sou · GYB345 · 2010-06-30 00:00:00 — Det kan i detta sammanhang påpekas att det som huvudregel i Socialstyrel- sens tillsyn över hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon denne närstående lider men. Även här är alltså huvudregeln att det råder en presumtion för sekretess. Verksamhet inom kan bedrivas i offentlig regi eller som yrkesmässigt enskilt bedriven verksamhet. Frågan om sekre- tess inom område i offentlig verksamhet regleras i OSL. Liksom inom hälso- och sjukvårdens område gäller en pre- sumtion för sekretess inom . Sekretess gäller för upp- gift om enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Vad som avses med socialtjänst i sekre- tesslagens mening framgår direkt av sekretessbestämmelsen i 26 kap. 1 § OSL, där socialtjänst definieras i ett antal punkter. I yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet gäller i stället vissa regler om tystnadsplikt. Reglerna finns intagna i bl.a. 15 kap. SoL. Enligt 15 kap. 1 § SoL får den som är eller har varit verksam inom yrkes- mässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser enligt SoL inte obehörighen röja vad han eller hon fått veta om enskildas per- sonliga förhållanden. En motsvarande regel finns i LSS. För familje- rådgivning i enskild verksamhet gäller särskilda regler vad avser tystnadsplikt. Detsamma gäller sådan rådgivning i offentlig verk- samhet. Reglerna återfinns i 15 kap. 2 § SoL respektive 26 kap. 3 § OSL och stadgar absolut sekretess. Liksom inom hälso- och sjukvårdens område finns vissa undan- tag från sekretessen och tystnadsplikten inom område som gör att utlämnande av en annars sekretessbelagd upp- gift är tillåtet och inte obehörigt, t.ex. uppgiftsskyldighet. Ett sådant exempel är anmälningsskyldigheten enligt lex . Någon bestämmelse som direkt ger verksamheter inom rätt Lagstiftningen av och integritetsaspekter att lämna ut uppgifter i samband med ett självmord till andra myn- digheter eller enskilda finns egentligen inte. Ett fullbordat själv- mord om det ägt rum under sådana förhållanden som enligt lex Sarah-bestämmelsen utlöser en anmälningsskyldighet skulle dock kunna bryta sekretessen. Det är också tänkbart att andra sekretess- och tystnadspliktsbrytande regler skulle kunna aktualiseras vid ett självmord, t.ex. de sekretessbrytande regler som finns för att kunna ingripa när ett barn far illa på grund av eget eller andras i dess om- givning agerande. I ingen av dessa situationer är emellertid syftet med rätten eller skyldigheten att lämna ut eller ta emot uppgifter från andra myndigheter att klarlägga det händelseförlopp som före- gått ett självmord i en händelseanalys. Även här förtjänar att påpe- kas att sekretess som huvudregel gäller i tillsyn över för uppgift om enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon denne närstående lider men. Även här föreligger alltså en presumtion för sekretess. Lagstiftning om behandling av personuppgifter När myndigheter behandlar personuppgifter på automatiserad väg måste en avvägning mellan skyddet för den personliga integriteten å ena sidan och centrala samhällsintressen å andra sidan göras. Enligt regeringsformen (RF) ska det allmänna värna om den en- skildes privatliv och familjeliv (1 kap. 2 § fjärde stycket RF). Vidare ska varje medborgare i den utsträckning som anges i lag skyddas mot att hans personliga integritet kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk databehandling (2 kap. 3 § RF). Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, som är en del av svensk rätt, ger ett skydd för den enskildes rätt till respekt för privat och familjeliv (art. 8.1). Enligt 2 kap. 12 § andra stycket RF får i lag, i den utsträckning som det görs för att tillgodose godtagbara ändamål i ett demokratiskt samhälle, begränsningar göras i skyddet för den personliga integriteten. Även inom gemenskapsrätten finns bestäm- melser om behandlingen av personuppgifter. Bestämmelserna åter- finns i och rådets direktiv /46/EG om skydd Lagstiftningen av och integritetsaspekter för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Dataskyddsdirektivet har i svensk rätt kommit till uttryck främst i PuL. PuL:s syfte är att skydda enskilda personer mot kränkningar av den personliga integriteten vid behandling av personuppgifter på auto- matiserad väg och vissa slag av behandling. Om det finns avvikande bestämmelser i annan lag eller förordning så gäller istället dessa. De krav som PuL ställer gäller vid behandling av person- uppgifter i alla verksamheter. Av 9 § PuL följer att personuppgifter inte får behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. Vidare ska fråga vara om adekvata och relevanta uppgifter i