sou · GYB328 · 2010-04-29 00:00:00 — Ämnena är kraftigt underdimensionerade inom lärarutbildningen och lärarstudenternas val är skeva i förhållande till arbetsmarknaden. Följden blir att betydligt färre lärare kommit ut med ämneskompetens i matematik, naturvetenskap och teknik än vad skolan behöver. Därför är det av stor vikt att den pågående reformen av lärarutbildningen får till effekt att många lärare med goda kunskaper i matematik, naturvetenskap, teknik och IKT fylls på i systemet. Detta behöver bevakas och stimuleras på olika sätt, vilket delegationen återkommer till i avsnitten 8.3.2, 8.3.4 och 9.2. Likaså tar delegationen i avsnitt 8.3.3 fasta på vikten av att verksamma lärare och studie- och yrkesvägledare får bättre kompetensutveckling på områdena än vad som är fallet . Detta är viktigt både för att förändra kompetensprofilen i lärarkåren så att fler blir behöriga, och för att kontinuerligt uppdatera kompetensen för att möta skolans och samhällets förändrade krav. 5.7.4Undervisningen förmår inte tillvarata elevernas intresse Som konstaterats i kapitel 4, är de allra flesta barn i grunden nyfikna och intresserade av matematik, naturvetenskap och teknik. Svenska elever har också många styrkor i sin inlärning såsom hög problemlösningsförmåga och gott självförtroende. Detta har den svenska skolan inte förmått tillvarata när det gäller matematik, naturvetenskap och teknik. I stället sjunker elevernas intresse med ökande ålder. Det är väsentligt att angripa grundorsakerna till detta. Undervisningen har en nyckelroll. Problemet här, menar delegationen, är inte brist på nyskapande metoder. Tvärtom pågår en förnyelsediskussion i hela , med god bäring även på svenska förhållanden. Många nya rön framkommer, och inte minst erbjuder IKT stora möjligheter att vitalisera undervisningen. Det är inte heller i första hand styrdokumenten som är konserverande. Om kursplanerna implementerades till fullo skulle undervisningen förmodligen både skapa intresse och höga kunskapsnivåer. Problemet är i stället att kedjan bryts på vägen, då alltför många lärare saknar kunskap om såväl styrdokument som nya undervisningsmetoder, och eleverna därför inte ser mål eller mening med undervisningen. Detta hänger dels samman med brister i lärarutbildningen, dels med brister i stödfunktionerna. Delegationen menar att det nu behövs betydligt mer samordning i frågorna, och lägger i avsnitt 8.3.5 fram förslag till en konkret satsning. 5.7.5Teknikämnet är särskilt eftersatt Slutligen finns anledning att särskilt lyfta situationen kring skolämnet teknik. Delegationen ser teknik som ett väsentligt kunskapsområde som alla medborgare behöver ha en orientering i. Teknikämnet, likaväl som exempelvis historieämnet, ska ge oss en förståelse för det samhälle vi lever i, hur vi har kommit hit och vart vi kan vara på väg. Det ska också, i analogi med skolans naturvetenskapliga ämnen, ge en grund och öppna möjligheter för de elever som senare vill välja en specialisering mot teknik. Det är mot den bakgrunden som delegationen med oro konstaterar att teknikämnet är kraftigt eftersatt. Detta yttrar sig på flera sätt. Medan de sjunkande kunskapsresultaten i matematik och naturvetenskap är väl dokumenterade, är kunskapsnivån i teknik till stor del ett outforskat territorium. Grundläggande jämförande data saknas kring elevers prestationer och värderingar, eftersom inga nationella utvärderingar har gjorts. Ämnet har en mycket svag ställning inom lärarutbildningen och det finns få lärare som har ämnesutbildning i teknik. I skolans organisation är ämnet ofta dolt bland de naturvetenskapliga ämnena och lågt prioriterat av skolledare och skolpolitiker. Teknikämnets identitet är inte tydlig vare sig för elever eller allmänhet. Enligt Teknikdelegationens undersökning gör niondeklassare inte någon koppling mellan teknikämnet i skolan och framtida högskoleutbildning och karriär. Sammantaget är detta en allvarlig situation för ett ämne som visserligen är nytt i jämförelse med matematik