sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder formas för att möjliggöra för dem som önskar det att bo kvar i den vanliga bostadsmiljön och känna sig trygga . Som framgått har både unga och äldre svårigheter på bostadsmarknaden och olika insatser görs för att förbättra dessas bostadssituation. Intresset att underlätta för dessa grupper måste anses lovvärt och tillämpandet av åldersgränser i och för sig lämpligt och nödvändigt. Vad härefter gäller det närmare valet av åldersgräns kan sägas följande. Hur åldersgruppen unga/ungdom brukar åldersbestämmas varierar. Att olika åldersgränser inom ett visst spann förekommer behöver enligt vår mening inte vara oförenligt med ett åldersdiskrimineringsförbud i fråga om bostäder. Här kan nämnas att den övre åldersgränsen för ungdomspolitikens målgrupp är (Skr. 2009/10 53. s. 6) medan , som hade i uppdrag att definiera hinder som unga möter på bostadsmarknaden, anger i sitt huvudbetänkande att när den behandlar begreppet ungdom som livsfas riktar den in sig på unga och unga vuxna från upp till ungefär eftersom etableringsprocessen på bostadsmarknaden blir alltmer utdragen.14 Vad sedan gäller åldersgränser för gruppen äldre anser vi till att börja med att någon kritik inte kan riktas mot de vanligt förkommande nedre åldersgränserna 55 eller för seniorboende liksom åldersgränsen för trygghetsboende som följer av förordningen om investeringsstöd till äldrebostäder. Mer tveksamt från diskrimineringssynpunkt förefaller dock tillämpningen av en övre åldersgräns för att få komma i fråga för dessa boenden vara. Som redovisats finns exempel på att man inte får ha fyllt 72 eller för att få flytta till vissa seniorboenden. Att en person enbart av det skälet att han eller hon uppnått en viss kronologisk ålder inte längre skulle ha rätt att flytta till en bostad särskilt avsedd för äldre anser vi inte vara förenligt med antidiskrimineringsprincipen. Huruvida det kan finnas andra motiv som kan berättiga en sådan övre åldersgräns får avgöras med hänsyn tagen till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. En ny typ av boenden som riktar sig till personer som passerat den yngre livsfasen, dvs. sådana boenden som ibland brukar benämnas mitt i livet boenden har blivit alltmer vanliga. Dessa boenden bygger ofta på en idé om en delaktighet i en gemensam verksamhet utöver tillgången till själva bostaden. 14 Renovering av bostadsmarknaden efterlyses! (SOU 2007:14 s. 37 f.). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder komma i fråga för sådant boende kan en åldersgräns om t.ex. uppställas. Som vi redovisat har vi funnit det rimligt och ändamålsenligt att tillämpa vissa nedre åldersgränser för boenden som riktar sig till äldre. Eftersom det får anses naturligt och godtagbart att man kan vilja skaffa sig ett boende särskilt anpassat till den livsfas man befinner sig i skulle det kunna göras gällande att det inte kan anses mer stötande eller orättvist att uppställa en 40-års- gräns för mitt i livet boende än den diskuterade 55-års- gränsen för att få bo i ett seniorboende. Som vi ser det finns emellertid en betydande risk med kategoriboenden som bygger på allt lägre åldersgränser eftersom effekten kan bli att vissa åldersgrupper kommer att få det än svårare på bostadsmarknaden. Det intresse som bär upp 40-årsgränsen kan heller inte anses lika skyddsvärt som intresset att skapa rimliga boenden för äldre. Dessutom kan ifrågasättas om ålderskriteriet är nödvändigt för att uppnå syftet med verksamheten. Enligt vår mening torde man med tillämpning av andra kriterier än ålder kunna uppnå det eftersträvade resultatet. Vad slutligen gäller studentlägenheter förekommer i regel en nedre åldersgräns både för att få ställa sig i kö till och för att få hyra en sådan, normalt för att hyra och eventuellt en något lägre ålder för att få stå i kö. Några invändningar mot sådana åldersgränser