förhållande till behandlingens ändamål. Det är inte tillåtet att behandla fler personuppgifter än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Den som själv eller i samarbete med andra bestämmer vilka ändamålen är och vilka medlen för behandling av personuppgifter är kallas per- sonuppgiftsansvarig. PuL:s bestämmelser reglerar all hantering av personuppgifter från det att uppgifterna samlas in till det att de utplånas. Med be- handling av personuppgifter avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig detta sker på auto- matisk väg eller inte. Personuppgifter definieras som all slags infor- mation som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. PuL innehåller grundläggande bestämmelser för behandling av personuppgifter. Inom vissa områden finns det särregler, t.ex. behandling av personuppgifter för forskning och statistik. Lagens uppräkning av situationer när personuppgifter får behandlas är uttömmande. Det gäller särskilt stränga krav vid behandling av känsliga personuppgifter och uppgifter om lagöverträdelser m.m. liksom för personnummer. Känsliga personuppgifter innebär per- sonuppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening och uppgifter som rör hälsa eller sexualliv. I princip är det förbjudet att behandla känsliga personuppgifter, men lagen innehåller vissa Lagstiftningen av och integritetsaspekter undantag från förbudet. För överföring av personuppgifter utanför EU eller till ett land som inte är med i ESS finns särskilda krav. I lagen finns också regler om personuppgiftsansvar, personupp- giftsombud och rätt för den enskilde att få del av information om behandling av uppgifter som rör honom eller henne och rätt för en enskild att överklaga vissa beslut enligt lagen. I PuL finns även ska- deståndsbestämmelser och bestämmelser om rättelse i situationer där personuppgifter behandlats i strid med lagen eller – vad gäller rättelse – föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Hantering av uppgifter beträffande avlidna PuL omfattar endast uppgifter om personer som lever. Personer som är avlidna omfattas inte av PuL. Om en uppgift direkt eller indirekt kan kopplas till någon levande person omfattas uppgiften om en avliden av PuL. SoL-PuL är att se som en specialreglering i förhållande till PuL. SoL-PuL innehåller bestämmelser för som avviker från PuL eller bestämmelser som preciserar PuL:s regler. Lagen är en så kallad ramlag och reglerar frågor av särskild betydelse för . I förarbetena till lagen (Ny socialtjänstlag m.m., prop. 2000/01:80 s. 134) angavs att område är mångfasetterat och svårt att detaljreglera. Möjligheterna att i detalj ange hur ska behandla personuppgifter inom skilda områden ansågs därför vara små. SoL-PuL tar utgångspunkt i PuL:s tillämpningsområde, begrepp och terminologi. Lagen har större räckvidd än SoL. Definitionen av socialtjänst i SoL-PuL har sin bakgrund i hur detta definierats i OSL. I 2 § SoL-PuL definieras socialtjänst som: 1.verksamhet enligt lagstiftning om socialtjänst och den särskilda lagstiftningen om vård utan samtycke av unga eller missbrukare, 2.verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd, 3.verksamhet som i övrigt bedrivs av SiS, 4.verksamhet hos invandrarbyrå, Lagstiftningen av och integritetsaspekter 5.verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade, 6.handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av social- nämnd enligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl., 7.handläggning av ärenden om introduktionsersättning för flyk- tingar och vissa andra utlänningar, 8.handläggning av ärenden om tillstånd till parkering för rörelse- hindrade, och 9.verksamhet enligt lagen (2007:606) om utredningar avseende barn som har avlidit i anledning av brott m.m. Med socialtjänst avses även tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvali- tetssäkring och administration av verksamhet som avses i första stycket 1–9. Därutöver innehåller SoL-PuL bestämmelser som är precise- ringar eller undantag från PuL vad gäller i vilka situationer social- tjänsten har rätt att behandla personuppgifter och vilka personupp- gifter behandlingen får avse (§§ 1, 6–7). Lagen innehåller även bestämmelser om rättelse, skadestånd och överklagande (§§ 9–10). SoL-PuL påminner också om de begränsningar som OSL, SoL och LSS innebär för utlämnande av personuppgifter. Till SoL-PuL är kopplat en förordning som innehåller mer pre- ciserade regler. I förordningen (2001:637) om behandling av per- sonuppgifter inom , SoL-PuLF, framgår vilka som är personuppgiftsansvariga. Förordningen innehåller också de be- gränsningsregler som regeringen kommit fram till krävs för