sou · GYB321 · 2010-04-14 00:00:00 — Betänkandet inleds med en historisk bakgrund följd av en beskrivning av hur tjänstehundar används och rekryteras. För varje statlig tjänstehundsanvändare avslutas redogörelsen med min analys av situationen. Därefter följer några principresonemang. Betänkandet avslutas med förslag och konsekvensanalyser. Till betänkandet bifogas bland annat en redogörelse av förhållanden hos tjänstehundsanvändare i andra länder. Till utredningen knöts en referensgrupp med vilken jag haft fyra möten. Förutom att ha inhämtat information från referensgruppen har jag också hämtat information genom samtal med och studiebesök hos flera uppfödare och användare av tjänstehundar. En längre studieresa till bland annat har gjorts. Skriftlig information om förhållandena i andra länder har erhållits från tjänstehundsanvändare som valts ut därför att deras verksamhet bedömts hålla hög kvalité. Hunden har funnits i människans närhet, i vart fall sedan stenåldern. Den har tämjts och använts till olika nyttoändamål. Vallhund, vakthund och jakthund är exempel på traditionella områden där hundar nyttjats. har hundar börjat användas för fler ändamål, till exempel för att leta efter gömda föremål eller att hjälpa synskadade att orientera sig. En modern och mer organiserad tjänstehundsanvändning i tog form då de första polishundarna importerades från . Därefter inledde försvaret en försöksverksamhet med hundar i . I spåren efter återupptogs verksamheten och inrättades ett arméhundväsende som fortsatt förlades till . Verksamheten omfattade avel, dressyr och utbildning. Ett samarbete med Polisen etablerades. började ledarhundar dresseras där. Därmed samlades den svenska tjänstehundsverksamheten på ett ställe. blev hundskoleverksamheten en egen myndighet, . Då samtliga kostnader för hundskolan skulle bäras av en egen myndighet stod det klart att det inte gick att få full kostnadstäckning genom intäkterna från sålda hundar. Det blev därför nödvändigt att skjuta till ytterligare budgetmedel. Huvudmannaskapet för skolan överfördes från Försvarsdepartementet till och namnet ändrades till . Försvarsmakten började då köpa hundar från annat håll där priserna var lägre. Ett utbrott av valpsjuka drabbade skolan vilket fick till följd att inga hundar kunde levereras . Nya köpmönster utvecklades och hundskolans ekonomi blev ännu sämre. Hundskolan ombildades till aktiebolag . kommun gick in som delägare året därpå. Efter med ägartillskott drog sig staten ur verksamheten . övergick ägandet helt till som drev hundskolan med inriktning på ledarhundar. De ekonomiska svårigheterna fortsatte dock och hundskolan gick 2002 för att slutligen läggas ner . Även efter det att Polisen och Försvarsmakten i allt större skala köpte hundar från annat håll än från hundskolan hade de den statliga uppfödningen att falla tillbaka på. När skolan ändrade inriktning och i större skala övergick till att ta fram ledarhundar minskade denna möjlighet. upplevde såväl Försvarsmakten som Polisen svårigheter att rekrytera tillräckligt många lämpliga hundar när de blev allt mer beroende av omplaceringshundar. Privata hunduppfödare har inte tidigare haft anledning att försöka avla fram tjänstehundar. Eftersom det är unghundar och inte valpar som efterfrågas av tjänstehundsanvändarna har de privata uppfödarna inte kunnat sälja valpar till dem. På grund av de turbulenta förhållandena både vad gäller ägande och särskilt ekonomi har tjänstehundsfrågan varit föremål för ett antal utredningar1 . Den senaste var som presenterades . 