sou · GXB368 · 2010-01-01 00:00:00 — -Den misstänkte förövarens intresse av att det görs en professio- nell brottsutredning Som exempel på särskilda omständigheter, som kan tala mot en polisanmälan, nämner vagt underlag, dvs. diffusa misstankar där det varken finns några konkreta skador eller någon berättelse från barnet eller den unge. Det kan också finnas synner- liga skäl med hänsyn till barnet. exemplifierar med en situation där en person i övre tonåren starkt motsätter sig att en anmälan görs och en sådan anmälan inte heller bedöms vara till hans eller hennes bästa. Istället kan det vara lämpligare med ett fortsatt motivationsarbete, som längre fram kan leda till en polis- anmälan i samförstånd. Det kan även gälla ett brott som inträffade för länge sedan, som till och med kan vara preskriberat, och där det på grund av olika omständigheter inte finns något behov av skydd vare sig för det aktuella barnet eller andra barn. Enligt Socialstyrel- sens allmänna råd bör polis eller åklagare konsulteras om det är oklart om en polisanmälan ska göras eller inte.7 I handläggning av barnavårdsärenden diskuteras tidpunkten för en anmälan. Ett kon- staterat övergrepp eller en mycket stark misstanke som kommit till socialnämndens kännedom talar, enligt , för skynd- sam polisanmälan. Möjligheten för polis och åklagare att med fram- gång driva en förundersökning till lagföring ökar om det miss- tänkta brottet ligger nära i tiden. I vissa fall, när informationen är mycket diffus, kan det emellertid vara lämpligare att påbörjar en utredning, om det finns förutsättningar för en sådan. kan därigenom försöka skaffa sig en tydligare bild av barnets situation och bedöma om det finns skäl för en polis- anmälan. Det kan också vara så att ett äldre barn eller en tonåring inte upplever värdet och behovet av en anmälan, som det inte finns något behov av skydd för den unge i den aktuella situa- tionen. Det kan finnas en risk att pojken eller flickan sluter sig och vägrar samarbeta och till och med tar tillbaka sin berättelse, om forcerar fram en polisanmälan.8 7SOSFS 2006:12; 2006, s. 95 ff. 8Socialstyrelsen 2006a, s. 86 ff. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn 9.4Ökat antal polisanmälningar om brott mot barn 9.4.1Statistik över brott mot barn Misstänkta fall av barnmisshandel 0–6 år Antalet polisanmälda fall av misstänkt misshandel av barn 0–har ökat kraftigt . – 1997 femdubblades antalet anmälningar och den senaste tioårsperi- oden (1998–2007) ökade antalet anmälningar med drygt 90 pro- cent. Antalet polisanmälda fall av misstänkt misshandel av barn 0–uppgick till 1 900. av de misstänkta gär- ningsmännen var kända av offret.9 (Brå) har undersökt orsaker till den kraftiga ökningen av polisanmälningar , när det gäller små barn. Ett antal faktorer talade för en ökad anmälnings- benägenhet snarare än en ökning av den faktiska barnmisshandeln. Den tolkningen grundade sig bl.a. på att -antalet grova fall inte hade ökat, -anmälningar från läkare hade minskat, -en ny typ av skador förekom, nämligen bitmärken (vanligaste allvarliga skadorna 1997 men saknades helt 1990) och -nya grupper var misstänkta för misshandeln (relativt hög utbild- ningsnivå och höga inkomster). De utrikes födda, i den mån uppgifter fanns, uppgick i undersök- ningen av de misstänkta gärningsmännen (deras andel i befolkningen var ). Det var dock betydligt mer sällan som barnen fått allvarligare skador jämfört med fallen där den misstänkte gärningsmannen var svensk.10 Misstänkta fall av barnmisshandel 7–14 år Antalet polisanmälda fall av misstänkt misshandel av barn 7–har ökat med och uppgick till 8 600 barn. Denna åldersgrupp utmärks av en hög andel unga personer bland de misstänkta gärningsmännen. Statistik över anmälda brott. Statistik över anmälda brott; Brå 2000. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn var av de misstänkta i åldern 15–. Brå förklarar denna omständighet med en föränd- rad policy på skolorna, där man i ökad utsträckning polisanmäler våld mellan jämnåriga. Även anmälningsbenägenheten hos barnen själva och föräldrarna har ökat. Tre fjärdedelar av de misstänkta gärningsmännen var kända av offret.11 Misstänkta fall av sexualbrott mot barn Antal polisanmälda fall av misstänkt sexualbrott12 mot barn har ökat . Antalet uppgick till 3 634 barn . Ökningen förklaras av att både anmälningsbenägenheten och den faktiska brottsligheten har ökat som det finns ett stort mörkertal.13 Av den polisanmälda barnmisshandeln 0–beslutade åklagare om åtal, åtalsunderlåtelse eller strafföreläggande (personupp- ) i av fallen. Motsvarande personuppklaring i åldersgruppen 7–var . När det gäller de misstänkta fallen av sexualbrott mot barn var personuppklaringen När det gäller den låga åtalsfrekvensen anses orsaken vara att yngre barn inte alltid berättar vid polisförhör vad de varit med om samt att det ofta råder brist på bevisning som kan stödja en eventu- ell berättelse. Bland annat saknas oftast fysiska skador.15 Av forsk- ning framgår att barn ibland inte berättar på grund av starka käns- lor av skam, skuld och rädsla. Barn kan också känna lojalitet mot förövaren och har ibland inte förstått att det som hänt är fel. De kan också känna rädsla för att inte bli trodda och för konsekven- serna av att berätta. Barn kan också känna oro för vad som kan komma att hända med den misstänkte förövaren, särskilt när denne är en förälder.16 Statistik över anmälda brott; Brå, , L. 2004; Brå, Estrada F. 2008a. 12Omfattar brotten våldtäkt, försök till våldtäkt, sexuellt tvång eller utnyttjande samt sexu- ellt ofredande. Statistik över uppklarade brott. & Banck, L. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn 9.4.3Tillgänglig kunskap om vem som anmäler Det finns ingen kontinuerlig statistik på nationell nivå om vem eller vilka verksamheter som polisanmäler. Brå har dock undersökt vilka förändringar som skett , när det gäller vem som anmäler misstänkt barnmisshandel av barn 0–. Tre tydliga förändringar har skett vid en jämförelse . Anmälningar från en förälder har fördubblats och utgör cirka hälf- ten av andelen polisanmälningar. Antalet anmälningar som kommer från eller barnomsorgen har mer än fyrdubblats, medan de som kommer från läkare eller annan vårdpersonal istället har minskat. Andelen anmälningar från har ökat från till , medan läkare och annan vårdpersonals andel har sjunkit från till 5 procent.17 9.5Utveckling av attityder och förekomst av barnmisshandel infördes bestämmelsen i 6 kap. 1 § FB om att barn inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behand- ling. Som framgår ovan flerdubblades antalet polisanmälningar , vilket ledde till att regeringen tillsatte Kommittén mot Barnmisshandel, som arbetade – 2001. Tre studier genomfördes , som visade att den ökande anmälningsfrekvensen inte motsvarades av en reell ökning av barnmisshandeln. Studierna visade också att fysisk bestraffning av barn i minskat successivt och att det fanns en nedgång i upprepade och allvarliga övergrepp. Både vuxnas och skolelevers attityder till kroppslig bestraffning av barn har för- ändrats mycket i positiv riktning. Orsaken till det ökande antalet polisanmälningar ansågs vara en ökad vaksamhet och anmälnings- benägenhet. konstaterades att alltför få fall av barnmiss- handel avslöjas och anmäls.18 Regeringen gav senare Stiftelsen ett upp- drag att göra en ny kartläggning av attityder till kroppslig bestraff- ning av barn, vilken genomfördes i samarbete med . Resultatet tyder på en ännu något mer nega- 18SOU 2001:18, s. 11. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn tiv inställning till fysisk bestraffning, både bland vuxna och barn. Den faktiska misshandeln ligger kvar på ungefär samma nivå som tidigare, vilken är låg internationellt sett. Förekomsten av kroppslig bestraffning har emellertid inte längre fortsatt att minska sedan kartläggningen . I vissa fall finns en rapporterad ökning, som gäller både andelen föräldrar som slagit sitt barn och de som har knuffat, huggit tag i eller ruskat om sitt barn. Ökningen av antalet föräldrar som slagit sitt barn är oberoende av bakgrunds- faktorer som kön, ursprungsland eller barnets ålder. När det gäller det mildare våldet har det framförallt skett en ökning bland svensk- födda småbarnsföräldrar.19 När en misstanke uppkommer om misshandel eller sexuella över- grepp mot ett barn blir många myndigheter inkopplade och paral- lella utredningar genomförs. inleder en utredning om barnets behov av stöd eller skydd. En förundersökning inleds och genomförs av polisen, under ledning av en åklagare. En läkarunder- sökning kan bli aktuell och polis eller åklagare kan begära rätts- medicinskt utlåtande. Barnet kan ha behov av kontakt med sjuk- vården, bl.a. BUP, för behandling. Antalet aktörer kan vara bety- dande. Förutom ovannämnda myndighetsföreträdare kan under förundersökningen förekomma särskild företrädare eller målsägan- debiträde samt försvarare för den misstänkte. Särskilt företrädare utses när en vårdnadshavare, eller någon som står vårdnadshavaren nära, är misstänkt för brott mot ett barn. Denne ska, i vårdnads- havarens ställe, ta tillvara barnets rätt och önskemål under för- undersökning och rättegång.20 har en samordnande roll i arbetet med andra myndigheter. I många kommuner finns s.k. samråds- grupper, bestående av representanter för polis, åklagare, socialtjänst och hälso- och sjukvård (som regel barnläkare och representant för barn- och ungdomspsykiatrin).21 Dessa samrådsgrupper har på ett femtontal orter (kommun, län eller del av län) utvecklats till s.k. barnahus22, med en samordnarfunktion och samlokaliserad verk- 19Stiftelsen och 2007, s. 59. 20Rikspolisstyrelsen m.fl. 2008, s. 27. 21SOU 1998:31, s. 354 f.; 2000. 22Rikspolisstyrelsen m.fl. 2008. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn Förutom fastställda tider och struktur för samråd innebär barnahus-modellen att polisförhör, läkarundersökning och krisstöd samordnas och genomförs i samma lokal. är det som aktualiserar ärenden till ovan- nämnda samrådsgrupper, efter att ha tagit emot en anmälan. Sam- rådsgrupperna syftar dels till konsultation i avidentifierade ärenden, dels planering och arbetsfördelning då en polisanmälan görs och parallella utredningar ska genomföras. I vissa brådskande fall, och i kommuner där inga fungerande samrådsgrupper finns, konsulterar berörda verksamheter oftast varandra per telefon med motsvarande syfte, att bestämma i vilken ordning och på vilket sätt olika kon- takter ska tas. Samråd är även viktigt i den fortsatta processen, om det pågår parallella utredningar.23 Om uppgifterna är avidentifierade finns inte något hinder mot att samråda i ett ärende och då krävs inte heller någon dokumenta- tion. Om namn på ett barn eller en misstänkt förövare nämns vid samrådet är polisen däremot skyldig att upprätta en anmälan och inleda en förundersökning. ska självständigt göra en bedömning och fatta beslut om polisanmälan. Det går inte att exakt ange när informationen är av den karaktären att en misstanke upp- kommit. kan också anse sig ha skäl för en polis- anmälan, även om polisen vid samråd bedömer att uppgifterna inte är tillräckliga för att inleda en förundersökning.24 har skyldighet, oberoende av polisutredningen och åklagarens bedömning i åtalsfrågan, att utreda och bedöma barnets behov av skydd eller stöd. Att en förundersökning läggs ner behöver inte innebära att ett brott inte är begånget utan endast att bevisningen inte räcker för att åklagaren ska kunna föra utred- ningen till åtal.25 kan det vara svårt för det berörda barnet och familjen att förstå rättsväsendets och olika rol- ler. Att förundersökningen läggs ned innebär självfallet svårigheter för att motivera fortsatt insyn och insatser i familjen. Därför är det viktigt att utredningsåtgärder vidtas så snabbt och koncentrerat som möjligt och att polis och socialtjänst kan arbeta parallellt. Familjens motivation att medverka är erfarenhetsmässigt störst i den inledande fasen. För rättsväsendet och finns nationella vägledande dokument för handläggningen av brott mot barn. 23Socialstyrelsen 2006a, s. 88. 