och de naturvetenskapliga ämnena, och som många föräldrar till dagens skolbarn inte kan relatera till, men som ändå har varit obligatoriskt på alla nivåer sedan 1980 års läroplan och haft en egen kursplan . Teknikdelegationen menar att det nu krävs en fullständig omstart så att ämnet blir jämställt med andra skolämnen. En möjlighet till detta som inte får gå förlorad är den pågående kursplanereformen och den kommande implementeringen, vilka delegationen kommenterar i avsnitt 9.6. Flera av förslagen i kapitel 8 är också av relevans för teknikämnet. Eftersom kompetensbehoven är mycket stora, bör teknikämnet exempelvis vara i fokus inom den riktade fortbildningssatsning för lärare som delegationen föreslår i 8.3.3. I Teknikdelegationens uppdrag har högskolan en huvudroll. Högskolan är den länk i utbildningskedjan som ska förmedla den spetskompetens inom matematik, naturvetenskap, teknik och IKT som samhället behöver. För detta krävs både att tillräckligt många väljer, och slutför, en högskoleutbildning inom dessa områden, och att utbildningskvaliteten lever upp till de krav som ett arbetsliv i förändring ställer. Högskolan måste vara ett öppet system. Den behöver både nå ut till alla de ungdomar som står inför valet att välja utbildning och karriär, och till den arbetsmarknad som utbildningarna förbereder för. står högskolans arbete med studentrekrytering och samverkan i fokus mer . Likaså är utbildningarnas innehåll och undervisningsformer föremål för kontinuerlig utveckling. Dessa frågor har stor bäring på Teknikdelegationens uppdrag och uppmärksammas nedan. En analys av den svenska högskolan bör starta med att den är målstyrd. Utöver de nationella regleringar som ges i högskolelagen och högskoleförordningen, har högskolorna relativt stort lokalt handlingsutrymme när det gäller organisation, resursfördelning och utbildningsplanering. I målstyrningen ingår att i efterhand utövar tillsyn, dvs. kontrollerar att lagar och regler följs, och utvärderar, dvs. Svenskt högskoleväsende kännetecknas också av att vara en sektor i omställning. Flera reformer som redan har genomförts respektive planeras kan kopplas till internationalisering. Ett viktigt exempel är revision av utbildnings- och examensstrukturen, då all utbildning delades in i grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå, där nivåerna bygger på varandra i en successiv stegring av lärandemålen. Denna omfattande reform var en del i anpassningen till den s.k. Bolognaprocessen, vars mål är ökad rörlighet, anställningsbarhet och konkurrenskraft.1 Även högskolans resurstilldelning och dess koppling till kvalitet har varit föremål för både diskussion och utredning. Det hittillsvarande systemet, där högskolornas finansiering beror på studentantal och studentprestationer, har fått kritik för att påverka kvaliteten negativt genom att exempelvis ge större incitament till att godkänna än att underkänna studenter.2 För att reformera systemet tillsatte regeringen en utredning, som la fram förslag kring hur resurssystemet skulle kunna bli mer kvalitetsinriktat.3 Utefter detta fick i uppdrag att utreda hur en ny typ av utvärderingssystem skulle utformas.4 lade regeringen fram en proposition som lägger fast detta. Modellen innebär att de lärosäten som bedöms ha särskilt hög kvalitet premieras genom att få ökade anslag. Kvalitetsgranskningarna ska baseras på studenternas självständiga arbeten, högskolornas självvärderingar samt alumnenkäter.5 En annan reformagenda som drivs av regeringen handlar om högskolans organisationsform. I den s.k. som presenterades föreslogs att de statliga högskolorna i stället för att som vara myndigheter, ska få en ny organisationsform kallad självständiga lärosäten. Detta är något som regeringen menar bör utredas vidare. I en proposition föreslås avregleringar av högskolornas interna organisation och av regelverket för läraranställningar inom ramen för nuvarande myndighetsform.6 Gemensamt för ovanstående reformer är att de betonar utbildningskvalitet och konkurrenskraft, och de ligger väl i linje med Teknikdelegationens uppdrag. I ett målstyrt system är det varje högskolas ansvar att förvalta dessa reformer och utveckla sina 1En annan internationaliseringsrelaterad reform är införandet av studieavgifter för utländska studenter. 