2.2.1En kort sammanfattning av (SOU 2005:75) Utredningen – att göra hundar som gör nytta (SOU 2005:75) blev klar . Bakgrunden till utredningen var de problem som statliga tjänstehundsanvändare hade att få tag i lämpliga tjänstehundar till sina respektive verksam- 1Dnr S91/845/H , översyn och möjligheter SOU 1992:20 Statens hundskola – ombildning från myndighet till aktiebolag 1994:90 Översyn av tjänstehundsförsörjningen Det antal få och små kennlar och dressyrföretag som sysslade med tjänstehundsproduktion täckte inte användarnas behov. var , ett företag med nära anknytning till , en stor leverantör av ledarhundar. Detta bolag, som utöver att själva föda upp och dressera ledarhundar även köpte in hundar, kunde dock inte leverera hela behovet av ledarhundar i . Det som utmärkte den svenska populationen tjänstehundar var hundarnas varierande ursprung. Som exempel nämndes att endast enstaka kennlar var representerade med mer än en handfull hundar hos Polisen och Försvarsmakten. Användarna tog upp detta som ett problem. Myndigheterna ansåg att det var mycket svårt att hitta lämpliga hundar och att det lades stora resurser på detta. De mentala egenskaper som är önskvärda hos en tjänstehund ansågs redan då ha blivit mer sällsynta, framförallt hos . Det totala antalet födda schäfrar hade dessutom sjunkit drastiskt. De valpar som ändå föddes med önskvärda egenskaper var inte alltid tillgängliga för inköp av myndigheterna. De hundar som i grunden är lämpade för tjänst och som dessutom är till salu är ofta de hundar som ställer till problem för sina ägare, så kallade omplaceringshundar. I värsta fall kan problemen, när de väl uppstått hos hunden, vara svåra att få bukt med. Enligt användarnas uppfattning och bedömning hade tjänstehundarnas fysiska hållbarhet och motståndskraft mot sjukdom blivit sämre. Att staten skulle ansvara för att det produceras tjänstehundsämnen i tillräckligt antal och av tillräckligt god kvalitet. Behovet hos de statliga användarna av tjänstehundar skulle kunna tillgodoses på både kort och lång sikt. När det gäller hundar som ska användas för skydds-, bevaknings- och sökarbete skulle regeringen se till att ett avelsprogram upprättas och drivs. För detta ändamål föreslogs det att skapa en organisation. Att organisationens uppgift skulle vara att arbeta med styrning, planering och utveckling av tjänstehundsavel men även se till att det finns en fungerande fodervärdsverksamhet. Att finansieringen av förslagen rörande produktion av tjänstehundsämnen skulle ske inom ramen för anslagen för regional utvecklingspolitik. Förslagen skulle inneburit kostnader för att hantera avelsprogrammet. skulle intäkterna vara små vilket medförde att staten skulle finansiera hela verksamheten. Successivt borde intäkterna stiga men det gick inte att utgå ifrån att verksamheten i det långa perspektivet skulle bära sig själv. En konsekvens av att inte starta en statlig avelsverksamhet skulle vara att de statliga tjänstehundsanvändarna även i fortsättningen vore beroende av den privata hundaveln. Utredningen bedömde att det då fanns risk för att ännu färre tjänstehundsämnen skulle bli tillgängliga för myndigheterna. Skälet till att marknaden inte klarade att förse användarna med tillräckligt många lämpliga hundar var att de flesta uppfödare har liten omfattning på sin verksamhet. En ny organisation för avel skulle innebära att alla uppfödare skulle ha rätt att delta i avelsarbetet förutsatt att de uppfyllde vissa kriterier samt följde det upprättade avelsprogrammet. De privata uppfödarna skulle då få lättare att sälja tjänstehundsämnen som föddes upp inom programmet. Den satsning som föreslogs inkluderade även ökad forskning på hundområdet. 2.3Vad har hänt ? Sedan betänkande överlämnades har förutsättningarna för en del av tjänstehundsanvändarna förändrats. För andra är verksamheten i stort sätt oförändrad. Polisen har inte ändrat tillvägagångssätt beträffande rekrytering och träning av tjänstehundar. Problemen att hitta tillräckligt många hundar som lämpar sig för polishundtjänst kvarstår. Störst är förändringen för Försvarsmakten. Genom regeringsbeslut efter det att regementet i lades ner fick Försvarsmakten möjlighet att starta avel och uppfödning av tjänstehundar för eget behov. En förutsättning var att den förlades till . Försvarsmaktens avelsbesättning är under uppbyggnad och kommer fullt utbyggd att producera avsevärt fler hundar än vad Försvarsmakten har behov av. Detta innebär att Försvarsmakten blivit en stor producent av potentiella tjänsthundar. Tillgången åtminstone på Försvarsmaktens patrullhundar är därmed tillräcklig. En konsekvens är att Försvarsmakten, i stället för att som tidigare anstränga sig att få tag på tjänstehundar, framöver måste anstränga sig att sälja hundar. Detta är en fundamental förändring inte bara för Försvarsmakten utan för alla som ägnar sig åt uppfödning av tjänstehundar och brukshundar. Inom hemvärnet finns det drygt 1 000 hundekipage. Vad gäller dessa är situationen densamma som . 