sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — I samman- hanget bör även möjligheten att meddela besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud nämnas. Kravet beträffande möjlig- heterna att förflytta brottsoffret uppfyller genom socialtjänst- lagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Artikel 14.4 föreskriver en skyldighet för staterna att till brotts- offret närstående personer erbjuda terapeutisk hjälp, främst akut psykiatrisk vård. Kravet är uppfyllt genom och hälso- och sjukvårdens allmänna skyldigheter. 13.3.12 Förebyggande eller behandlande program eller åtgärder Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller förebyg- gande eller behandlande program eller åtgärder. Tillgången till behandling för icke dömda förövare kan dock förbättras. Artiklarna 15–17 gäller allmänna förebyggande eller behandlande åtgärder som riktar sig till förövare av sexualbrott mot barn. Syftet med åtgärderna ska vara att förhindra och reducera riskerna för att förövaren återfaller i sådan brottslighet. Genom att artiklarna genom- gående föreskriver att de krav som ställs upp däri ska säkerställas eller konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering främjas av parterna i enlighet med den nationella rätten ges parterna en handlingsfrihet när det gäller genomförandet. I förklarande- rapporten anges att artiklarna huvudsakligen föreskriver generella principer på området utan att i detalj gå in på vilka program eller åtgärder som ska erbjudas.25 Artikel 15 innehåller allmänna principer. Enligt artikel 15.1 ska varje part säkerställa eller främja att det finns effektiva förebyg- gande eller behandlande program eller åtgärder för personer som enligt artikel 16.1–2 är föremål för straffrättsliga förfaranden för någon av de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konven- tionen eller som har dömts för någon sådan gärning. Programmen eller åtgärderna ska enligt artikeln vara tillgängliga när som helst under förfarandet, i eller utanför fängelset, enligt vad som föreskrivs i nationell rätt. Av förklaranderapporten framgår att programmen inte behöver vara en del av påföljdssystemet utan kan i stället vara en del av hälso- och sjukvården och välfärdssystemet. Enligt artikel 15.2 ska varje part säkerställa eller främja utveck- ling av former för samarbete mellan behöriga myndigheter på om- rådet. Framförallt ska enligt artikeln ett samarbete ske mellan hälso- vården och , rättsliga myndigheter och andra organ som har ansvar för att följa personer som anges i artikel 16.1–2. Av artikel 15.3 följer att varje part ska göra en bedömning av återfallsrisken beträffande gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen hos personer som anges i artikel 16.1–2 i syfte att identifiera lämpliga program eller åtgärder. Program eller åtgärder på området ska enligt artikel 15.4 utvär- deras av parterna. Artikel 16 gäller mottagare av förebyggande eller behandlande program eller åtgärder. Enligt artikel 16.1 ska personer som är före- mål för straffrättsliga förfaranden – vilka enligt förklaranderappor- ten är de som åtalats – för gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen ha tillgång till program eller åtgärder på villkor som varken skadar eller strider mot rätten till försvar och kraven på en rättvis och opartisk rättegång. Därvid ska särskild hänsyn tas till den s.k. oskyldighetspresumtionen. Enligt artikel 16.2 ska även de som dömts för sådana gärningar ha tillgång program eller åtgärder. Av artikel 16.3 framgår att parterna ska säkerställa att de förebyg- gande eller behandlande programmen eller åtgärderna ska utvecklas 25 on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 103. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering eller anpassas så att de uppfyller utvecklingsbehoven hos barn som begår sexualbrott. Därvid ska även barn som inte är straffmyndiga omfattas. I artikel 17.1 föreskrivs att varje part ska säkerställa att de personer som avses i artikel 16, för vilka förebyggande eller behandlande program eller åtgärder har föreslagits har fått fullständig informa- tion om skälen för förslaget och att de samtycker till programmet eller åtgärden med full kännedom om omständigheterna. Av arti- kel 17.2 följer att ingen kan tvingas att delta i förebyggande eller behandlande program eller åtgärder. Varje part ska enligt artikeln säkerställa att personer som fått förslag om sådana insatser får av- böja dessa. I fråga om dömda personer ska de därvid informeras om vilka konsekvenser som ett avböjande kan få. Insatser av det slag som avses i artiklarna 15–17 tillhandahålls inom ramen för Kriminalvårdens verksamhet och är då riktade enbart mot dömda