sou · GYB395 · 2010-12-16 00:00:00 — Författa- ren menar att läraren har en mycket viktig roll då ett barn behöver extra uppmärksamhet kring problem som berör mental hälsa. Vems ansvar är det att lösa problemen kring utsatta barn, lärarens eller professioner i hälsa och sociala tjänster? (Ødegård, 2007). I en ytterligare studie av samverkan kring barn med psykisk ohälsa visar Ødegård (2006) att de yrkesverksamma uppfattade inter- professionell samverkan som ett komplext fenomen. De viktigaste faktorerna för samverkan var: interprofessionellt klimat (socialt stöd, kommunikation), organisationskultur, organisatoriska mål, profes- sionell makt, gruppledarskap och motivation. Åter till svenska förhållanden finner vi en studie (, 2009) av vad som kännetecknar framgångsrika skolor i arbetet med sociala mål och framför allt med mobbning. Studien fokuserar inte specifikt interorganisatorisk eller interprofessionell samverkan men lyfter fram betydelsen av en väl fungerande intern samverkan. Skolor där led- ningen lyckats utveckla en struktur som underlättar samverkan och en samverkanskultur är de skolor som lyckas bäst i arbetet med denna typ av utsatta barn. Detta är intressanta resultat som kommer att belysas även i denna rapport. Utveckling av samverkan om barn som far illa eller riskerar att fara illa I denna delstudie görs en uppföljande enkätstudie bland de projekt som deltog i utvärderingen av samverkan kring barn som far illa eller riskerar att fara illa (Danermark et al., 2009). Syftet är att kartlägga om, i och så fall under vilka former, samverkan bedrivs samt be- skriva vilka faktorer som främjat respektive försvårat en fortsatt samverkan. Metoden var en webbenkät (se bilaga 1) till de f.d. pro- jektansvariga. Sammantaget skickades 97 enkäter ut. Eftersom pro- jekten i flertalet fall formellt var avslutade – men samverkan antogs fortgå – innebar det att i flera fall hade de f.d. projektansvariga bytt roll och i några fall var de omöjliga att spåra. Vi vände oss i dessa fall till de som var ansvariga för projekten men även här visade det sig vara svårt att få fram uppgiftslämnare som hade den kunskap om projekten som krävdes för att besvara webbenkäten. Efter ett rela- tivt omfattande spårningsarbete erhölls svar från 79. Av de 18 projekt som vi ej kunnat få information från är det några som inte specifikt fokuserar samverkan eller är direkt involverade i samverkan, t.ex. utveckling av läromedel. De övriga projekten som ej svarat uppvisar inga gemensamma drag. En analys av svarsbenägenheten visar att i de projekt som svarat efter första eller andra påminnelsen har samverkan utvecklats i samma omfattning som i de projekt som besvarat innan första påminnelsen. En försiktig slutsats är därför att de resultat som redovisas gäller för hela gruppen projekt. I enkätens första frågeställning ombads projektsamordnaren ange hur samverkan ser ut . Detta följdes av en öppen fråga där huvudskälen till ovanstående svar skulle anges. Hade projektet upphört skulle huvudskäl till detta anges. Vidare skulle de invol- verade parterna i samverkan anges. I de resterande frågeställningarna tillfrågades projektsamordnarna hur de upplever att samverkan fungerar med respektive samverkanspart. Respondenten fick även möjlighet att beskriva vad som fungerade särskilt bra samt mindre bra/dåligt med respektive part. De ombads även ange i vilken omfattning de tycker att samverkan med respektive part sker i förhållande till behovet av samverkan. Avslutningsvis i webbenkäten kunde respondenterna öppet ange två sakfrågor där samverkan fungerat bäst respektive sämst. Det bör observeras att respondenterna i denna delstudie är pro- jektsamordnare eller dylikt vilket innebär att de besvarar frågor om samverkan utifrån ett mer generellt perspektiv. Till