sou · GYB316 · 2010-03-04 00:00:00 — Med svenska som undervisningsspråk finns goda möjligheter att samordna verksamheten med sfi och annan vuxenutbildning. Pedagogiska skäl kan också tala för svenska som undervisningsspråk, eftersom det gör det möjligt att ha grupper med deltagare från olika länder (vi återkommer nedan till fördelen med detta) eller att dela in grupper efter andra indelningsgrunder än språk, såsom utbildningsbakgrund. Ett annat pedagogiskt skäl för att använda svenska är att deltagarna då också får lära sig de svenska orden för de ämnesspecifika begrepp som förekommer (riksdag istället för det förväntade parlament).25 Möjligen kan det också vara en fördel för svenskinlärningen. En stor pedagogisk nackdel är förstås att förståelsen blir sämre än på modersmålet, och deltagarna har också svårare att ställa frågor, delta aktivt i diskussioner eller över huvud taget uttrycka sina tankar, önskemål, reflektioner och kommentarer. Svenska som undervisningsspråk innebär att samhällsorienteringen måste komma relativt sent i etableringsprocessen, eftersom deltagarna måste ha uppnått en viss nivå på svenskkunskaperna för att tillräckligt väl kunna tillgodogöra sig innehållet. En ytterligare nackdel med svenska som undervisningsspråk är varken pedagogisk eller praktisk utan har med jämställdhet att göra. Erfarenheter som i har gjort, tyder på att kvinnor har en relativ nackdel av att samhällsinformation ges på svenska. Många kvinnor kommer nämligen till ett eller efter sina makar. I praktiken kan det innebära att kvinnorna – innan de har uppnått tillräckliga svenskkunskaper – i högre grad blir beroende av männens tolkning av information.26 Det tredje alternativet, svenska med tolk, innebär ofta pedagogiska nackdelar i det att ett mellanled mellan lärare/informatör och deltagare upprättas. Det är svårare att t.ex. diskutera och över huvud taget att ha en undervisning i dialogform när allting måste tolkas. Undervisningen går långsammare. Om flera språk är representerade i gruppen och tolkas – vilket förekommer – kan det lätt bli rörigt i rummet. I en brukarutvärdering var dock deltagarna mycket positiva till att använda tolk.27 En praktisk nackdel är 25Detta förekommer även vid samhällsinformation på modersmål, då dessa kommunikatörer ju också kan svenska. 26Länsstyrelserna 2010, s. 27När regionala modell testades , var undervisningsspråket svenska med en tolk. Deltagarna var positiva till detta. En deltagare förklarade: Jag hör att tillgången på kvalificerade tolkar inte täcker behovet . Fördelen med tolk är att samhällsorienteringen kan sättas in vid etableringens början och att även mindre språkgrupper får information på sitt modersmål (i den mån det finns tolkar). Gruppsammansättningen och språket är som nämnts intimt förknippade. I den kartläggning av samhällsinformationen i riket som länsstyrelserna gjort, konstateras att i de fall deltagarna delas in i grupper, så är språket den vanligaste indelningsgrunden.28 Det gäller förstås då samhällsorienteringen ges på modersmål, men också då den ges på svenska. Kommunerna har då olika krav på vilken sfi-nivå deltagarna ska ha uppnått. I ett exempel anpassas informationen efter nivå (A/B respektive C/D), men det vanliga är att deltagarna ska ha nått över en viss nivå. Även vid användning av tolk har språket en betydelse för gruppindelningen, eftersom det finns en gräns för hur många tolkar som är möjligt att använda samtidigt.29 Länsstyrelsernas kartläggning visar dock att även andra indelningsgrunder förekommer, om än sparsamt. Det kan handla om föräldragrupper, grupper för unga, eller grupper för deltagare från ett specifikt land. ges samhällsinformation till kvinnor och män för sig i vissa ämnen (t.ex. sex och samlevnad), men det handlar då om en tillfällig uppdelning av gruppen. Det förekommer även att yrkes- och utbildningsbakgrund utgör grund för gruppindelning.30 I vissa befintliga samhällsorienteringsprogram har man funnit det viktigt att ibland bilda särskilda