2009/10:65. Konkurrera med kvalitet - studieavgifter för utländska studenter. Avser tredjelandsstudenter, dvs. studenter som inte är medborgare i en EU-stat, i en annan EES-stat eller i . 2Högskoleverket Rapport 2006:8 R, s. 11. Se även motsvarande resonemang kring lärarutbildningen och dess bristande anpassning till skolans behov. 3SOU 2007:81 Resurser för kvalitet. 4Högskoleverket Rapport 2009:25 R. 2009/10:139 Fokus på kunskap -kvalitet i den högre utbildningen. 2009/10:149 En akademi i tiden -ökad frihet för universitet och högskolor. utbildningar inklusive undervisningsmetoder. har det funnits nationella organ som stöttat sådan högskolepedagogisk utveckling7 men dessa är nedlagda. Med tanke på vidden av de förändringar som förestår, förefaller dagens stöd till pedagogisk utveckling underdimensionerat. Frågans relevans för matematik, naturvetenskap, teknik och IKT diskuteras i avsnitt 6.5. Studentrekrytering är en allt viktigare fråga för högskolan. Klart är att det för att tillräckligt många ungdomar ska intressera sig för att välja en utbildning och karriär inom matematik, naturvetenskap, teknik och IKT, krävs ett aktivt engagemang från högskolans sida. I grunden handlar det, som konstateras i kapitel 4, om att högskolan behöver ha en medvetenhet om de värderingar som styr ungdomarnas val och se över sin egen verksamhet i det ljuset. Det handlar också om vilket utbildningsutbud som högskolan erbjuder och hur själva övergången från gymnasieskolan fungerar. Dessa frågor problematiseras nedan. För den som står i begrepp att välja högskoleutbildning finns en uppsjö av alternativ. Det är möjligt att studera antingen för en yrkesexamen eller för en generell examen: kandidat, magister och master.8 Yrkesexamen är det vanligaste valet. Av sammanlagt 277 500 helårsstudenter under /08 fanns på utbildningsprogram som leder till yrkesexamen, på utbildningsprogram som leder till generell examen och på fristående kurser. Fördelat på ämnesområden återfanns den största gruppen helårsstudenter, , inom juridik och samhällskunskap. Teknik stod för och naturvetenskap för 11 procent.9 Av de yrkesexamina som ryms inom Teknikdelegationens uppdrag är civilingenjörsexamen störst. Civilingenjörsexamen ligger på avancerad nivå i examensstrukturen och kräver 300 högskolepoäng, 7Rådet för högre utbildning (1990-2005) och Myndigheten för Nätverk och Samarbete inom Högre Utbildning (2006-2008). 8Dessutom är det möjligt att läsa fristående kurser utan att samla ihop till en viss examen. 9Högskoleverket Rapport 2009:12 R, s. 31. Över huvud taget är civilingenjörsutbildningen den svenska högskolans näst största yrkesutbildning, efter lärarutbildningen. /09 påbörjade totalt 6 058 studenter en civilingenjörsutbildning. byggdes civilingenjörsutbildningen ut och antalet lärosäten med examensrätt ökade från sju till elva (se bilaga 5). Den som väl har bestämt sig för att läsa till civilingenjör har fortfarande många val kvar att göra. De flesta civilingenjörsutbildningar är uppbyggda så att studenterna väljer ett program, exempelvis maskinteknik, elektroteknik, informationsteknik, väg och vattenbyggnad, industriell ekonomi, teknisk fysik eller kemiteknik.10 I Verket för Högskoleservices sökandestatistik för återfinns omkring 140 olika sökbara ingångar till civilingenjörsprogram11 och i den utvärdering som publicerade granskades sammanlagt 97 program. Där noteras att redan det är ett stort antal, men till det kommer att programmen innehåller ett mycket stort antal inriktningar och andra former av valfrihet.12 I regel har programmet gemensamt upplägg och studenterna får därefter i ökande grad välja egna inriktningar och kurser. Även om de övergripande examensmålen är desamma, kan