skillnad från respondenterna i delstudie 2 – som är lärare och svarar på frågor om samverkan utifrån ett lärar- och skolperspektiv – skall projekt- samordnaren besvara enkäten utan att utgå från någon specifik aktörs horisont. I den kommande analysen kommer resultaten från de olika delstudierna att jämföras. Drygt 2/3 av de projekt som besvarat enkäten rapporterar att sam- verkan har utvecklats även efter det att det riktade ekonomiska stö- det upphört. Knappt vart femte projekt behåller nivån på samver- kan och i av fallen har den minskat. Det projekt där samverkan har upphört anger som anledning En av slutsatser från projektet var att det krävs politiska beslut för att samverkan skall kunna verka på alla nivåer. Politikerna i X kommun anser inte att det är nödvändigt och det finns inget engagemang för att strukturera och utveckla samverkan. Orsakerna till att samverkan i vissa av projekten minskade var som regel att arbetet efter den externfinansierade tiden omorganiserades, t.ex. fokuserades mot mer specifika grupper, att samordnare inte längre fanns. Värt att notera är att av de projekt som inte utvecklats hade, med ett undantag, inget av projekten en väl utvecklad plan för fortsätt- ningen efter den externfinansierade projekttiden. Något tillspetsat kan sägas att en hög grad av långsiktigt tänkande är en nödvändig (men inte en tillräcklig) förutsättning för fortsatt utveckling. Mellan vilka parter sker samverkan? I samtliga utom två av pro- jekten är både skola och socialtjänst involverade. BUP finns med i ca hälften av projekten () liksom polisen. Det kan också noteras att i hälften av projekten finns även annan part med i samverkan, exempelvis , arbetsmarknadsenheten, och familjecentrum. Uppfattningen om hur väl de olika parterna fungerar ur ett sam- verkansperspektiv varierar (se figur 3). Vi bör hålla i minnet att det, som nämnts, är besvarat utifrån ett övergripande projektperspektiv. Uppgifterna skall alltså tolkas så att i dessa samverkansprojekt fun- gerar samverkan med exempelvis skola mycket bra i knappt vart femte projekt. Vi har valt att illustrera andelen projekt där sam- verkan uppfattas fungera mycket bra. Projekten har haft på sig att utveckla samverkan och dessutom fått betydande extra resurser för detta. Målsättningen är också att nå fram till en mycket bra sam- verkan. Det är svårt att avgöra om det är ett bra eller dåligt resultat att som bäst rör sig om vart fjärde projekt där samverkan mellan två av de fyra parterna fungerar mycket bra. Sänker vi målsättningen och även inkluderar de som anser att samverkan fungerar bra är resul- tatet följande, avseende , skolan , BUP samt polisen . Figur 3: Samverkan med socialtjänst, skola, BUP och polis fungerar mycket bra, procent (n= 79) Utifrån sina erfarenheter av de olika parterna har projekten angivit vad som fungerar särskilt bra respektive mindre bra med de olika aktörerna. I nedanstående tabell har de viktigaste och oftast åter- kommande aspekterna sammanfattats. Sammanfattning av positiva och negativa erfarenheter av samverkan med socialtjänst, skola, BUP och polis. Engagemang, avsatt tid, fokuserar Sekretess, bristande flexibilitet, på samverkan, utvecklat kunskap delar ej med sig av information, om andra, strukturerat samverkan, dålig återkoppling, stor arbets- belastning, prioriterar ej samverkan Möter barnen , god bild av Beroende av enskilda rektorers barnens situation, skolledningen engagemang, bristande kunskap prioriterar, engagemang, tydligt om andra parter, vill ej anmäla, tidsbrist, sluten kultur Hög kompetens, engagemang Mycket stor tidsbrist, förhållnings- sätt (brister i respekt för andra), Engagemang och intresse, hög Bristande resurser, olika synsätt, ambitionsnivå, öppenhet, sitter på Det har förts fram att genom det