sou · GYB385 · 2010-11-23 00:00:00 — Den som skjuter upp pensionsuttaget kommer att få en högre livsinkomst, dels därför att lönen är högre än pensionen skulle varit och dels därför att pensionskapitalet ökar med nya avsättningar. Liksom tidigare kan vi tala om en inkomst och substitutionseffekt. En ökning av tillgångar som inte beror på förvärvsarbetet bör i normalfallet leda till att man går tidigare i pension (enbart en inkomsteffekt). En lönehöjning, en skattesänkning eller en ökad framtida avkastning på pensionskapitalet har både en inkomsteffekt och en substitutionseffekt. Substitutionseffekten innebär att man för att kunna gå i pension måste avstå mer av livsinkomsten (pensionskapitalet) efter ändringen än före. Nettoeffekten av lönehöjningar etc. beror liksom tidigare på hur preferenserna ser ut. Det finns relativt få empiriska studier i vilka man skattat en fullständig modell av detta slag. Det krävs mycket data om varje individs pensionsvillkor, lön, ekonomiska tillgångar och arbetad tid samt skattesituation. I avsaknad av all denna information har man i stället ofta skattat en s.k. reducerad form, t.ex. en modell för sannolikheten att förvärvsarbeta som en funktion av pensionskapitalet och den förändringen i detta som följer om man arbetar . I dessa modeller brukar också ingå variabler som ska representera skillnader i preferenser såsom, ålder, kön och hälsa. Syftet med denna studie är inte att undersöka hur olika policyförändringar påverkar besluten att gå i pension, utan mera blygsamt att undersöka vem som förvärvsarbetar efter och om det ägt rum någon förändring i detta avseende. Det är därför inte nödvändigt att skatta en modell som explicit bygger på nyttomaximering. Det har inte heller varit möjligt att göra det, då de data som stått till buds inte medgav uppbyggnaden av korrekta budgetmängder för varje individ. Det har inte ens varit möjligt att skatta pensionskapitalet för varje individ. Dessutom kan tilläggas att det varit relativt få personer som förvärvsarbetat efter , och att denna grupp förmodligen är ganska selektiv. Det är därför tveksamt om det vore särskilt meningsfullt att skatta strukturella modeller på denna grupp och dra slutsatser om vilka policyåtgärder som krävs för att utöka den, eller att alternativt skatta modellerna på åldersgruppen, som är och då anta att resultaten även kommer att Vad bestämmer när man går i pension? Teori och empiri. gälla dem som är . Denna studie får därför betraktas som en statistisk studie av deskriptiv karaktär. De statistiska modeller som kommer att användas beskriver hur förvärvsfrekvenserna samvarierar med ett antal variabler som karaktäriserar individernas egenskaper och förhållanden. Med hjälp av dessa modeller försöker vi utläsa hur stora skillnader i förvärvsfrekvens som var och en av variablerna ger upphov till, när övriga variabler hålls konstanta. I denna mening skattar vi standardiserade skillnader i förvärvsfrekvens. Även om det inte är möjligt att skatta fullständiga ekonomiska modeller är det fortfarande viktigt att de statistiska modellerna fångar upp skillnader i preferenser och andra förhållanden, som kan förklara skillnaderna i förvärvsbenägenhet. Därför följer nedan en kortfattad diskussion av tänkbara förklarande variabler. En individs hälsotillstånd är givetvis av stor betydelse för när man väljer att sluta förvärvsarbeta. Många pensionssystem tillåter att man går i pension av hälsoskäl före normal pensionsålder. Personer som av medicinska skäl inte kan förvärvsarbeta kan därför lämna arbetsmarknaden . Hälsan påverkar också en persons möjligheter att få ett välavlönat arbete och därför även det framtida pensionskapitalet. Personer med långvarigt dålig hälsa kommer därför att ha låg pension. Beroende på individens preferenser kan detta i sig medföra att individen försöker hålla sig kvar i förvärvsarbete längre än vad hälsostatus egentligen motiverar, därför att pensionen och livsinkomsten då blir större. Hälsan kan också påverka individens