sou · GXB387d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Kammarrätten fann att kommunen hade ett berättigat intresse av att bevaka de personer som uppehöll sig vid bubbelpoolen samt att kommunen hade vidtagit de övriga ordningsbefrämjande åtgärder som kunde anse ekonomiskt försvarbara. Även om ett badhus är en sådan plats där den enskildes integritetsintresse bör tillmätas stor vikt försvagades integritets- intresset i detta fall, enligt kammarrätten, av att de enskilda som skulle utsättas för övervakningen var de som riskerar att drabbas av de ordningsstörningar som övervakningen syftar till att motverka. Kammarrätten konstaterade också att det fanns möjlighet för badgästerna att välja att nyttja en bubbelpool som inte var kameraövervakad. Vid en samlad bedömning fann kammarrätten således att intresset för övervakning vägde tyngre än intrånget i de enskildas personliga integritet och biföll kommunens överklagande. (Kammarrättens mål nr 1206-04). Tillstånd har beviljats till kameraövervakning av en rastplats i . Tillståndet medgav rätt att spela in bilder . i beviljade i beslut Region tillstånd till allmän kameraövervakning av Rastplats . Justitiekanslern överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade att ansökan skulle avslås. Länsrätten konstaterade inledningsvis att de besökare som besökte rastplatsen fick anses ha ett påtagligt intresse av att inte bli utsatta för kameraövervakning. Enligt länsrätten kunde inte den anmälningsstatistik, som hade åberopats i målet, ligga till grund för att anse att Snapparps rastplats var en särskilt brottsutsatt plats. Vidare konstaterade länsrätten att det inte hade gjorts någon utvärdering av ett tidigare tillstånd till kameraövervakning av rastplatsen. Länsrätten fann inte att visat att intresset av kameraövervakning av rastplatsen övervägde integritetsintresset och biföll överklagandet. överklagade domen till Kammarrätten i och yrkade att ansökan om tillstånd till kameraövervakning skulle bifallas. Kammarrätten konstaterade att övervakningen var avsedd att ske dygnet runt, men att bilder skulle spelas in endast . Bilderna skulle sparas på en hårddisk med en lagringstid . Av utredningen i målet framgick att det inte hade förekommit några anmälda incidenter då rastplatsen hade varit kameraövervakad . Resultatet hade blivit detsamma för rastplatsen då den kameraövervakades. Enligt kammarrätten kunde det således antas att kameraövervakning hade en viss brottsförebyggande effekt. Vidare hade redogjort för andra säkerhetshöjande åtgärder som hade vidtagits på rastplatser längs med . Kammarrätten fann att det ur brottsförebyggande synvinkel fanns ett övervakningsintresse och att detta övervägde det intrång i de enskildas personliga integritet som övervakningen innebar. (Kammarrättens mål nr 4959-07). Tillstånd har beviljats till kameraövervakning av en rastplats i . Tillståndet medgav rätt att spela in bilder . i beviljade i beslut Region tillstånd till allmän kameraövervakning av , E6, i kommun . Tillståndet innefattade rätt att spela in bilder. Justitiekanslern överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade att ansökan skulle avslås. Länsrätten konstaterade inledningsvis att bakgrunden till övervakningen var att det blivit vanligare med rån vid vägar och att Rastplatsen varit särskilt drabbad vad gällde brott mot husbilar. hade förklarat att rånen minskat sedan en övervakningskamera installerats på rastplatsen, men att antalet incidenter ökat igen när kameraövervakningen upphörde. hade också genom att beskära träd och buskar samt förbättra belysningen försökt att förebygga brott. Länsrätten fann att det fanns ett övervakningsintresse. Mot bakgrund av att övervakningen skedde och att tydlig skyltning om övervakningen förekom ansåg länsrätten att övervakningen endast i begränsad omfattning kunde anses inkräkta på den personliga integriteten. Länsrätten avslog överklagandet. Justitiekanslern överklagade domen till Kammarrätten i och yrkade att kammarrätten skulle