förövare. Såvitt avser personer som åtalats för sexual- brott mot barn, och vilka särskilt pekas ut i artikel 16.1, erbjuds inte någon särskild behandling inom . Även ansvarar för behandling av dömda förövare (ung- domar). I SOU 2004:71, Sexuell exploatering av barn, konstaterades att förövare som inte har dömts har mycket små möjligheter att få adekvat behandling och att detta också gäller såväl inom den öppna som slutna psykiatrin.26 I regeringens nationella handlingsplan mot sexuell exploatering mot barn tas denna slutsats från utredningen upp särskilt. I handlingsplanen anges att en kartläggning ska ske av vilka insatser som finns tillgängliga för personer som har begått eller riskerar att begå sexualbrott mot barn, och utvärdera effekterna av dessa. Ett sådant uppdrag har sedermera lämnats till Statens bered- ning för medicinsk utvärdering (SBU) och genom ett regeringsbeslut den 28 januari 2010.27 Uppdraget ska redovisas . ska därvid kartlägga de behandlingar som ges till personer som begår eller riskerar att begå sexuella över- grepp mot barn medan SBU ska genomföra en utvärdering av effek- terna av behandlingsmetoderna. Enligt uppdraget ska i sin kartläggning lägga tyngdpunkten på vilka insatser som finns tillgängliga för personer som inte är föremål för åtgärder inom ramen för t.ex. kriminalvård eller sluten ungdomsvård. 26Se sid. 23. 27S 2010/886/SF. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Övergripande kan sägas att behandling utanför påföljdssystemet finns att tillgå inom hälso- och sjukvården och, för unga förövare, inom och (LVU-vård). Även om någon samlad redovisning ännu inte finns att tillgå över insatser på området, riktade såväl mot dömda som inte dömda, kan det konstateras att möjligheterna för personer som inte dömts att få behandling har ökat i vart fall i någon mån . Här vill vi särskilt framhålla arbetet vid och Sexualmedixin vid . Den verksam- heten sker inom ramen för men kliniken tar emot patienter från hela landet som är i riskzonen för att begå sexualbrott. Inget hinder finns i och för sig att personer som avses i artikel 16.1, dvs. personer som står under åtal för ett sexualbrott som är straffbelagt i enlighet med konventionen, får behandling under pågående straffprocess. För häktade personer framstår det dock inte vara genomförbart rent praktiskt, särskilt med tanke på de restriktioner som ofta följer med häktningen. Den behandling som används i är främst olika former av terapi. Det kan vara individuell terapi, gruppterapi, psykodynamiskt inriktad terapi, kognitiv beteendeterapi och stödsamtal. Farmako- logisk eller medicinsk behandling för att dämpa sexualdriften (kemisk kastrering) har också praktiserats med viss framgång även om be- handlingsmetoden är sällsynt i . har rela- tions- och samlevnadsprogrammet, eller ROS-metoden, fått ett brett genomslag i behandlingen av sexualbrottsförövare inom Kriminal- vården. Behandlingsmetoden har en kognitiv inriktning och sker i form av gruppsamtal, omfattande , eller som ett indivi- duellt program, omfattande , med en handledare som är psykolog eller beteendevetare. Behandlingen finns tillgänglig såväl i frivården över hela landet som i anstalt. Den syftar till att identifiera den dömdes riskfaktorer för att återfalla i brott. Metoden har även ett uppföljningsprogram. Beträffande samarbete mellan myndigheter sker det i viss mån. Här ska framhållas ett nära samarbete mellan Kriminal- vården och . Vidare samarbetar Kri- minalvården, socialtjänst och hälso- och sjukvård i någon mån. T.ex. förekommer det att Kriminalvården anlitar hälso- och sjukvårdens terapeuter. Här kan dessutom nämnas de former för samverkan som anvisas i de av RPS i samverkan med , Rätts- medicinalverket och framtagna gemensamma nationella riktlinjerna kring barn som misstänkts vara utsatta för konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Samverkan i barnahus, eller samverkan på orter där sådana saknas, kan enligt de riktlinjerna även ske beträffande barn som är förövare, när så bedöms vara lämpligt. Riskbedömningar görs regelmässigt inom . Olika s.k. kliniska checklistor används därvid som strukturerade hjälpmedel. Checklistorna är anpassade efter brottstyper. Beträffande sexual- brott används Violence Risk Scale: Sexual Offenders (VRSO:SO). Ett byte planeras att ske framöver till en nyare metod; Stable and Acute. Riskbedömningar ska regelmässigt ske i samband med att personutredning görs på uppdrag av domstol när åtal har väckts.28 Riskbedömningar sker även i samband med straffverk- ställighet i anstalt när en verkställighetsplan upprättas. En sådan plan upprättas för samtliga som verkställer fängelsestraff. Såvitt avser kravet i artikel 15.4 på att