förväntade livslängd. En person med dålig hälsa kan inte förväntas leva som en person med god hälsa, vilket medför att pensionskapitalet ska fördelas på färre år. En låg lön kan därför i någon mån kompenseras med en relativt högre pension om villkoren medger att man tar ut den . Dålig hälsa kan emellertid också vara ett skäl att gå tidigare i pension, då den kortare livslängden ökar marginalnyttan av fritid. Om förvärvsarbetet är av sådan art att det sliter på hälsan kan en uppskjuten pension dessutom förvärra hälsoläget för en redan bräcklig person och i princip leda till en för tidig död. Å andra sidan finns det personer som upplever sitt förvärvsarbete som intressant och lustfyllt och som skulle må sämre i avsaknad av detta. En höjning av pensionsåldern skulle för denna grupp upplevas som en nyttohöjning. För personer som lever i parförhållanden är det egna pensionsbeslutet inte oberoende av vad partnern gör. Vad bestämmer när man går i pension? Teori och empiri. tillsammans med partnern är i allmänhet en nyttighet. Även den gemensamma budgetmängden påverkas av varje parts beslut om pension. Om en partner går tidigt i pension utan att den andre gör det, kommer bägges ekonomiska villkor att bli sämre utan att den gemensamma fritiden ökar. Det finns därför skäl att försöka samordna när man går i pension.3 I en studie på österrikiska data fann Zweimüller m.fl. (1996) en stark samhörighet i makars beteende, men även en asymmetri i reaktionen på en höjning av minimiåldern för att ta ut pension. Män reagerade starkare på en förändring av minimiåldern för kvinnor än vad kvinnorna reagerade på en förändring av minimiåldern för män. Om minimiåldern för kvinnor ökade började både män och kvinnor att arbeta mer. En liknande studie har gjorts i av Hernaes och Ström (2000). Pensionssystemens utformning påverkar inte bara budgetmängden utan lägger även andra restriktioner på valet av pensionsålder. I hade t.ex. arbetsgivarna fram till (genom kollektivavtal) rätt att entlediga anställda vid uppnådda . Detta förhållande samt att de flesta pensionssystem var utformade med som den normala pensionsåldern, gjorde att mycket få förvärvsarbetade efter 65. Den ålder vid vilken arbetsgivaren har rätt att säga upp anställda har genom riksdagsbeslut lyfts till . Som vi kommer att finna nedan är det fortfarande relativt få som förvärvsarbetar efter 65. Om detta är ett uttryck för ett övervägt optimalt beteende, eller om det snarare är ett uttryck för en social norm, som utvecklats , kan diskuteras. Reformeringen av det svenska pensionssystemet förändrade incitamenten att ta ut pension.4 Som redan nämnts inledningsvis är kompensationen för en uppskjuten pension större i det nuvarande systemet än i det gamla systemet med allmän tilläggspension (ATP-systemet). Även om det nya systemet för den offentliga ålderspensionen anses vara finansiellt stabilt, har denna stabilitet uppnåtts till priset av att pensionerna inte indexeras så att de följer den genomsnittliga löneökningen för de arbetande generationerna fullt ut. I det nya systemet kan pensionerna även reduceras om den ekonomiska och demografiska utvecklingen blir 3Gustman och Steinmeier (2009) är enligt författarna själva den första studie i vilken man formulerat en fullständig beslutsmodell för en familjs pensionsbeslut. Varje individ har sin egen nyttofunktion men en gemensam budgetrestriktion. I nyttofunktionen ingår inte bara den egna fritiden som argument, utan även partnerns. Varje individs beslut blir därför beroende av den andres. I ett iterativt förfarande optimerar varje individ sin nyttofunktion under det gemensamma budgetvillkoret. 