sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — Artikeln motsvaras av artikel 31 i det tidigare direkti- vet men innehåller nya bestämmelser i punkten 1 tredje stycket samt punkterna tre, fyra och fem, i övrigt är artikeln oförändrad. Bestämmelsen riktar sig till kommissionen. I artikeln stadgas att kommissionen ska övervaka och se över tillämpningen av gasmarknadsdirektivet. Kommissionen ska också lämna en övergripande rapportering om de framsteg som gjorts till och rådet. Rapporten ska omfatta det som närmare anges i artikel 52. Nytt i första punktens tredje stycke är att kommissionen i rapporten, i samråd med Entso för gas (ENTSOG), även kan undersöka om det är möjligt att de systemansvariga för över- föringssystem skapar en enda gemensam europeisk systemansvarig för överföringssystem. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Vidare stadgas i punkten tre, som är ny, att kommissionen ska rapportera till och rådet i vilken utsträckning kraven på åtskillnad enligt kapitel IV i direktivet med framgång har kunnat säkerställa fullt och effektivt oberoende för de oberoende systemansvariga för överföring, med faktisk och effektiv åtskillnad som riktmärke. Enligt punkten fyra som är ny ska kommissionen i sin bedöm- ning av åtskillnaden enligt punkten 3 särskilt beakta ett antal krite- rier som räknas upp i punkten. Enligt punkten 5 som också är ny, ska kommissionen lämna förslag till och rådet för att säkerställa fullt och effektivt oberoende för de systemansvariga för överföringssyste- men . Detta ska ske när så är lämpligt, eller särskilt för det fall det i den detaljerade rapporten som avses i punkt tre fastställs att villkoren i punkten 4 inte har säkerställts i praktiken. Artikeln riktar sig till kommissionen och kräver därför ingen åtgärd för del vid införlivandet av direktivet. De angivna rappor- teringskraven innebär att kommer att behöva förse kommissionen med underlag. 8.12.8Artikel 53 – Upphävanden Artikel 53 innehåller bestämmelser om upphävande. Av bestäm- melsen framgår att direktiv /55/EG ska upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas förpliktelser när det gäller införlivande och implementering av nämnda direktiv. Hänvisningar till direktiv /55/EG ska anses som hänvisningar till detta direktiv och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II. 8.12.9Artikel 54 – Införlivanden Artikel 54 innehåller bestämmelser om direktivets införlivande. Av den första punkten framgår att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Vidare framgår att medlemsstaterna genast ska underrätta kommissionen när detta skett. Det framgår också att bestämmelserna ska tillämpas , med undantag av artikel 11 (certifiering i förhållande till tredjeländer), som medlemsstaterna ska tillämpa . I första punktens tredje stycke anges hur medlemsstaterna ska gå till väga när de antar bestämmel- serna i direktivet. I den andra punkten, som är ny, anges att medlemsstaterna till kommissionen ska överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Bestämmelserna innebär att riksdag bör ha hunnit behandla de lagförslag som regeringen utarbetar så att de kan träda i kraft . 8.12.10 Artikel 55 – I kraftträdande och 56 – Adressater Artikel 55 och 56 innehåller bestämmelser om i kraftträdande av direktivet och om direktivets adressater. Det behövs inte vidtas några särskilda lagstiftningsåtgärder med anledning av artiklarna. I bilaga I till det tredje gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om konsumentskyddsåtgärder. Bilagan överensstämmer till stor del med bilaga A i direktiv /55/EG. På några punkter har dock kraven på medlemsstaterna skärpts och det finns även några helt nya skrivningar. Bilagan har rubriken , men i bilagan används omväxlande termerna konsument och kund. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas är definierad i direktivet och avser grossist eller slutförbrukare av naturgas samt naturgasföretag som köper naturgas (art. 2.24). Begreppet konsument är däremot inte definierat i direktivet, men innebörden av termen konsument är att skilja de slutförbrukare som är fysiska personer och använder naturgas utanför närings- verksamhet från juridiska personer (företag). Med hushållskund avses enligt direktivet kund som köper naturgas för sin egen hushållsförbrukning (art. 2.25). I linje med direktivets intentioner ligger att skydda gaskonsumenter i högre utsträckning än de som driver näringsverksamhet. Utredningen tolkar mot bakgrund av direktivets intentioner bilaga I som att den syftar till att ge gaskon- sumenterna ett utökat skydd. 8.13.1Punkten 1 a) – Rätt till avtal med sin naturgasleverantör Punkten a) stadgar att konsumenten har rätt till ett avtal med sin gashandlare och i punkten listas vad som ska framgå av ett sådant avtal. Direktivet föreskriver att avtalsvillkoren ska vara skäliga och kända på förhand. Information om avtalsvillkoren bör under alla omständigheter ges innan avtalet ingås eller bekräftas. Om avtal ingås genom en mellanhand ska de upplysningar som avses i denna punkt också tillhandahållas av denne innan avtalet ingås. I femte strecksatsen har en ny skrivning införts. Den innebär att det av avtalet ska framgå om det finns en eventuell rätt för konsu- menten att frånträda sitt avtal med gashandlaren utan kostnad. stod eventuellt rätt till frånträde Det nya är således att det ska framgå om konsumenten kan frånträda sitt avtal utan kost- nad. Av bilagan framgår dock inte om det handlar om frånträde under pågående avtalstid eller då avtalstiden löpt ut. Sist i sjätte strecksatsen har följande tillägg gjorts; även i händelse av inkorrekt eller försenad fakturering. I övrigt beskriver meningen villkoren för att få ersättning och återbetalning i de fall tjänsterna inte håller angiven kvalitet. Direktivet stadgar att det av avtalet ska framgå om villkoren för ersättning då gashandlaren fakturerat för sent eller inkorrekt (t.ex. använt fel mätvärden eller fel pris). SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Trots att naturgaslagen saknar bestämmelser som anger vad ett avtal mellan gasleverantören och konsumenten ska innehålla funge- rar den svenska gasmarknaden enligt direktivets intentioner i denna del. utarbetar tillsammans med marknadens aktörer, representerade genom branschorganisationen , allmänna avtalsvillkor för försäljning av gas till konsumenter. Allmänna avtalsvillkor är dock inte tvingande för parterna. Utredningen gör bedömningen att de allmänna avtalsvill- koren inte räcker för att uppfylla kraven på införlivande av direkti- vet. Mot bakgrund av att det är fråga om konsumentskyddsåtgärder bör reglering huvudsakligen ske i lag. Det finns däremot inte någon anledning att förändra den etablerade praxis som de allmänna avtalsvillkoren bidragit till i de fall de uppfyller direktivets krav. Avtalsvillkorens skälighet kan prövas enlig 36 § avtalslagen och avtalsvillkorslagen varför detta inte behöver behandlas närmare i denna utredning (lag [1915:218] om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område [avtalslagen] samt lag [1994:1512] om avtalsvillkor i konsumentförhållanden). 8.13.2Punkten 1 b) – Ändring av avtalsvillkor I punkten b) regleras ändring av avtalsvillkor. I punkten anges att underrättelse om varje avsikt att ändra avtalsvillkoren ska ske och att gashandlaren i samband med denna underrättelse ska upplysa kunderna om att de har rätt att frånträda avtalet. Gashandlarna ska på ett tydligt och lättbegripligt sätt underrätta sina kunder om varje avgiftshöjning. Detta ska ske som inte infaller senare än en normal faktureringsperiod efter det att höjningen trätt i kraft. Medlemsstaterna ska se till att konsumenten har möjlighet att frånträda ett avtal om de inte godtar de nya villkor som gashandlaren meddelat. I direktivet är termen tjänsteleverantör utbytt mot gashandlare och frasen ett tydligt och lättbegripligt sätt har lagts till som förstärkning. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Samma resonemang som under punkten 1 a) kan appliceras på denna punkt. Utredningens bedömning blir därför att även punk- ten 1 b) bör införas i naturgaslagen. I de allmänna avtalsvillkoren anges att uppsägningstiden ska vara en månad om inte annat har avtalats. En del gashandelsföretag har valt att tillämpa längre uppsägningstider. Det är därför viktigt att regleringen tillförsäkrar konsumenter med s.k. tillsvidareavtal rätt att kunna frånträda sitt avtal vid avtalsvillkorsförändringar av betydelse. 8.13.3Punkten 1 c) – Transparent information Punkten 1 c) avser såväl gasleverantörer som företag som bedriver naturgasnätverksamhet. Enligt denna punkt ska konsumenten ha tillgång till klar och tydlig information om priser, tariffer och standardvillkor för tillgång till och utnyttjande av naturgastjänster. Punkten 1 c) är oförändrad jämfört med det tidigare direktivet, 2003/55/EG, och kan anses genomförd genom prisinformations- lagen (2004:347), distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) och naturgaslagen (2005:403). Prisinformationslagen har till uppgift att främja god prisinformation till konsumenter. Enligt 10 § pris- informationslagen ska prisinformationen vara korrekt och tydlig. Ingås avtalet på distans gäller enligt 2 kap. 6 § distans- och hemför- säljningslagen att näringsidkaren ska informera om priset innan avtalet ingås. 8.13.4Punkten 1 d) – Ett brett val av betalningssätt I punkten 1 d) anges att konsumenterna ska tillförsäkras ett brett urval av betalningssätt som inte får medföra oskälig diskriminering mellan olika kunder. Systemen för förskottsbetalningar ska vara rättvisa och adekvata och återspegla den sannolika gasförbruk- ningen. Alla skillnader i villkor och bestämmelser ska motsvara gashandlarens kostnader för de olika betalningssystemen. De allmänna avtalsvillkoren ska vara skäliga och transparenta. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas meddelas på ett klart och lättbegripligt språk och får inte omfatta sådana hinder för konsumenters utövande av sina rättigheter som inte följer direkt av avtalet, t.ex. genom att avtalen är onödigt omfattande. Kunderna ska skyddas mot oskäliga eller vilseledande försäljningsmetoder. De allmänna avtalsvillkoren reglerar förskottsbetalningar. Erfaren- heterna från den svenska marknaden i stort visar att de olika sätten för betalning av varor, tjänster och nyttigheter är väl utvecklade. Vad gäller diskriminering av kunder med utgångspunkt från valt betalningssätt så saknas en direkt reglering i svensk lagstiftning. För gasleveranser där kunden kan välja leverantör utifrån kriterier såsom vilka avgifter som tillkommer kan det möjligtvis hävdas att marknadens aktörer sköter regleringen av detta, trots avsaknad av ett bakomliggande regelverk. Direktivet ställer dock krav på en reglering av detta och mot denna bakgrund bedömer utredningen att naturgaslagen bör tillföras regler om förskottsbetalning och om förbud mot diskriminering på grund av valt betalningssätt. ska dock ha rätt att ta ut skäliga kostnader som motsvarar de olika betalningssätten. Kravet på de allmänna avtalsvillkoren och skyddet mot oskäliga och vilseledande försäljningsmetoder får anses omhändertaget av annan lagstiftning. Förbud mot denna typ av metoder finns i mark- nadsföringslagen (2008:486). Enligt 5 § marknadsföringslagen ska marknadsföring stämma överens med god marknadsföringssed. Marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed är, enligt 6 §, otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Marknadsföring är otillbörlig om den är aggressiv (7 §) eller vilse- ledande (8 §). Det finns således ett skydd mot otillbörlig mark- nadsföring i svensk lagstiftning. Även 36 § avtalslagen är relevant i sammanhanget då ett avtal kan anses oskäligt på grund av omstän- digheter vid avtalets tillkomst. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas 8.13.5Punkten 1 e) – Möjlighet att byta gasleverantör utan kostnad Enligt punkten 1 e) ska möjligheten att byta gashandlare utan kostnad anges i kundernas avtal med sin gashandlare. I punkten 1 e) liksom i punkten 1 a) femte strecksatsen går det inte att utläsa om bytet ska kunna ske utan kostnad under pågående avtalstid. Det vore inte rimligt och dessutom helt främmande för den allmänna avtalsrätten, om en gaskonsument skulle kunna avbryta ett tidsbestämt avtal utan att ersätta gasleverantören för avtalsbrottet. Därutöver skulle det påverka gasleverantörernas incitament att erbjuda tidsbestämda avtal, vilket skulle minska det tillgängliga urvalet av kontrakt och leverantörer på naturgasmark- naden. I punkten 1 a) anges att det av avtalet ska framgå om det är möjligt att bryta avtalet . Det kan vara rimligt att princi- perna för att beräkna kostnaden för ett sådant brytande av avtalet ska framgå av avtalet. I de allmänna avtalsvillkoren punkt 5.8 finns föreskrivet vad som ska gälla i det fall en konsument som ingått ett tidsbestämt avtal bryter detta utan att grund för att häva avtalet föreligger. Konsumenten ska då ersätta den tidigare naturgasleverantören för vad företaget kan visa att det förlorar under avtalets återstående löptid. Utredningen menar att det är rimligt att gasleverantören visar den skada han lidit och att konsu- menten får betala skadan då ett avtal bryts . Då allmänna avtalsvillkor inte är tvingande bör samma regler införas i naturgas- lagen. Det ska dock vara upp till gashandelsföretaget att välja om det vill ta ut full ersättning, varför regeln bör vara en maximiregel. Det innebär att naturgasleverantören som mest får ta ut vad denne har förlorat på att avtalet brutits . Det ger även företaget ett skydd genom reglering om att företaget faktiskt har rätt till ersätt- ning från konsumenten som är baserad på visad skada och inte är skönsmässig uppskattad. När det gäller byte då det är avtalsrättsligt möjligt ska detta enligt direktivet ske utan kostnad för konsumenten. Hur gasleve- rantören och naturgasnätföretaget löser ersättningsfrågan sins- emellan berörs inte i direktivet och föreslås heller inte regleras i lag. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Dock ska varje företag bära sina kostnader, vilket är särskilt viktigt då det handlar om närstående företag (vertikalt integrerade). 8.13.6Punkten 1 f) – Mekanismer för tvistlösning Punkten 1 f) behandlar rätten för konsumenten att få tillgång till transparenta, okomplicerade och billiga förfaranden för behandling av sina klagomål. Punkten föreskriver konsumentens rätt till en god standard på såväl tillhandahållandet av tjänsten som behandling av klagomål från sin gashandlares och sitt gasnätsföretags sida. Det ska finnas tillgång till tvistlösning utanför domstol (extrajudiciella). Tvistlösningsförfarandet ska vara snabbt och ska helst ske . Det ska i vissa fall innefatta ett system för återbetalning och/eller ersättning. Kommissionens rekommendation 98/257/EG av om principer som ska tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol ska i möjligaste mån ligga till grund för förfaran- dena. Kravet på mekanismer för tvistlösning återfinns också i direktivets artikel 3.3 samt 3.13. I den sistnämnda punkten åläggs medlemsstaterna att se till att det finns en oberoende mekanism, exempelvis i form av en energiombudsman eller ett konsument- organ, för att säkerställa effektiv behandling av klagomål och tvistlösning utanför domstol. Punkten föreskriver inledningsvis en skyldighet för naturgasleve- rantörer och naturgasnätsföretag att hantera konsumenternas klagomål på ett kvalitativt