sou · GYB319 · 2010-02-23 00:00:00 — Inget huvudkapitel eller avsnitt tar heller särskilt upp kvinnor, men kvinnor finns med i fyra underrubriker: Kvinnan i (s. 39), Kvinnorörelsen (s. 181), Kvinnorna i hemmet och arbetslivet (1800-tal; s. 241) och Kvinnorna i välfärdssamhället (s. 373–374). I texten finns ytterligare underrubriker som särskilt tar upp kvinnor: Den heliga (s. 80–81), , och högadeln (s. 128–129), Kvinnorna (1800-tal; s. 200– 201), Medelklassens kvinnor (s. 241–242), Arbetarklassens kvinnor (s. 242), Kvinnorörelsen (1800-tal; s. 249). 1 Frågorna för de i uppgifterna inte namngivna gäller: Den störste konstnären i antikens ? Två författare i antikens ? Hur fick sitt namn? Vem myntade begreppet Peace in our time? Namnen på kungarna i huset ? Namnen på svenska statsministrar och framåt? Sammanlagt alltså 15 namn. omfattar de särskilda kvinnoavsnitten 8 av 375 textsidor; det är ungefär samma proportion som i Människan genom tiderna. Dessutom finns kvinnor med i texten i en omfattning som jag sammanlagt uppskattar till cirka 5–6 sidor. Också för Alla tiders historia gäller att mansdominansen på de övriga sidorna är kompakt, och att det är få sidor där inte män finns med namn eller anonymt. Hur omtalas kvinnor? Men man måste undersöka inte bara var kvinnor nämns, utan också hur de omtalas, både i de särskilda avsnitten och i den övriga texten. Då kan konstateras att genushistoriker nämns i ett introducerande avsnitt och där omtalas också historikern som hon (s. 9). Avsnittet Yngre stenålder – bondestenålder nämner också kvinnor: Jorden bearbetades därefter med en primitiv träplog som vi kallar årder. Att plöja med årder var för tungt för kvinnan. Hon har antagligen blivit hänvisad till att sköta hem och barn, medan mannen stod för försörjningen (s. 23). Citatet visar på okunskap om förhållanden under stenåldern och framför allt om kvinnors insatser i jordbruket fram till våra dagar. En finns på bild längre fram, och där framgår att den rests till minnet av en kvinna – Odendisa (s. 28). Det kommenteras med att runstenen är ovanlig eftersom den rests över en kvinna. Men så ovanliga var inte runstenar som kvinnor rest eller som rests över kvinnor. Kvinnor var ensamma, eller tillsammans med män, initiativtagare till mer än var fjärde i Norden.2 I avsnittet om nämns att kvinnor var utestängda från den atenska demokratin (s. 36). Här finns också ett särskilt avsnitt om Kvinnan i (s. 39). I avsnittet citeras vad tre män anser om kvinnor: , och en samtida till . Perspektivet framstår som mer manligt än kvinnligt. tillbringar aldrig någon tid inomhus, för hans hustru är fullständigt kompetent att själv sköta hushållet. låter också ställa frågan, om det finns någon som man känner och talar med mindre än sin hustru? Svaret blir: Inte många. Och citatet från en samtida till ger en antydan om att de athenska männen tillgodosåg en del av sina fysiska och känslomässiga kon- 2 , , , Tusen svenska kvinnoår. Svensk kvinnohistoria från vikingatid till nutid. akademiska förlag, tredje upplagan 2008, s. 11– 15. takter med kvinnor utanför hemmet. Här handlar det inte om vad kvinnor känner och tänker; perspektivet är manligt, det handlar om mannens världsbild och behov. En kvinnorörelse för att ge kvinnor politiska rättigheter var otänkbar i antikens , heter det slutligen. Men hade inte kunnat nämnas, hade inte kunnat säga något motsatt? I ett avsnitt om förföljelser mot kristna nämns som en av de avrättade (s. 52). hade kvinnor en stark ställning, heter det längre fram (s. 59). De kunde inte tvingas till äktenskap och hade rätt att skilja sig. Sedan blir en manlig ståndpunkt åter aktuell, när en forskare citeras: Man kan utan tvekan påstå, att utan kvinnornas ansvarstagande för hem och barn hade det aldrig blivit några vikingatåg. I samband med en skildring av digerdöden nämns en hustru (s. 68) och beteckningen hustru återkommer på flera ställen i boken. dArcs insatser i hundraårskriget beskrivs (s. 71). Också