2.3.3Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har upphört som självständig myndighet och blivit en del av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). Räddningsekipage rekryteras emellertid på samma sätt om . ändrade MSB kraven på ekipagens tillgänglighet. De ska nu kunna inställa sig på . är numer också den enda inställelseplatsen. Detta har medfört att flera tidigare kontrakterade hundekipage är möjliga att använda. Den geografiska begränsningen av upptagningsområdet medför, åtminstone , svårigheter att rekrytera nya ekipage. Nytt är att MSB deltar i internationella minröjningsprojekt. För detta ändamål införskaffades sju minsökande hundar som användes i . har vad gäller hundverksamheten i stort sett samma situation som . Kriminalvården har anammat tillvägagångssätt vid rekrytering av hundar och köper nu in tjänstehundsämnen i stället för färdigtränade hundar. När lämnade sina förslag hade i princip monopol på att leverera ledarhundar. Detta var ett företag med nära anknytning till SRF. Liksom sina föregångare brottades med dålig ekonomi och lades ner . , , förändrades de formella villkoren för SRF:s anskaffning av ledarhundar. Organisationen fick då ett myndighetsansvar för tilldelning och återtagande av ledarhundar. I stället för att som tidigare vända sig till en enda leverantör skulle nu ledarhundar köpas in genom öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag. Upphandlingen görs av . Till att börja med lämnade anbud i upphandlingen och fick en del av leveranserna. Vid bolagets nedläggningen överläts de leveranser som återstod till ett annat bolag. Eftersom inte längre finns och offentlig upphandling med förfrågningsunderlag är öppen för alla intresserade uppfödare vars hundar fyller kriterierna i upphandlingsunderlaget har fler uppfödare kunnat leverera ledarhundar. var det fyra företag som levererade ledarhundar. Antalet statliga tjänstehundar har varit eller något ökande . Den användare som markant ökat antalet tjänstehundar är Kriminalvården som har 21 gentemot 12 hundar . I samband med övergången till ny försvarsorganisation som ska vara genomförd planerar Försvarsmakten en ökning av antalet hundar. Förändringen är ännu på planeringsstadiet vilket gör att det är för tidigt att bedöma om hundantalet kommer att öka och i så fall hur mycket. 3.1.1.1Vad gör myndigheten? Polisens övergripande mål är att öka tryggheten i samhället och att minska brottsligheten. Det ska göras genom att förebygga och upptäcka brott och att se till att den som begår brott identifieras och åtalas. Polisen består av , 21 polismyndigheter som motsvarar länsindelningen samt . är central förvaltningsmyndighet. Polishundtjänsten lyder under och är lokaliserad till . Den samordnar, utvecklar och ser över regelverket för Polisens hundverksamhet. Den har även hand om utbildningen av polismän som arbetar som hundförare. Vid de 21 polismyndigheterna finns det länshundbefäl som samordnar och ansvarar för respektive myndighets hundverksamhet. I varje myndighets organisationsplan anges det antal hundpatruller som ska finnas. Länshundbefälet ansvarar för rekrytering av nya hundar och hundförare. Polishundarna betalas med länsmyndighetens anslag. 