avslå ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning. Justitiekanslern anförde att det inträffat fem incidenter vid den aktuella rastplatsen och att det saknades uppgift om vilken slags incidenter det var fråga om. Enbart den utredningen gav, enligt Justitiekanslern, inte tillräckligt underlag för slutsatsen att brottsligheten på rastplatsen var så omfattande att kamera- övervakning skulle beviljas. Vad Justitiekanslern anfört föranledde inte kammarrätten att göra någon annan bedömning än länsrätten. (Kammarrättens mål nr 3027-08). Tillstånd till kameraövervakning i ett parkeringsgarage har även omfattat övervakning av registreringsnummer på in- och utpasserande bilar. i beviljade i beslut (bolaget) tillstånd till allmän kameraövervakning med tolv övervakningskameror i en parkeringsanläggning vid i . I samma beslut avslogs bolagets ansökan om övervakning från två kameror (13 och 14) som skulle övervaka registreringsnummer på samtliga in- och utpasserande bilar. överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade tillstånd till kameraövervakning även från kameror 13 och 14. Länsrätten konstaterade inledningsvis att ett parkeringshus i normalfallet får anses utgöra en plats där hänsynen till enskildas personliga integritet inte gör sig gällande med samma styrka som beträffande många andra ställen. Integritetsintresset försvagades också av att de enskilda som kunde komma att övervakas var de som riskerade att drabbas av den brottslighet som bolaget ville vidta åtgärder emot. Därefter anmärkte länsrätten att de tolv kameror som bolaget hade tillstånd till gav möjlighet till en övergripande övervakning av garaget. Tre av kamerorna var placerade så att de övervakade in- och utfart samt gång, dörr och port. De primära syftet med kamerorna 13 och 14 hade angetts vara avläsning av registreringsnummer för koppling till parkeringssystemets abonnemangsregister och inrespektive utfartsbiljett. Vid detta förhållande, och särskilt med beaktande av att kamerorna var placerade och riktade så att personövervakning kunde ske, fann länsrätten att utredningen inte kunde anses ge stöd för att övervakningsintresset vägde tyngre än integritetsintresset beträffande dessa kameror. Länsrätten avslog överklagandet. Bolaget överklagade domen till Kammarrätten i och yrkade att bolaget skulle medges tillstånd till kameraövervakning från kamerorna 13 och 14 i parkeringshuset. Mot bakgrund av bolagets uppgifter fann kammarrätten att det i parkeringsanläggningen förekom brottslighet i sådan omfattning att var fråga om en särskilt brottsutsatt plats. Regeringsrätten i RÅ 2001 ref. 39 uttalat att ett parkeringshus i normalfallet får anses utgöra en plats där hänsynen till den enskildes integritet inte gör sig gällande med samma styrka som beträffande många andra lokaliteter. Vid en samlad bedömning fann kammarrätten att övervakningsintresset vägde över den enskildes intresse av att inte bli övervakad i förevarande fall. Kammarrätten biföll överklagandet och förklarade, med ändring av länsrättens dom och beslut att bolaget skulle meddelas tillstånd att använda övervakningskamerorna 13 och 14 i enlighet med ansökan. (Kammarrättens mål nr 4441-08). har förelagts att avlägsna s.k. webbkameror. () hade monterat upp kameror i , och . WÅAB hade inte ansökt om tillstånd till kamerorna. Kamerorna förmedlade stillbilder i färg med jämna intervall till bolagets hemsida på Internet som kamerornas blickomfång regelbundet ändrades. i förelade i beslut WÅAB att avlägsna de övervakningskameror som fanns uppmonterade på , i och på . WÅAB överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade att beslut om föreläggande skulle upphävas. Länsrätten konstaterade inledningsvis att de aktuella kamerorna var riktade mot områden dit allmänheten har tillträde samt att kamerorna föll under begreppet TV-kameror. Vad gällde frågan om kamerorna kunde användas för personövervakning anmärkte länsrätten att det förhållande att WÅAB uppgett att syftet med övervakningen