person- uppgiftsbehandlingen, sökbegrepp, direktåtkomst och samkörning av personuppgifter och när personuppgifter får överföras till tredje land. Förordningen har också regler om vilka begränsningar som gäller för sammanställningar av personuppgifter för sådant slag av socialtjänst som inte träffas av förbudet mot sammanställningar av personuppgifter i SoL. I 3 § PuL definieras personuppgiftsansvarig som den som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och med- len för behandling av personuppgifter. Lagstiftningen av och integritetsaspekter bl.a. ett ansvar att tillse att de krav som anges i PuL följs. Person- uppgiftsansvaret innefattar också en skyldighet att lämna informa- tion till den registrerade (§§ 23–27), att på den registrerades be- gäran rätta, blockera eller utplåna personuppgifter som behandlats i strid med gällande regler (28 §), skydda de personuppgifter som behandlats genom att vidta lämplig tekniska och organisatoriska åtgärder (31 §), anmäla all automatiserad behandling av personupp- gifter till datainspektionen enligt huvudregeln (36 §), och ersätta registrerade för skada som denna vållats på grund av lagstridig behandling (48 §). I sådan särlagstiftning som är knuten till PuL förekommer det ibland dels att det direkt i författningen anges vem som är person- uppgiftsansvarig, dels att inget sägs om detta. I sistnämnda fall gäller PuL. 2000/01:80 anförde regeringen att det inte var lämpligt att med hänsyn till vida verksamhetsområde att direkt i lag reglera personuppgiftsansvaret. Detta fick istället ske i en förordning eller genom föreskrifter. Genom att använda sökbegrepp kan urval och sammanställning av information göras. Med sökbegrepp avses bokstäver eller siffror som gör att det blir möjligt att ta fram lagrad information. Genom tekniska och rättsliga begränsningar för ADB-system kan såväl myndigheters som allmänhetens möjligheter att få till- gång till sammanställningar av uppgifter i sådana system begränsas. Vad avser personregister kan en myndighets rätt att göra upptag- ningar tillgängliga för egen del begränsas genom lag, förordning eller särskilda beslut med stöd i lag. Detta framgår av 2 kap. 3 § andra stycket TF. En form av begränsning är att införa föreskrifter om hur sökbegrepp får användas. Om det inte ställs upp några begränsningar har en myndighet att använda alla medel för att söka i registret om någon begär att få ut en uppgift ur ett ADB-register. I flera fall har begränsningar införts. 2000/01:80 intog regeringen den ståndpunkten att det inte var möjligt att genom lag ange begränsningar vad avsåg vilka kategorier av personuppgifter som borde få behandlas inom social- tjänsten. Många av dessa uppgifter är självklart känsliga. Med hän- syn härtill och till de stora sökmöjligheter som tekniken ger bör Lagstiftningen av och integritetsaspekter användningen av sökbegrepp med hänsyn till den enskildes integ- ritet begränsas och då inriktas på de mest känsliga uppgifterna. Lag (1998:453) om hälsodataregister Lagen om hälsodataregister gäller centrala förvaltningsmyndigheter inom hälso- och sjukvården och reglerar deras rätt att utföra auto- matiserad behandling av personuppgifter i hälsodataregister. Det är den centrala förvaltningsmyndigheten som är personuppgiftsansva- rig. Liksom SoL-PuL är hälsodatalagen en särreglering i förhållande till PuL, vilket innebär att PuL gäller i den mån inget annat följer av hälsodatalagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av denna. Syftet med lagen är att det ska vara möjligt att föra rikstäckande hälsodataregister för att följa sjukdomars utbredning i landet, upp- täcka begynnande epidemier av smittsamma sjukdomar eller före- komsten av nya missbildningar eller sällsynta sjukdomar, att stu- dera orsaker till olika sjukdomar och följa och studera hälsotill- ståndet hos hela befolkningsgrupper utifrån kön, ålder, social bak- grund och regionala skillnader. Personuppgifter får behandlas i ett hälsodataregister för fram- ställning av statistik, uppföljning, utvärdering och kvalitetssäkring av hälso- och sjukvård och forskning och epidemiologiska under- sökningar. Däremot får personuppgifter i ett sådant register inte användas i tillsynsverksamhet. Ett hälsodataregister får bara inne- hålla de uppgifter som behövs för de ändamål för vilka personupp- gifterna får behandlas. Lagen ger också den personuppgiftsansva- rige möjlighet att för de ändamålen samköra olika register. I lagen regleras uttryckligen vilka sökbegrepp som får användas, nämligen uppgifter som får ingå i registret. Även frågan om direktåtkomst regleras direkt i lagen och innebär att endast den personuppgifts- ansvarige har sådan åtkomst. I lagen