den heliga ägnas utrymme (s. 80– 81). Någon problematisering av kön görs inte för någon av dem. Detsamma gäller drottning (s. 83–84) och drottningarna (s. 112–113). Om drottning heter det, att hon inte ville gifta sig (s. 128). Men någon tänkbar orsak till hennes motvilja mot äktenskap tas inte upp, till exempel rädsla att förlora makt. kvinnosyn berörs kort: Enligt var kvinnans plats i hemmet och hon skulle inte ägna sig åt politik (s. 138). Men två meningar står det, att alla människor i naturtillståndet hade fri- och rättigheter som enligt inte fick inskränkas. Utan kvinnoperspektiv på Code Civil För svenskt 1700-tal nämns korta regering (s. 145). En kvinna nämns i samband med , , och där finns också en bild på och kommentar till kvinnotåget till . 165–166). Som delaktiga i revolutionen nämns hantverkare, butiksägare och arbetare och deras hustrur (s. 167). Code Civil presenteras som en lagsamling som byggde idéer; allas likhet inför lagen och den privata egendomens okränkbarhet (s. 168), Här saknas alltså kunskapen om kvinnans svaga ställning i Code Civil. I presentationen av de politiska ideologierna och deras framväxt saknas kvinnorörelsen; kvinnor nämns inte överhuvudtaget. SOU 2010:10 Tre andra läroböcker Kvinnorörelsen ägnas dock ett särskilt avsnitt längre fram (s. 181). Här nämns inga namn och egentligen finns inga fakta om just kvinnorörelsen, mer än att den första internationella kvinnokongressen för kvinnors rättigheter hölls . Nattarbetsförbudets tveksamma följder för kvinnor tas upp; förbudet som skulle skona kvinnor från nattarbete innebar ju att de utestängdes från en del välavlönade arbeten och läroboksförfattarna påpekar att kvinnor nu inte tilläts arbeta som typografer, men kunde utföra tunga arbeten i sjukvården utan att någon protesterade. Under krigen rekryterades kvinnor till fabrikerna, står det också, och då fick kvinnorna visa att de klarade arbetsuppgifter som de hade fått chansen att utföra. Men kvinnor har ju ständigt i historien tagit över mäns arbeten när det har behövts, under krig och andra omständigheter. Avsnittet illustreras med en bild på en elegant klädd ung kvinna, som kör en hästräfsa. Tjusiga tjejer har alltid fascinerat reklammakarna, heter det i texten. Hästräfsan gjorde jobbet mindre ansträngande för kvinnorna: den här eleganta kvinnan behövde minsann inte byta klänning, när det blev dags för slåttergillet. En mer manlig än kvinnlig blick, kan väl tilläggas. Att 1800-talskonstnärerna presenteras i boken har jag nämnt tidigare; i anslutning till ett avsnitt om kvinnorna i citeras också . Änkors möjlighet att bli myndiga och bedriva hantverk och handel berörs. Ökningen av antalet ogifta kvinnor medverkade till att liberalerna gav ogifta kvinnor samma möjligheter som män att bedriva hantverk, står det också, dvs. författarna syftar på skråtvångets upphävande. Däremot saknas uppgifter om ogifta kvinnors myndighet . Deras tillträde till nya utbildningar och yrken finns med längre fram i boken (s. 241). Att vissa kvinnor hade rösträtt – men inte kunde väljas till kommunala uppdrag – påpekas också (s. 202). Ett avsnitt om medelklassens kvinnor upptas till stor del av ett citat om deras plikter mot mannen (s. 241–242). Kvinnligt tjänstefolk omtalas också – hembiträde, kokerska, barnjungfru, husa, piga. Dessa yrken beskrivs också som de vanligaste för arbetarklassens kvinnor (s. 242). Här nämns även kvinnors arbete i industrin, och Tre andra läroböcker SOU 2010:10 slutligen också, kvinnors arbete med mjölkhantering och mejeriindustri: Sedan gammalt var det kvinnor som stått för mjölkberedningen, smörproduktionen och osttillverkning. Kvinnornas arbete här hade kunnat omnämnas tidigare – mjölkhushållning och mejeriprodukter tillhörde ju under många århundraden de väsentligaste inslagen i svensk såväl jordbrukssom industriproduktion och export. Kvinnor eller kvinnorörelse tas inte upp i avsnittet om folkrörelserna i , men finns med i ett avsnitt om kampen för