sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Här nämns bland annat kontroll av kläder, hygien, sovtider, måltider och tid för lek och fritid.12 Dessutom upp- manades barnavårdsnämnden att särskilt iaktta och prata med varje enskilt barn och inte nöja sig med en allmän överblick: Det ligger ofta nära till hands att iakttaga barnen i ett barnhem snarare som en grupp än som skilda individer. [] En sådan allmän uppfattning får icke anses vara tillfyllest. Den kan för övrigt vara ganska missvisande. Även barnen i en anstalt skola naturligtvis betraktas och behandlas som skilda personligheter, vilka barnavårdsnämnden och dess ombud böra känna väl till var för sig.13 Den mest utförliga beskrivningen av hur tillsyn av barnavårdsanstalter borde gå till har återfunnits i den statliga utredningen på anstalt från 1965.14 I den utredningen finns en beskrivning av vad Social- styrelsen borde uppmärksamma när de skulle inspektera barna- vårdsanstalter. Det handlade bland annat om en omfattande genomgång av den materiella standarden på barnavårdsanstalten, och även innehållet och utförandet av verksamheten. Här ges en detaljerad uppräkning av att bland annat skulle kontrollera hygieniska för- hållanden, möblering, personalvillor, rådgivning. Dessutom anges att en stor del av inspektionen ägnas åt barnen.15 12Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 13Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 32. 14SOU 1965:55 , betänkande. 2, Barn på anstalt, , 1965, s.154. 15SOU 1965:55, s. 154. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun 8.1.4Hur ofta skulle tillsynsbesöken genomföras? Varken lag om samhällets barnavård, ändring av barnavårdslag, barnavårdslag samt den kungörelse om fosterbarnsvård som tillhör denna lag eller Socialtjänstlag (SoL) och (LVU) innehåller några bestämmelser om hur ofta placerade barn ska besökas för tillsyn. Istället har det varit upp till barnavårdsnämnden/socialnämnden att bestämma när tillsyn har behövts. 1945 formulerades detta så här: har att öva noggrann tillsyn över alla fosterhem inom kommunen i syfte att trygga, att fosterbarn komma i åtnjutande av tillfredsställande vård och uppfostran samt, i händelse av sjukdom, den särskilda vård, som omständigheterna påkalla. [] I den mån så finnes påkallat har nämnden att låta verkställa undersökning av förhållandena i fosterhem.16 1960 förespråkades oanmälda besök i fosterhem men lagen säger inte något om hur ofta dessa borde göras: För utövandet av tillsynen har fosterbarnsinspektören att i den omfattning, som med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall finnes påkallad, avlägga personliga besök i hemmet. Dylika besök böra äga rum även på tider, som ej i förväg tillkännagivits.17 Enligt LVU som trädde i kraft ska vård av unga som vårdas på grund av eget beteende omprövas var sjätte månad.18 Vid omprövning är det rimligt att anta att barnen ska besökas eller vidtalas. Men lag- texten ger inget stöd för att omprövningen förutsätter tillsyn i samband med omprövningen. Därför saknas det fortfarande i lagtext bestäm- melser om hur ofta tillsynsbesök borde göras. Även om lagstiftningen inte har konkretiserat hur ofta tillsyns- besök i fosterhem bör göras så har detta tagits upp i handböcker som riktat sig till barnavårdsnämnderna. Hur ofta besöken ska göras har inte varit självklart. I handboken sägs att för 1653 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 179 § Kungl. Maj:ts kungörelse (1960:594) om fosterbarnsvård. 