regleras också i vilka fall upp- gifter ur ett hälsodataregister får lämnas ut på medium för automa- tiserad behandling. Liksom SoL-PuL innehåller lagen en erinran om de begränsningar sekretessregler kan innebära i rätten att lämna ut personuppgifter. När det gäller rättelse och skadestånd hänvisas till PuL:s bestämmelser. Liksom SoL-PuL innehåller hälsodatalagen en bestämmelse som i vissa avseenden ger regeringen rätt att meddela närmare föreskrifter. Lagstiftningen av och integritetsaspekter Patientdatalagen är även den en särreglering i förhållande till PuL och gäller inom hälso- och sjukvårdens område. Lagen gäller för vårdgivares behandling av personuppgifter inom hälso- och sjuk- vården. Lagen innehåller också bestämmelser om att föra patient- journal. I tillämpliga delar gäller den till skillnad från de flesta andra personuppgiftslagar enligt sin lydelse även uppgifter om avlidna personer. Lagens syfte är att tillse att informationshantering inom hälso- och sjukvården är organiserad så att den tillgodoser patient- säkerhet och god kvalité samt främjar kostnadseffektivitet. Vidare slås fast att personuppgifter ska utformas och behandlas så att pati- enters och övriga registrerades integritet respekteras. Tanken var att genom lagen skapa en sammanhängande reglering av person- uppgiftsbehandlingen inom hälso- och sjukvården. Behandling av personuppgifter enligt patientdatalagen får med vissa undantag som utredningen här inte avser att närmare gå in på ske även om den enskilde motsätter sig det. Personuppgifter får behandlas inom hälso- och sjukvården om det behövs för att fullgöra skyldigheten att föra patientjournal och upprätta annan dokumentation som behövs i och för vården av patienter, administration som rör patienter och som syftar till att ge vård i enskilda fall eller som annars föranleds av vård i enskilda fall, att upprätta annan dokumentation som följer av lag, förord- ning eller annan författning, att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten, administration, pla- nering, uppföljning, utvärdering och tillsyn av verksamheten eller att framställa statistik om hälso- och sjukvården. Personuppgifter som behandlas för dessa ändamål får också behandlas för att full- göra uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning. I övrigt gäller 9 § PuL. Det framgår direkt av lagen att det är vårdgivaren som är personuppgiftsansvarig. Av lagtexten framgår också vissa begräns- ningar i vilka personuppgifter som får behandlas. I princip får endast uppgifter som behövs för de ändamål som anges i lagen behandlas. I lagen anges också vissa begränsningar av vilka sök- begrepp som får användas. Känsliga personuppgifter enligt 13 § PuL eller uppgifter om lagöverträdelser enligt 21 § PuL får inte användas. Detsamma gäller uppgifter att någon fått bistånd eller varit föremål för andra insatser inom eller enligt utlänningslagen. Däremot får uppgifter om bl.a. hälsa användas Lagstiftningen av och integritetsaspekter Regeringen kan i vissa avseende vidga rätten att använda sökbegrepp. Utredningen kommer inte närmare redogöra för skyldigheten att föra en patientjournal. Utredningens överväganden, bedömning och förslag Ett självmord är alltid en allvarlig händelse som, inte minst av respekt för de närstående, motiverar en ingående analys i varje enskilt fall. Det ligger nära till hands att då också ta nästa steg och se till att den kunskap varje enskild analys ger sammanställs och används för att förbättra såväl den egna verksamheten som det regionala och lokala förebyggande arbetet. Utredningens uppgift har varit att klargöra och analysera förutsätt- ningarna för att inom hälso- och sjukvårdens och område utveckla och förbättra händelseanalyser av inträffade själv- mord. Därutöver har utredningen haft i uppgift att utreda och lämna förslag på hur man kan föra över de nya kunskaper som framkommer till relevanta verksamheter eller aktörer på regional eller lokal nivå med syfte att dessa kunskaper ska kunna komma till praktisk användning i det självmordspreventiva arbetet. Särskilt angeläget har det varit att säkerställa att det förslag som utred- ningen lägger fram beaktar lagstiftning som behandlar integritets- aspekter. I sitt arbete har utredningen granskat förutsättningarna för att införa en skyldighet att göra en händelseanalys vid självmord inom och även inom andra verksamhetsområden. Vidare har utredningen granskat förutsättningarna för att ge verksamheter som genomför händelseanalyser vid självmord möjlighet att ta in uppgifter från andra verksamheter som de eller den avlidne haft kontakt med i syfte att få en så heltäckande bild som möjligt av händelseförloppet