parlamentarism och demokrati (s. 249). Här nämns rösträtt, och dess insamling av hundratusentals namnunderskrifter , 1906 och 1913. för gift kvinnas äganderätt omnämns, liksom , som grundade föreningen. Slutligen redovisas att denna förening gick upp i . Längre fram omtalas arbetet för att genomföra allmän och lika rösträtt, också för kvinnorna (s. 251), liksom att gift kvinna blev myndig . Under rubriken berättas att flickor fick tillträde till statliga läroverk. Likaså omtalas behörighetslagen, som gav kvinnor rätt att söka och inneha statliga tjänster, men också att det gick trögt – en enda kvinnlig professor hade utnämnts före (s. 285). I detta avsnitt nämns också och (s. 286). För del finns också längre fram – under rubriken i välfärdssamhället – uppgifter om kvinnors utträde på arbetsmarknaden, daghemsutbyggnaden, införandet av särbeskattning och jämställdhetslagen som kom (s. 373–374). Likaså framhålls att männen papparoll förändrats och att också män är föräldralediga; särskilt vid älgjakten, påpekas det. Kvinnors sämre villkor på arbetsmarknaden och lägre löner framhålls också. I ett avsnitt om kärnfamiljen påpekas att ensamma mödrar fått det besvärligt , när den svenska välfärdsstatens skyddsnät började glesas ut (s. 376). Här nämns också homosexuellas möjligheter att ingå partnerskap och rätt till adoption. Vad gäller modern svensk historia har Alla tiders historia därmed en något bättre framställning av och representation för kvinnor och jämställdhet än Människan genom tiderna och SO Direkt. Jämställdhetsbegreppet verkar, åtminstone mot slutet av boken, innefatta också män. Men mycket fattas – man behöver bara nämna namn som , , , , och – boken är ju tryckt 2008. I avsnitten om den allmänna historien nämns kvinnor däremot knappast alls från och framåt. Visserligen omtalas den nationalsocialistiska organisationen för flickor, Bund Deutscher Mädel, i samband med nazismen (s. 265), liksom att tyskblodiga kvinnor som födde fyra barn belönades. finns med på en bild (s. 343). Men i övrigt nämns inte kvinnor vare sig vid namn eller som grupp i texten, trots att det självklart finns många kvinnor och mycket kvinnohistoria att redovisa fram till vår tid. I vissa avsnitt omtalas kvinnor på ett låt oss säga mindre lyckat sätt; det manliga perspektivet slår igenom och dominerar. Kvinnor lyser också flagrant med sin frånvaro i till exempel avsnitten om klostren och i beskrivningarna av jordbruk, hantverk, handel, gruv- och industriproduktion. De hade väl försvarat en plats också under . När enskilda kvinnor behandlas problematiseras inte kön. Liksom i Människan genom tiderna hänvisas kvinnor till särskilda avsnitt, och finns sällan med i den övriga texten. Den andel av böckernas sidor där de behandlas är försvinnande liten. Sammanfattning: En föråldrad kvinnosyn De tre läroböckerna ger intryck av att bygga på en gammaldags, föråldrad kanon, där kvinnor och jämställdhet i senare upplagor kastats in sent, som jästen efter degen. Kvinnor är inte integrerade i utan tillagda till texten, och framstår därför som udda, särskilda, utanför det normala. Dessutom leder förfaringssättet till direkta motsägelser – i något sammanhang framhålls kanske kvinnors arbete i produktionen, medan det i alla övriga delar av boken förtigs. Ett annat exempel är , vars negativa innebörd för kvinnor framhålls på en sida för att på nästa hyllas som en jämlik lagstiftning för alla människor. Till den negativa bilden av kvinnor bidrar också att de sällan framträder som subjekt, och att historien inte skrivs ur kvinnors perspektiv, inte heller när framställningarna faktiskt syftar till att behandla kvinnor. Kvinnor, män och jämställdhet i läromedel i historia: Granskningen av kvinnor, män och jämställdhet i läromedel i historia har omfattat fyra läroböcker och en lärarhandledning. Två läroböcker plus lärarhandledningen är författade för gymnasiet och två läroböcker för . Böckerna uppvisar likartade mönster. Män, enskilda och i grupp, och