185 § Lag (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun späda barn kan besök vara nödvändiga eller rent av : Att avgöra, när besök i ett fosterhem bör företagas, är ej alltid lätt. Det är icke sagt, att tillsyn bittida och sent är det rätta, stundom kan skäl föreligga att lämna hemmet någon tid utan inblandning, vid åter andra tillfällen kunna besök vara nödvändiga , ja , t.ex. när det är fråga om ett spätt eller klent barn.19 En genomgång av handboken visar att första gången minst två besök i fosterhem rekommenderas är i upp- lagan . Där står det: Omfattningen av besöken beror på omständigheterna, men besöken bör vara tätare ju yngre barnet är. Mindre än en gång bör under inga förhållanden besök göras.20 Rekommendationen att göra minst ett tillsynsbesök var sjätte månad kvarstår års upplaga av och barnen. I nästa upplaga, som kom ut , finns någon sådan rekom- mendation. En annan typ av handbok är Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor. Där finns ingen tydlig rekommendation om hur ofta tillsynsbesöken borde avläggas: Något visst antal besök per tidsenhet föreskrevs icke.21 Men det framhålls att besöken inte fick vara sällsynta om fosterbarnsinspektören skulle kunna göra sig förtrogen med barnets förhållanden såsom lagen föreskrev, samt att nyplacerade barn skulle besökas oftare och att barnavårds- nämndens första besök skulle ske inom en månad: Besök kan behövas göras oftare, då ett barn är nyplacerat i fosterhemmet, än då barnet vuxit in i fosterhemsmiljön. Det första besöket i foster- hemmet, efter det att barnet kommit dit, bör göras senast efter barnets ankomst. Där förhållandena i fosterhemmet befunnits vara goda och barnet är väl anpassat, kan besök göras i mindre utsträckning än i fosterhem, där i något avseende problem föreligger. Att besöken även i de fall, då inga särskilda problem förefinnes, icke skall vara alltför sällsynta följer av att fosterbarnsinspektören enligt 9 § 1 st. skall göra sig väl förtrogen med barnets förhållanden samt med uppmärksamhet följa dess utveckling.22 19Barkman & Jundell & Stéenhoff, Tillsyn över fosterbarnsvården, 1931, s. 20Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn, 3. uppl., , 1950, s. 231. 21Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor nr 137, Kungl. 1961, s. 44. 22Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor nr 137, Kungl. 1961, s. 44. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun När det gäller barnavårdsanstalterna var fler instanser än barna- vårdsnämnden inblandade i tillsynen. Hur ofta tillsynsbesök på barnavårdsanstalter skulle göras har dock inte framgått i handböck- erna. Men i den statliga utredningen på anstalt anges att skulle besöka varje barnhem en gång vartannat år.23 8.2Tillsyn i praktiken: intervjupersonernas minnen och arkivmaterial 8.2.1Intervjupersonernas uppgifter om tillsyn Utredningens material omfattar intervjuer med 404 personer som sammanlagt har varit placerade 1 846 gånger. Dessa gånger kallar vi för placeringsperioder. Vi har frågat vad intervjupersonerna minns av tillsyn från /socialtjänst under sina placerings- perioder. Det kan givetvis diskuteras huruvida intervjupersonerna haft möjlighet att minnas alla tillsynsbesök. Därför har vi inte frågat om antal tillsynsbesök utan mer intresserat oss för om intervjuper- sonerna alls har något minne av att någon från barnavårdsnämnd- en/besökte fosterhemmet eller institutionen. Givet- vis kan de som inte minns några tillsynsbesök ändå ha haft viss tillsyn. Representanter från eller socialtjänst kan ha besökt fosterhemmet eller institutionen utan att barnen visste om det eller tog intryck av det. Vi vill dock framhålla att det är anmärk- ningsvärt i sig om tillsynsbesöken gjorde så lite avtryck att intervjuper- sonerna inte kan erinra sig att någon frågade eller brydde sig om hur de hade det under placeringarna. Tabell 8.1 Intervjupersonernas uppgifter om tillsynsbesök under varje placeringsperiod Uppgifter om tillsyn saknas 23 SOU 1965:55, s. 154. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Endast för 300 placeringsperioder () har intervju- personerna kunnat bekräfta att tillsyn skedde. De flesta besök intervjupersonerna minns gjordes mycket sällan och inte alls med de intervaller som rekommenderades i handböckerna. För drygt hälften av placeringsperioderna saknas uppgifter om tillsyn. Det beror främst på att intervjupersonerna uttryckte att de saknat minnen från dessa placeringsperioder. En annan orsak är att intervjupersonerna inte har kunnat specificera sina uppgifter om hur tillsynen såg ut under enskilda placeringsperioder. har utredarna sammanfattat tillsynen i referaten på ett sätt som inte går att härleda till enskilda placeringsperioder. Av referat fram- går att vissa kontakter med den sociala barnavården förekom, men hon saknar minnen av dessa: har under sin barndom och uppväxt haft många kontakter med den sociala barnavården men har inga minnen av verklig tillsyn eller att tillsynspersonalen brydde sig om henne. Det värsta var, berättar , att alltid vara ensam och övergiven. Ur referat person 203, kvinna född . Att uppgifter om tillsyn saknas för de enskilda placeringsperi- oderna innebär alltså inte att det helt saknas information om hur intervjupersonerna har beskrivit tillsynen. Under 584 placeringsperioder () förekom ingen till- syn alls, enligt intervjupersonerna. En närmare granskning visar att av de 404 personer som ingår i denna delrapport har 79 uppgett att tillsyn inte förekom på någon av deras placeringar, eller att de inte kan minnas någon som helst tillsyn. Minst en femtedel av intervju- personerna saknar alltså helt erfarenheter och minnen av tillsyns- besök. Hur ofta, eller sällan, tillsynsbesöken skedde bör relateras till hur länge placeringsperioderna varade. De placeringsperioder där inter- vjupersonerna uppgett att ingen tillsyn förekom alls hade i allmän- het varat längre än . Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun SOU 2009:99 Varaktighet bland placeringsperioder där inga tillsynsbesök 1–2 år 2–5 år 5–10 år Anmärkning: Uppgifter om placeringsperiodens längd saknas för 80 av de 584 placerings- perioder där intervjupersonerna har uppgett att tillsyn aldrig gjordes. Därför baseras ovanstående tabell på 504 placeringsperioder. Särskilt anmärkningsvärt är att barn tycks ha varit placerade utan att något tillsynsbesök gjordes, som de kan erinra sig. 56 placeringsperioder varade och mer, och under den tids- rymden gjorde barnavårdsnämnden/inga besök, enligt intervjupersonerna. Som nämndes har 79 personer uppgett att någon tillsyn aldrig gjordes under någon av deras placeringar. De flesta av dem hade varit placerade på flera ställen, under flera år.24 Bo var placerad fem gånger under loppet av . De flesta pla- ceringsperioder varade : Bo berättar att det aldrig , på något ställe, förekom något tillsynsbesök. Ur referat person 417, man född . Många är de som helt saknar minnen av att någon från barnavårds- nämnden eller brydde sig om dem. som var placerad sex gånger under är en av dessa: minns inte ett enda ansikte från någon socialtjänst, hon säger att det är totalt blankt. Det fanns ingen tillsyn värd namnet. Det var ingen som pratade med henne. Ur referat person 286, kvinna född . 24 55 av dessa 79 personer hade varit placerade under minst två placeringsperioder. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Brister i den tillsyn som gjordes Drygt hälften av intervjupersonerna, 210 personer, har bekräftat att tillsyn skedde inom den sociala barna- vården även om långt ifrån alla deras placeringar besöktes. Endast ett fåtal intervjupersoner har berättat om regelbunden tillsyn. Det framkommer av intervjupersonernas berättelser att den tillsyn som gjordes har varit behäftad med många brister. Föranmälda och styrda tillsynsbesök Flera (59) personer har sagt att tillsynsbesöken var föranmälda. De vittnar om hur fosterhemmen har städats, barnen klätts upp och instruerats om vad de fick och inte fick säga till tillsynspersonalen. har berättat hur det kunde gå till : När det var inspektion gick det som en löpeld bland fosterfamiljerna i byarna. Då kom dockorna och leksakerna fram. När inspektionen var över åkte man ut i ladugården igen för att jobba. Ur referat person 175, kvinna född , resandefolket. De föranmälda besöken återkommer även i yngre intervjupersoners