inte var personövervakning inte kunde tillmätas någon betydelse. Av utredningen i målet framgick att kamerorna i och förmedlade bilder på vilka det gick att urskilja människor. Av bilderna gick det att urskilja personers klädsel och kroppskonstitution samt andra personliga egenskaper. Mot bakgrund härav ansåg länsrätten att de kameror som var uppsatta i och kunde användas för personövervakning och, att det krävdes tillstånd till dem. Bolagets överklagande avslog därför i denna del. Vad gällde den kamera som var uppmonterad i ansåg länsrätten att dess blickomfång inte var sådant att enskilda kunde iakttas på ett sådant sätt att de Kameran kunde därför inte anses vara en övervakningskamera i lagens mening och dess användande var inte tillståndspliktigt. Överklagandet bifölls därför i denna del. överklagade domen till Kammarrätten i och yrkade att kammarrätten skulle upphäva beslut. Kammarrätten gjorde ingen annan bedömning än länsrätten och avslog överklagandet. (Kammarrättens mål nr 6613-07). har inte beviljats tillstånd till kameraövervakning av gränsövergångar. ansökte om kameraövervakning med rätt att behandla och bevara bilder dels från sju kameror vid de fasta gränsövergångarna till , dels från mobil kamerautrustning vid vintervägarna över Torne- Muoni- och Könkämäälv. Motivet till övervakningen angavs vara att förhindra organiserad ekonomisk brottslighet i form av införsel av brännolja, alkohol, tobak och narkotika. Det angavs vidare att tullpersonal blivit hotade och trakasserade i samband med punktskattekontroller. Mot bakgrund av vad uppgivit om omfattande illegal införsel av varor över den finsk-svenska gränsen lämnade i tillstånd till de fasta kamerorna. Begäran om tillstånd till mobil övervakning av isvägar avslogs. konstaterade att platsen för dessa vägar kunde variera . Eftersom inte redovisat vilka områden som skulle komma att övervakas ansåg inte att det var möjligt att bedöma om övervakningsintresset övervägde integritetsintresset. kommun överklagade beslutet till Länsrätten i . Kommunen menade att kameraövervakningen skulle strida mot integritetsintresset för dem som passerar landsgränserna. Länsrätten, som konstaterade att inte hade presenterat något material för att de platser som skulle övervakas var särskilt brottsutsatta, fann att intresset av övervakning inte skulle överväga det intrång i de enskildas personliga integritet som kameraövervakning skulle innebära. Kommunens överklagande bifölls. överklagade länsrättens beslut till Kammarrätten i . Kammarrätten konstaterade att inte hade presenterat något underlag eller konkreta uppgifter till stöd för att de aktuella gränspassagerna skulle vara särskilt brottsutsatta. I målet hade anförts att många familjer i gränsområdet har sina ursprung i båda länderna och hänsynen till den enskildes personliga integritet gjorde sig, enligt kammarrättens bedömning, gällande med större styrka i detta område än vad som möjligen kan vara fallet vid andra gränsövergångar. Vidare var det fråga om kameraövervakning av en plats där övervakningen inte syftar till att bereda den enskilde trygghet utan att i första hand synes ha som ändamål att tillvarata statens intressen enligt punktskattelagstiftningen m.m. Under sådana förhållanden menade kammarrätten att integritetsintresset måste tillmätas stor vikt och det motstående övervakningsintresset måste vara betydande för att tillstånd ska kunna meddelas. Kammarrätten konstaterade att inte hade åberopat att det vidtagits några andra säkerhets- eller förebyggande åtgärder och fann att inte visat att intresset av kameraövervakning vägde tyngre än det intrång i de enskildas personliga integritet som användningen av övervakningskameror skulle innebära. Kammarrätten avslog överklagandet. överklagade och yrkade att Regeringsrätten skulle undanröja kammarrättens dom och fastställa beslut. Regeringsrätten konstaterade att det fanns ett behov av kameraövervakning för att förebygga den aktuella brottsligheten. Det hade inte framkommit att det fanns