anser vi inte kunna resas. Däremot ställer vi oss mer tveksamma till en övre åldersgräns. För det fall det skulle föreligga ett praktiskt behov av en avgränsning av åldersgruppen uppåt anser utredningen att det kan anses rimligt att rätten att få hyra en studentlägenhet anknyter till den övre åldersgränsen för rätt till studiemedel. lämnas studiemedel t.o.m. det kalenderår den studerande fyller . En sådan åldersgräns anser vi – under förutsättning att syftet med avgränsningen i sig är berättigat – kunna rymmas inom det undantag vi föreslår. Försäkringstjänster bör tills vidare undantas från förbudet Parternas förpliktelser enligt försäkringsavtalsrätten kännetecknas av en rad speciella drag som delvis särskiljer avtalstypen från andra rättsliga relationer. Det finns ett antal försäkringsrättsliga principer som karaktäriserar försäkringsavtalet. Av stor betydelse är att försäkringspremien ska motsvara risken för försäkringsfall (den s.k. ekvivalensprincipen). Felaktiga beräkningar eller risktaganden kan med- Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder föra att försäkringen går med förlust eller att försäkringstagaren får betala en högre premie än vad motprestationen egentligen är värd. En annan betydelsefull försäkringsrättslig princip är att det måste råda ovisshet om försäkringsfall kommer att inträffa. Försäkringsavtalsrätten ska även ta de sociala hänsyn som följer med försäkringarnas samhälleliga betydelse. Försäkringstagaren har i många situationer ett starkt och legitimt behov av att skaffa sig trygghet mot oförutsedda händelser. Sådana sociala hänsyn kommer till uttryck bl.a. i reglerna om försäkringsbolagens skyldighet att erbjuda försäkring, den s.k. kontraheringsplikten.15 Som framgått förekommer ålder som parameter både vid premiesättning och vid utbetalning av försäkringsbelopp. Den kan också vara avgörande för möjligheten att teckna en viss försäkring och även ha betydelse för självriskens storlek. förekommer särbehandling på försäkringsområdet inte bara på grund av ålder utan också på grund av annat, t.ex. kön. Ett huvudargument för att beakta ålder liksom även kön i försäkringssammanhang har ofta framförts vara att de är stabila och objektiva parametrar. Risker mäts på ett entydigt sätt till låga kostnader genom att använda dessa faktorer. Det har i olika sammanhang också påpekats att det skulle innebära svårigheter för bolagen att verifiera och administrera andra alternativa föränderliga faktorer som bygger på individens livsföring, t.ex. alkohol- och tobaksvanor samt att det även kan medföra att försäkringsbolagen behöver inhämta personligt känsliga uppgifter som alternativ till faktorerna ålder och kön. Såvitt gäller kön stadgas i direktivet om varor och tjänster (direktiv /113/EG), som gäller just den diskrimineringsgrunden, en skyldighet för medlemsstaterna att se till att i alla nya kontrakt som ingås efter , användningen av kön som en faktor vid beräkningen av och ersättningar i samband med försäkringar och därmed sammanhängande finansiella tjänster inte resulterar i att skillnader uppstår i enskilda personers och ersättningar. följer av direktivet att medlemsstaterna trots det sagda före fick besluta att tillåta proportionerliga skillnader i enskilda personers och ersättningar om användningen av kön är en avgörande faktor vid en riskbedömning som grundas på relevanta och korrekta försäkrings- 15 Se t.ex. prop. 2009/10:241 s. 23. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder tekniska och statistiska uppgifter. Dessa medlemsstater ska enligt direktivet se över sitt beslut efter nämnda datum. hade i sitt delbetänkande Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering (SOU 2004:55) föreslagit att förbudet mot könsdiskriminering lag om förbud mot diskriminering skulle omfatta även försäkringstjänster. Regeringen bedömde emellertid att frågan måste utredas ytterligare (prop. 2004/05:147). Från förbudet mot könsdiskriminering i fråga om varor, tjänster och bostäder undantogs därför bl.a. tillhandahållandet av försäkringstjänster. Vid tillkomsten av diskrimineringslagen ansågs det – mot bakgrund av att frågan var under beredning i – lämpligt att i avvaktan på ytterligare ställningstaganden överföra bestämmelsen till den nya lagen. Som redogjorts för får enligt förslaget till det nya EU- direktivet medlemsstaterna inom sektorn för finansiella tjänster tillåta proportionell särbehandling om ålder eller funktionshinder för den berörda produkten är en avgörande faktor vid riskbedömning på grundval av relevanta och korrekta försäkringstekniska och statistiska uppgifter. I motiveringen till det nu aktuella direktivförslaget, där det inledningsvis konstateras att kommissionen har tagit emot ett stort antal klagomål om diskriminering inom försäkringsbranschen och banksektorn, sägs bl.a. att kommissionen tillsammans med andra aktörer kommer att inleda en dialog med bl.a. försäkringsbranschen för att skapa ökad samsyn på de områden där ålder eller funktionshinder är relevanta faktorer för utformningen och prissättningen på de produkter som tillhandahålls inom dessa sektorer. En korrekt prissättning i förhållande till försäkringsrisken är avgörande bl.a. för att förhindra s.k. moturval. Ett moturval börjar med att premien är för lågt satt för vissa försäkringssökande. Detta kan leda till att denna grupp kommer att teckna försäkring i större omfattning än de skulle ha gjort om risken och därmed premien hade varit korrekt beräknad. För att de totala premieintäkterna ska vara tillräckliga måste det övriga försäkringskollektivet betala en premie som är högre än den risk kollektivet faktiskt representerar; deras försäkring får därmed ett överpris. Följden av överpriset kan bli att fler ur det övriga försäkringskollektivet faktiskt avstår från att teckna försäkring. Att höja premierna, för att ha tillräckliga tillgångar för att betala ersättning vid försäkringsfall, leder till att moturvalsprincipen förstärks. De försäkringssökande som har en i förhållande till risken för låg premie kan alltjämt finna försäkringen Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder fördelaktig medan än färre ur det övriga försäkringskollektivet är intresserade av att teckna försäkringen. Till slut uppstår en situation när premieintäkterna inte täcker de utbetalningar försäkringsbolaget har åtagit sig att stå för. Mot bakgrund av ovanstående anser vi att särbehandling på grund av ålder som grundar sig på korrekta och relevanta försäkringstekniska och statistiska uppgifter vid beräkning av t.ex. och utbetalningar bör vara tillåten. Denna särbehandling torde i och för sig kunna rymmas inom det generella undantag som vi föreslår. Vi menar emellertid att förutsättningarna för särbehandling på grund av ålder i fråga om försäkringstjänster bör komma till tydligare uttryck och att det därför i och för sig skulle vara lämpligare att klargöra dessa förutsättningar i en särskild undantagsbestämmelse. Utformningen av en sådan bestämmelse bör enligt vår mening så nära som möjligt anknyta till motsvarande bestämmelse i det nya föreslagna EU-direktivet. Av en lägesrapport rörande arbetet med direktivförslaget framgår emellertid att ett antal frågor kräver ytterligare diskussion, bl.a. om befogade skillnader i fråga om behandling grundade på ålder i bestämmelsen om finansiella tjänster.16 Enligt vår bedömning bör det fortsatta arbetet på EU-nivå, den tidigare omtalade dialogen om samsyn vad gäller ålder i fråga om utformning och prissättning av olika försäkringsprodukter liksom utformningen av ett eventuellt nytt EU- direktiv, avvaktas innan det undantag som tillåter särbehandling preciseras. Mot bakgrund av det sagda och med hänsyn till att frågan om undantag för kön fortfarande bereds inom anser vi att det finns