3.1.1.2Vad används tjänstehundarna till? Polishundar används både i det brottsförebyggande arbetet och vid utredning av brott. Polisen använder sig av två typer av hundar, patrullhundar och specialsökhundar. Patrullhundar används bland annat för att spåra personer, söka efter försvunna personer, leta efter tappade, gömda eller stulna föremål, undersöka brottsplatser och skydda sin förare. Specialsökhundar är utbildade för att söka efter narkotika (narkotikasök), efter sprängmedel (bombsök), efter likdelar eller kroppsvätskor på brottsplatser (kriminalsök) eller efter brännbara vätskor där Polisen misstänker att branden är anlagd (brandsök). Det finns också ett fåtal kombinerade vapen- och ammunitionssökande samt bombsökande hundar. Polisens hundar ska vara vid god hälsa, ha stor arbetslust, uthållighet och förmåga att fungera i skiftande och för hunden påfrestande miljöer. De används vid mellan 25 000 och 30 000 insatser . Utöver de ordinarie patrull- och specialsökhundarna har Polisen kontrakt med ett antal hundägare som tillsammans med sina hundar används för att söka efter människor som gått vilse (eftersökshundar) samt ägare av fjällräddningshundar som söker efter människor i lavindrabbade områden. De vanligaste raserna bland tjänstehundar inom Polisen är och malinois. 3.1.1.3Hur många tjänstehundar har myndigheten? Polisen har cirka 430 hundar i tjänst. Antalet inkluderar även hundar på prov, det vill säga hundar som är under träning och ännu inte i tjänst. Den största andelen, 395 stycken, är patrullhundar. Resterande 35 hundar är specialsökhundar. av Polisens hundar ägs av den enskilde hundföraren. Den genomsnittliga tiden i tjänst för en patrullhund är och för en specialsökhund . I genomsnitt behöver Polisen nyrekrytera mellan 80 och 100 hundar . Polisen har kontrakt med 64 eftersöksekipage och 14 fjällräddningsekipage. 3.1.1.4Vilka är myndighetens hundförare? Varje polishund är knuten till en hundförare som ansvarar för hunden. Tillsammans bildar de en hundpatrull. Hundföraren har arbetat som polis och har sedan gått en utbildning till polishundförare hos Polishundtjänsten i . En polishund bor alltid hemma hos sin förare och följer dennes arbetsschema. Normalt är sex timmars arbetstid avsatt för hundförarens dressyr och träning av hunden. Resterande del av dressyren, vilket är den största delen, genomför hundföraren på sin fritid. 3.1.1.5Hur rekryteras hundarna? Polisen rekryterar kontinuerligt nya hundar och efterfrågar 15–hundar. I genomsnitt är hundarna när de köps av Polisen. Varje länspolismyndighet rekryterar hundar för att täcka sitt eget behov. Letandet sker regionalt för att i första hand täcka det egna behovet. En viss samordning mellan de olika polismyndigheterna sker via Polishundtjänsten. I samband med den första kontakten med en hundägare sorteras huvuddelen av erbjudna hundar bort. Vanliga orsaker är hundens ålder, ras eller beteendeproblem, exempelvis en stor jaktinstinkt som lett till att hunden jagat vilt. De fortsatt intressanta hundarna kontrolleras preliminärt. Detta görs för att värdera hundens potential och om det överhuvudtaget är värt att genomföra ett lämplighetstest. Av de hundar som Polisen lämplighetstestar för inköp är det som godkänns. De hundar som godkänns vid lämplighetstest lånar Polisen av säljaren i minst för att bedöma hur den fungerar socialt. Då påbörjas också lättare träning. Under dessa anser Polisen sig kunna få en uppfattning om hur hunden kommer att fungera i tjänst. Beroende på hundens förkunskaper behöver den genomgå upp till 20 veckors dressyr innan den kan genomföra ett tjänstbarhetsprov. De flesta hundar som rekryteras är relativt odresserade. hade Polisen hundar från drygt 170 kennlar i sin tjänst. De cirka 300 schäfrarna kom från 120 olika kennlar. Polisen hade också cirka 20 hundar utan kennelnamn (kennelnamn är ett krav från först vid uppfödarens tredje valpkull). Den ursprungskennel som hade flest hundar i tjänst hos Polisen hade 16 stycken, samtliga av rasen malinois. Den som hade flest schäferhundar i tjänst hos Polisen hade 12 stycken. Figur 1 hade Polisen cirka 300 schäferhundar från 120 kennlar i sin tjänst. De flesta kennlar, , hade bara en eller två hundar i