över brott som har begåtts utomlands. Fjärde stycket har ändrats. Avsikten med ändringen är att svensk rätt ska uppfylla kraven i konvention om skydd för barn mot sexuell exploa- tering och sexuella övergrepp, ETS nr. Övervägandena finns i avsnitt 13.3.20. Ändringen innebär att även normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering samt brottet köp av sexuell handling av barn undantas från de inskränkningar av svensk domsrätt som följer av kravet i andra stycket på dubbel straffbarhet och föreskriften i tredje stycket om påföljdsval och straffmätning. De undantagna brotten kan därmed bestraffas i även om de skulle vara straffria enligt lagen i det land där de begicks. Likaså är svensk dom- stol oförhindrad att för dessa brott döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till den sexuella kränk- ningens allvar är jämförlig med påtvingat samlag, döms för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som med en person genomför en sådan sexuell handling som avses i första stycket genom att otillbörligt utnyttja att personen 1.på grund av medvetslöshet, sömn, berusning eller annan drog- påverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars be- finner sig i ett hjälplöst tillstånd, eller 2.befinner sig i en beroendeställning till gärningsmannen eller annars med hänsyn till omständigheterna har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Är ett brott som avses i första eller andra stycket med hänsyn till omständigheterna vid brottet att anse som mindre grovt, döms för våld- täkt till fängelse i högst . Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas, om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärnings- mannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Paragrafen motsvarar 1 och 3 §§ i gällande rätt. Den nya lydelsen innebär flera förändringar i förhållande till den nuvarande regleringen. De allmänna övervägandena finns i avsnitt 8.6 och 9.2.1. Grunden för våldtäktsbrottet är att (I) en sexuell handling av kvalificerat slag har genomförts genom (II) antingen a) tvång eller b) ett otillbörligt utnyttjande av (i) offrets tillstånd eller (ii) yttre omständigheter vid gärningen. Bestämmelsen är oförändrad när det gäller graden av tvång som grund för våldtäkt. Det är alltså tillräckligt för straffansvar att gär- ningsmannen har använt sig av sådant våld eller hot om brottslig gärning som avses i bestämmelsen i 4 kap. 4 § första stycket första meningen om olaga tvång. Vidare innebär förslaget ingen ändring av vad som ska avses med sexuell handling. Vad gäller gräns- dragningen mot andra brott mot person än sexualbrott hänvisas till avsnitt 7.4.2. De sexuella handlingar som kan medföra ansvar är samlag eller andra sexuella handlingar som med hänsyn till den sexuella kränk- ningens allvar är jämförliga med påtvingat samlag. Samlag ska defi- nieras på samma sätt som , dvs. Det krävs inte att samlaget ska vara fullbordat, utan det är tillräckligt att mannens och kvinnans könsdelar har kommit i beröring med varandra. I övrigt tydliggörs genom den ändrade lydelsen än mer att det är den sexuella kränkningen som ska vara det centrala i avgränsningen av våldtäktsbrottet mot sexuellt tvång (2 §) och inte sexualhand- lingens tekniska karaktär. Avgränsningen av de gärningar som i kränk- ningshänseende är jämförliga med samlag ska även fortsättningsvis ske med utgångspunkten att våldtäkt ska vara reserverat för de all- varligaste formerna av sexuell kränkning. Trots att fokus ska vara på kränkningens allvar och inte sexual- handlingens natur bör dock presumtionen gälla att klart samlags- liknande gärningar, så som oralt eller analt samlag, i kränknings- hänseende är jämförliga med samlag. Förutsättningen för det är dock att det står klart att den sexuella handlingen uppfyller de krav som i rättstillämpningen ställs för att handlingen ska utgöra oralt eller analt samlag. I situationer där det finns någon oklarhet kring om gär- ningen utgör ett oralt eller analt samlag får en närmare bedömning av kränkningen i det enskilda fallet göras. Ändringen i denna del syftar således till att säkerställa att bestäm- melsen tillämpas på det sätt som lagstiftaren har avsett.1 När graden av sexuell kränkning bedöms är det inte hela gär- ningen, med de medel som gärningsmannen har använt för att genom- föra denna, som ska bedömas utan enbart omständigheterna kring den sexuella handlingen. Vilken karaktär ett eventuellt våld, hot eller utnyttjande har haft i det enskilda fallet påverkar i stället straff- värdet av gärningen. 