skäl att inte lämna ett förslag på en sådan preciserad undantagsbestämmelse. Här kan också noteras vad regeringen anförde när den behandlade förslag till förbud att beakta kön vid försäkringstekniska beräkningar. Regeringen uttalade att det fanns skäl att närmare analysera förutsättningarna för och eventuella konsekvenser av en händelseutveckling där försäkringsbolagen i förändrar sina beräkningsgrunder men där motsvarande åtgärder inte vidtas i andra medlemsstater i EU och att skillnader i medlemsstaternas nationella bestämmelser avseende användningen av kön som en faktor vid beräkning av och utbetalningar med anledning av försäkringstjänster kan förväntas påverka konkurrensen mellan länderna 16 9535/10 COR 1. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder 2004/05:147 s. 91). Enligt vår mening äger dessa argument sin giltighet även i fråga om diskrimineringsgrunden ålder. Vår slutsats blir således att försäkringstjänster tills vidare ska undantas från förbudet mot åldersdiskriminering i fråga om varor, tjänster och bostäder. I 2 kap. 13 § 1 diskrimineringslagen föreskrivs att diskriminering är förbjuden i fråga om hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Från förbudet gäller – utöver undantaget avseende ålder – även ett undantag avseende kön med innebörd att förbudet inte hindrar att kvinnor och män behandlas olika, om det har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Vad som avses med samhällsområdet Samhällsområdet hälso- och sjukvården och annan medicinsk verksamhet omfattar främst åtgärder enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar samt insatser enligt tandvårdslagen (1985:125). Vidare ingår annan medicinsk verksamhet varmed avses åtgärder exempelvis med anledning av abortlagen (1974:595), lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. och lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar i den mån denna verksamhet inte kan anses som hälso- och sjukvård. Även åtgärder med anledning av steriliseringslagen(1975:580), lagen om kastrering (1944:133) och lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall kan höra hit. Verksamhet inom detaljhandel med läkemedel och frågor om privata sjukvårdsförsäkringar faller däremot utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Diskrimineringsförbudet gäller oberoende av finansiering och driftsform och omfattar såväl handläggning av ett ärende som faktiska handlingar. Det kan avse sådant som tillgången till vård, dess räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Hälso- och sjukvårdslagen, förkortad HSL, innehåller inte några bestämmelser med uttryckliga åldersgränser när det gäller åtgärder att förebygga, utreda och behandla sjukdomar.17 Som framgår nedan får ålder inte vara avgörande vid prioriteringar inom sjukvården. Till grund för prioriteringar inom hälso- och sjukvården har beslutat om nationella riktlinjer (prop. 1996/97:60, bet. 1996/97:SoU14, rskr. 1996/97:186). Enligt beslutet ska patienter med de största behoven ges företräde i vården. Riksdagsbeslutet innehåller bl.a. en etisk plattform. Den etiska plattformen grundas på tre etiska principer: människovärdesprincipen, enligt vilken alla människor har lika värde och samma rätt oberoende av personliga egenskaper och funktioner i samhället, behovs- och solidaritetsprincipen, enligt vilken resurserna bör satsas på områden (verksamheter, individer) där behoven är störst och kostnadseffektivitetsprincipen, enligt vilken en rimlig relation mellan kostnader och effekt, mätt i hälsa och livskvalitet, bör eftersträvas vid valet mellan olika verksamheter eller åtgärder. Principerna är rangordnade. Människovärdesprincipen går före behovs- och solidaritetsprincipen som i sin tur går före kostnadseffektivitetsprincipen. Konkret innebär detta att svåra sjukdomar går före lindrigare även om vården av de svåra sjukdomarna kostar mycket mer. Det är