4Se t.ex. Klevmarken (2002). Vad bestämmer när man går i pension? Teori och empiri. Införandet av den s.k. bromsen, PPM-pensionerna och även nya fonderade delar i avtalspensionerna har lyft över risken för ett dåligt pensionsutfall från kollektivet till individen. Det finns således flera skäl till att den enskilde arbetstagaren kan vilja öka pensionen genom att arbeta mer eller längre, och komplettera den offentliga pensionen med privata medel.5 De generationer som uppnått pensionsåldern får emellertid endast till en mindre del sina pensioner från det nya systemet. Större delen utgörs av ATP-pensioner. Det är därför en öppen fråga i vilken utsträckning incitamenten från det nya pensionssystemet påverkat dessa generationer. Möjligheten att förvärvsarbeta i hög ålder bestäms inte enbart av individens vilja att göra det utan även av arbetsgivarnas efterfrågan på äldre arbetskraft. lågkonjunktur var det vanligt att arbetsgivarna erbjöd förmånliga villkor för förtida pension. Dessa villkor kallades ibland gyllene handslag. En orsak till detta var att arbetsgivarnas avsättningar till de anställdas pensioner var betydligt högre för äldre arbetskraft än för yngre. Ett annat skäl kan ha varit att den äldre arbetskraftens produktivitet och utvecklingspotential minskar med stigande ålder. m.fl. (2008) innehåller en studie av vägarna ut från arbetsmarknaden, i synnerhet förtidspensioneringen, den förtida ålderpensionen samt förekomsten av gyllene handslag och deras konsekvenser. m.fl. fann t.ex. att sannolikheten att få ett erbjudande om förmånlig tidig pension var större ju närmare individen kom, större för gymnasie- och högskoleutbildade jämfört med grundskoleutbildade personer och större för tjänstemän inom industrin, den kommunala och den landstingskommunala sektorn jämfört med den statliga. Industriarbetarnas pensionsavtal medgav inte gyllene handslag. Sannolikheten att få ett erbjudande om förmånlig tidig pension ökade även med stigande lön. Samma studie fann även att sannolikheten att gå i pension var större ju större pensionsförmögenheten var, och mindre ju mer pensionsförmögenheten ökade när pensionen uppsköts , dvs. helt i överensstämmelse med teorin. Gymnasie- och högskoleutbildade hade större sannolikhet att ta förtida ålderspension än grundskoleutbildade. Gifta med arbetande maka eller 5 Sparandet i privata pensionsförsäkringar har ökat. Som och (2008) visade skedde det en kraftig ökning . Det är därför svårt att se introduktionen av det nya pensionssystemet som den enda orsaken till denna tillväxt i privat sparande. Vad bestämmer när man går i pension? Teori och empiri. make hade mindre sannolikhet att gå i pension innan 65 jämfört med ensamstående, men gifta som inte hade en arbetande partner hade ungefär samma sannolikhet som ensamstående. De som var födda utomlands hade en något mindre sannolikhet att ta tidig pension än personer födda i . En stor del av den internationella forskningen om pensionsbeteendet har handlat om att försöka förklara varför arbetskraftsdeltagandet och antalet arbetade timmar har minskat bland äldre män och i någon mindre utsträckning bland äldre kvinnor. Ekonomer har försökt tillskriva pensionssystemet en stor del av denna minskning. Hurd (1992) skriver t.ex. In my view, these are solid reasons for thinking that social security has been responsible for a substantial part of the decline in participation (s. 606). I en senare studie fann emellertid m.fl. (1999) att högst omkring en fjärdedel av minskningen i amerikanska mäns heltidsarbete i åldrarna 60–65 kunde tillskrivas förändringar i pensionsplaner och socialförsäkringspensioner. Andra faktorer måste ha spelat en större roll för att förklara minskningen i arbetsutbud. Faktorer som nämnts är en allmän reallöneökning (inkomsteffekt), en ökning av pensionstillgångar och privata tillgångar, en upplevd hälsoförsämring och förändringar i preferenserna för fritid. 