24Socialstyrelsen 2006a, s. 96. 25JO 1996/97, s. 258; 2006a, s. 94. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn emot inga nationella rekommendationer inom hälso- och sjukvår- dens område, när det gäller misstänkt barnmisshandel eller sexuella övergrepp. I vissa län finns dock gemensamt framtagna riktlinjer, där även hälso- och sjukvårdens roll beskrivs. Vissa landsting och regioner har också särskilda vårdprogram och lokala handböcker. har, genom den s.k. Mio-gruppen, byggt upp ett tvärorganisatoriskt nätverk med både medicinsk och beteendevetenskaplig kompetens. Nätverket syftar till att utgöra ett referens- och kunskapsstöd för sjukvårdspersonal, bl.a. rutiner för hantering av misstänkt barnmisshandel och anmälan till social- tjänsten. Berörd personal kan genom nätverket få kunskap om barnmisshandel och personligt stöd när de möter och därefter behandlar ett misshandlat barnet. Mio-gruppen arbetar just nu med ett informationsprojekt om shaken baby-syndrom dvs. när späd- barn skakas så kraftigt att de får allvarliga hjärnskador eller till och med dör.26 9.7Pågående metodutveckling med barnet i fokus Som framgår ovan har det förebyggande arbetet när det gäller atti- tyder mot barnmisshandel i varit framgångsrikt. Däremot har inte specifika behandlingsinsatser till de barn och unga som varit utsatta för misshandel eller sexuella övergrepp utvecklats i någon nämnvärd utsträckning. uppmärk- sammade behovet av kunskaps- och metod- utveckling inom detta område och föreslog uppbyggnad av regio- nala kunskapscentra, framförallt utifrån behov. Det påtalades att många utredningar inte leder till några åtgärder eller resultat och att man inte vet om samhällets insatser innebär att barnets situation förbättras. Enligt kommittén finns det till och med en risk att barnets situation kan försämras genom att familjen efter en anmälan stänger alla dörrar för insyn.27 uppmärksammade Kommittén mot barnmiss- handel behovet av förbättrad samverkan för att förebygga och åt- gärda barnmisshandel, förutom behovet av kompetens- och metod- 26Rikspolisstyrelsen m.fl. 2008, s. 30; 27SOU 1998:31, s. 351 ff. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn Genom den följande propositionen infördes bl.a. sam- verkansskyldighet i lag och gavs uppdrag till centrala myndigheter att utforma en strategi för samverkan.29 Vidare föreslogs att ett system för dödsfallsutredningar skulle införas. En lag trädde 2008 om utredningar avseende barn som avlidit i anledning av brott30. Syftet är att klarlägga vad samhället känt till om barnets situation och vilka åtgärder som vidtagits och hade kunnat vidtas för att skydda barnet. Utredningsverksamheten bedrivs av Social- styrelsen efter underrättelse från polis eller åklagare. 9.7.2Samverkan under gemensamt tak Att de olika myndigheternas bemötande och agerande bedöms ha stor betydelse för hur barnets behov kan tillgodoses, liksom för polisens möjlighet att utreda brott mot barn, är en del av bakgrun- den till det utvecklingsarbete som pågår . Med före- bild från utvecklades Barnahus i på 1998 för att på ett samordnat sätt hjälpa barn som varit utsatta för sexuella övergrepp. Motsvarande verksamhet har börjat byggas upp i och finns ett femtontal s.k. barnahus, med varie- rande benämningar. Bakgrunden till behovet av samordning är att de rättsvårdande myndigheterna, och hälso- och sjukvården har olika uppgifter i förhållande till barn som misstänks vara utsatta för barnmisshandel och sexuella övergrepp. Barnen får vid en anmälan och påföljande utredningar träffa många olika per- soner, på olika platser, och berätta vad de upplevt. Detta anses kunna öka barnets traumatisering, påverka barnets berättelse vid polisförhör och bidra till att få fall leder till åtal. I och på har målgruppen varit sexuella övergrepp mot barn, medan barnhusen i lika mycket inriktar sig på barnmisshandel. Målet för de olika ländernas barnahus är emellertid densamma, nämligen att åstadkomma bättre och snabbare hanter- ing, öka lagföringen och säkra att barn vid behov får stöd och behandling. Dessutom är målet att begränsa skadeverkningarna för barnet under rättsprocessen. Dessa förbättringar sker genom att barnet kommer till en barnvänlig plats där de olika verksamheterna samverkar. Samordningen begränsar sig i till det inledande 28SOU 2001:72, s. 21 ff. 2002/03:53; Myndigheten för skolutveckling m.fl. 2007. 