berättelser. har berättat hur det gick till i hennes och broderns fosterhem där de, enligt , blev slagna, kränkta och utnyttjade i arbete: När det gäller tillsynen ringde barnavårdsnämnden till fosterhemmet och förvarnade om besöken. Då skulle allt vara putsat och städat och fostermodern berättade för dem att allt var så bra och att och var så duktiga. Ur referat person 439, kvinna född . I fall dröjde det tills hon var omkring innan hon fick börja prata med barnavårdsnämndens representanter i enrum och först då kunde hon berätta hur det var i fosterhemmet. Ovanligt med enskilda samtal med barnet Samtal med barnen har framhållits som den viktigaste kompo- nenten i tillsynen som utredningen kartlägger. Detta visades i avsnittet om hur tillsynen borde gå till enligt lagstiftning och handböcker. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Många intervjupersoner (126) har berättat om tillsynsbesök där tillsynspersonalen inte talade enskilt med barnen. Det ledde till att barnen aldrig fick en chans att säga hur de hade det. I referat finns en sådan beskrivning: följde inte upp något, berättar . En gång gjorde de ett besök i fosterhemmet. Då satt de allihop tillsammans och vågade inte säga något om hur han hade det. Han var rädd för att komma till ett annat ställe som kanske skulle vara ändå värre. Ur referat person 247, man född . Flera intervjupersoner har sagt att tillsynspersonalen verkade mer intresserad av att prata och umgås med fosterföräldrarna eller insti- tutionspersonalen än med barnen. har berättat hur det gick till när barnavårdsnämnden skulle göra en inspektion på det barnhem där han bodde efter att anmälningar om vanvård kommit till barna- vårdsnämnden: Barnen blev uppklädda i söndagskläder och fick pomada i håret, berät- tar . Inspektören tillbringade tillsammans med före- ståndarinnan och träffade sedan barnen och frågade dem hur de hade det. Ur referat person 348, man född . I ett graverande fall har intervjupersonen uppgett att tillsynspersonalen drack alkohol med fosterföräldrarna under tillsynsbesöket. Myndigheter agerade inte trots kännedom om brister i vården En del intervjupersoner tog som barn själva kontakt med myndig- hetspersoner med anmälningsplikt för att få hjälp. Det kunde inne- bära att de berättade om vanvård för tillsynspersonal, kontaktade barnavårdsnämnden, eller berättade för en lärare eller skolsköter- ska. Andra har sagt att myndigheterna fick kännedom om brister i vården genom anmälningar som gjordes av omgivningen. Långt ifrån alla säger sig ha fått hjälp efter att myndigheterna fick känne- dom om förhållandena. 68 personer har berättat att myndigheterna inte agerade trots att de hade kännedom om brister i vården. De flesta som har vittnat om att de på detta sätt inte ha fått vanvården och sin berättelse tagen på allvar är kvinnor (44). har berättat att hon bodde några månader i ett foster- hem där hon fick sova på kallvinden, arbeta hårt i hushållet samt Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Hon försökte få hjälp både av sina föräldrar och av den sociala barnavården: Hon ringde regelbundet hem och till den sociala barnavården för att be om att bli flyttad från fosterhemmet men det var inte någon som kom och besökte henne för att reda ut hur hon hade det. Ur referat person 547, kvinna född . Först efter att pappa kommit på besök och sett hur Gun- behandlades i fosterhemmet, blev hon förflyttad. Flera personer har redogjort för den desperation som de kände när de berättade och inte blev trodda. är en av dem. Hen- nes berättelse innehåller grova sexuella övergrepp som begicks av fosterfadern . När hon polisanmälde våldtäkterna slutade det med att anmälde henne för förtal: Fostermodern klagade hos socialen att jag for med lögner. Då kom socialen till mig och sedan gjorde de en anmälan till polisen. Även socialen sa att jag skulle sluta ljuga. I stället för att bli trodd om våld- täkterna blev jag anklagad för förtal av socialen. [] Det