sou · GXB339 · 2010-01-01 00:00:00 — 4Gemensam ståndpunkt (EG) nr 2/2007 av antagen av rådet i enlighet med det i artikel 251 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen angivna förfarandet, inför antagandet av och rådets förordning om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70. nämnda principer för att avgöra hur specifika eller komplicerade krav kan uppfyllas på bästa sätt. I motiven till kommissionens förslag till förordning5 anges att förordningen ger myndigheterna större möjligheter att i detalj bestämma hur anbudsinfordringarna ska gå till. Förordningen omfattar därför inte någon förteckning över kriterier som de behö- riga myndigheterna måste uppfylla vid tilldelning av avtal om all- män trafik. Om det inte är förbjudet enligt nationell lagstiftning är de behöriga myndigheterna undantagna från skyldigheten att infordra anbud vid tilldelning av avtal om allmän trafik när antingen det årliga genomsnittsvärdet av avtalen uppskattas till eller när avtalen gäller kollektivtrafik på mindre än . När det gäller avtal med ett företag som bedriver trafik med högst 23 fordon höjs dessa tröskelvärden. Av reciten till förordningen framgår att de behöriga myndig- heterna vid risk för trafikavbrott bör kunna vidta kortfristiga nödåtgärder i avvaktan på att ett kontrakt om allmänna tjänster tilldelas som uppfyller samtliga tilldelningsvillkor i denna förord- ning. Berörda myndigheter får vidta nödåtgärder vid trafikstör- ningar eller vid överhängande risk för sådana. När myndigheterna vidtar nödåtgärder är de undantagna från skyldigheten att infordra anbud vid tilldelning av avtal om allmän trafik. En direkttilldelning, en utvidgning av ett kontrakt om allmänna tjänster eller ett åläggande om ett sådant kontrakt som nödåtgärd får inte överstiga . Om det inte är förbjudet enligt nationell lagstiftning är de behö- riga myndigheterna undantagna från skyldigheten att infordra anbud vid tilldelning av avtal om allmän trafik som rör järnvägs- transport med undantag av tunnelbana och spårvagnar. Ersättning för allmän trafik, artikel 6 Ersättning för allmännyttiga tjänster kan vara nödvändig för att kollektivtrafikföretagen ska kunna bedriva kollektivtrafik. Sådan ersättning måste enligt artikel 73 i fördraget syfta till att säkerställa tillhandahållandet av tjänster av allmänt intresse och ersättningen får inte överstiga det belopp som krävs för att täcka nettokostna- 5 Förslag till och rådets förordning om kollektivtrafik på järnväg och väg /* KOM/2005/0319 slutlig - COD 2000/0212 */ derna för fullgörandet av den allmänna trafikplikten, med hänsyn till företagets inkomster i samband med detta och en rimlig vinst. Dessutom ska all slags ersättning knuten till en allmän bestäm- melse eller till ett avtal om allmän trafik som har direkttilldelats som en nödåtgärd, ett avtal om mindre värde, eller avseende järn- vägstrafik stämma överens med bestämmelserna i bilagan till för- ordningen. Offentliggörande, artikel 7 Ett ytterligare steg i riktningen mot öppenhet och insyn är bestäm- melsen om att varje behörig myndighet en gång ska offent- liggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörighetsområde, om de utvalda kollektivtrafikföretagen samt om ersättningar och ensamrätter som dessa kollektivtrafikföretag beviljats som kompensation. Rapporten ska skilja mellan busstrafik och spårbunden trafik, den ska möjliggöra kontroll och utvärdering av kollektivtrafiknätets effektivitet, kvalitet och finansiering. Den ska även ge information om eventuella beviljade ensamrätters art och omfattning. Varje berörd myndighet ska även se till att den berörda myndig- hetens namn och adress, planerad tilldelningsmetod, samt tjänster och geografiska områden som kan omfattas av avtalet offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning senast innan det fria anbudsförfarandet inleds, respektive innan ett avtal