ungdomsgrupper. Erfarenheterna är att när det gäller ursprungsland finns fördelar med både blandade och oblandade grupper. I vissa moment som syftar till förståelse är erfarenheten att denna gynnas av att deltagarna kommer från olika länder. Det ger en möjlighet till en rikare diskussion med olika erfarenheter och infallsvinklar. Då undviks också en situation där identiteter och sätt att leva konstrueras och svenskan, hör tolkningen och får skriftligt material. Tillsammans blir det bäst! Andra trodde att man fick mest tillförlitlig information med svenska föreläsare eftersom dessa antogs känna landet och problematiken bäst. Till saken hör att samtliga i utprövningen lovordade tolken och han verkar ha fungerat som mer än en tolk. Tolken var jättebra!!! Han är inte bara en vanlig tolk. Han är vår länk till omvärlden. (, och 2010, bilaga 4, s. Den konsult som gjorde utvärderingen, påpekar trots dessa positiva erfarenheter att erfarenheter i andra utvärderingar talar för modersmål som undervisningsspråk (s. 36). 28Länsstyrelserna 2010, s. 29Länsstyrelserna 2010, s. 29. 30Länsstyrelserna 2010, s. 29. cementeras för att deltagarna upplever att det svenska ställs mot det somaliska etc. I andra moment – vid behandlingen av andra frågor – kan homogenitet i vissa avseenden vara en fördel. Deltagarna känner sig trygga i en krets av landsmän och diskussionen kan ägnas åt sådana frågor som är aktuella för människor från just det landet. Vilken typ av gruppsammansättning som är mest ändamålsenlig beror också på deltagarnas individuella behov och önskningar. I vissa fall kan det vara nödvändigt att börja undervisning i mindre, homogena grupper, för att sedan när deltagarna är trygga nog, istället använda mer blandade grupper. Här kan även anhörigas inställning spela roll. I vissa fall där män inte tillåtit sina hustrur att gå i blandade grupper, har man bedömt det som nödvändigt att ha grupper med enbart kvinnor, som ett första steg. Vårt förslag är att samhällsorienteringen till största del ska erbjudas på deltagarens modersmål eller annat språk som personen behärskar väl, men att den till mindre delar kan ges på svenska eller möjligen svenska med tolk. Skälet för förslaget är tidpunkten och pedagogiken i kombination. Samhällsorientering för nyanlända invandrare ska inte bestå enbart i faktaförmedling, utan ha inslag av dialog och reflektion. För att deltagarna själva ska vara aktiva och nå en djupare förståelse, är det en stor fördel om undervisningen bedrivs på deras modersmål. Alternativet att vänta tills deras svenska är tillräcklig, skulle vanligen betyda att man väntar åtminstone . Men kunskapen behöver man i många fall långt ! Språkets betydelse var en viktig bidragande orsak till att samhällsinformation lyftes ut ur sfi i kursplaneförändringen 2007: För invandraren är det av stor vikt att samhällsinformation som har att göra med hans eller hennes omedelbara rättigheter, skyldigheter och behov ges i ett tidigt skede efter ankomsten till . Den bör ges på invandrarens modersmål eller på ett annat språk som han eller hon behärskar väl. Det är en förutsättning för att personen skall kunna tillgodogöra sig informationen. Att ge denna grundläggande samhällsinformation på svenska inom ramen för sfi medför risker för missförstånd och riskerar att förskjuta fokus från språkinlärningen.31 2005/06:148, s. 30, vår kursivering. En möjlighet är förstås att ge viss faktaförmedling tidigt med tolk, i kombination med mer reflekterande inslag kring värderingar, normer och levnadssätt , på svenska. Detta är i praktiken den modell som använts och används i många kommuner, när flyktingsamordnaren med hjälp av tolk ger individuell information till flyktingen vid ankomsten till kommunen och att mer information och inslag av diskussion och dialog sedan ges inom ramen för sfiundervisningen, på svenska. Denna kombinationsmodell har förstås stora praktiska fördelar i det att den inte kräver lärare som kan modersmålet. Ett pedagogiskt problem är