manliga perspektiv dominerar. Utrymmet för kvinnors historia är minimalt och har oftast karaktären av inskott i den övriga texten. Också i avsnitt som behandlar kvinnor slår manliga perspektiv igenom. Några siffror: I gymnasieboken genom tiderna ägnas cirka 14 sidor av bokens 351 sidor åt kvinnor; detta innefattar såväl avsnitt med kvinnor i rubriken, som det utrymme kvinnor ägnas i den allmänna texten. Det skulle givetvis inte behöva betyda att återstoden skulle handla om enbart män. En noggrannare granskning visar dock att bokens övriga innehåll till övervägande del inte behandlar människor (kvinnor och män) utan att det just rör sig om män, tydliggjort genom pronomina, beteckningar, titlar och namn. historia ägnar 13–14 sidor av 375 åt kvinnor. De övriga sidorna ägnas också här i övervägande grad åt manliga aktörer och mäns förhållanden, namngivna eller som kategori. Det har verkat överflödigt att göra motsvarande beräkning för grundskoleböckerna SO Direkt. och , eftersom kvinnors representation tycks vara densamma eller rentav sämre än i de båda andra böckerna. Förhållandet återspeglas tydligt i antalet kvinnor och män, som nämns vid namn i böckerna. I gymnasieboken genom tiderna finns i registret namngivna 14 kvinnor och 235 män. Kvinnorna är lika få i bokens marginalnotiser, översiktliga tidslinjer och bildtexter. Anmärkningsvärt är att antalet och andelen namngivna kvinnor sjunker ju längre fram man kommer i tiden – endast fyra kvinnor nämns i huvudtexten . Ingen svensk kvinna nämns vid namn i register och huvudtext , ingen i marginalnotiserna, två finns med på en gruppbild över familj och ytterligare en i lärarhandledningen (). Kvinnosakspionjären är den enda svenska kvinna bokens lärarhandledning nämner . För svensk del har gymnasieboken historia en något bättre men fortfarande blygsam representation. Boken nämner i texten för svensk historia två kvinnor. Å andra sidan nämns i texten ingen kvinna i avsnittet om den allmänna historien . nämner sex kvinnor för svenskt 1900-tal. Den första riksdagskvinnan , tre medlemmar av kungafamiljen – kronprinsessan , prinsessan och drottning – och två kvinnliga ministrar, och . De båda sistnämnda nämns dock enbart i egenskap av offer för ett tilltänkt attentat, respektive offer för mord. Av 41 namngivna konstnärer och författare i gymnasieboken genom tiderna är ingen kvinna. Ingen kvinnlig konstnär eller författare nämns heller i . historia nämner tre kvinnliga konstnärer och två kvinnliga författare. visar samma mönster som de övriga böckerna. Registret innehåller cirka 150 män och sex kvinnor. Drottning är den enda svenska kvinna som nämns, och med henne är det också slut med intresset för kvinnor i den svenska historien. Andelen anonyma kvinnor i böckerna är lika liten som för de namngivna. Ofta nämns kvinnor dessutom som pendanger till män: bondens, hantverkarens eller arbetarens hustru, liksom i sammanställningen munkar och nunnor, där nunnorna sedan inte nämns mer i texten. Av specialavsnitt om kvinnor framgår på ett par ställen deras aktiva deltagande i produktion av flera slag, liksom också i ett par fall de områden där de var ensamproducenter, bland annat mjölk- och mejerihanteringen. Men när verksamma i jordbruk, hantverk, fabriksproduktion och andra arbeten nämns i den övriga texten framställs de som enbart manliga på något undantag när. Detta ger inte bara en missvisande bild av kvinnors historia utan också av hela den ekonomiska historien. Därtill kommer att kvinnornas omfattande produktion i hushållet överhuvudtaget inte behandlas utan blir synlig i böckerna först när den flyttas ut och industrialiseras. Det skeva synsättet gör att också barnens historia försvinner på ett par undantag när. lämnas dock barns historia ett något större utrymme, och skillnader mellan flickor och pojkar kommenteras. Barnen försvinner dock under senare hälften av svenskt 1900-tal; anmärkningsvärt eftersom de då får starkt ökade rättigheter och ökat samhällsutrymme