utvärdering ska ske av hur genomförda program och åtgärder har fungerat utvärderar Kriminal- vården regelbundet sina behandlingsmetoder. Därvid sker dels en uppföljning av varje klient som tagit del av behandling, dels en övergripande utvärdering av effekten av behandlingsmetoderna. En särskild form av utvärdering är den som sker inom SBU. Myndigheten ska inom ramen för det regeringsuppdrag som redovisats i det föregående undersöka de vetenskapliga effekterna av olika behandlingsmetoder. Vidare kan här också nämnas att rege- ringen uppdragit åt att utvärdera arbetet inom kom- munerna som rör insatser riktade till sexköpare och därefter sprida resultatet av utvärderingen. Angående kravet att för barn som begår sexualbrott tillhanda- hålla särskilda anpassade program eller åtgärder har ett övergripande ansvar i frågan. har även tillsyn över verksamheten. har på ett par låsta avdel- ningar på sina institutioner behandling av förövare av sexualbrott. Här ska också nämnas att det finns ett privat behandlingshem i som arbetar specialiserat i öppenvård och slutenvård med ung- domar i åldern ca 10–med sexuell övergreppsproblematik. Kliniken arbetar företrädesvis med uppdrag från offentliga förvalt- ningar såsom socialtjänst, psykiatri och kriminalvård. All behandling som erbjuds sexualbrottsförövare i sker på frivillig väg och vi bedömer att information av det slag som anges i artikel 17 överförs till berörda personer. 28 Se Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om personutredning och yttrande i brott- mål, KVFS 2009:3. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Även om en närmare bild av behandlingsinsatserna på området som sagt kommer att vara tillgänglig först när Social- styrelsen och SBU lämnar sin rapport har vi att nu göra en bedöm- ning av om de svenska förhållandena står i överensstämmelse till konventionen vad gäller tillgång till förebyggande eller behandlande program eller åtgärder. Vi har därvid genom samråd med företrä- dare för bl.a. , , Kriminalvården och SBU kunnat konstatera att behandlingsmetoder för personer som begår eller riskerar att begå sexualbrott finns utvecklade men att det i praktiken till allra största delen alltjämt är dömda personer som är föremål för åtgärderna. Ett skäl till detta är naturligtvis att det torde finnas ett stort mörkertal på detta området, t.ex. på grund av omständigheter som skuld- och skamkänslor och självförnekelse hos den som begått ett brott av detta slag eller riskerar att göra det. Det är då först och främst i samband med ett straffprocessuellt förfarande som ett behandlingsbehov uppdagas. Även om det således måste sägas vara mindre vanligt förekommande att personer som inte har blivit dömda för ett sexualbrott söker vård på egen hand ska det dock understrykas att det förekommer. Vid en ökad tillgänglighet till sådan behandling är det också rimligt att förvänta sig att fler söker hjälp. har det för behandlingsmöjligheterna stor betydelse var i landet man bor. Med specialiserade kliniker av det slag som och Sexualmedicin även i andra sjukvårdsdistrikt, skulle tillgängligheten till behandling öka. För övrigt kan sägas att och Sexualmedicin sedan starten har haft en ständigt ökande tillförsel av ärenden och därför tvingas att prioritera hårt vilka som ska få tillgång till hjälp. Ett behov av ökade insatser beträffande personer som inte har dömts förefaller alltså finnas och det bör säkerställas att tillgänglig- heten till behandling förbättras. Sådana insatser kommer även perso- ner som avses i artikel 7, dvs. de som riskerar att begå sexualbrott mot barn, till godo. En viss brist i förhållande till konventionen som vi har identifierat är den som gäller häktade personer. Beträffande dessa uppfyller vi inte fullt ut den anvisning som ges i konventionen att ge åtalade – med den begränsning som anges i artikel 16.1 – en möjlighet till adekvat behandling för brottmålsprocessen. Även om tiden då en misstänkt sexualbrottsförövare är häktad oftast torde vara så kort att någon egentlig behandling knappast kan ske kan det ändå vara väl värt att överväga att förbättra möjligheterna till behandling i detta skede. Är en förövare i ett inledande akut konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering skede efter det att ett brott uppdagats motiverad till behandling är det angeläget att i vart fall påbörja denna. Sammanfattningsvis är det vår bedömning beträffande rätten till tillgång till förebyggande och behandlande program eller åtgärder enligt artiklarna att mycket görs på området men att det också finns behov av att förstärka och förbättra det sexuabrottsförebyg- gande arbetet ytterligare. Eftersom konventionen i denna del har en karaktär av