att samhällsorienteringens konkreta utbildningspass i praktiken inte kan delas upp i de analytiska kategorierna fakta och förståelse. Erfarenheten från pågående samhällsorientering är t.ex. att deltagarna tenderar att ställa frågor med anknytning till grundläggande värden – t.ex. om diskriminering, jämställdhet, barnuppfostran – även inom ramen för utbildningspass som huvudsakligen syftar till faktaförmedling och information. Det är i själva verket också en pedagogisk fråga. Förståelsen främjas av att olika aspekter behandlas tillsammans – värden, välfärdsstat och vardagsliv. Innebörden i grundläggande rättigheter och skyldigheter måste förstås genom deras uttryck i institutioner och deras praktiska konsekvenser i vardagslivet. Men naturligtvis går det även i praktiken att ha en tyngdpunkt på det ena eller det andra, och man kan också återkomma till samma ämnesområde och till samma aspekter . På så vis är det ändå möjligt att delar av samhällsorienteringen ges på svenska. Vi menar att det i så fall ska ske mot bakgrund av pedagogiska överväganden. En viktig sådan är som nämnts att med svenska som undervisningsspråk möjliggörs grupper med deltagare från olika länder, vilket kan vara en fördel genom att fler infallsvinklar och erfarenheter bidrar till en rikare diskussion och potentiellt en bättre förståelse. I detta sammanhang vill vi dock påpeka att sfi också med nu gällande kursplan överlappar något med samhällsorienteringen. I avsnittet Utbildningens mål och karaktär föreskrivs således: Eleven ska också utveckla sin interkulturella kompetens genom att reflektera över egna kulturella erfarenheter och jämföra dem med företeelser i vardags-, samhälls- och arbetsliv i Sverige.32 32 Kursplan för svenskundervisning för invandrare (sfi), , . Det innebär rimligen att de nyanlända invandrarna i viss utsträckning deltar i jämförande samhällsorientering på svenska med reflektion i ett flerkulturellt klassrum inom ramen för sfi. Med förslaget att modersmål ska vara det dominerande undervisningsspråket, blir förstås också gruppsammansättningen i många fall given: Samhällsorienteringen kommer vanligen att ges i grupper där deltagarna kommer från samma land, samma språkområde eller ett fåtal länder. Det innebär att de praktiska möjligheterna att dela in grupper på annat sätt – exempelvis utbildningsnivå, vilket också har pedagogiska fördelar – i realiteten vanligen blir små. Vårt förslag är att kommunerna ges frihet att, mot bakgrund av egna pedagogiska överväganden och de individuella behov som finns på orten, sätta samman grupperna. Förslag: Samhällsorientering av hög kvalitet är en pedagogisk utmaning. De personer som undervisar i samhällsorientering, bör uppvisa pedagogisk kompetens, ämneskunskap och väl behärska såväl undervisningsspråk som svenska. Den pedagogiska kompetensen bör vara anpassad efter målgruppens och undervisningens karaktär. För att säkerställa en nationell hög och likvärdig kvalitet på samhällsorienteringen finns behov av särskilda insatser på högskolenivå. Inom ramen för exempelvis lärarutbildningen bör kurser kunna erbjudas om 30 högskolepoäng med såväl lärarstudenter som yrkesverksamma inom fältet som målgrupp. Vem ska fungera som lärare, samtalsledare, informatör i den samhällsorientering som möter de nyanlända invandrarna? Vilken kompetens ska den ha som håller i utbildningen? I hittillsvarande verksamhet – de två spåren som beskrevs inledningsvis – har två huvudgrupper stått för samhällsorienteringen, nämligen dels sfi-lärarna och dels flyktinghandläggarna, ofta kompletterat med myndighetsrepresentanter. En tredje, växande grupp aktörer är s.k. samhällskommunikatörer, brobyggare, kulturtolkar Det är personer som behärskar och svenska språket, såväl som de nyanländas ursprungsland och modersmål. Erfarenheterna av dessa tre grupper är blandade. En del finns dokumenterade av (U 2002:08). Den granskade bland annat samhällslivsorienteringen inom dåtida sfi, men även besläktade verksamheter vid sidan av