alternativa åtgärder som var lika effektiva som kameraövervakning. Vidare fann Regeringsrätten att övervakningsintresset övervägde integritetsintresset. tillstånd hade emellertid löpt ut, varför Regeringsrätten avskrev målet. (Regeringsrättens mål nr 2983-05, RÅ 2009 ref 9). Danska ambassadens tillstånd till allmän kameraövervakning har inte begränsats . Genom beslut beviljade i Danska ambassaden tillstånd till allmän kameraövervakning. Ändamålet med övervakningen var att höja ambassadens säkerhet mot angrepp och skadegörelse. begränsade inte tillståndet . Justitiekanslern överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade att ambassadens tillstånd till allmän kameraövervakning skulle begränsas att gälla till och med . Justitiekanslern pekade på att ambassaden var centralt belägen i där det förekom omfattande gångtrafik. Enligt Justitiekanslern torde hotbilden vara av övergående natur varför tillståndet borde begränsas i tiden. I målet var ostridigt att Danska ambassaden skulle beviljas tillstånd till allmän kameraövervakning. Frågan var endast om tillståndet skulle begräsas . Länsrätten fann att det var svårt att tidsmässigt ange när behovet av kameraövervakning kan anses upphöra. Med beaktande därav samt av att utövar tillsyn och vid förändringar kan återkalla ett tillstånd, fann länsrätten inte skäl att tidsbegränsa ambassadens tillstånd. Länsrätten avslog överklagandet. Justitiekanslern överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i och yrkade att ambassadens tillstånd till allmän kameraövervakning skulle begränsas i tiden, att i första hand gälla till och med och i andra hand till och med . Kammarrätten gjorde samma bedömning som länsrätten och avslog överklagandet. Länsrättens dom stod alltså fast. (Kammarrättens mål nr 303-07). Kamera till porttelefon har inte ansetts fjärrmanövrerad. I beslut beviljade i (bolaget) tillstånd att använda övervakningskameror vid två flerbostadshus i . Kamerorna var monterade på en vägg över marken och var en del av porttelefonen. Kamerorna övervakade entrén och aktiverades när någon tryckte på en knapp för att ringa på en hyresgästs porttelefon. Den person som ringt syntes på en dataskärm i hyresgästens lägenhet. Kameraövervakningen avslutades automatiskt . Tillståndet innefattade rätt att avlyssna ljud i samband med användning av kameran, men inte att ta upp ljud eller spela in bilder. Justitiekanslern överklagade besluten till Länsrätten i och yrkade att länsrätten med ändring av beslut skulle avslå bolagets ansökan. Länsrätten fann att integritetsintresset måste anses väga över övervakningsintresset varför överklagandet bifölls. Bolaget överklagade domen till Kammarrätten i och yrkade att kammarrätten med ändring av länsrättens dom skulle fastsälla beslut om tillstånd till allmän kameraövervakning. Kammarrätten konstaterade att den tekniska utform- ningen av de aktuella bildporttelefonerna var sådan att kameran för sin funktion förutsatte att den som har ärende i fastigheten aktivt startade kameran för att ringa på den boendes ringklocka Enligt kammarrätten var kamerorna således inte fjärrmanövrerade och omfattades därför inte av lagen om allmän kameraövervakning. Kammarrätten undanröjde underinstanserna avgöranden och avvisade bolagets ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning. (Kammarrättens mål nr 8075-08 och 8077-08). Domen är överklagad och handläggs i Regeringsrätten. AB har medgetts tillstånd att kameraövervaka in- och utgångar samt kassaområdet i en bingohall. i beslutade att bevilja AB tillstånd att använda två övervakningskameror vid i . Kamerorna övervakade penningförvaringen i bolagets kassaregister vid kassalinjen. avslog Svenska Spels ansökan beträffande sex kameror som skulle övervaka in- och utgången samt kassaområdet (kamera 2,3, 6, 8 och 9). AB överklagade beslutet till Länsrätten i . Länsrätten påpekade att en bingohall är en plats som är avsedd att användas för människors nöje och rekreation och att integritetsintresset därför gjorde