1 Se 1998 och lagstiftningsärenden. I likhet med tidigare är det en objektiv bedömning som ska göras av om handlingen i det aktuella fallet typiskt sett innebär en sådan allvarlig kränkning som den som uppkommer vid ett påtvingat sam- lag. Utgångspunkten ska då tas i ett påtvingat samlag i dess lindrigaste form, vilket närmast är att en kvinnas och mans könsdelar har be- rört varandra. Ett påtvingat samlag kan sedan givetvis vara avsevärt mer kränkande än så och alltså ha ett högre kränkningsvärde. Den konkreta kränkningsbedömningen av den sexuella handling som har ägt rum – med eller utan penetration – och som i strikt hänseende inte utgör ett samlag ska emellertid ske från det grundvärde ett på- tvingat samlag i dess lindrigaste form tillmäts. Exempel på omständigheter kring den sexuella handlingen som kan påverka kränkningsbedömningen är vilken varaktighet över- greppet haft, om övergreppet medfört smärta, sår eller annan kropps- skada till följd av penetration eller annan beröring, om övergreppet inneburit en risk för offret att smitta överfördes från gärnings- mannen, om gärningsmannen uttalat grova smädelser mot eller på annat sätt förnedrat offret eller om övergreppet bevittnats av andra personer eller dokumenterats i bild. I avsnitt 9.2.1 har saken be- skrivits närmare. Det ska betonas att även andra omständigheter kan finnas som i det enskilda fallet får betydelse för den samlade bedömningen av kränkningen av den sexuella handlingen. Förekomsten – eller från- varon av – omständigheter som påverkar kränkningsbedömningen medför att en och samma sexualhandling (tekniskt sett) i det ena fallet kan bedömas som en sexuell handling jämförlig med på- tvingat samlag och i det andra fallet som en handling som är att hänföra till bestämmelsen om sexuellt tvång. Andra stycket har utvidgats i förhållande till gällande rätt. Till para- grafen i denna del förs otillbörligt utnyttjande av person i beroende- ställning enligt nuvarande 3 §. Dessutom utvidgas bestämmelsen så att den omfattar otillbörligt utnyttjande, förutom av den som be- finner sig i ett hjälplöst tillstånd, också av den som annars med hän- syn till omständigheterna har särskilda svårigheter att värna sin sexu- ella integritet. Ändringen av första meningen i stycket till uttrycket en sådan sexuell handling som avses i första stycket är endast av språklig Likaså är ändringen som innebär att uttrycket med hän- syn till omständigheterna före befinner sig i ett utsatt läge har tagits bort endast av språklig karaktär. Gemensamt för gärningar som ryms inom ansvarsbestämmelsen är att det är fråga om kvalificerade sexuella handlingar som har riktats mot en person i en situation, där det inte har behövts något tvång från gärningsmannens sida för att utföra övergreppet. Avgörande för bestämmelsens räckvidd är om det föreligger ett otillbörligt ut- nyttjande. Föreligger ett otillbörligt utnyttjande kan ett faktiskt sam- tycke, eller en tillåtelse, från den utsatte aldrig vara ansvarsbefriande. Detsamma gäller för situationer av hjälplöst tillstånd. Bestämmelsen är oförändrad i fråga om utnyttjande av ett hjälp- löst tillstånd. vägledande uttalanden kring tillämpnings- området, se t.ex. prop. 2004/05:45 samt NJA 1997 s. 538 och 2004 s. 231, är därför alltjämt giltiga. Genom den andra och nya grunden (punkt 2) införs ett utvidgat straffansvar för våldtäkt i situationer där offret, även om han eller hon inte befinner sig i ett hjälplöst tillstånd, ändå är i ett så utsatt