sfi. Några av de slutsatser som drogs från dessa senare erfarenheter – och som är relevanta för frågan om kompetensen – var att: man måste utgå från den situation människor befinner sig i och hitta en ingång utifrån det som engagerar, t.ex. barnens skolgång, arbetslivet eller internationella rättighetsprinciper, det är ovärderligt om informatören delar språk och kulturbakgrund med de studerande. Lika viktigt kan egna erfarenheter av att ha invandrat till vara, värderingar och normer tas bäst upp i dialogform, där var och en kan reflektera och bidra, gärna i separata mans- och kvinnogrupper, trots språksvårigheter måste man våga vara nyanserad och undvika perspektivet vi och dom.33 Ifråga om samhällslivsorienteringen inom sfi var utredningens bedömning att den delvis bedrivs på ett för teoretiskt sätt och att ett kritiskt förhållningssätt saknas.34 Vid kommunbesök uttryckte flera lärare, men också studerande, en osäkerhet och frustration inför den del i arbetet som rörde normer och värderingar, exempelvis barnuppfostran, könsroller, synen på vad som är avvikande och normalt. Anledningarna till att området uppfattas som svårt är flera, bland annat att området är stort och oöverblickbart, vilket gör att läraren känner en osäkerhet inför eller saknar tillräckliga metodiska kunskaper att närma sig området, värderingar ligger djupt och kan vara svåra att tala om p.g.a. avsaknaden av ett gemensamt språk och/eller ett icke färdigutvecklat andraspråk eller för det kan uppfattas som känsligt och integritetskränkande att ta upp vissa frågor.35 Utredningens förslag var att samhällslivsorienteringen skulle ligga kvar inom sfi-utbildningen, men att den skulle förstärkas och för- 33SOU 2003:77, s. 140-141. 34SOU 2003:77, s 142. 35SOU 2003:77, s. 143. För att förslaget om en ökad betoning av samhällslivsorientering, inklusive normer och värderingar, skulle få genomslagskraft var det avgörande att kompetensutveckling med riktade kurser kom till stånd.36 Utredningen konstaterade att lärarna inte nödvändigtvis behövde all den ämneskunskap som en utbildad samhällskunskapslärare har: Det handlar istället om en god grundkunskap i samhällets strukturer och organisation, en förmåga att kunna se och förklara samhälleliga fenomen på ett kontrastivt sätt och med ett öppet förhållningssätt.37 Utredningen ville också införa möjligheten för de studerande att få delar av just samhällslivsorienteringen på sitt modersmål. avsevärt stödja tillägnandet av [viktig kompetens], framför allt för studerande inom studieväg 1 och 2, som kanske inte har tillgång till abstrakta begrepp på samma sätt som högutbildade kan ha. Att då kunna få kontrastera och diskutera på sitt modersmål skulle vara av stor betydelse för förståelsen av såväl det nya samhällets struktur som av dess normer och värderingar. Att möta människor från hemlandet som kan berätta utifrån egna erfarenheter skulle ge både sfi-lärare och studerande mycket.38 Så långt erfarenheter av sfi-lärarnas samhällsorientering. När det gäller flyktinghandläggarna (introduktionssekreterare eller motsvarande kommunala tjänstemän som arbetar med att ta emot och hjälpa de nyanlända i introduktionen) är den samhällsorientering som ligger närmast till hands en mer informell, individuell handledning av enskilda personer, även om förstås information i grupp också förekommer. Deras styrka som informatörer ligger i den stora kunskapen om lagar, regler, myndigheter etc. som de nyanlända möter, liksom just kännedomen om den enskilda individen. Däremot har denna grupp tjänstemän normalt ingen pedagogisk utbildning eller erfarenhet, vilket har visats sig problematiskt i försök att använda dem som informatörer i mer strukturerade utbildningsinsatser. I den utprövning av regionala samhällsinformation som gjordes , användes denna yrkesgrupp som informatörer, men utvärderingen visade att den endagsutbildning de fick inte på långa vägar var tillräcklig. Den externa utvärderaren menade att informatörernas erfarenhet och kompetens var 36SOU 2003:77, s. 158. 