direktutdelas. Avtal som rör tillhandahållande av högst kollektivtrafik behöver inte offentliggöras. Om denna information ändras efter offentliggörandet är medlemsstaterna skyldiga att möjligt offentliggöra rättelsen av rapporten. Detta gäller inte för avtal som direkttilldelats som en nödåtgärd. På begäran av en berörd part ska de behöriga myndigheterna redogöra för skälen för sitt beslut angående direkttilldelningen av ett avtal om allmän trafik. Förenlighet med fördraget, artikel 9 Ersättning för allmän trafik som utbetalas i enlighet med denna för- ordning eller uppfyllande av taxevillkor som fastställts i allmänna bestämmelser (se artikel 3.2 och 3) ska vara förenlig med den Sådan ersättning ska vara undantagen från kravet på förhandsanmälan enligt artikel 88.3 i fördraget. 4.17Luftfartslagen (1957:297) Luftfart i får enligt 1 kap. 1 § äga rum bara på de villkor, som följer av denna lag, av bestämmelser som meddelats med stöd av denna lag eller av andra lagar eller förordningar. Luftfart får enligt 1 kap. 2 § första stycket äga rum med svenska luftfartyg. Med luftfartyg som har nationalitet i en annan stat får luftfart äga rum endast om det har träffats ett avtal med den andra staten om rätt till luftfart inom svenskt område. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Transportstyrelsen) får, om det finns särskilda skäl, medge att luftfart äger rum även med andra luftfartyg och bestämma på vilka villkor detta får ske. Luftfart i förvärvssyfte får enligt 7 kap. 1 § första stycket inte utövas i utan tillstånd av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Tillstånd får enligt 7 kap. 2 § första stycket bara beviljas om det inte möter hinder med hänsyn till det allmänna. Vid prövning av ansökan om tillstånd ska enligt andra stycket de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för trafiken beaktas. Av 7 kap. 3 § framgår bland annat att tillstånd till luftfart i inrikestrafik får ges endast till svenska staten, svenska kommuner eller landsting, svenska medborgare eller dödsbon, svenska handelsbolag, som inte har någon utländsk bolagsman, svenska föreningar, samfund eller stiftelser, som inte har någon utländsk medborgare i styrelsen, eller ett svenskt aktiebolag, om aktierna i bolaget är ställda till viss man och till ett kapitalvärde och ett röst- värde av minst två tredjedelar ägs av någon som kan få tillstånd enligt denna paragraf. När tillstånd meddelas får enligt 7 kap. 4 § villkor föreskrivas av för tillståndet. Lagen innehåller även bestämmelser om bland annat återkallelse av tillstånd, flygplatser och registrering av luftfartyg. 4.18Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 av om gemensamma regler för tillhandahål- lande av lufttrafik i gemenskapen6 reglerar utfärdandet av tillstånd för EG-lufttrafikföretag, deras rätt att utöva lufttrafik inom gemenskapen samt prissättningen av lufttrafik inom gemenskapen. Operativ licens: definieras i artikel 2.1 som ett tillstånd, utfärdat av den behöriga tillståndsmyndigheten för ett företag, att tillhanda- hålla den lufttrafik som anges i den operativa licensen. : är enligt artikel 2.11 ett lufttrafikföretag med giltig operativ licens som utfärdats av en behörig tillståndsmyndighet i enlighet med förordningen. Trafikrättighet: definieras i artikel 2.14 som en rättighet att utöva lufttrafik mellan två flygplatser inom gemenskapen. Av artikel 15.1 framgår att EG-lufttrafikföretag ska ha rätt att bedriva lufttrafik inom gemenskapen. Enligt artikel 15.2 får med- lemsstaterna inte kräva någon form av tillstånd eller godkännande för ett EG-trafikföretags utövande av lufttrafik inom gemenskapen. En medlemsstat får enligt artikel 16.1 inom sitt territorium införa allmän trafikplikt. Trafikplikten får införas på regelbunden lufttrafik mellan en flygplats i gemenskapen och en flygplats som betjänar ett ytterområde eller ett utvecklingsområde