sätt. Företagen ska ta emot konsumen- ternas klagomål och tillsynsmyndigheten har också i direktivet artikel 41.1 (j) ålagts en skyldighet att övervaka konsumenternas klagomål. Det pågår ett arbete inom Europeiska kommissionen för att ta fram harmoniserade metoder att hantera och rapportera konsumentklagomål. Syftet är att man ska kunna göra jämförelser inom hela unionen. ERGEG har bidragit med ett klassificerings- system för energisektorn (Public Consultation on Draft Advice on Customer Complaint Handling, Reporting and Classification, Ref: E09-CEM-26-03 ). kan det således komma att krävas att företagens hantering av konsumentklagomål Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas systematiseras och harmoniseras. Kravet på hantering av konsu- menternas klagomål fanns även i förra gasmarknadsdirektivet men skyldigheten för tillsynsmyndigheten att övervaka dem är ny. Därför krävs reglering av företagens skyldighet dels att hantera klagomål, dels att lämna ut uppgifter om detta till tillsynsmyndig- heten. Punkten föreskriver vidare en rätt till tvistlösning för konsu- menten. Denna rättighet är i princip oförändrad i förhållande till det förra gasmarknadsdirektivet. I det direktivet fanns bestämmel- ser i artikel 3.3 och i bilaga A punkten 1 f) angående konsumentens rätt till tvistlösning. I artikel 3.3 räknades ett antal åtgärder upp som medlemsstaterna skulle vidta för att skydda slutförbrukare av naturgas. Bland dessa fanns mekanismer för tvistlösning med. I det nya direktivets artikel 3 finns kravet på mekanismer för tvist- lösning med på två ställen. Dels artikel 3.3 som motsvarar den gamla artikeln med en uppräkning av olika åtgärder att skydda slutförbrukarna, dels artikel 3.13 som talar om att medlemsstaterna ska se till att det finns en oberoende mekanism till exempel i form av en energiombudsman eller ett konsumentorgan för att säker- ställa effektiv behandling av klagomål och tvistlösning utanför domstol. I bilaga I återfinns vidare bestämmelser om att konsumenterna ska ha tillgång till tvistlösning på ett enkelt sätt utanför domstol. Tvisterna ska lösas snabbt och rättvist, helst och när det är befogat ska de inbegripa system för återbetalning och/eller ersättning. Detta tvistlösningsförfarande bör följa de principer som anges i kommissionens rekommendation 98/257/EG av om principer som ska tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol. I princip samma lydelse fanns i det gamla direkti- vets bilaga A punkten f). Det nya är att tvisten helst bör lösas . Vid införlivandet av förra direktivet menade den dåvarande utredningen att , som var tillsynsmyndighet då, utövade tillsyn över naturgaslagens bestämmelser och föreskrifter och villkor som meddelats med stöd av lagen. Utredningen konstaterade också att Allmänna reklamations- nämnden kan pröva tvister mellan konsumenter och naturgasleve- rantörer. Därtill måste värdet av det som yrkas överstiga . Utredningen kom till slutsatsen att något ytterligare SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas inte behövdes göra utan att bestämmelsen i direktivet var genomfört. Det som skiljer från det gamla direktivet är att konsumentfrå- gorna står i fokus vid genomförandet av detta direktiv och att viss förstärkande text tillkommit. Gränsen för värdet av det som yrkas hos har höjts till . Utredningen konstaterar dock att det inte finns någon anledning att göra någon annan bedömning än den som gjordes vid genomförandet av det förra direktivet. Det nya direktivet ålägger tillsynsmyndigheten en tvistlösande uppgift där naturgasmarknadens parter kan vända sig till myndigheten om de har en tvist med ett naturgasnätföretag. Det stärker också konsu- mentens möjlighet att få hjälp. Vidare föreslår utredningen att företagen ska hantera konsumenternas klagomål på ett kvalitativt sätt och tillsynsmyndigheten ska övervaka denna hantering. 