37SOU 2003:77, s. 157. 38SOU 2003:77, s. 156. avgörande för kvaliteten på samhällsinformationen.39 Utbildningssatsningen genomfördes med en s.k. dialogmetod, och denna ställer stora krav på pedagogisk kompetens, menade man: De nyanlända är långtifrån en homogen målgrupp, vilket förutsätter stor flexibilitet och lyhördhet i pedagogiken. Det är viktigt att kunna läsa av gruppen och möta gruppen där den är samt anpassa information och upplägg utifrån det. Dialogmetoden blir, rätt tillämpad, ett sätt att genom diskussion och jämförelser förstå skillnader och likheter mellan hemlandet och det svenska samhället. Metoden behöver dock vidareutvecklas med hänsyn till den aktuella målgruppen. Det handlar bl.a. om en tydlig vuxenpedagogik och en stor medvetenhet om kulturella skillnader.40 Flyktinghandläggaren som samhällsinformatör har alltså snarare sin styrka i det individuella samtalet än som föreläsare och diskussionsledare. Men också i det individuella samtalet finns en svårighet för kommunikationen, nämligen den ojämlika maktrelationen mellan flyktingen och handläggaren. Flyktingen är beroende av handläggaren för sin försörjning. Det spelar mindre roll vid enklare faktaförmedling, men är inte den bästa förutsättningen för en öppen dialog om värderingar.41 Den tredje gruppen av informatörer – kommunikatörer, brobyggare, kulturtolkar etc. – kännetecknas av att de delar modersmål och ursprungsland med deltagarna i samhällsorienteringen, som de är väl integrerade i det svenska samhället. Vid sidan av språkkunskaperna är det kanske framför allt denna dubbla kulturkompetens som är deras främsta styrka. Samhällsorienteringen kan riktas in på det som är mest aktuellt för den aktuella flyktinggruppen. Trygghet och förtroende kan lättare upprättas mellan samtalsledaren och deltagarna, enligt vissa källor.42 Dessa kommunikatörer anställs eller anlitas av kommunerna som också ofta ger dem ledning och fortbildning när det gäller innehållet i samhällsinformationen. program för samhällsorientering är ett sådant exempel. Kommunens koordinatörer har, ibland med hjälp av externa experter, själva utbildat sina samhällsinformatörer. I den utvärdering som gjordes av programmet när det var nytt, lyfts bland annat kompetensfrågan fram. 39Carlén, och 2010, s. 36. 40Carlén, och 2010, s. 35-36. 41I det etableringssystem som införs med Arbetsförmedlingen som ansvarig statlig myndighet, kommer den nyanlända personen dock inte att vara ekonomiskt beroende av den kommunala handläggaren på detta sätt. Maktrelationen kan dock ändå vara ojämlik. 42Länsstyrelserna 2010, s. 25-26; Sennemark, och 2009, s. 15. tagarna är överlag positiva till utbildningen och särskilt dialogmodellen med dess inslag av frågor, diskussioner och värderingsövningar. När dessa deltagare skulle beskriva en bra samhällsinformatör, betonades den pedagogiska aspekten: En bra pedagogik var enligt deltagarna när informatören kunde levandegöra informationen, få deltagarna att känna sig delaktiga genom att de får reflektera över sina egna och andras värderingar. Det var också viktigt, menade deltagarna, att informatören kopplar informationen till sin egen erfarenhet, är väl insatt i det svenska samhället och pratar modersmålet bra.43 Informatörerna bekräftade att dialogmodellen uppskattades av alla, men menade att den inte alltid var lätt att genomföra i praktiken. Också de lyfte fram just pedagogiken när de efterfrågade kompetensutveckling, nämligen utbildning i samtalsmetodik, konflikthantering samt möjlighet till erfarenhetsutbyte. Till detta fanns önskemål om mer kunskap om vissa teman, särskilt kultur och koder.44 En slutsats av utvärderingen var också att informatörsutbildningen behövde kontextualiseras mer till deltagarnas behov och bidra till att informatörerna kan möta deltagarna där de befinner sig mentalt.45 I har man relativt lång erfarenhet av dubbelt kulturkompetenta kommunikatörer. Malmös internationella hälsokommunikatörer har där fått