på dess terri- torium eller på en flyglinje med låg trafikintensitet till valfri flyg- plats på dess territorium, om flyglinjen anses väsentlig för den ekonomiska och sociala utvecklingen i den region som flygplatsen betjänar. Medlemsstaten måste innan den inför allmän trafikplikt samråda med andra berörda medlemsstater. Det framgår vidare av artikel 16.1 att medlemsstaten även måste meddela kommissionen, berörda flygplatser och de lufttrafikföretag som utövar lufttrafik på flyglinjen innan allmän trafikplikt får införas. Trafikplikten ska införas endast i den utsträckning som är nödvändig för att på denna flyglinje säkerställa ett minimiutbud av regelbunden lufttrafik som uppfyller fastställda normer för kontinuitet, regelbundenhet, pris- sättning eller minimikapacitet, vilka lufttrafikföretagen inte skulle uppfylla om de enbart tog hänsyn till sina kommersiella intressen. 6 EUT L 293, 31.10.2008, s. 3–20. Normerna för den flyglinje som omfattas av den allmänna trafik- plikten ska vidare fastställas på ett öppet och icke-diskriminerande sätt. Av artikel 16.3 framgår att frågan om en planerad allmän trafik- plikt är nödvändig och adekvat ska bedömas av medlemsstaterna med beaktande av följande kriterier; a)proportionaliteten mellan den planerade trafikplikten och den berörda regionens behov av ekonomisk utveckling, b)möjligheten att anlita andra transportsätt samt dessas ändamåls- enlighet när det gäller att tillgodose de aktuella transport- behoven, c)de passagerarpriser och villkor som kan erbjudas kunderna, och d)det samlade resultatet av insatserna från alla lufttrafikföretag som utövar eller avser att utöva lufttrafik på flyglinjen. När en medlemsstat vill införa allmän trafikplikt ska texten om det planerade införandet enligt artikel 16.4 som huvudregel offentlig- göras i Europeiska unionens officiella tidning. Om inget EG-lufttrafikföretag utövar eller kan visa att det står i begrepp att utöva bärkraftig regelbunden lufttrafik på en flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt som gäller för flyglinjen får medlemsstaten enligt artikel 16.9 begränsa tillträde till den regel- bundna lufttrafiken på den flyglinjen till endast ett för en period på högst , varefter situationen ska omprövas. Rättigheten att utöva lufttrafik på flyglinjer ska enligt artikel 16.10 erbjudas genom offentligt anbudsförfarande. Erbjudandet om att delta i anbudsförfarandet ska enligt artikel 17.2 som huvudregel offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Erbjudandet ska enligt artikel 17.3 bland annat omfatta följande punkter: a)De normkrav som gäller för den allmänna trafikplikten. b)Regler för ändring och hävning av kontraktet, särskilt med hän- syn till oförutsedda förändringar. c)Kontraktets giltighetstid. d)Sanktioner om kontraktet inte uppfylls. e)Objektiva och öppet redovisade parametrar som ska användas som grundval för beräkning av eventuell ersättning för full- görande av allmän trafikplikt. Tidsfristen för inlämnande av anbud får enligt artikel 17.4 inte vara kortare än räknat för offentliggörandet. Medlemsstaten kan enligt artikel 17.8 ge ersättning till ett luft- trafikföretag. Denna ersättning får inte överstiga det belopp som krävs för att täcka de nettokostnader som uppkommer vid full- görandet av varje allmän trafikplikt, med hänsyn till lufttrafikföre- tagets intäkter i samband därmed samt till en rimlig vinst. En medlemsstat får enligt artikel 21.1 avvisa, begränsa eller införa villkor för utövandet av trafikrättigheter för att lösa plötsligt uppkomna kortvariga problem som uppstått till följd av oförutse- bara och oundvikliga omständigheter. Sådana åtgärder ska följa principerna om proportionalitet och öppenhet och ska grundas på objektiva och icke-diskriminerande kriterier. 