fokus som samverkan har fått finns risken att det byggs upp samverkansstrukturer som blir en byråkratisk överbyggnad och som stjäl tid från annan verksamhet, en form av byråkratisering som på engelska benämns co-ocracy (härlett från bureaucracy) (, 1975). I denna studie har vi inte kunnat undersöka detta utifrån några mer objektiva kriterier men väl utifrån vad de tillfrågade anser om nivån på den aktuella sam- verkan i förhållande till behoven. I inget av projekten upplevs sam- verkan förekomma i för stor omfattning. Risken för co-ocracy tycks alltså inte föreligga utifrån en subjektiv skattning från projek- ten. Däremot rapporteras om ett behov av att fortsätta utveckla samverkan. I figur 4 anges hur stor andel av projekten som anser att det föreligger behov av att utveckla samverkan med de olika parterna. Figur 4: Upplevt behov av att utveckla samverkan med socialtjänst, skola, BUP och polis, procent (n=79) Trots att samverkan utvecklats i flertalet av projekten kvarstår be- hovet av fortsatt utveckling i majoriteten av projekten. Behovet av att utveckla samverkan är störst när det gäller BUP. Detta är heller inte överraskande med tanke på att den nuvarande samverkan med BUP inte fungerar lika bra som med de andra parterna. Det omvända förhållandet gäller för polisen (se figur 3 ovan). Sammanfattningsvis kan det konstateras att en klar majoritet av projekten har fortsatt att utveckla sin samverkan kring utsatta barn, att samverkan fungerar olika bra med de olika parterna samt att det föreligger ett stort behov av att fortsätta utveckla samverkan. De största hindren för detta varierar men resursbrist i form av tid för samverkan är en återkommande faktor. Pedagogers upplevelse av samverkan I delstudie II är inte projekten undersökningsenhet utan i stället enskilda pedagoger. Syftet är att utgå från pedagogernas perspektiv och redogöra för hur de upplever olika aspekter av samverkan. Även här har metoden varit en webbenkät (se bilaga 2). För att reducera uppgiftslämnarbördan har enkäten med några få undantag fasta svars- alternativ. Vid utformningen av enkäten med dess fasta svarsalter- nativ har resultaten från tidigare studier av samverkansprojekt och pedagoger legat till grund (se Danermark et al., 2009). Enkäten skickades ut till de pedagoger som tidigare besvarat en enkät om sam- verkan (184 st.) i den utvärdering som gjorts av samverkan på upp- drag av . Samtliga pedagoger har således på ett eller annat sätt varit engagerade i de samverkansprojekt som studeras i delstudie I ovan. De har alla erfarenhet av att arbeta med samverkan kring antingen missbruk, ogiltig frånvaro, psykisk ohälsa eller kriminalitet. 94 svar har erhållits (). Orsaken till att så förhållandevis många avstått från att besvara enkäten vet vi inte men några har informerat oss om att de inte avser att besvara enkäten på grund av tidsbrist. De slutsatser som kan dras av undersökningen bör dock med viss försiktighet kunna generaliseras till gruppen pedagoger med erfarenhet av samverkan om utsatta barn. Ett skäl till detta är, som kommer att framgå nedan, att svaren är förhållandevis entydiga. SOU 2010:95 Bilaga 4 Några karaktäristika för respondenterna Medel: 49 år - annan typ av pedagog Medel: 22 år Huvudfokus i studien ligger på pedagogernas erfarenhet av samver- kan om missbruk, ogiltig frånvaro, psykisk ohälsa och kriminalitet. Som framgår av figur 5 nedan har en stor majoritet () av pedagogerna i sitt nuvarande arbete erfarenhet av samverkan kring psykisk hälsa. Det är stor skillnad mellan detta område och missbruk. Det är nästan fem gånger så vanligt att arbeta med psykisk ohälsa som med missbruk. En bidragande orsak till att samverkan om missbruk och kriminalitet är relativt ovanligt är troligtvis att det är förskole- och grundskolelärare