3 Medelålders personers planer på att gå i pension Unga personer som befinner sig i början av sin yrkeskarriär ägnar förmodligen inte många tankar åt sin framtida pensionering, men ju närmare de kommer den typiska pensionsåldern, i , desto mer artikulerade blir i allmänhet deras planer för när de ska gå i pension, och då ökar även deras intresse för hur stor pensionen kommer att bli. Planer behöver dock inte realiseras, utan de kan revideras när förhållandena ändras och när mer information om konsekvenserna av tidig respektive uppskjuten pension blir tillgänglig. Även om plan och utfall inte är samma sak kan det dock ha sitt intresse att undersöka hur pensionsplanerna ser ut i olika åldrar och hur de förändrats . I ett par urvalsundersökningar har respondenter i åldrarna 50–65 fått besvara frågor om när de tänker gå i pension. Den ena undersökningen är Hushållens ekonomiska levnadsförhållanden (HUS) och den andra Survey of Health, Ageing and Retirement in Europe (SHARE).1 HUS innehåller data för perioden –1998. har ingen ny datainsamling gjorts i HUS. SHARE-data finns ännu bara tillgängliga , nämligen 2003 och 2006/2007. Frågorna som bevarades i dessa två underökningar var inte exakt lika och är därför tyvärr inte fullt jämförbara. Under alla år HUS-undersökningarna genomfördes ställdes samma frågor till de respondenter som var sysselsatta och som uppgav att deras jobb var förknippat med en bestämd pensionsålder eller åldersintervall. Respondenterna tillfrågades om när denna pensionsålder inföll. Därefter ställdes följande fråga: Skulle du vilja sluta arbeta helt och hållet eller börja arbeta mindre , även om det kommer att innebära lägre pension, eller vill du 1 Information om SHARE och HUS finns att tillgå i bilaga 2. Medelålders personers planer på att gå i pension fortsätta med oförändrad arbetstid fram till pensionsåldern? Svaren på denna fråga fördelade sig på följande sätt: Tabell 3.1 Inställning till förtida pensionsuttag bland personer i åldrarna 50––1998 (andelar angivna som procent) Källa: (2000), Tabell 5.1. I tabellen visas att andelen svarande som ville sluta arbeta helt före ordinarie pensionsålder ökade –1998, medan andelen som ville fortsätta fram till ordinarie pensionsålder minskade. I en multivariat analys baserad på alla undersökta år visade (2000) att benägenheten att fortsätta arbeta heltid fram till ordinarie pensionsålder var mindre ju högre timlön respondenten hade, mindre för kvinnor än för män, och högre för respondenter med utbildning jämfört med dem med kortare utbildning. I modellen ingick även, som förklarande variabel, det år då respektive observation erhållits. Med undantag återfann samma trendmässiga minskning i benägenheten att fortsätta på heltid fram till ordinarie pensionsålder som de obearbetade frekvenserna i tabell 3.1 visar.2 ställde man även följande fråga till respondenterna i HUS-undersökningen: Skulle du vilja arbeta ännu längre (än till normal pensionsålder) om detta skulle leda till högre pension?. Det var av respondenterna som svarade ja. 2 I modellen ingick även variabler representerande några breda yrkesgrupper. Skattningarna för dessa variabler var dock svåra att tolka. I en tidigare studie endast baserad HUS-undersökning visade Klevmarken (1986) att av respondenterna som arbetade med tillverkningsarbete ville fortsätta på heltid, av dem i pedagogiskt arbete, medan av dem som var sysselsatta med medicinskt, hälso- och sjukvårdsarbete ville fortsätta på heltid. Urvalet var dock litet i denna undersökning. Medelålders personers planer på att gå i pension 1993 hade den andelen stigit till , 1996 var den och 1998 var den . I SHARE-undersökningarna har man ställt en serie frågor till sysselsatta i förvärvsarbete, t.ex. om man vill gå i pension tidigt, om man befarar att få hälsoproblem som kommer att medföra att man inte kan arbeta fram till normal pensionsålder, samt vid vilken ålder man planerar att gå i pension. Tabell 3.2 visar andelen som svarat ja på frågan om man skulle vilja pensionera sig . låg andelen på , men /2007 var den lägre. fanns ingen entydig skillnad mellan könen, men 2006/2007 var andelen kvinnor som ville sluta så fort som möjligt lägre än andelen män. Tabell 3.2 Skulle du vilja pensionera dig ? Tabellen visar andelen (%) respondenter som svarade ja, grupperade utifrån ålder, kön och undersökningsår. Data kommer från SHARE och urvalet begränsades till sysselsatta som var minst . Tabell 3.3 nedan antyder att verkliga eller befarade hälsoproblem var en viktig orsak till att respondenterna ville gå i pension . I nästan alla ålderklasser var andelen kvinnor som trodde att problem med hälsan skulle göra att de inte kunde fortsätta förvärvsarbeta fram till ordinarie pensionsålder större än andelen män. Andelarna minskade med stigande ålder. Det kan bero på att de som hade hälsoproblem successivt lämnade arbetsmarknaden så att den genomsnittliga hälsonivån blev högre bland de äldre än bland de yngre, eller att farhågorna om försämrad hälsa visade sig överdrivna. När man är är osäkerheten om hälsotillståndet större än när man bara har något eller kvar till 65. Medelålders personers planer på att gå i pension Tabell 3.3 Är du rädd för att din hälsa kommer att begränsa dina möjligheter att jobba med detta arbete innan du uppnår ordinarie pensionsålder? Tabellen visar andelen respondenter (%) som svarade ja, grupperade efter ålder, kön och undersökningsår. Data hämtades från SHARE, och urvalet begränsades till sysselsatta personer som var minst . Andelen som planerade att gå i pension efter var liten, bara några procent (se tabell 3.4 nedan). Den var marginellt högre 2006/2007 än 2003. Den var större för män än för kvinnor och större ju närmare man kom . Det senare kan bero på att ju närmare man kommer den normala pensionsåldern, desto mer kunskaper skaffar man sig om pensionsvillkoren. De är kanske inte så generösa som man trott, i synnerhet om man går tidigt i pension. Att andelen växte med stigande ålder kan också bero på selektionseffekter, därför att de äldre som fortsatte arbeta hade en bättre hälsa än övriga äldre. Jämfört med HUS-undersökningarna är de andelar som i SHARE uppger sig vilja arbeta efter normal pensionsålder (), betydligt mindre. Det behöver dock inte betyda att viljan att arbeta efter har minskat. Frågorna är olika formulerade. I HUS-undersökningarna ingår villkoret att pensionen ska öka i frågeformuleringen, men det finns ingen sådan koppling i SHARE. Det är inte troligt att alla respondenter visste att en uppskjuten pensionsålder medförde en högre årlig pension. På en direkt fråga i SHARE om hur stor andel av förvärvsinkomsten som pensionen skulle komma att utgöra, visade det sig att många helt saknade uppfattning om detta, och bland dem som redovisade ett svar var spridningen stor. SOU 2010:85 Medelålders personers planer på att gå i pension Andel som planerar att gå i pension senare än Andelarna anges som procent och bygger på SHARE-data Hur sannolikheten att uppge en högre pensionsålder än varierar med respondenternas egenskaper har analyserats i en s.k. probitanalys. Resultaten redovisas i tabell A3.1 i bilaga 3 och kan sammanfattas på följande sätt. I den grupp som analyserats, dvs. personer och som uppgav att de hade intjänanderätt till ålders- eller tjänstepension, var det som uppgav att de avsåg att gå i pension senare än . /2007 var det något fler: . Kvinnor hade en mindre benägenhet än män att vilja fortsätta arbeta efter . Skillnaden var 1–. Gifta och samboende hade 1–lägre sannolikhet att vilja fortsätta arbeta efter jämfört med ensamstående personer, och om partnern hade gått i pension minskade sannolikheten med ytterligare någon procentenhet. Ju närmare respondenten kom, desto högre blev sannolikheten att respondenten ville fortsätta arbeta efter 65. Effekten var dock ganska liten. Tänkbara orsaker har redan nämnts ovan. Högre utbildning ökade benägenheten att vilja arbeta efter 65. Högskoleutbildade personer hade 3– större sannolikhet att vilja fortsätta arbeta efter 65 jämfört med grundskoleutbildade personer. Slutligen kan vi observera att de som uppgav sig ha relativt dålig hälsa hade någon eller några procentenheter lägre sannolikhet att vilja arbeta efter 65. De två undersökningarna baseras på relativt små urval och resultaten ska tolkas med försiktighet. Det är dock intressant att notera att HUS-undersökningen både visade en ökad benägenhet att gå tidigt i