4.19Rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna Frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom en medlemsstat (cabotage) gäller enligt artikel 1.1 för rederier inom gemenskapen vilkas fartyg är registrerade i en medlemsstat och förs under denna stats flagg, förutsatt att fartygen uppfyller de villkor för att få utföra cabotage som gäller i den sistnämnda medlems- staten. Sjötransporttjänster inom en medlemsstat (cabotage) innebär enligt artikel 2.1 sjötransporttjänster som normalt utförs mot ersättning. Av punkten 3 framgår att avtal om allmän trafik defi- nieras som avtal som ingåtts mellan de behöriga myndigheterna i en medlemsstat och ett rederi inom gemenskapen i syfte att förse allmänheten med tillräckliga transporttjänster. Det framgår vidare att ett avtal om allmän trafik i synnerhet kan innefatta transport- tjänster som uppfyller fastställda normer för kontinuitet, regel- bundenhet, kapacitet och kvalitet. Avtalen innefattar även i synner- het, särskilda transporttjänster, transporttjänster med speciella tariffer och villkor, i synnerhet för vissa kategorier passagerare och vissa sträckor, samt anpassning av tjänsterna till verkliga behov. Förpliktelser vid allmän trafik definieras enligt punkten 4 som skyldigheter som rederiet, om det tog hänsyn till sina egna kom- mersiella intressen, inte skulle uppfylla överhuvudtaget eller inte skulle uppfylla i samma utsträckning eller på samma villkor. En medlemsstat får enligt artikel 4.1 ingå avtal om allmän trafik med rederier som utför regelbundna transporttjänster till, från och mellan öar, eller ange förpliktelser vid allmän trafik som villkor för rätten att tillhandahålla sådana cabotagetjänster. Det framgår vidare att när en medlemsstat ingår avtal om allmän trafik eller ålägger ett rederi förpliktelser vid allmän trafik ska detta ske på icke-diskrimi- nerande grund med hänsyn till alla rederier inom gemenskapen. När de ålägger rederier förpliktelser vid allmän trafik ska medlems- staterna enligt punkten 2 begränsa sig till krav om vilka hamnar som ska anlöpas, regelbundenhet, kontinuitet, turtäthet, kapacitet att utföra tjänsten, fraktsatser och bemanning av fartyg. 4.20Lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster Denna lag gäller för upphandling av varor och tjänster för verk- samhet bland annat inom området transporter. Med upphandlande enheter avses i denna lag enligt 2 kap. 20 § första stycket dels upphandlande myndigheter dels sådana företag som en upphandlande myndighet kan utöva ett bestämmande infly- tande över, eller som bedriver verksamhet som omfattas av lagens tillämpningsområde med stöd av en särskild rättighet eller ensam- rätt. Av andra stycket framgår vad som avses med bestämmande inflytande och av tredje stycket vad som avses med särskild rättig- het eller ensamrätt. Av 1 kap. 8 § första stycket framgår att en verksamhet omfattas av denna lag om den består av tillhandahållande eller drift av publika nät i form av transporter med järnväg, automatiserade system, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana. Ett nät för transporttjänster ska enligt andra stycket anses finnas om tjänsten tillhandahålls enligt villkor som fastställts av en behörig myndighet och som avser linjesträckning, tillgänglig transportkapa- citet, turtäthet och liknande förhållanden. Denna lag gäller enligt 1 kap. 11 § inte vid tilldelning av bl.a. tjänstekoncessioner som beviljas för sådan verksamhet som omfat- tas av lagens tillämpningsområde. Med tjänstekontrakt avses enligt 2 kap. 19 § första stycket bland annat ett kontrakt som gäller utförande av tjänster avseende landtransport, flygtransport av passagerare och gods, järnvägs- transport samt sjötransport. Med tjänstekoncession avses enligt 2 kap. 18 § ett kontrakt av samma slag som ett tjänstekontrakt men som innebär att ersättning för tjänsterna helt eller delvis utgörs av rätt att utnyttja tjänsten. Lagen gäller enligt 1 kap. 22 § inte för upphandling som avser