civilingenjörsutbildningar därför se olika ut beroende på var man studerar och vilka val man gör. Näst störst bland de yrkesexamina som berör delegationens arbete är högskoleingenjörsexamen. Denna är placerad på grundnivå i examensstrukturen och kräver 180 högskolepoäng, dvs. Högskoleingenjörsutbildning har funnits i högskolan , först som en tvåårig utbildning, och växte i omfattning framför allt . har sammanlagt 23 lärosäten rätt att utfärda högskoleingenjörsexamen (se bilaga 5). Högskoleingenjörsstudenterna är drygt hälften så många som civilingenjörsstudenterna: 3 276 nybörjare /09. Det nationella utbudet på högskoleingenjörsutbildningsprogram är vanskligt att överblicka, bl.a. eftersom utbildningsprogrammen förekommer under en mängd olika typer av titlar. Ofta innehåller programnamnen inte ordet högskoleingenjör utan heter i stället byggingenjör, elektroingenjör eller liknande. 10Det finns även en kombinationsutbildning som leder till civilingenjörsexamen och lärarexamen. Se kapitel 5 Skolan. 11Totalsiffran av program med ordet civilingenjör i titeln från listan på sökande till samtliga utbildningsprogram , se . Med ett fåtal undantag vänder sig programmen till nybörjare. 12Högskoleverket Rapport 2006:8 R, s. 49. 2003 gjorde en nationell utvärdering av högskoleingenjörsutbildningen granskades sammanlagt 192 program.13 Andra yrkesutbildningar som brukar räknas till området är arkitektutbildning med ca 270 nybörjare fördelade på fyra lärosäten, brandingenjörsutbildning med ca 90 nybörjare på två lärosäten, sjöingenjörsutbildning med 115 nybörjare på två lärosäten och sjökaptensutbildning med ca 180 nybörjare på två lärosäten. Därtill kommer ett flertal yrkesutbildningar som klassas till andra utbildningsfält men som innehåller stora delar naturvetenskap, exempelvis apotekarutbildning med ca 300 nybörjare fördelade på två lärosäten, receptarieutbildning med ca 250 nybörjare fördelade på sju lärosäten och biomedicinsk analytikerutbildning med ca 415 nybörjare fördelade på tolv lärosäten. Vidare finns vid en rad skogliga och lantbruksinriktade yrkesutbildningar med stort naturvetenskapligt innehåll, t.ex. agronomutbildning med ca 130 nybörjare och jägmästarutbildning med ca 90 nybörjare . Vid sidan av yrkesutbildningarna finns en mängd utbildningsprogram som leder till en generell examen inom områdena matematik, naturvetenskap, teknik eller IKT. För en blivande student kan det vara svårt att t.ex. skilja en högskoleingenjörsutbildning från en utbildning som leder till en kandidatexamen på teknikområdet. Visserligen är examensordningens formella krav på professions- och arbetslivsförankring betydligt högre på en yrkesutbildning än på en generell utbildning. Det hindrar dock inte att många generella utbildningar har stark näringslivsanknytning. Omvänt ger många högskole- och civilingenjörsutbildningar studenterna möjlighet att förutom en yrkesexamen även ta ut en generell examen, något som för övrigt blir allt vanligare.14 Utbildningsprogram som leder till en generell examen kan ha smala titlar, t.ex. kandidatprogram i digitala spel, men de kan också ha lika breda titlar som yrkesprogrammen, t.ex. datavetenskapligt kandidatprogram. Studenter kan också välja att i stället för att läsa på ett sammanhållet program själva kombinera fristående kurser till en generell examen. Det totala utbudet är stort. Bara på IKT-sidan fann en genomgång i projektet över 300 olika program och kurser.15 I samband med sina nationella utvärderingar i 13Högskoleverket Rapport 2003:20 R, s. 35. 14Bolognaprocessen med nivåindelningar enligt modellen 3+2+2 år kan sägas uppmuntra till generella examina, snarare än sammanhållna yrkesexamina. 