tjänst. Antal schäferhundar i tjänst (301 st) Polisen har också i uppdrag att lämplighetstesta och genomföra det årliga tjänstbarhetsprov som krävs för att en hund ska vara godkänd för att arbeta som väktarhund. Polisen anser att det är svårt att få tag på tillräckligt många lämpliga tjänstehundar. Svårigheten yttrar sig på så sätt att det tar att hitta varje lämplig hund och att en del hundar som tas in klarar testet men med resultat som ligger precis över gränsen för godkänd. En del av dessa hundar hade sannolikt inte kommit i fråga om tillgången på tjänstehundsämnen varit bättre. Polisens decentraliserade rekrytering medför att arbetet långt ifrån är optimalt. Bristande överblick av exempelvis aktuellt behov hos länspolismyndigheterna är en faktor som är hämmande för Polisens rekrytering som helhet. En viss konkurrens om lämpliga hundar kan inte uteslutas och inte heller risken för bristande infor- mationsspridning till andra länspolismyndigheter om lämpliga hundar när den egna myndighetens behov är täckt. En valp säljs normalt . Under valpens uppväxt påverkas den av sin omgivning. Det är nu som det visar sig om hunden finner sig tillrätta i sitt nya hem eller inte. De hundar som inte finner sig till rätta eller av andra anledningar inte kan bo kvar hos sin ursprungliga ägare kommer oftast ut på marknaden igen. Eftersom Polisen skaffar hundar som i genomsnitt är innebär det att det är just dessa omplaceringshundar som är tillgängliga för inköp. Endast en mindre del av antalet potentiellt lämpliga tjänstehundar står därför till Polisens förfogande. Det säger sig självt att detta inte är ett optimalt eller ens tillfredställande sätt att rekrytera tjänstehundar. Ytterligare en nackdel är att den påverkan som valparna får i sitt första hem, innan de blir föremål för omplacering, ofta är negativ ur polishundsperspektiv. I värsta fall kan en potentiellt lämplig omplaceringshund inte gå att använda som polishund på grund av detta. Ett alternativt sätt att skaffa tjänstehundsämnen är att köpa dem redan som valpar. En fördel med att köpa valpar är att hela hundpopulationen blir tillgänglig. Även med hänsyn tagen till att det inte är alla valpar som lämpar sig som polishundar blir urvalet större. 3.2.1.1Vad gör myndigheten? Försvarsmakten ska enligt sin instruktion kunna försvara och främja svensk säkerhet genom insatser nationellt och internationellt. Försvarsmakten ska kunna upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet samt värna suveräna rättigheter och nationella intressen utanför det svenska territoriet. Försvarsmakten ska även med befintlig förmåga och resurser kunna lämna stöd till civil verksamhet. Försvarsmaktens hundtjänstenhet (FHTE) är en del av Livgardet och förser Försvarsmaktens insatsförband med tjänstehundar. FHTE:s uppgift är bland annat att skaffa hundar, utbilda personal i hundtjänst, grunddressera patrullhundar och preparatsökande hundar. Enheten ansvarar även för att ta fram utkast till handböcker, bland annat om hur och för vilka uppgifter tjänstehunden ska användas. FHTE bedriver avel och uppfödning av i . Försvarsmaktens hundar är placerade på militärförband i samtliga vapenslag. Därtill har hemvärnet hundar i sin organisation, se nedan. 3.2.1.2Vad används tjänstehundarna till? Hundarna inom Försvarsmakten används till flera uppgifter. Dels används hundar som är dresserade till att söka efter narkotika, minor, ammunition och vapen. Dels används hundar för bevakningsändamål och kallas då patrullhundar. Patrullhundar är utbildade för att bevaka byggnader och områden, att spåra och söka efter personer inom- och utomhus samt att leta efter föremål. De ska också kunna skydda sina förare mot hot. En försvarsmaktshund ska vara vid god hälsa, ha stor arbetslust, uthållighet och ha förmåga att fungera i skiftande och för hunden påfrestande miljöer. De vanligaste raserna bland tjänstehundar inom Försvarsmakten är och malinois. 