busstransportverksamhet enligt 8 § om verksamheten var undan- tagen från tillämpningsområdet för rådets direktiv /38/EEG av om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, senast ändrat genom kommissio- nens direktiv /78/EG enligt dess artikel 2.4 och påbörjandes . Bestämmelsen i direktivet innebär att busstransport som tillhandahålls i form av allmänna kommunika- tioner inte ska omfattas av direktivet, när andra företag fritt kan få tillhandahålla samma tjänster på samma villkor som upphandlande enheter. Denna lag gäller enligt 1 kap. 23 § första stycket inte om det fastställts enligt det särskilda förfarande som anges i artikel 30 i och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, senast ändras genom kommissionens förordning (EG) nr 2083/25, att verksamheten är direkt konkurrensutsatt på marknader med fritt tillträde. Av andra stycket framgår att Europeiska gemenskapernas kommission efter begäran från en upphandlande enhet prövar om förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda för viss verk- samhet. Det offentliga har enligt 1 § lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ansvar för den lokala och regionala linje- trafiken för persontransporter. I detta ansvar ligger en skyldighet att främja en tillfredställande trafikförsörjning. Det finns olika sätt för det offentliga att uppfylla detta ansvar. tillförsäkrar trafik- huvudmannen trafikförsörjningen huvudsakligen genom att de ingår avtal med kollektivtrafikföretag om att företagen ska bedriva trafik. Avtal kan ingås i form av tjänstekontrakt eller tjänste- koncessioner. Nedan följer en redogörelse av dessa avtalsformer. På den lokala och regionala kollektivtrafikmarknaden ingås huvudsakligen tjänstekontrakt. En verksamhet omfattas av lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (för- sörjningslagen) om den består av tillhandahållande eller drift av publika nät i form av transporter med järnväg, automatiserade system, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana. Trafikhuvudmannens uppgifter när det gäller den allmänna kollektivtrafiken består i att tillhandahålla eller driva ett publikt transportnät. Tjänstekontrakt som ingås inom den allmänna kol- lektivtrafiken omfattas därför enligt 1 kap. 8 § av försörjnings- lagens bestämmelser. Inom den särskilda kollektivtrafiken upphandlar trafikhuvud- mannen transporter som endast är till för en viss grupp människor, till exempel färdtjänst och sjukresor. Dessa tjänstekontrakt omfat- tas därför istället av lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (den klassiska lagen). Med tjänstekontrakt avses enligt försörjningslagen ett kontrakt som gäller utförande av tjänster avseende landtransport, flyg- transport av passagerare och gods, järnvägstransport samt sjö- transport. I den klassiska lagen definieras kontrakt på ett motsva- rande sätt. Det som ofta benämns bruttoavtal är att betrakta som ett tjänstekontrakt. Dessa kontrakt ingås enligt de upphandlingsförfaranden som följer av de båda lagarna. Upphandlingsförfarandena innebär sam- manfattningsvis att trafikhuvudmannen infordrar anbud från kol- lektivtrafikföretagen. Som underlag för anbudsförfarandet utfor- mar trafikhuvudmannen ett förfrågningsunderlag. I detta underlag ingår en uppdragsbeskrivning, kravspecifikation, utvärderings- grund, utvärderingskriterier samt de kommersiella villkor som ska gälla . Anbuden utvärderas av trafikhuvud- mannen och avtal ingås därefter med ett av företagen. Avtal kan även ingås i form av en koncession. En tjänstekoncession definieras enligt 2 kap. 18 § försörjningslagen som ett kontrakt av samma slag som ett tjänstekontrakt men som innebär att ersättning för tjänsterna helt eller delvis utgörs av en rätt att utnyttja tjänsten. Kommissionen har gett ut ett tolkningsmeddelande1 om kon- cessioner. Enligt kommissionen rör det sig om en koncession, om tjänsteleverantören