15IVA 2008/09 PM, s. 21. identifierade följande antal större utbildningar inom området.16 Astronomi, fysik, hydrologi, meteorologi Miljövetenskap, miljöteknik, miljö- och hälsoskydd För den som är intresserad av att läsa naturvetenskap är det oftast utbildningsprogram som leder till en generell examen med huvudområde biologi, kemi, fysik, geovetenskap eller miljövetenskap som erbjuds. Det finns även breda naturvetenskapliga utbildningsprogram som antingen överlappar med teknik eller med andra vetenskapsområden såsom samhällsvetenskap och medicin. Ett exempel är miljövetenskap som ofta har inslag av samhällsplanering, politik och ekonomi. Många kemi- och biologiutbildningar har starka kopplingar till vård, farmaci och medicin. Utmärkande för det naturvetenskapliga utbildningsområdet är att en hög andel studenter, ca en av tre, fortsätter till forskarutbildning. Matematik har en särskild situation då det är ett av högskolans största områden räknat till antalet studenter registrerade på minst en kurs.17 Det är dock en minoritet av dessa som valt att specialisera sig på matematik, statistisk matematik eller beräkningsvetenskap. En stor andel av dem som läser matematik gör i stället detta i form av kurser i början av sin utbildning, t.ex. civil- eller högskoleingenjörsutbildning eller lärarutbildning. (Se avsnitt 5.5.2 angående lärarutbildningens matematik.) För ingenjörsutbildningarna utgör matematik en central del i hela utbildningen. Matematik har också en stor relevans för många delar inom samhällsvetenskap såsom ekonomi eller informatik. Teknikdelegationens uppdrag är inriktat på utbildningar på högskolenivå. Det betyder dock inte att den som slutfört 16Högskoleverket Rapport 2007:31 R, s. 99-100. Utvärderingarna omfattar huvudämnen som kan leda till minst kandidatexamen. Huvudämnena kan ingå i utbildningsprogram eller läsas som fristående kurser. (Begreppet huvudämne ersattes 2007 av begreppet huvudområde.) 17Se SOU 2004:97 Att lyfta matematiken - intresse, lärande, kompetens, s. 48-54 och , L. Matematik för fortsatta studier, s. 5-9. gymnasieskolan och är intresserad av t.ex. teknik endast har högskoleutbildning att välja på. finns i även en eftergymnasial utbildningsform som kallas yrkeshögskoleutbildning och som är en efterföljare på den tidigare kvalificerade yrkesutbildningen (KY). Denna ska svara på ett direkt behov hos arbetsmarknaden vilket gör att utbildningsutbudet kan variera beroende på var det råder arbetskraftsbrist. I det nuvarande utbudet finns yrkeshögskoleutbildning i såväl IT som bygg och lantbruk. Delegationen konstaterar att även om yrkeshögskoleutbildning ges på andra grunder och i andra former än yrkesutbildning på högskolan, är termerna snarlika. Det kan därför vara svårt för en blivande student att skilja dem åt. 6.3.2Vägledning och information om högskolan Utbudet på utbildning inom matematik, naturvetenskap, teknik och IKT är således både stort och växande. Därmed ökar rimligtvis även behovet av vägledning och information till blivande studenter. I avsnitt 5.6 konstaterar att högskoleutbildning i matematik, naturvetenskap, teknik och IKT inte har någon effektiv ingång i gymnasieskolans studie- och yrkesvägledning. Därmed är det i hög grad upp till den blivande studenten att självständigt söka information om utbildning och karriär. För detta finns en mängd källor. Alla utbildningsanordnare har hemsidor samt deltar i mässor och andra aktiviteter för att berätta om sina utbildningar. Vidare finns, framför allt på ingenjörs- och IKT-områdena, utbildningsguider som initierats av fackförbund och branschorganisationer i syfte att särskilt lyfta fram dessa sektorer.18 Dessutom har de nationella myndigheterna skräddarsydda webbplatser. Exempelvis har som täcker hela utbildningssystemet inklusive de eftergymnasiala utbildningsformerna, medan driver portalen som ger information om högskolestudier. När det gäller kopplingen mellan utbildning och arbetsmarknad har Arbetsförmedlingen särskilda webbplatser. 