8.13.7Punkten ) – Information Enligt punkten ) har kunder som är anslutna till naturgassyste- met rätt till information om sina rättigheter att enligt tillämplig nationell lagstiftning få tillgång till naturgas av en bestämd kvalitet till rimliga priser. Bestämmelsen motsvaras av Bilaga A punkten g i direktiv /54/EG och är oförändrad. Artikeln föranleder ingen åtgärd. 8.13.8Punkten 1 h) – Tillgång till förbrukningsuppgifter och punkten 1 i) – Information om faktisk gasförbrukning I punkten 1 h) föreskrivs att konsumenterna ska tillförsäkras till- gång till sina förbrukningsuppgifter. Samma typ av skrivningar återfinns i artikel 3.6 b. Den part som ansvarar för hanteringen av uppgifterna ska vara skyldig att lämna ut dessa till ett företag med leveranstillstånd. Medlemsstaterna ska fastställa dels uppgifternas format, dels ett förfarande för gashandlare och konsumenter för att få tillgång till uppgifterna. I punkten 1 i) slås fast att konsumenten ska ha rätt till klar och tydlig information om den faktiska gasförbrukningen och faktiska Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas kostnader tillräckligt ofta för att de ska kunna reglera sin egen gasförbrukning. Vidare ska information lämnas inom rimlig tid med hänsyn till kapaciteten på kundens mätutrustning och det aktuella gasavtalet. Hänsyn ska tas till en sådan åtgärds kostnads- effektivitet och konsumenten ska inte behöva betala ytterligare för denna tjänst. Punkterna 1 h) och 1 i) ligger nära varandra och behandlas därför i ett sammanhang. I är det den som bedriver överföring av naturgas som ansvarar för hantering av mätuppgifterna. Punkten h) torde ta sikte på att gasleverantören ska få tillgång till förbruk- ningsuppgifterna för en kund som företaget har leveransavtal med. Syftet är därmed att förhindra att en leverantör som är närstående till nätföretaget får fördelar. Punkten 1 i) behandlar rätten för konsumenten att själv ta del av uppgifter kring sin gasförbrukning tillräckligt ofta vilket ska tolkas som att konsumenten ska få informationen minst en gång per månad.5 I föreskrifter och allmänna råd om mätning och rapportering av överförd naturgas samt anmälan om leverans och balansansvar (EIFS 2008:1) föreskrivs hur mätning och rapportering ska gå till och vilket format som ska användas. Nätföretagen rapporterar mätvärdena till gasleverantören genom ett system för elektroniskt datautbyte (Ediel) vid avläsning och vid leverantörsbyte. Det finns tidsfrister för detta i föreskrif- ten. I direktivet anges inget om hur ofta konsumenten ska kunna få ut sina förbrukningsuppgifter, men tillgång kan tolkas som att konsumenten har rätt att få sina förbrukningsuppgifter så ofta konsumenten önskar. I efterföljande punkt stadgas att gaskonsu- menten ska ha informationen tillräckligt ofta för att kunna reglera sin gasförbrukning. Direktivet definierar inte heller hur ofta tillräckligt ofta är. Mot bakgrund av det övergripande målet med energieffektivisering bör dock tolkningen inte göras alltför vid. En förutsättning för att nätföretaget, som är den part som hanterar mätvärdena i , ska kunna lämna ut förbruknings- 5 Commission Staff Working Paper, Interpretative Note on Directive 2009/72/EC Concerning Common Rules for the Internal Market in Electricity And Directive 2009/73/EC Concerning Common Rules for the Internal Market in Natural Gas – Retail Markets. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas uppgifter är att de finns tillgängliga hos denne. Hur mätvärden hämtas hem varierar mellan olika nätföretag, allt beroende på det system för mätning som företaget valt. Direktivet slår fast att kapa- citeten hos kundens mätutrustning ska beaktas vid bestämmandet av vad som utgör en rimlig tidsfrist. Således torde ett företag som inte hämtar hem förbrukningsuppgifterna oftare än en gång inte heller behöva lämna ut dem oftare.