30Lag (2007:606) om utredningar avseende barn som avlidit med anledning av brott. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn skedet av förundersökningen respektive sociala utredningen. Om barnet eller familjen behöver mer omfattande insatser och behand- ling från eller hälso- och sjukvården ges dessa inte i barnahus. 9.7.3Utvärdering av försöksverksamheten med barnahus i har utvärderat de sex barna- hus, som omfattades av den försöksverksamhet som initierats genom regeringsuppdrag till , , och och som redovisa- des . Utvärderingen gav stöd för att barnahusen innebar en kvalitetshöjning ur ett barnperspektiv. Miljön var barnanpassad, flertalet barn fick tillgång till någon form av krisstöd och i vissa avseenden har barnets ställning i rättsprocessen stärkts. Det kunde dock inte påvisas några entydiga mätbara effekter, t.ex. i form av ökad lagföring, kortare handläggningstider, kvalitetsmässigt bättre utredningar eller fler psykosociala insatser. Resultatet måste, enligt rapporten, dock ses mot bakgrund av den relativt korta tid som verksamheten pågått innan den utvärderades. Av utvärderingen framgick att misstanke om misshandel av barn är det brott som dominerar i samråden i barnahusen, men att det finns stora lokala variationer. Barnens medelålder var och könsfördelningen var jämn. Av de centrala myndigheternas upp- följning framgick vidare att det finns vissa lokala skillnader när det gäller samråden och principerna för polisanmälan. har över- enskommits en fast tid för samråd. Det varierar mellan barnahusen om polis och åklagare deltar i de avidentifierade sam- råden eller inte. En annan skillnad, som kan iakttas i utvärderingen, är att huvudprincipen att polisanmäla har drivits olika långt i be- rörda kommuner.31 Inom ramen för ovannämnda utvärdering har 236 utredningar som rört misstankar om brott mot barn granskats i barnahuskom- munerna och två kontrollkommuner. Utredningarna uppfyllde i stort de kvalitetskriterier som uppställdes i utvärderingen. Av genomgången framgick vidare att mer än tre fjärdedelar av de granskade utredningarna avsåg misstanke om fysiskt våld. I flertalet fall var den misstänkte förövaren en familjemedlem eller släkting. 31 , K. & , A. 2008, s. 79 f; m.fl. 2008, s. 40 ff; , S. 2008, s. 45. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn En iakttagelse som gjordes var att anmälningarna till gällde misstänkta övergrepp som hade inträffat rela- tivt långt tillbaka i tiden, var vagt formulerade och saknade sådana spår av övergrepp som motiverade läkarundersökning. I drygt hälf- ten av utredningarna var familjerna kända hos social- tjänsten. Barnet levde oftast kvar i familjen även efter att miss- tankarna om brott uppmärksammats av samhället.32 Tilläggas kan att ett nytt regeringsuppdrag om fortsatt utvärde- ring och utarbetande av gemensamma riktlinjer för verksamheten har lämnats till , i samverkan med , och Rättsmedicinalverket33. 