genom reformer som föräldraförsäkring, förbudet mot aga, utbyggnaden av daghem, införande av pappamånad mm. Kvinnornas starka ställning i klostren kommer bort i gymnasieboken historia och grundskoleboken , och nämns enbart i korthet i . Det mäktiga får endast en rad i en marginalnotis i den sistnämnda, medan munkarnas verksamhet i och ägnas större uppmärksamhet. Ingen av böckerna nämner kvinnors ställning som studenter och professorer vid de italienska universiteten och framåt. Vetenskapsmän, uppfinnare och geografiska upptäckare lämnas stort utrymme i samtliga böcker utom . Men endast en kvinna nämns: i . Den dubbla Nobelpristagaren nämns alltså ingenstans. Upplysningsfilosoferna ägnas uppmärksamhet och respekt, men deras inställning till kvinnor förbigås med undantag av ett kort omnämnande av kvinnosyn. saknas i samtliga böcker, liksom . Kvinnorörelsen finns inte med under de politiska ideologierna, där för övrigt enbart en av böckerna i korthet nämner påtalande av förtrycket av kvinnor. Kvinnorörelsen räknas inte heller in under folkrörelserna, men har en rubrik i , som också nämner namn på svenska kvinnosaksföreningar och en kvinnosakskvinna . När den allmänna rösträttens genombrott nämnts för de nordiska länderna eller bara för försvinner intresset för rösträttens införande helt; den långsamma och sena demokratiseringsprocessen i tematiseras därmed inte, inte heller diskuteras kvinnors till en början mycket låga representation i riksdag och regeringar. Kvinnors ökade rättigheter finns med som korta omnämnanden för 1800-talet; mest i Alla tiders historia, som också ägnar ett något större intresse åt jämställdhetsfrågor med bland annat omnämnandet av pappamånadens införande. I övrigt betraktas jämställdhet som en fråga för kvinnor. problematiseras inte i någon av böckerna, vare sig ifråga om kvinnor eller män. Kvinnor och kvinnors förhållanden beskrivs övervägande med citat från män och ur mäns synpunkt. I tre av böckerna finns uttryck som måste betraktas som sexistiska. I lärarhandledningen till gymnasieboken genom tiderna ska pojkarnas intresse för historia väckas genom läsning av , , , kapten , Hjortfot och genom Hollywoodfilmer om kaparkrig och indiankrig . Hur flickors intresse ska väckas framgår inte. Få av övningsuppgifterna har ett innehåll som berör kvinnor; desto fler ägnas åt män. Det nämns 104 män vid namn i arbetsuppgifterna till . Men bara en kvinna: . Ett ytterligt fåtal uppgifter ägnas åt jämställdhet och kvinnors historia. Massivt utrymme ägnar böckerna åt krigen med en koncentration på krigens förlopp, medan kvinnornas insatser och förhållanden under krigen i stort sett lämnas därhän. Några upplysningar om fredsrörelser förekommer inte. Lärarhandledningen till Människan genom tiderna har en omfattande kartavdelning som nästan helt ägnas åt gränsförändringar och den beledsagande texten handlar om krig. Kvinnors insatser och livsvillkor under krigen berörs ytterst litet. ägnar 12 sidor åt , medan den allmänna rösträttens genomförande förbigås. Läroplan och kursplaner följs inte De fyra läroböcker och den lärarhandledning som här tagits upp motsvarar ifråga om jämställdhet vare sig läroplanens föreskrifter, kursplanernas mål eller författarnas egna intentioner, givetvis förutsatt att de anser att kvinnor, deras insatser, förhållanden och rättigheter har samma värde som mäns. Medvetenheten om ett möjligt jämställdhetsperspektiv är låg; när ordet jämställdhet används gäller det på något undantag när enbart kvinnor. Framställningarna innehåller inga analyser av det samhälleliga förhållandet mellan kvinnor och män. Homosexualitet nämns i gymnasieboken genom tiderna enbart i samband med framställningen om . Möjligheten att åtminstone i det grekiska sammanhanget ta upp kvinnlig homosexualitet missar man genom att i textboken inte nämna vare sig eller Lesbos.1 historia har några meningar om homosexuellas ökade rättigheter i slutet av boken. Med fördel skulle denna historia ha kunnat