18 Se exempelvis databaser från Ingenjörer, (Fokus Framtid) och IT&Telekomföretagen inom (Välj IT). Det råder således ingen brist på information. Snarare tycker många ungdomar att det råder ett överskott, och har svårt att skilja mellan information och marknadsföring i dessa sammanhang.19 När det gäller studentrekrytering handlar den ena sidan av myntet om vad högskolan kan erbjuda, och ifall de blivande studenterna finner utbildningsutbudet tilltalande och överskådligt. Den andra sidan handlar om vad de nya studenterna sedan för med sig till högskolan i form av förkunskaper. Avgörande i det sammanhanget är hur övergången mellan gymnasieskolan och högskolan fungerar. Här konstaterar att det finns brister. Frågan om studenternas förkunskaper har framför allt diskuterats inom matematiken.20 Bland annat har de tekniska högskolorna, som gör diagnostiska prov för att mäta kunskapsnivåer på nya studenter, observerat hur kunskapsnivåerna förändrats . Analyser av provresultaten visar att studenternas resultat försämrats successivt och att en särskilt stor nedgång skedde runt år 2000.21 Här finns således en tidsmässig koppling till den sjunkande efterfrågan och därmed sjunkande antagningskraven, vilket gjorde att fler studenter kom in på utbildningar som de saknade förutsättningar för. I en analys konstaterar att det främst är spridningen i kunskapsnivåer som ökat. rekryteras många studenter som har höga gymnasiebetyg i bagaget och dessa klarar i regel utbildningarna bra, men rekryteras även studenter med endast betyget godkänt och dessa får ofta stora problem. Dessutom visar analyser av de diagnostiska proven att resultaten har försämrats inom samliga grupper, även MVG-gruppen. För högskolan har de försämrade förkunskapsnivåerna inneburit att man behövt satsa mer på stöd till studenterna och anpassning av undervisningen. Flera utvärderingar har identifierat bristande förkunskaper som ett hot mot utbildningskvaliteten på högskolan.22 En genomgående slutsats från de studier som gjorts, är att gymnasieskolan och högskolan har utvecklats i olika riktning och 19SOU 2008:69 Välja fritt och välja rätt, s. 16-17, s. 34. 20Se 2009:16 R, , H. & , L. Gymnasieskolans mål och högskolans förväntningar, , B. Förkunskapsproblem i matematik?. 21Tengstrand, A. Regeringens satsning på matematik 2006-2008, s. 5. 22Högskoleverket 2009:16 R, s. 30-32. har delvis olika mål. Därför kan dilemmat också vara att studenternas kunskaper har förändrats, dvs. inte enbart att de har försämrats. Medan kursplaner och undervisning i och gymnasieskolans matematik har förändrats mycket , har högskolans diagnostiska prov, och därmed dess förväntningar på studenterna, varit relativt konstanta. och identifierar dels ett stoffgap, ett antal stoffområden som traditionellt förutsätts som förkunskaper vid universitet och högskolor, men som inte kan sägas ingå i gymnasieskolans kursmål, dels en kulturklyfta, dvs. en diskrepans mellan gymnasiet och högskolan i synen på vad som konstituerar matematiskt kunnande23. Detta är ett av flera skäl till att gymnasieskolan och högskolan behöver arenor för möten och diskussion kring kunskapsnivåer och undervisningsmetoder (se förslag i 8.5.1). Matchningsproblematiken diskuteras även utanför matematiken. Goda förkunskaper i fysik betonas till exempel inom ingenjörsutbildning, vilket också speglas i högskolans behörighetskrav. Mindre utredd är frågan om vilken teknikvetenskaplig grund studenterna bör ha med sig från gymnasieskolan. Som det ser ut är länken mellan skolämnet teknik och teknisk utbildning på högskolenivå svag.24 I projektet identifieras detta som ett problem och en etablering av teknikvetenskap i utbildningen, med en tydlig progression från teknikvetenskaplig orientering i de lägre årskurserna, via en fördjupning och vidare in i det kommande teknikprogrammet25 föreslås. Ett tillfälle till förändring finns inom ramen för arbetet med en reformerad gymnasieskola, och de förändringar av behörighetssystemet som förväntas följa. Delegationen kommenterar detta särskilt i avsnitt 3.4.1, 9.4 och 9.5. Flera utvecklingsprojekt verkar för att underlätta övergången mellan gymnasieskolan och högskolan. ansvarar Nationellt NCM) för satsningen . Inom ramen för denna har bl.a. en webbaserad överbryggningskurs utvecklats och en rad nationella och lokala möten anordnats och uppmuntrats.