oförenligt med de etiska principerna att låta en människas behov stå tillbaka på grund av hans eller hennes ålder, födelsevikt, livsstil eller ekonomiska och sociala förhållanden. Däremot är det möjligt att i det enskilda fallet ta hänsyn till omständigheter som begränsar nyttan av de medicinska åtgärderna. Människovärdesprincipen och behovs- och solidaritetsprincipen återspeglas i 2 § HSL. Enligt denna bestämmelse är målet för hälso- och sjukvården en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Kostnadseffektivitetsprincipen har lagts fast i 28 § HSL som anger att all hälso- och sjukvård ska vara organiserad så att den främjar kostnadseffektivitet. Lagstadgade åldersgränser inom detta samhällsområde återfinns framförallt i den verksamhet som är hänförlig till annan medicinsk verksamhet. De åldersrelaterade bestämmelserna innebär främst 17 Se dock bestämmelsen om betalningsansvar i 26 § HSL som behandlas i avsnitt 5.3.3. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder vissa avvikelser eller preciseringar av regler om föräldrarnas rätt att bestämma över ett underårigt barn och fastställande av en högre åldersgräns än myndighetsåldern för beslut av livsavgörande eller särskilt betydande karaktär. Innan reglerna med åldersgränser redovisas ska dock nämnas att det både i HSL och i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förkortad LYHS, införts bestämmelser som särskilt tar sikte på barn. Där finns bl.a. bestämmelser om krav på samverkan med andra organ i frågor om barn som far illa eller riskerar att fara illa och bestämmelser vari markeras hälso- och sjukvårdens ansvar för barns behov av information, råd och stöd bl.a. vid psykisk störning eller psykisk funktionsnedsättning eller allvarlig psykisk sjukdom eller skada hos förälder eller motsvarande (2 f och §§ HSL och 2 kap. 1 a § LYHS).18 LYHS innehåller vidare en bestämmelse som anger att vid tillsyn som rör barns förhållanden får barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande (6 kap. 2 c § LYHS, se också avsnittet om där en likalydande bestämmelse som infördes i socialtjänstlagen behandlas).19 Hälso- och sjukvårdslagen m.m. Som sagts finns det inte någon bestämmelse med åldersgräns i HSL som avser den egentliga hälso- och sjukvårdsverksamheten. finns dock en åldersrelaterad bestämmelse som gäller betalningsansvaret för underårigas avgifter inom bl.a. hälso- och sjukvården. Enligt 26 § hälso- och sjukvårdslagen får vårdavgifter tas ut enligt grunder som bestämmer om inte annat är föreskrivet. Med giltighet fr.o.m. gäller härutöver nya bestämmelser i paragrafen som förtydligar betalningsansvaret för 18Efter förslag i proposition 2009/10:210 har beslutats att LYHS ska ersättas av en ny patientsäkerhetslag (2010:659) som träder i kraft . Bestämmelsen återfinns i 6 kap. 5§ i den nya lagen. 19Se 7 kap. 5 § patientsäkerhetslagen. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder avgifter som uppkommer när ett barn får vård eller uteblir från avtalat besök. Sådana avgifter ska tas ut av patientens förmyndare om patienten är när vården ges eller när han uteblir från ett avtalat besök. Om det finns särskilda skäl får dock avgiften tas ut av en underårig patient (26 § andra – fjärde styckena HSL). Motsvarande bestämmelse har införts, förutom i tandvårdslagen, även i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning och lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik. Som skäl för införandet av bestämmelsen framhålls i förarbetena (prop. 2009/10:88 s. 19) bl.a. att det är angeläget att barn inte skuldsätts för avgifter inom hälso- och sjukvården och tandvården på grund av att föräldrar underlåter att betala avgifterna och att barns skuldsättning bör motverkas på alla sätt. Hälso- och sjukvård åt asylsökande Enligt lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska landstingen erbjuda asylsökande barn hälso- och