behandlas åtminstone , när både sjukdoms- och kriminalstämpel till slut hävdes. En historieskrivning som skulle utgå från att kvinnor är likvärdiga med män, där kvinnor skulle studeras och framställas som tänkande, handlande, upplevande och skapande subjekt skulle få andra tyngdpunkter än dem som ges i de här behandlade läroböckerna. De historiska frågorna skulle gälla kvinnor i samma mån som män. Hur levde kvinnorna respektive männen? Vilka var kvinnors respektive mäns historiska villkor, också i förhållande till varandra och till barn? Hur påverkade de och påverkades av olika historiska skeenden och förändringar? Vilka verksamheter och verksamhetsområden var deras, gemensamma och var för sig? En sådan historieskrivning skulle också med nödvändighet medföra att mannen tematiseras och att manligheten problematiseras på samma sätt som kvinnan. I de läroböcker som här granskats är mannen, hans liv och verksamhet – utan att det på något sätt medvetandegörs – norm, huvudperson och styrande för urvalet och behandlingen av de samhällsområden som tas upp. Det framstår som ett oundgängligt krav, att detta förhållande medvetandegörs och diskuteras. En sådan problematisering av mannens ställning och verksamheter skulle leda till analyser om varför just vissa 1 I kartavsnittet i lärarhandledningen finns faktiskt följande fråga: Orden lesbisk, pergament och lakonisk har bildats efter tre namn som omnämns på kartan. Förklara bakgrunden!, Lärarhandledningen, s. 171. samhällsområden tenderar att tematiseras medan andra utelämnas, varför delar av produktionen beskrivs som manliga, fastän de inte är det, varför diskussioner om ideologi, politik, människovärde och demokratisering har en tendens att bara handla om mannen, varför mannens historiska frånvaro i väsentliga delar av produktion, hushåll och barn motsvaras av en frånvaro av dessa områden i läroböckerna, varför krigen bara tematiseras ur männens synpunkt, kort sagt vilka männen var och var de fanns i samhället under olika tider. En sådan analys och en sådan utgångspunkt skulle, som jag ser det, självklart leda till analyser av det samhälleliga förhållandet mellan kvinnor och män. Men också med de perspektiv som författarna säger sig vilja lägga, borde den historia som faktiskt behandlas i de här granskade böckerna grundläggande omarbetas till en annan och korrekt framtoning. Ur svensk och nordisk synvinkel bör det vara enkelt att åstadkomma. Det är inte bara så, att kvinno- och genushistorisk forskning har nått en omfattning och tagit fram kunskap och resultat som räcker långt i ett sådant företag. Det finns också goda förlagor att gå till, inte minst när det gäller den svenska historien , just det tidsavsnitt som visar anmärkningsvärda brister i de granskade böckerna. Ett exempel är en lärobok för universitetsbruk, Det svenska samhället 1720–2006. Böndernas och arbetarnas tid.2 Här är kvinnors liv och arbete – och barns – integrerade i framställningen, oavsett vilka delar av samhället det gäller. Kvinnorörelse, kvinnornas politiska genombrott och jämställdhetsfrågornas roll behandlas utförligt. Barn och ungdomar, flickor såväl som pojkar, finns kontinuerligt med. Boken kom i sin första upplaga . Den tänkbara invändningen, att författarna har ett betydligt större utrymme till förfogande än de här granskade läroböckerna faller på den integration av barns, kvinnors och mäns livsvillkor och arbete som kännetecknar framställningen i Det svenska samhället 1720–2006. Denna integration visar sig inte vara särskilt utrymmeskrävande. Det finns också mot den bakgrunden inte någon ursäkt för att fortsätta att ge ut historiska läromedel som förgäves försöker skyla en gammaldags manlig kanon och ett föråldrat forskningsläge med en och annan påsmetad notis om kvinnor. 2 , Det svenska samhället 1720–2006. Böndernas och arbetarnas tid. (2004). Kvinnors svenska historia finns populärvetenskapligt framställd i till exempel 2008. Avslutande reflektion om effekter på eleverna