läge att han eller hon har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Ansvarsgrunden pekar ut dels de särskilda fall av ut- nyttjande av en sådan situation som kan uppstå när en person är i beroendeställning till en annan person, dels generellt de fall när en särskild svårighet att värna sin sexuella integritet föreligger. Uppdel- ningen av situationer av otillbörliga utnyttjandena enligt andra stycket i två punkter har skett för att underlätta läsbarheten av bestäm- melsen. Det ska framhållas att uttrycket värna inte tar sikte på fysiskt motstånd utan avser ett fredande av den egna personen genom ord eller handling i vid bemärkelse. Vad det är fråga om är att personen befinner sig i en situation där möjligheterna att fritt ta ställning till om han eller hon vill delta i sexuella handlingar av ett eller annat skäl är begränsade. Bestämmelsen i den del den avser otillbörligt utnyttjande av per- soner i beroendeställning bygger på nuvarande 3 §. Eftersom förut- sättningarna för straffansvar enligt den nya bestämmelsen är att en person genomför en sådan sexuell handling som avses i första stycket är det straffbara området något vidare jämfört med tidigare. har 3 § omfattat endast gärningar där det är gärningsmannen som förmår offret att företa eller tåla en sexuell handling. Genom den nya lydelsen kommer även fall där personen i beroendeställning har tagit initiativet till den sexuella handlingen att omfattas. ningsområdet av bestämmelsen begränsas dock av att det ska vara fråga om ett utnyttjande som är otillbörligt. I praktiken torde krävas att det är gärningsmannen som har varit aktiv och förmått den andra personen till en sexuell handling. Om en person i beroende- ställning tar initiativ till en sexuell handling är det en omständighet som kan tala för att det inte är fråga om ett utnyttjande som är otillbörligt. Det måste dock lämnas öppet för att det i vissa fall i en sådan situation ändå kan vara fråga om ett sådant utnyttjande. För att en beroendeställning ska föreligga krävs, liksom enligt gällande rätt, att det är fråga om ett beroendeförhållande mellan gärningsmannen och den mot vilken brottet riktas. Någon ändring i fråga om praxisbildningen kring när så är fallet är inte avsedd. motivuttalanden2 och avgöranden i frågan kan därför allt- jämt tjäna som vägledning för bedömningen. Exempel på grunden beroendeställning kan vara ekonomiska mellanhavanden, anställnings- eller lydnadsförhållande eller förhållandet mellan en intagen och en anställd på en kriminalvårdsanstalt. Det ska anmärkas att även utnyttjanden i andra beroende- liknande situationer – kanske av mer tillfällig natur – kan vara att bedöma som våldtäkt om målsäganden har haft svårigheter att värna sin sexuella integritet. Grunden för straffbarhet blir då i stället det andra ledet av andra punkten; särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. De fall av utnyttjande av beroendeställning där den sexuella hand- lingen är av så kvalificerat slag att den utgör samlag, eller är i kränk- ningshänseende jämförlig därmed, bedöms enligt 1 § medan övriga sexuella handlingar bedöms enligt 2 § andra stycket. Grunden särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet utgör den yttersta gränsen för tillämpningsområdet för straffbara utnyttjanden i våldtäktsbestämmelsen. Avgränsningen av tillämp- ningsområdet sker dels genom att det krävs att det ska föreligga särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet, dels att det även krävs att det är fråga om ett otillbörligt utnyttjande. Svårig- heter att värna sin sexuella integritet kan föreligga på grund av såväl omständigheter hänförliga till offrets person som yttre omständig- heter. Omständigheter hänförliga till offrets person kan vara berus- ning eller andra situationer i den exemplifierande uppräkningen av- seende hjälplöst tillstånd i första punkten. Yttre omständigheter att beakta kan vara en hotfull situation, ett bortförande till en enslig 2 Jfr NJA II 1962 s. 174, prop. 1991/92:35 s. 