före självmordet. Därutöver har utredningen granskat förutsättningarna för att utveckla och förbättra system för Utredningens överväganden, bedömning och förslag hur självmorden ska komma till verksamheternas kännedom samt övervägt för- och nackdelar med nuvarande tidsram när det gäller anmälningsskyldigheten. Utredningen har i alla delar av arbetet beaktat den i händelseanalysarbetet så viktiga lärande- aspekten och hur kunskapsåterföring av de händelseanalyser som görs av olika verksamheter ska kunna komma det allmänt själv- mordsförebyggande arbetet på lokal och regional nivå tillgodo. Slutligen har utredningen i sitt arbete särskilt beaktat det integ- ritetsintrång de olika alternativ som övervägts kan komma att inne- bära för den enskilde, dennes närstående och andra berörda. Utredningen har granskat gällande lagstiftning som har till syfte att skydda den personliga integriteten och hur utredningens förslag förhåller sig till denna. Utredningen har även övervägt vilka even- tuella ändringar som kan krävas i dagens integritetsskyddande lag- stiftning för att en förbättring och utveckling av händelseanalys- verksamheten ska kunna uppnås. När utredningen funnit ändringar påkallade för att uppnå detta har utredningen genomgående låtit proportionalitetsprincipen vara avgörande. I vissa fall har utred- ningen funnit att en självmordspreventiv åtgärd inte är genomför- bar då vinsten med att införa åtgärden inte stått i rimlig proportion till vad det skulle innebära för skyddet för den enskildes integritet. De förslag som lagts av utredningen har ansetts vara av avsevärd betydelse för den samlade välfärdsvinsten för andra självmordsnära människor och ingreppet i människors självbestämmande har ansetts vara ringa. Utredningen har i sitt arbete utgått från det gällande rätts- läget men har även beskrivit och beaktat de större förändringar som förväntas börja gälla från respektive . har, som en del av sin tillsyn över hälso- och sjuk- vården respektive , att ta emot anmälningar enligt lex respektive lex och följa upp dessa samt tillse att de kunskaper som kan utvinnas ur anmälningarna och arbetet med dessa återförs till verksamheterna. Eftersom lex Maria-anmälningar aktualiseras vid självmord har en central roll vid denna typ av incidenter inom hälso- och sjukvården. Någon motsvarande allmän anmälningsskyldighet vid självmord finns inte Utredningens överväganden, bedömning och förslag inom annat än om omständigheterna kring självmor- det varit sådana att anmälningsskyldigheten enligt lex utlösts. omfattar händelseanalysskyldigheten inte heller hela social- tjänsten. Polismyndigheterna och RMV har en central roll vid inträffade självmord. En polismyndighet blir i princip alltid inkopplad vid ett misstänkt självmord. Det är polismyndigheten som bedömer om RMV ska utföra en rättsmedicinsk undersökning för att dödsorsaken ska kunna fastställas. Detta innebär att samtliga självmord ska komma till polismyndigheternas och RMV:s känne- dom. Vidare är det vanligtvis RMV:s undersökningar som slutligt, i den mån det går att fastställa, avgör om dödsorsaken varit själv- mord. Det är också RMV som i dessa fall rapporterar dödsorsaken till dödsorsaksregistret. När det gäller skyldigheten att göra en händelseanalys spelar en central roll, antingen som tillsynsmyndighet eller som händelseanalysmyndighet. Inom hälso- och sjukvården och görs händelseanalyserna av verksamheterna själva, medan de enligt LuB görs centralt av . I samtliga tre fall är det som har ett ansvar att tillse att de kunska- per som framkommer genom händelseanalyserna förs tillbaka till verksamheterna och att de utnyttjas för att förebygga liknande händelser . Det är bara enligt LuB som en händelseanalys avser flera verk- samheter. Bl.a. hälso- och sjukvården och har en upp- giftsskyldighet enligt lagen. De händelseanalyser som görs inom hälso- och sjukvården respektive enligt lex och lex avser bara de egna verksamheterna. och lex kommer troligen, att bli mer enhetliga när och om båda ändringsförslagen godkänts av . Ändringarna tar dock inte specifikt sikte på händelseanalyser vid självmord. Lagstiftning om samverkan, sekretess och personuppgifts- behandling har samtliga en återverkan på och ett samband med den enskildes integritet. Möjligheterna för olika myndigheter att sam- verka sinsemellan och med andra aktörer kan ofta komma att i viss mån begränsas av att en skyldighet att samverka normalt sett inte bryter den eventuella sekretess som gäller. I ett samverkansarbete måste gällande regler om sekretess och integritetsskydd beaktas och oftast är det i ett enskilt fall inte möjligt att utbyta information utan den enskildes samtycke.