är aldrig någon som pratat med mig. Det står bara hur dåligt min fostermor mår. Man lyssnade bara på de vuxna. Det står ingenstans något om mig, bara att jag ljuger och hittar på. Ur referat person 472, kvinna född , samiskt ursprung. Ytterligare två personer har likt berättat om att de blev hotade eller övertalade av myndigheter att ta tillbaka anmälningar om övergrepp. Dessutom har en handfull personer sagt att de inte fick något stöd från socialtjänst eller rättsväsende att föra sin talan om övergrepp. Flera intervjupersoner har uppgivit att omgivningen reagerade på missförhållandena. Anmälningar till den sociala barnavården gjordes av anhöriga, grannar och vänner till fosterfamiljerna. Ändå hände inget. I fall anmälde grannarna hans fosterföräldrar: berättar under intervjun att fosterfamiljen anmäldes för miss- förhållanden, främst på grund av alkoholvanorna, av grannarna. minns tillsynen av barnavården som passiv i samband med anmälningarna. Ingen pratade med honom om hur det var. Ur referat person 325, man född . Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Långsam och byråkratisk handläggning När den sociala barnavården faktiskt gjorde insatser efter att tjänste- männen hade fått kännedom om missförhållanden kunde det dröja innan barnen fick flytta. Exempel finns på intervjupersoner som uppger att de fick vänta upp till en månad på ett nytt hem. De berättar att de fick utstå fortsatt misshandel och kränkningar under den tiden. En av dessa intervjupersoner menar att detta var ett fruktansvärt svek från den ansvariga myndigheten som han plågas av. Ur referat person 152, man född , finsk. Det hände även, enligt några intervjupersoner, att barnavårds- nämnder bollade ärenden mellan sig och sade sig vara oförmögna att agera eftersom de inte hade placerat barnet. Mot bakgrund av att vistelsekommunen har varit ansvarig för fosterbarnsvården inom kommunen har sådana resonemang varit felaktiga fram till att Socialtjänstlagen trädde i kraft . Barn som var placerade av kommun var dock undantagna från denna tillsyn av vistelsekom- munen eftersom hade egna fosterbarnsinspektörer som skulle resa runt i landet. Byråkratin medverkade till att barnen inte fick den hjälp de behövde. , som var placerad i fosterhem i en norrländsk kommun, har berättat för utredningen att skolpersonal gjorde tre eller fyra anmälningar till barnavårdsnämnden: Men de svarade bara att de inte hade med ärende att göra efter- som hon var ett Stockholmsbarn. Ur referat person 369, kvinna född . Bland de berättelser som intervjupersonerna har lämnat finns även exempel på att kommuner har placerat barn i fosterhem som andra kommuner hade förflyttat barn ifrån. Detta kommenteras mer ingående i avsnittet om arkivmaterialets uppgifter om tillsynen. Att inte våga berätta Intervjupersonerna har påpekat att tillsynspersonal måste vara oer- hört lyhörd för att uppfatta signaler om missförhållanden. Även om tillsynspersonalen hade talat enskilt med barnen vid tillsynsbe- söken är det många som säger att de inte hade vågat berätta. fick tala med kvinnan från barnavårdsnämnden i enrum men vågade inte säga rakt ut hur det var i fosterhemmet: Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Hon minns att hon visade kvinnan sitt fotoalbum, med sin familj. Jag var väldigt maktlös. Albumet var mitt sätt att säga hur jag vantrivdes. Ur referat person 333, kvinna född . Flera intervjupersoner har uppgett att de blev direkt eller indirekt hotade inför eller under ett tillsynsbesök. Dessa hot beskrivs mer ingående under avsnittet om hot och hotfull situation. Hoten gjorde det i sig omöjligt för en del att berätta: Jag vet inte om jag hade vågat berätta om någon vuxen hade frågat. Jag var ju så hotad av honom. Det är svårt att veta . Jag blev ju hjärntvättad av honom. Jag tordes ju inte ens berätta för min mamma trots att jag då var långt ifrån honom. Ur referat person 50, kvinna född . Att det är viktigt att tillsynspersonalen