23 och 2004/05:45 s. 141. plats eller att annars beröva en person känslan av att vara fri även om det inte är fråga om ett olaga frihetsberövande. Det senare kan t.ex. vara fallet om en person låser in sig själv och en annan person i en lägenhet, men där den utsatte i och för sig har en möjlighet att ganska enkelt ta sig ut fönstervägen från lägenheten. I avsnitt 8.6 har saken utvecklats närmare. Genom att regleringen av hjälplöst tillstånd (punkten 1) främst tar sikte på tillstånd hos offret får regleringen av särskilda svårig- heter att värna sin sexuella integritet (punkten 2) framför allt be- tydelse i situationer där de yttre omständigheterna har medfört att offret hamnat i ett utsatt läge. Det kan vara fråga om en samverkan mellan omständigheter hänförliga till offret och yttre omständig- heter, eller enbart yttre omständigheter, som medför att offret har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Det är en samlad bedömning av omständigheterna som ska göras när det ska prövas om en person har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Kravet är lägre ställt än det är för rekvisitet hjälplöst tillstånd. Avgörande för avgränsningen av våldtäktsbrottet i dessa utnyttjandesituationer blir främst huruvida utnyttjandet var otillbörligt. Otillbörlighetsrekvisitet får därmed en större betydelse för avgränsningen av dessa utnyttjandesituationen än för de där det konstaterats att den utsatte var i ett hjälplöst tillstånd och där det närmast kan presumeras att utnyttjandet var otillbörligt. Eftersom brottsbeskrivningen är avsedd att rymma straffvärda förfaranden av olika slag överlämnas det åt domstol att närmare avgöra kriminali- seringens räckvidd. I avsnitt 8.6 har angetts exempel på situationer där det kan före- ligga ett sådant otillbörligt utnyttjande. Det kan vara fråga om ut- nyttjanden med eller utan inslag av överrumplande moment. Ytterligare exempel på en straffbar situation kan vara att offret befinner sig i en utsatt situation eftersom andra personer finns när- varande där händelsen äger rum och offret finner det genant att på- kalla deras uppmärksamhet. Ett annat exempel kan vara att en person utgår från att en annan person sover men där denna i själva verket var vaken men ändå av något skäl är oförmögen att reagera på den sexuella handlingen. I det fallet föreligger objektivt sett inte ett hjälp- löst tillstånd. Gemensamt för dessa fall, liksom för andra som om- fattas av andra stycket, är att gärningsmannen inte behöver använda sig av tvång för att genomföra den sexuella handlingen. Ett ytterligare exempel på en situation där ansvar för våldtäkt på denna grund kan komma i fråga är en som i vissa avseenden kan liknas vid den som förekom i mål om åtal, för bl.a. brott mot mänsk- ligheten, mot Kunarac, och vid Jugoslavientribu- nalen.3 En av händelserna som prövades i det avgörandet gällde en våldtäkt av en flicka från den muslimska civilbefolkningen som i kriget i forna Jugoslaven hade blivit bortförd av serbiska soldater till ett militärt högkvarter. Där hade hon först våldtagits av två sol- dater. Soldaterna hade sedan gett henne valmöjligheterna att antingen gå in till en befälhavare och tillfredställa honom sexuellt eller riskera sitt eget liv. Hon gick då in till befälhavaren, tog initiativ till och genomförde ett samlag med honom. Situationen med befälhavaren kan översättas till situationer utom krig där flera personer är gärnings- män, eller annars medverkande, i ett sexuellt övergrepp. Möjlig- heterna att döma en person X, som liksom befälhavaren i det aktuella fallet inte var närvarande när hot uttalades mot den utsatte, för våld- täkt enligt bestämmelsen om tvång kan vara små. Föreligger inte omständigheter som grundar ett hjälplöst tillstånd ligger det dock nära till hands att när den i sammanhanget utsatte, efter uppmaning av övriga medverkande, tar initiativ till samlag med den person som inte tidigare deltagit i övergreppet, X, utkräva ansvar för våldtäkt av X enligt andra punkten, andra ledet.