pension och en ökad vilja att arbeta efter 65 (under förutsättning att det medför att pensionen blir högre). De två SHARE- undersökningarna visade också en viss ökning av andelen personer som vill arbeta efter 65. Viljan att arbeta efter 65 var uppenbarligen större bland högutbildade än bland lågutbildade, bland män jämfört med kvinnor, och bland ensamstående jämfört med gifta, i Medelålders personers planer på att gå i pension synnerhet om partnern redan var pensionerad. Det är också intressant att notera skillnaderna mellan yngre och äldre i planerna för pensionen. Skillnaderna antyder att man ändrar sin inställning till förvärvsarbete när man blir äldre och blir mer positiv till att fortsätta arbeta. 4Basfakta om äldres förvärvsfrekvenser Det finns ganska stora nationella skillnader beträffande andelen pensionärer och andelen förvärvsarbetande i olika åldersgrupper. Bidragande till dessa skillnader är att pensionssystemen är olika utformade, att det finns nationella skillnader i hälsostatus, att familjen betyder olika mycket och att det finns kulturella skillnader som påverkar vad man möjligen skulle kunna kalla en viktoriansk arbetsmoral. I SHARE-undersökningarna har man bl.a. frågat om respondenternas sysselsättning. De fick välja ett av fem alternativ: 1.pensionerad (inklusive förtidspensionerad och sjukpensionerad) 2.anställd eller egen företagare (inklusive arbete i familjeföretag) 4.långvarigt sjuk eller handikappad utan att vara pensionerad En stor fördel med SHARE är att man ställt exakt samma fråga i alla deltagande länder och att undersökningen därför ger så nära jämförbara data man kan komma. I tabell 4.1 nedan redovisas andelen respondenter som ansåg sig vara pensionärer, och de är grupperade efter land och åldersklass. är frekvenserna små i alla länder. I , , och ökade andelen pensionärer markant redan i åldersgruppen 55–. Dessa länder har även höga frekvenser för 60–64 åringar. har alla länder pensionärer, och i många länder är frekvensen . Bland de allra äldsta är pensionärer i och , medan , , och har en Basfakta om äldres förvärvsfrekvenser betydligt lägre andel pensionärer. I dessa länder är i stället andelen hemmafruar förhållandevis stor, se tabell 4.3. framstår i denna jämförelse som ett land med måttligt hög andel pensionärer före och mycket hög andel efter . Andel pensionärer per åldersgrupp och land Tabellen baseras på självrapporterad sysselsättningsstatus enligt SHARE 2006/2007, oviktade frekvenser. Andelarna redovisas som procent. I tabell 4.2 nedan redovisas på motsvarande sätt andelen respondenter som uppger sig vara förvärvsarbetande. har de högsta förvärvsfrekvenserna. I åldersgruppen 65–69 ligger och i topp. Efter är andelen förvärvsarbetande mycket liten i alla länder utom möjligen i . Andel förvärvsarbetande per åldersgrupp och land Tabellen baseras på data från SHARE 2006/2007, självrapporterad sysselsättningsstatus och oviktade frekvenser. Andelarna redovisas som procent. Basfakta om äldres förvärvsfrekvenser Kvinnornas förvärvsbeteende skiljer sig mycket från männens i Syd- och . Andelen hemmafruar är stor. Särskilt i kallar sig kvinnorna i stor utsträckning inte pensionerade utan hemarbetande (se tabell 4.3 nedan). Många av dem har förmodligen aldrig arbetat utanför hemmet. Andelen förvärvsarbetande kvinnor är således låg i även och praktiskt taget noll efter 65. Tabell 4.3 Andel pensionerade, förvärvsarbetande respektive hemarbetande efter ålder, kön och del av Anställda och egna företagare Tabellen baseras på SHARE-data avseende /2007. Andelarna redovisas som procent. och räknas till . , , , , och definieras som . , och representerar . Basfakta om äldres förvärvsfrekvenser De tre senaste tabellerna bygger på självrapporterad sysselsättning. Eftersom det kan finnas nationella skillnader i uppfattning om vad en pensionär respektive förvärvsarbetande är så kan det vara lämpligt att, som en kontroll, undersöka förvärvsfrekvenserna med hjälp av en helt annan definition av förvärvsarbete.