arvtagare i form av Partnerskap Skånes46 projekt med samhälls- och hälsokommunikatörer på nio språk. Erfarenheten från dessa projekt är att modersmål och dialog är oundgängliga ingredienser i ett framgångsrikt arbete och att kommunikatörerna är nyckelpersoner som behöver hög kompetens. I anslutning till projektet har startat en öppen kurs för fortbildning av kommunikatörerna och andra intresserade.47 Till dessa tre huvudgrupper av samhällsinformatörer i dagens verksamhet, kommer också inslag av representanter för statliga myndigheter – antingen genom att deltagarna i samhällsorienter- 43Sennemark, och 2009, s. 21. 44Sennemark, och 2009, s. 16. 45Sennemark, och 2009, s. 19. 46Partnerskap är en regional plattform som har initierat. Övriga parter är , , , , kommun, Stad, , , Ideella föreningars paraplyorganisation, , Nätverk Social Ekonomi , , , och . 47Hälsofrämjande arbete i det mångkulturella samhället, 15 hp. ingen får åka på studiebesök, eller genom att myndighetsrepresentanterna fungerar som gästföreläsare inom ramen för den övriga samhällsinformationen. Myndighetsrepresentanternas främsta styrka ligger förstås i den specificerade kunskapen om den egna myndigheten och dess ansvarsområde, där detaljer, lag- och regelförändringar kan vara nog så svåra för den utomstående att följa med i. Vad är då lämpligt? Erfarenheterna av den samhällsorientering som har bedrivits i landet, pekar otvetydigt mot att samhällsorientering av hög kvalitet är en svår pedagogisk uppgift som kräver en bred kompetens. I de försök med ambitiösa program som bedrivits har samhällsinformatörerna pekats ut som nyckelaktörer i de utvärderingar som gjorts. Den nödvändiga kompetensen kan delas in i tre huvudsakliga delar, nämligen pedagogisk kompetens, ämneskunskap och språk. Mot bakgrund av de tidigare erfarenheterna av samhällsorientering, bedömer vi att den pedagogiska kompetensen är den kanske viktigaste i sammanhanget, och vårt förslag är därför att samhällsorienteringen måste bedrivas av lärare med pedagogisk kompetens och insikt. Vi bedömer det inte som realistiskt att kräva en full lärarexamen, men den som undervisar i samhällsorientering bör ha fullgjort en kurs med lämplig inriktning mot denna målgrupp och kursinnehåll. Utgångspunkten för uppläggningen av sådana kurser måste vara målgruppens mycket speciella egenskaper: den är vanligen mycket heterogen med avseende bland annat på den viktiga utbildningsbakgrunden, det handlar om vuxna människor och det handlar om människor mitt i en migrationsprocess, ofta flyktingar. För att kunna bedriva en effektiv undervisning med denna målgrupp, krävs en förmåga att förstå och möta människor i den situation de befinner sig och även förstå det samhälle de kommer att möta. Kursen bör därför omfatta bland annat vuxenpedagogik och -didaktik, kunskap om migrationsprocesser och de psykosociala omständigheterna kring dessa, sociopolitiska aspekter på migration och integration såsom dominansförhållanden och språkets och ideologiers roll för dessa. En viktig del är att utveckla kompetensen att bedriva interkulturell undervisning där inslag av jämförelser av kulturer och normer blir en viktig del. De blivande lärarna måste studera kulturbegreppet och reflektera kring sina egna värderingar och sin roll i förhållande till deltagarna i undervisningen. Detta är inte minst viktigt för att lärarna ska känna sig trygga med de inslag av dialog och reflektion kring ibland känsliga värdefrågor som blir en viktig del i den nya samhällsorienteringen. Vad gäller ämneskunskapen – dvs. kunskap om det som läraren i sin tur ska undervisa om – är det främst kunskap om det svenska samhället som krävs: dess idéer, historia, statens organisation, grundläggande sociala, ekonomiska och geografiska förhållanden, politik och vardagsliv etc. I normalfallet kommer samhällsorienteringen att vara grundläggande, dvs. inte på en högre analytisk eller teoretisk nivå. Och slutligen måste bestämda krav ställas på den språkliga kompetensen.