som besvarat enkäten. Mot bakgrund av vad som framkom i delstudie I om BUP som samverkanspart antyder detta att det finns stor utvecklingspotential avseende samverkan inom detta område. Figur 5: Erfarenhet av problemområden, procent (n=94) Det är också inom området psykisk ohälsa som man upplever att problemen öka mest (se figur 6). Cirka ¾ av de svarande uppger att problemet ökat . I endast några få fall (5 st.) anges att problemen skulle ha minskat . Det rör sig då om missbruk (1 fall) och otillåten frånvaro (4 fall). Det råder alltså bland de svarande pedagogerna en klar uppfattning om att problemen inom de nämnda områdena ökar. Figur 6: Upplevelse av ökade problem inom de olika samverkansområdena, procent Ur den enskilde perspektiv är samverkan otillräcklig inom samtliga områden, i synnerhet vad gäller kriminalitet. En klar majo- ritet av de svarande upplever otillfredsställelse av den omfattningen som samverkan i dags bedrivs på. Figur 7: Upplevelse av otillräcklig samverkan, procent Otillräckligheten av samverkan återspeglas också i det upplevda be- hovet av att utveckla samverkan. I figur 8 anges hur stor andel av pedagogerna som upplever ett stort behov av att utveckla samver- kan. Det är värt att notera att ingen av de tillfrågade anger att det inte föreligger något behov av att utveckla samverkan. De två svars- alternativ som används är stort behov respektive visst behov. Det kan noteras att pedagogerna uppger generellt ett större behov av att utveckla samverkan än vad som angavs från ett övergripande projekthåll i delstudie I (se figur 4 ovan). Detta kan tyda på att be- hovet ur ett mer operativt perspektiv upplevs större än det upplevs ur ett projektlednings- eller projektsamordningsperspektiv. Figur 8: Upplevelse av ett stort behov av att utveckla samverkan, procent Det föreligger alltså en närmast entydig uppfattning att samverkan är otillräcklig och att den behöver utvecklas inom samtliga av de fyra områdena. roll i samverkan kring elever med olika typer av problem kan ibland vara problematisk. Att kunna fullfölja sin peda- gogiska uppgift försvåras av en lång rad olika skäl. Vanligast med upp- levda pedagogiska hinder är det när det gäller elever med psykisk ohälsa samt med kriminalitet (se figur 9). Två typer av hinder rap- porteras. Dels sådana som har att göra med att blir in- volverad i en samverkan med andra parter som har andra huvud- uppgifter än den pedagogiska, och dels sådana hinder som är kopp- lade till själva företeelsen, t.ex. missbruk. Figur 9: Upplevelse av pedagogiskt hinder, procent Exempel på hinder som nämns inom missbruksområdet är att ade- kvat stöd och hjälp till eleven försvåras av att insatser tar och är otillräckliga, att när en elev testats positivt blir han eller hon avstängd från skolan. Bland de hinder som anges avse- ende psykisk ohälsa märks olika yrkeskulturer, man drar åt olika håll (bristande samsyn) och bristande flexibilitet. Samverkan kring otillåten frånvaro försvåras exempelvis av otydlig ansvarsfördelning och ledning samt avsaknad av en gemensam syn på problemet. När det gäller kri- minalitet pekas det på att insatser kommer , att skolan lägger ansvaret på andra och långa handläggningstider. Generellt gäller att det finns risk att andra behov kommer i förgrun- den och att de pedagogiska utmaningarna och lärandemiljön kommer på undantag. Exempelvis tar samverkan om en elev även elevens tid i anspråk och det blir mindre tid över för att arbeta med lärandemålen. Respondenterna har fått ta ställning till om ett antal angivna faktorer utgör ett hinder för samverkan inom de olika områdena. I tabell 3 redovisas hur stor andel av de svarande som upplever de olika faktorerna som ett hinder. De två vanligaste hindren för samverkan är bristande kunskap och