tar riskerna i samband med den tillhandahållna tjänsten och tar ut ersättning av användaren till exempel via avgifter. Tjänstekoncessioner kännetecknas enligt kommissionen vidare av att ansvaret för den tillhandahållna tjänsten överförs på koncessionshavaren. Enligt kommissionen kan en tjänstekon- cession även vara föremål för särskilda eller exklusiva rättigheter. Enligt 1 kap. 11 § försörjningslagen gäller emellertid inte denna lag vid tilldelning av tjänstekoncessioner. De EG-rättsliga principerna om icke-diskriminering, lika- behandling, öppenhet och proportionalitet måste dock enligt EG- domstolens praxis2 alltid iakttagas vid ett koncessionsförfarande. 1CELEX 32000Y0429(01). 2Mål C-324/98 och mot , i närvaro av: , 2000 I – 10745, p. 60 och del av p. 2 samt punkt 3. Se även mål C–458/03 (mot Gemeinde Brixen, , 2005 I–00. 2006/07:1283, s. 138 framgår även att regeringen, mot bakgrund av praxis, är av uppfattningen att de grundläggande principer för offentlig upphandling, som framgår av såväl EG-fördraget som försörjningslagen är tillämpliga vid upp- handling av ett kontrakt avseende tjänstekoncessioner. När det gäller tilldelning av avtal om allmän trafik i form av en tjänstekoncession avseende trafik med buss, tåg, spårväg och tunnelbana kommer dessa att regleras av och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70. Det som ofta benämns nettoavtal är att betrakta som en kon- cession. Gränsdragning mellan ett kontrakt och en koncession Gränsdragningsfrågan mellan vad som är ett tjänstekontrakt och vad som kan betraktas som en tjänstekoncession har behandlas av i mål Parking Brixen4. Domstolen konstaterar i målet att ett krav för att ett avtal ska utgöra en tjänstekoncession och inte ett vanligt tjänstekontrakt är att leverantören tar en verk- samhetsrisk för den verksamhet i vilken tjänsterna tillhandahålls till allmänheten. Någon betalning utgick inte i det aktuella fallet från den upphandlande enheten för uppdraget, som rörde ansvaret för en parkeringsplats. Leverantören fick i stället sin ersättning från avgifter som togs ut av allmänheten. fann därför att avtalet var en tjänstekoncession. 3Ny lagstiftning om offentlig upphandling och upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. 4Mål C-458/03 mot Gemeinde Brixen och , 2005 I-00. Vid en analys av hur kollektivtrafikmarknaderna är organiserade för regional och lokal kollektivtrafik i kan jag konstatera att det i praktiken inte finns några förebilder till hur ett öppnare mark- nadstillträde kan utformas där resenären sätts i centrum. En länder- vis sammanställning av rådande situation av busstrafikens reglering framgår av bilaga 7. Det land som har kommit längst i marknads- öppning är . Det land förutom som genomfört en omfattande avreglering av bussmarknaden är . En djupare analys av avregleringen av bussmarknaderna i dessa två länder finns därför i bilaga 7. Mot bakgrund av att , och är särskilt nämnda i mina direktiv har jag valt att närmare redogöra för organisation och reglering av kollektivtrafiken i dessa länder. Slutsatsen av min genomgång av situationen i de nordiska länderna är att inte heller där har dessa marknader öppnats i någon större utsträckning. framhålls av många trafikplanerare som ett föredöme inom kollektivtrafiken. Långsiktighet och stabilitet präglar kollek- tivtrafiksystemets utformning och förvaltning, liksom en stark central planering. Någon marknadsöppning i syfte att öka konkur- rensen och låta resenärerna själva påverka systemet har dock inte genomförts varför jag valt att inte närmare studera organisation och reglering av marknaden där. har det övergripande ansvaret för vägsektorn i . På regionalnivå ska varje regionsråd upprätta ett eller flera så kallade trafikselskaber. Varje kommun ska delta i ett trafikselskab. Ett trafikselskab kan omfatta kommuner i två regio- ner, om regionerna gränsar mot varandra.