målsättningsbestämmelse bedömer vi dock att i tillräcklig mån uppfyller konventionens krav. Vi lämnar inget kon- kret åtgärdsförslag utan bedömer att denna fråga om tillgång till behandling av förövare, lämpligen kan övervägas i samband med att regeringens handlingsplan mot sexuell exploatering av barn ses över. Beträffande artiklarna i övrigt bedömer vi att i tillräcklig grad uppfyller de krav som ställs i artiklarna. Bedömning och förslag: Vi bedömer att det, beträffande offer i ålderskategorin 15–, i förhållande till konventionens krav i artikel 18 finns en brist i svensk lagstiftning som gäller tillämp- ningsområdet för begreppet hjälplöst tillstånd och möjligen även beträffande termen beroendeställning. Det finns dock inte några hinder mot att tillträder konventionen vad avser sexuella övergrepp förutsatt att den av oss tidigare förslagna ändringen av 6 kap. 1 § andra stycket genomförs. Enligt artikel 18.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att de gärningar som tas upp i punkten (a och b) är straffbelagda som uppsåtliga brott. Punkten 1 a föreskriver att det ska vara straffbart att genomföra sexuella handlingar med barn som, enligt gällande bestämmelser i nationell rätt, inte har uppnått åldern för sexuell självbestämmande- rätt. Av artikel 18.2 följer att varje part ska fastställa den ålder under vilken det är förbjudet att medverka i sexuella handlingar med barn. Vidare anger artikel 18.3 att punkten 1 a inte är avsedd att reglera sexuellt umgänge med samtycke mellan minderåriga. Vad som avses med sexuell handling, enligt konventionens engelska text29 sexual activities, beskrivs inte närmare i förkla- 29 Konventionen har upprättats på engelska och franska, vilka båda texter äger lika vitsord. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering randerapporten utan det överlämnas till parterna att tolka vad som avses härmed.30 Vår bedömning är att med sexuell handling enligt konventionen ska avses detsamma som med sexuell handling en- ligt 6 kap. . De åtgärder som beskrivs i artikel 18.1 a omfattas av det krimi- naliserade området i 6 kap. 4–6 §§ , såväl i deras nuva- rande som i den av oss föreslagna lydelsen. Såvitt avser punkten 3 hänvisar vi till att svensk rätt innehåller en ansvarsfrihetsregel i 6 kap. 14 § som omfattar situationer där ett brott i och för sig har begåtts mot 5 eller 6 § i samma balk, men där gär- ningen inte har inneburit något övergrepp mot barnet. Punkten 1 b föreskriver att det ska vara straffbart att genomföra handlingar med barn (dvs. en person ) där (I) tvång, våld eller hot används, (II) en erkänd förtroendeställning, makt eller inflytande över barnet missbrukas, även inom familjen, eller (III) en för barnet särskilt utsatt situation missbrukas, främst på grund av ett intellektuellt eller fysiskt funktionshinder eller en beroende- situation. I förklaranderapporten anges att tolkningen av området för straffbara handlingar ska göras mot bakgrund av Europadom- stolens praxis, särskilt den s.k. Bulgariendomen31. Handlingar enligt (I)–(III) mot barn utgör brott enligt svensk rätt såväl i de nuvarande som i de av oss föreslagna lydelserna av 6 kap. 4–6 §§ . Beträffande barn i ålderskategorin 15–gör vi följande be- dömning. Handlingar som innebär att tvång, våld eller hot används (I) ut- gör brott enligt 6 kap. 1–2 §§ . Det finns således inget hinder i denna del att tillträda konventionen. Såvitt avser handlingar som innebär missbruk av erkänd förtro- endeställning (II) beskrivs termen förtroendeställning närmare i förklaranderapporten.32 kan ha en biologisk, social eller religiös grund. De olika exempel som ges i rapporten på vilka som kan ha en erkänd förtroendeställning i förhållande till ett barn är föräldrar, andra familjemedlemmar, fosterföräldrar, andra som ansvarar för barnets vård, lärare, personer med en själavårdande roll, personer inom vården, arbetsgivare, personer med ekonomisk 30Council of Europe Convention on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 127. 31Se kapitel 5. 32Council of Europe Convention on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 123–125. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering kontroll över ett barn eller personer som annars utövar kontroll över barnet. För de situationer av förtroendeställning som uppkommer genom att barnet är avkomling till gärningsmannen, står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen eller genom att gärningsmannen ska svara för barnets vård eller tillsyn på grund av en myndighets beslut, uppfyller svensk rätt konventionen genom 6 kap. 4 § andra stycket och 6 kap. 6 § första stycket . Övriga situationer av förtroendeställning som konventionen avses omfatta blir enligt gällande svensk rätt att bedöma enligt 6 kap. 3 § . Enligt det av oss tidigare i avsnitt 8.6 framlagda förslaget till lagändringar blir tillämpligt lagrum i stället 6 kap. 1 § andra stycket . Någon ändring av tillämpningsområdet för termen beroendeställning är inte avsedd genom ändringsför- slaget. Vid en jämförelse mellan konventionens tillämpningsområde och kriminaliseringen i svensk rätt är det vår bedömning att det kan sättas i fråga om missbruk av erkänd förtroendeställning (abuse of a recognised position of trust, authority or influence over the child, including within the family) inte är något vidare än vad som avses med missbruk av beroendeställning såväl enligt gällande rätt som enligt vårt ändringsförslag. I förklaranderapporten till konventionen anges inte, så som i förarbetena till 6 kap. 3 § brottsbalken33, att det ska vara fråga om ett avhängighetsförhållande. För en förtroende- ställning krävs i stället att det är fråga om en möjlighet att kon- trollera, bestraffa eller belöna barnet känslomässigt, ekonomiskt eller t.o.m. kroppsligt.34 I svensk rätt har t.ex. i en situation med lärare-elev ställts upp krav på att läraren ska ha ett särskilt ansvar i förhållande till eleven, t.ex. betygsättande lärare och , för att beroendeställning ska föreligga.35 Det framstår som tveksamt om kravet ska ställas lika högt enligt konventionen. En viss diskrepans kan därmed finnas i förhållande till konventionen.36 Som vi har angett i avsnitt 8.5 har vi funnit brister i dagens reg- lering av våldtäktsbrottet, bl.a. i tolkningen och tillämpningen av begreppet hjälplöst tillstånd. Vi har mot den bakgrunden före- slagit en utvidgning av kriminaliseringen av utnyttjandefallen i 6 kap. 1 § andra stycket till att även omfatta ett otillbörligt 2004/05:45 s. 141. 34Council of Europe Convention on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 124. 35Se t.ex. dom i mål B 352-10. 36Jfr en annan bedömning i prop. 2003/04:12 s. 31 f. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering utnyttjande av att någon, utan att vara i ett hjälplöst tillstånd, ändå har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. De krav som ställs upp i artikel 3 och 8 i , så som de har kommit till uttryck i Bulgariendomen, har därvid beaktats av oss. Överföringen av beroendeställningsfallen till våldtäktsbestämmelsen var en konsekvens av utvidgningen. Genom den utvidgning av kriminaliseringen av våldtäktsbrottet som vi föreslagit beträffande utnyttjandefallen i 6 kap. 1 § andra stycket är det vår bedömning att de fall där det föreligger ett missbruk av erkänd förtroendeställning i konventionens mening, och detta inte utgör ett missbruk av beroendeställning, i vart fall blir att bedöma som ett otillbörligt utnyttjande av att någon har särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet. Grunderna för otillbörligt utnyttjande enligt våldtäktsbestäm- melsen är även tillämpliga för brottet sexuellt tvång, enligt 6 kap. 2 § andra stycket . Såvitt avser de handlingar som innebär att en särskilt utsatt situa- tion missbrukas (III) är dessa enligt gällande rätt att bedöma enligt regleringen om hjälplöst tillstånd i 6 kap. 1 § andra stycket och 2 § andra stycket . Av förklaranderapporten framgår att beroendesituation, i sam- band med missbruk av särskilt utsatt situation (III), ska ges en vidsträckt tolkning. Såväl barn med ett alkohol- eller narkotika- beroende som andra barn som har blivit påverkade, frivilligt eller ofrivilligt, av något rusmedel omfattas av bestämmelsen. Vidare anger förklaranderapporten att beroendesituation avser att täcka också andra situationer där barnet inte har någon annat val än att underkasta sig övergreppet.37 Vid en jämförelse med gällande svensk rätt och konventionens reglering av missbruk av en särskilt utsatt situation (III) är det vår bedömning att begreppet hjälplöst tillstånd, så som det uttolkats i praxis, inte täcker alla de situationer som konventionen tar sikte på. Dock anser vi att uppfyller konventionen för det fall att den av oss föreslagna utvidgningen av kriminaliseringen av utnytt- jandesituationerna genomförs. Även det av oss föreslagna subsidiära brottet sexuellt övergrepp kan vara tillämpligt för det fall gärningen har skett utan giltigt samtycke. 37 ...no other real and acceptable option than to submit to the abuse. on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 126. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Sammanfattningsvis har vi alltså beträffande kraven i artikel 18 och barn i ålderskategorin 15–funnit vissa brister i svensk rätt såvitt avser dels missbruk av erkänd förtroendeställning (II), dels missbruk av en för barnet särskilt utsatt situation (III).