3.2.1.3Hur många tjänstehundar har myndigheten? Försvarsmakten har 105 hundar i tjänst. Ytterligare 31 hundar är under dressyr. Utöver detta har myndigheten cirka 1 100 kontrakterade hemvärnsekipage och drygt 350 hundar inom sitt avelsprogram. I genomsnitt behöver Försvarsmakten nyrekrytera 50 hundar . Försvarsmakten bedömer att det nuvarande totala behovet är 200 tjänstehundar. Behovet kan komma att öka på grund av den organisatoriska omstrukturering som en övergång från värnplikt till frivillig rekrytering och kontraktsbaserade tjänster medför. Det diskuteras också att införa en insatsberedd skyddsstyrka. Blir denna verklighet kan ett antal nya tjänstehundar komma att behövas. Behovet kan bli så stort som ytterligare 250 hundar vilket skulle betyda ett totalbehov på cirka 450 hundar. I hemvärnet bedöms behovet vara 1 600 hundekipage. 3.2.1.4Vilka är myndighetens hundförare? har det oftast varit värnpliktiga som hanterat tjänstehundarna. Hundarna ska därför kunna hanteras av många personer. när den nya organisationen inom Försvarsmakten träder i kraft kommer detta troligtvis att ändras. 3.2.1.5Hur rekryteras hundarna? bedriver Försvarsmakten egen avel och uppfödning av för tjänsteändamål. Det är ur denna uppfödning myndigheten tar merparten av sina tjänstehundar. Tanken är att avelsarbetet ska vara långsiktigt och ha som mål att förbättra schäferstammen. Försvarsmakten bygger successivt upp verksamheten och beräknar att ha kommit upp i full volym . När avelsverksamheten nått dit är avsikten att avelsbesättningen ska bestå av 80 avelstikar och 15 hanhundar. Då är också avsikten att sluta populationen, det vill säga helt själva bedriva avelsarbetet med den egna avelsbesättningen. Försvarsmakten är dock öppen för att låta sitt eget avelsmaterial användas av andra uppfödare. Förutom det regionalpolitiska motivet var svårigheten att få tag på tillräckligt många hundar som var lämpliga för Försvarsmaktens behov ett motiv att starta uppfödning. Enligt regeringsbeslutet som ligger till grund för verksamheten ska den egna aveln tillfredsställa Försvarsmaktens behov av tjänstehundar. från det att valparna lämnar uppfödningsanläggningen i till dess att deras lämplighet som försvarsmaktshundar kan testas placeras de hos fodervärdar runt om i landet. Fodervärdar rekryteras bland annat genom annonsering i press och på Internet. Det händer också att intresserade privatpersoner själva kontaktar hundavelsstationen. Hembesök sker hos den intresserade och om personen godkänns blir denne tilldelad en hund. Fodervärden får stöd och hjälp av särskilda fodervärdskonsulenter under hela fodervärdsperioden. Fodervärden har tillgång till veterinärer på Försvarsmaktens bekostnad. hade Försvarsmakten omkring 220 valpar och 68 avelstikar utplacerade hos fodervärdar. Valparna placeras ut hos fodervärden vid cirka två månaders ålder. När hundarna blivit runt 16 månader testas deras lämplighet som tjänstehundar inom Försvarsmakten. En hund som inte anses lämplig som tjänstehund säljs i första hand till den fodervärd som tagit hand om hunden. Priset är ett lågt fast pris på . Ingen hänsyn tas till vad hunden skulle betinga på den öppna marknaden. Vid försäljning av en hund till andra statliga myndigheter tar Försvarsmakten ut ett fast pris på . Det ska jämföras med de som Polisen betalar för hundar från annat håll. Hemvärnsekipage, det vill säga hundförare med egen hund, rekryteras via Svenska (). När ekipagen är grundutbildade av SBK gör de ett certifieringsprov. Därefter kontrakteras de av hemvärnet och det är också hemvärnet som tar över ansvaret för träning och vidareutbildning. I hemvärnet finns hundtjänstinstruktörer och hundbefäl som också rekryteras via SBK. När Försvarsmakten påbörjade sin hunduppfödning 2004 valde myndigheten att satsa på att bygga upp en avelsbesättning för att täcka det egna behovet av hundar. Regeringens beslut gav utrymme för såväl en uppfödning anpassad efter det egna behovet som en avelsbesättning. Beroende på inavelsproblematiken måste tikarna i en avelsbesättning vara minst 80 till antalet.