använder bra metoder för att fråga hur barnen har det på sina placeringar framgick redan i handböcker . Det har visats i ett tidigare avsnitt. Inter- vjupersoner som utredningen har träffat har själva haft förslag på hur tillsynspersonalen bör agera. En person har gett följande råd: Dom ska inte försöka prata med barnen i samma miljö som dom bor i. Det ska vara en barnvänlig miljö. Man [tillsynspersonalen, vår anm] kan inte lita på vad fosterföräldrarna säger. Det finns ju en anledning för dem att förtiga sanningen. Ur referat person 130, man född på 1940- talet. Då myndigheterna kom till undsättning Utredningen har tagit emot några berättelser som ändå visar att barna- vårdsnämnd eller socialtjänst lyssnade på barnen och avbröt placeringar med vanvård. bodde i ett sommarhem där han blev utelåst. Han lyckades ringa till barnavårdsnämnden och berätta om incidenten. Vad som sedan hände beskrivs i hans referat: De trodde inte på detta så han bad dem komma. I samband med detta blev fosterfadern upprörd över de kompisar som har tagit med sig på gården och de hamnade i ett bråk. Fosterfadern ska ha sagt du ska inte släpa hit några kriminella typer hit. Fosterfadern ska precis till att slå då representanten från den sociala barnavården kom. Hon lät då bo hos några kamraters familjer . Ur referat person 487, man född . Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Ett annat exempel på att samhället till slut agerade har getts av som tillsammans med sin bror under var placerad i ett fosterhem där de utsattes för sexuella övergrepp och det vi har valt att kalla för bisarr vanvård. Tillsynsbesöken hade inte avslöjat någon vanvård eftersom barnen var förbjudna av fosterföräldrarna att säga något. Men i tonåren vågade berätta för en kurator hur det var i fosterhemmet. Då agerade myndigheterna: När gick på högstadiet berättade hon för en skolkurator vad hon var utsatt för. Kuratorn ringde som avbröt placeringen. Båda barnen hämtades på väg hem från skolan och behövde aldrig mer återvända. []Ingen av fosterföräldrarna anmäldes, eller åtalades. Ur referat person 159, kvinna född . Alla visste men ingen gjorde något Förutom att intervjupersonerna har gett beskrivningar av sällsynt och bristfällig tillsyn har många berättat att människor i lokalsam- hället kände till att de for illa, att de blev slagna och sämre behand- lade än andra barn, men att ingen gjorde något. Här är det inte bara myndigheterna som bär ansvar utan även omgivningen som inte rea- gerade. En intervjuperson har berättat att hela byn kände till hur hon blev behandlad men att det inte var någon som vågade anmäla. Alla var rädda för fosterfar. Fosterfadern hade varit polis men fick lämna sitt arbete på grund av alkoholmissbruk. Han satt dessutom själv med i socialnämnden. Ur referat person 260, kvinna född på 1940- talet. Ett annat exempel på en omgivning som inte reagerade har getts av som växte upp i ett frikyrkligt fosterhem . Han har beskrivit hur församlingen, där fosterfadern var pastor, blundade för vanvården. berättar att alla visste hur han hade det i familjen, att foster- fadern var våldsam, men att ingen reagerade. Skolkuratorn och skol- sköterskan visste, men ingen gjorde något. Det stannade alltid hos rektorn. Alla i och familjens omgivning var med i församlingen, eller var gifta med någon i församlingen. Ur referat person 282, man född . Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Vid sidan om de här personerna har flera vittnat om att deras foster- föräldrar hade en stark ställning i lokalsamhället där de var väl ansedda, välutbildade, en del satt med i barnavårdsnämnden eller social- nämnden. skedde grov misshandel och vanvård innanför fosterhemmets väggar. var placerad i en överklassfamilj där hon bland annat utsattes för sexuella övergrepp av fosterfadern: Det skulle nog ha varit väldigt svårt att i en utredning ha upptäckt honom. Det var en så fin fasad. Ur referat person 351, kvinna född .