9.7.4Barn och ungdomars upplevelser Det finns mycket få studier som redovisar barns upplevelser av rättsprocessen, dvs. möten med professionella i samband med miss- tanke om brott. har inom ramen för ovannämnda utvärdering av försöksverksamhet med barnahus34 beskrivit den knapphändiga nationella och internationella forskningen och inter- vjuat 12 barn och 22 föräldrar som har erfarenhet av barnahusens verksamhet. Barnens erfarenheter av myndighetskontakterna var starkt varierande från mycket positiva erfarenheter till en berättelse som, enligt författaren, kan betecknas som myndigheters över- grepp på barn och familjer. Överlag var dessa barn positiva till barnahusens verksamhet. Det framkom dock att polisförhöret för barnen ofta var kopplade till skuld och rädsla. Vissa yngre barn hade svårt att förstå innebörden av ett polisförhör och andra uttryckte att videokameran orsakade obehag och stress. I intervju- erna med de professionella framfördes synpunkten att det inte all- tid, ur barnens perspektiv, behövde upplevas som en rättighet att bli utredd. De kan bara känna sig utsatta av alla frågor, att någon av föräldrarna sitter anhållen och att de har tappat all kontroll, dvs. 32Friis, E. 2008, s. 27, 41, 96 ff. Syftet var att granska alla utredningar av barn som haft kon- takt med de sex barnahusen och två jämförelsekommuner, men bortfallet blev betydande. 33Ju 2008/8573/. 34Rasmusson, B. 2008 s. 9 f. 35Johansson, S. 2008 s. 57. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn Det finns ingen kunskap på nationell nivå om hur gällande regler om möjligheter till polisanmälan tillämpas. bedömde att det var mer sällsynt med polisanmälan vid barnmisshandel än vid sexuella övergrepp. Inom ramen för Kommittén mot barnmisshandels arbete gjordes en specialstudie, tillsammans med Länssty- relsen i , om anmälningar till socialnämnderna om barnmisshandel och vad dessa ledde till. Av rapporten framgick att socialnämnderna i länet hade gjort polisanmälan i av fallen. Den låga andelen polisanmälningar förklarades med att man bedömt att anmälan varit obefogad eller att man i samråd kommit fram till att en polisanmälan inte var till barnets bästa. Andra orsa- ker som uppgavs i enkätsvaren var att anmälan avsåg en händelse som inte var akut, att misstanke om brott saknades, att åklagare av- rått att polisanmäla då det inte fanns tillräckligt underlag och slut- ligen att polisanmälan redan var gjord av annan.36 Mycket tyder på att en förändrad praxis har utvecklats som innebär att polisanmälan görs mera rutinmässigt av social- tjänsten. Av den tidigare refererade utvärderingen av försöksverk- samhet med barnahus framgick att socialnämnden svarade för mer än hälften av de polisanmälningar som hade lett till förundersök- ning. Andelen anmälningar var betydligt högre på barnahusorterna än i jämförelsekommunerna. dominerade som anmälare i åldersgruppen 0–(). Nio av tio ärenden, som utreddes av i berörda kommuner och som om- fattades av utvärderingen, var aktualiserade även hos polisen. I vissa kommuner hade alla polisanmälts, i andra två tredjedelar. I de fall valde att inte polisanmäla var en vanlig motivering att det saknades tillräckligt underlag eller att barnets situation kunde förvärras av en polisanmälan.37 Mycket tyder på att vissa skillnader i praxis finns när det gäller polisanmälningar, framförallt i situationen där miss- tankarna är mer eller mindre vaga. I vissa kommuner har man som huvudregel att i princip anmäla alla misstankar oavsett hur under- byggda de är, medan andra kommuner bedömer situationen från fall till fall. Det skiljer sig också åt hur delegationen från social- nämnden ser ut. I vissa fall är beslutanderätten delegerad till 36SOU 2001:72, bilagedelen, s. 200. 37Rejmer, A. & , H. 2008, s. 47 och s. 52 f. Polisanmälan vid misstanke om brott mot barn tjänsteman, som regel en chef. I andra kommuner är beslut att polisanmäla delegerat, medan däremot beslut att avstå från polis- anmälan inte är delegerat. 9.9Utredningens överväganden och förslag och rättsväsendet har olika roller i förhållande till barn som misstänks ha varit utsatta för misshandel eller sexuella övergrepp. Det finns en anmälningsskyldighet till för en rad myndigheter, men inte motsvarande skyldighet att anmäla till polisen. Det finns dock inget som hindrar att myndigheter och andra verksamheter anmäler sina misstankar både till och polisen. Det kan bli aktuellt exempelvis när hälso- och sjukvår- den kommer i kontakt med allvarliga fall av misstänkt barnmiss- handel.