sig starkt gällande. Enligt länsrätten hade inte AB visat att intresset av att förebygga brott var så starkt att det övervägde den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Länsrätten avslog överklagandet. AB överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i och yrkade att kammarrätten skulle bevilja bolaget tillstånd till allmän kameraövervakning med ytterligare fem kameror. Kammarrätten menade att det förelåg vissa likheter mellan en bingohall och en butik på så sätt att många bingohallar har en stor kontanthantering. Av utredningen i målet framgick också att bingohallar på olika platser i landet varit utsatta för grova rån. Kammarrätten fann att det förelåg ett övervakningsintresse av bingohallar med stor kontanthantering som kunde liknas med ett sådant objektivt intresse av kameraövervakning av platser som butiker. Det framgick att det var fråga om en stor kontanthantering i den aktuella bingohallen och att det under hade inträffat tre brottsliga händelser, varav ett grovt rån. integritetsintresset konstaterade kammarrätten att det, som länsrätten påpekat, var fråga om en plats där integritetsintresset gjorde sig starkt gällande. Vad gällde övervakning av ingångarna pågick övervakningen endast under den relativt korta stund som en person gick in eller ut genom entrén, vilket fick anses innebära ett måttligt intrång. Vid kassorna övervakades enskilda under . Kammarrätten konstaterade att de enskilda, vars integritetsintresse riskerade att inskränkas var samma personer som riskerade att utsättas för de brott som övervakningen syftade till att motverka. Vid avvägningen mellan övervakningsbehovet och integritetsintresset fann kammarrätten att behovet av kameraövervakning vägde tyngre än det ingrepp i den enskildes integritet som övervakningen innebar. Kammarrätten biföll överklagandet och överlämnade ärendet till för medgivande av tillstånd till kameraövervakning även avseende kamera 2, 3, 6, 8 och 9. (Kammarrättens mål nr 3211-08). har beviljats tillstånd till allmän kameraövervakning med bildinspelning av områden i och utanför terminalbyggnaden samt områden för buss- och taxiuppställning och korttidsparkering på . Kameraövervakning av restaurang, bar, gränspolisens reception och rökruta har inte medgetts. i meddelade i beslut i tillstånd till kameraövervakning på , med rätt att spela in och bevara bilder från bevakning i terminalbyggnaden, vid entréerna till terminalbyggnaden samt områden utanför terminalbyggnaden. Tillståndet avsåg övervakningskameror som tog ansiktsbilder vid ingången till restaurangen (kamera 2), övervakade hela restaurangen, delvis in i baren i avgångshallen (kamera 3), bussuppställning för ankommande och avresande, korttidsuppställning för av- och påstigande (kamera 10), taxiuppställning, korttidsuppställning för ankommande och avresande passagerare, rökrutan (kamera 11), hela allmänna utrymmet vid gränspolisens receptionsområde och entré för utfärdande av tillfälligt pass m.m. (kamera 12), entréerna till terminalbyggnaden där ansiktsbilder skulle att tas (kamerorna 13–15) samt övervakade ett större område utanför terminalbyggnaden med syfte att ta upp bilder på registreringsskyltar på inkommande fordonstrafik (kamera 16). Ändamålet med kameraövervakningen var enligt ansökan att utgöra en väsentlig del i den polisiära bevakningen mot terrorangrepp och som stöd vid operativa insatser. Behovet angavs vidare vara att förebygga, beivra och utreda vissa allvarliga brott samt att hantera större olyckor, anförde vidare att det i den dagliga polisverksamheten fanns ett nödvändigt behov av kameraövervakning med anledning av trafficing, människosmuggling, varusmuggling, illegal invandring, stölder, brott och kontroll av person/fordon. Slutligen framhöll polismyndigheten att det fanns ett behov av kameraövervakning ur ett arbetsmiljö- och arbetsskyddsperspektiv vid pass- och säkerhetskontrollarbetet och ett särskilt skyddsbehov vid ensamarbete t.ex. när provisoriska pass utfärdas. I tillståndsbeslutet