sjukvård i samma omfattning som barn inom . Skyldigheten vad avser vuxna asylsökande begränsas till vård som inte kan anstå, mödrahälsovård och vård vid abort och preventivmedelsrådgivning. En person som undanhåller sig verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning omfattas inte av lagen om personen har fyllt . Den som inte omfattas ska emellertid erbjudas omedelbar vård enligt 4 § HSL. Ett barn omfattas däremot av lagen även om barnet håller sig undan verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Tandvårdslagstiftningen innehåller vissa bestämmelser om åldersgränser. Enligt 7 § tandvårdslagen (1985:125) ska folktandvården svara för bl.a. regelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomar t.o.m. det år då de fyller . Av 15 a § samma lag framgår att sådan tandvård ska vara avgiftsfri för patienten. Fr.o.m. gäller som nämnts en ny bestämmelse i tandvårdslagen (15 a § ) som tydliggör vem som är betalningsansvarig för underårigs tandvård som inte är kostnadsfri, se ovan. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Även andra åldersgränser av betydelse för patientens kostnader för tandvård följer av lagen (2008:145) om statligt tandvårdsstöd och förordningen (2008:193) om statligt tandvårdsstöd. Av dessa framgår att från och med det år patienten fyller utgår statligt tandvårdsstöd, dels i form av ett allmänt tandvårdsbidrag, dels i form av tandvårdsersättning (1 kap. 4 § samt 2 kap. 1 och 4 §§ lagen om statligt tandvårdsstöd). Storleken på det allmänna tandvårdsbidraget beror på patientens ålder. För patienter i åldrarna 20–liksom för patienter som har fyllt är bidraget ; för övriga är det (4 § förordningen om statligt tandvårdsstöd). Lagen (1944:133) om kastrering innehåller bestämmelser om kastrering, dvs. avlägsnande av testiklarna hos män och äggstockarna hos kvinnor. Kastrering får ske om vissa i lagen angivna villkor är uppfyllda. En förutsättning för kastrering är att personen samtyckt till åtgärden. Åldersgränsen för kastrering är enligt kastreringslagen men undantag kan göras om det föreligger synnerliga skäl. Som sådana räknas enligt specialmotiveringen (prop. 1992/93:197 s. 13) t.ex. att den sökande kan befaras få allvarliga psykiska problem om han eller hon tvingas att vänta på kastrering. Att åldersgränsen valts beror på att lagstiftaren velat tillförsäkra att den sökande nått sådan mognad att han eller hon helt inser konsekvenserna av åtgärden samt att individen är fullt fysiskt utvecklad. Kastreringslagen har i stort sett inte tillämpats i praktiken . förekommer kastrering endast som medicinsk behandling på grund av sjukdom samt i samband med ändring av könstillhörighet. Båda dessa förfaranden är undantagna från kastreringslagens tillämpningsområde. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Steriliseringslagen (1975:580) reglerar sådant ingrepp i könsorganen som utan att innebära kastrering medför varaktigt upphävande av fortplantningsförmågan. Sterilisering får ske på egen begäran av den som fyllt om vissa andra förutsättningar är uppfyllda. Om personen är krävs tillstånd av . Sterilisering är förbjuden för en person som är . I förarbetena till steriliseringslagen anges beträffande åldersgränsen sammanfattningsvis följande. Ett beslut om sterilisering fordrar inte enbart en intellektuell utan även en emotionell och sexuell mognad, vilken erfarenhetsmässigt ofta inte utvecklas förrän i 20– 25-årsåldern och i viss utsträckning först . Sterilisering gäller också ett avgörande beslut att för resten av livet avstå från möjligheten att få egna barn. Av denna anledning och i brist på svenska och tillförlitliga utländska erfarenheter bör gränsen för fri sterilisering sättas till . Även för personer bör dock finnas vissa möjligheter till sterilisering. Genetisk och medicinsk indikation bör kunna utgöra grund för sterilisering (prop. 1975:18 s. 24 ff.).