angavs att avlyssning och upptagning av ljud inte fick ske. Justitiekanslern överklagade beslutet till Länsrätten i och yrkade att polismyndighetens ansökan skulle avslås beträffande kamerorna 3, 10–11 och 13–16 i sin helhet, att kamera 2 skulle avslås till den del kameran skulle ta ansiktsbilder av personer som gick in i restaurangen samt del av restaurangen. Beträffande kamera 12 yrkade Justitiekanslern i första hand att tillstånd till allmän kameraövervakning skulle avslås och i andra hand att övervakningen i receptionsområdet och entrén skulle begränsas till att gälla endast efter kontorstid då ingen passverksamhet bedrevs och i samband med att ett eventuellt överfallslarm aktiverades. Länsrätten konstaterade att det ligger i resenärens eget intresse att en hög säkerhet upprätthålls på flygplatsen. Skyddsintresset för den personliga integriteten får därmed anses vara lägre på än vad som gäller offentliga platser som gator och torg. Denna, ur integritetssynpunkt, restriktiva linje borde omfatta hela terminalbyggnaden, entréerna samt området utanför terminalbyggnaden. Vad gäller restaurangdelen ansågs integritetsskyddet göra sig gällande i något högre grad. Restaurangen på kunde emellertid inte, enligt länsrätten, jämställas med en ordinär restaurang, då den inte framstår som tillgänglig för matgäster som inte befinner sig på flygplatsen som ett led i ett resande. Av utredningen framgick att människosmuggling och annan brottslighet på hade ökat . fick flygplatsen motta ett bombhot, vilket av polismyndigheten bedömdes som allvarligt. Länsrätten fann det mot denna bakgrund visat att brottens särskilda beskaffenhet på var av ytterst allvarlig art och omfattning. Av vad polismyndigheten anfört framgick vidare att kameraövervakning med bildinspelning var avsedd som ett komplement till andra omfattande säkerhetsåtgärder, och således inte ersatte andra tillgängliga åtgärder som skulle innebära mindre intrång i den personliga integriteten. Mot bakgrund av det stora antal allvarliga brott som begås på flygplatsen, i synnerhet i form av människosmuggling, samt med hänsyn till att kameraövervakningen utgör ett effektivt komplement till de spaningsinsatser som redan görs, fann länsrätten att det förelåg ett befogat övervakningsintresse på och att detta intresse – såvitt avsåg kamerorna 2, 3, 10, 11, 13, 14, 15 och 16 – vägde tyngre än de enskildas intresse av att sådan övervakning inte sker. Länsrätten fann således att överklagandet skulle avslås i dessa delar. Vad gällde den övervakningskamera som skulle bevaka gränspolisens receptionsområde och entré för utfärdande av tillfälligt pass m.m. (kamera 12), hade behovet påkallats utifrån ett arbetsskyddsperspektiv i syfte att främst förebygga framtida brott i form av hot och våld mot ensamarbetande personal. Ändamålet med denna övervakningskamera var således inte tänkt att fungera som ett led i de spaningsinsatser som var fallet med övriga övervakningskameror. I målet hade inte framkommit att brottsligheten inom gränspolisens receptionsområde och entré var av sådan allvarlig art och omfattning som krävs. Vidare konstaterades att andra åtgärder, såsom utökad bevakningsinsats och överfallslarm skulle kunna förebygga den typ av brottslighet som förekom vid gränspolisens receptionsområde och entré. Länsrätten fann att polismyndighetens intresse av en sådan övervakning – trots den ringa integritetsrisken – inte vägde tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Länsrätten avslog överklagandet i de delar det avsåg kamerorna 2–3, 10–11 och 13–16 samt biföll, med ändring av beslut, överklagandet avseende kamera 12. Ärendet överlämnades till för erforderlig handläggning. Justitiekanslern överklagade länsrättens dom och yrkade att Kammarrätten i , med ändring av länsrättens dom, skulle avslå i ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning vid avseende kamerorna 3, 10–11 och 13–16 samt kamera 2 till den del kameran skulle ta ansiktsbilder av personer som gick in i restaurangen.