tid. Det varierar något mellan de olika typerna av problem. När det gäller otillåten frånvaro är detta ett problem som skolan i större utsträckning än de andra hanterar internt. Där upplevs kunskap och tid inte vara lika stora hinder som inom de andra tre områdena. Bilaga 4 SOU 2010:95 Upplevda hinder för samverkan (procent) De hinder som pedagogerna lyfter fram varierar naturligtvis mellan de olika problemområdena. Vid sidan av de två vanligaste inom samt- liga områden, kunskap och tid, finner vi inom missbruksområdet regelverk och agerande. Detta stämmer väl med vad som framkom i studie I. Inom problemområdet psykisk ohälsa hand- lar det om andras uppfattning om hur problemet skall hanteras, dvs. Även detta lyfts fram från de olika projek- ten. Intressant att notera är att föräldrarnas förhållningssätt också är ett stort hinder vilket kanske återspeglar den stigmatiserande atti- tyden till psykisk ohälsa som finns i samhälle. Vad gäller otillåten frånvaro lyfts såväl den enskilde elevens som föräldrarnas förhåll- ningssätt fram som ett hinder för samverkan. Även inom problem- området kriminalitet, slutligen, är elevens och föräldrarnas förhåll- ningssätt stora hinder. Här anger över hälften av pedagogerna, lik- som för missbruk, att regelverket är ett hinder för samverkan. De olika problemområdena är komplexa och kräver ofta en bred samverkan om det skall vara möjligt att upprätthålla en helhetssyn på eleven. I delstudie I berördes i huvudsak , skolan, BUP och polisen. Från projektens sida angavs dock att samverkan skedde med flera andra aktörer. I denna delstudie har pedagogerna fått ange hur stort samverkansbehovet är med 13 olika parter (skol- hälsovården, studie- och yrkesvalspersonal, specialpedagog, kura- tor, skolledning, lärarkollegor, , annan enhet inom hälso- och sjukvården, polis, socialtjänst, familjen, frivilligorganisation samt annan organisation). I följande tabell anges efter problemområde de oftast angivna parterna där det föreligger stort behov av samverkan. Tabell 4: Parter med vilka pedagoger anser att det föreligger stort samverkansbehov (procent) Tabellen kan läsas såväl utifrån problemområden som utifrån vilka samverkansparter som anges som viktiga. Ser vi till missbruksom- rådet är det ett stort upplevt samverkansbehov med familjen (som kommer igen inom samtliga problemområden), med interna parter som kurator och skolledare de där behovet upplevs som störst. Bland de externa är det BUP och . Konstellationen av parter är förväntad med ett undantag. Det är förvånande att pedagogerna inte upplever ett stort samverkansbehov med skolhälsovården i större utsträckning. Inom området psykisk ohälsa är det, vid sidan om föräldrar, spe- cialpedagogen som spelar en nyckelroll. Skolledarens roll i samver- kan betonas även här. Externt är det naturligt BUP som är en viktig samverkanspart. Lite förvånande är att roll är så för- hållandevis blygsam när det gäller denna elevkategori. Otillåten frånvaro är ett problemområde som skolan äger i större utsträckning än vad som är fallet med de andra områdena. Här är de interna aktörerna viktigast, förutom föräldrarna. Viktigast av alla interna samverkansparter är skolledningen. När det gäller otillåten frånvaro handlar det, vid sidan om socialt och pedagogiskt stöd, ofta om myndighetsbeslut från skolans sida, t.ex. anmälan till CSN med indraget studiestöd som följd. Policy och gemensamma principer är då av stor vikt. Kriminalitet kräver samverkan mellan kurator, skolledning, för- äldrar, socialtjänst och polis. Tittar vi närmare på behovet av samverkan utifrån ett partspers- pektiv ser vi att några aktörer spelar mindre roll än andra: studie- och yrkesvalspersonal, annan enhet inom hälso- och sjukvården, polis, frivilligorganisation samt annan organisation. Behovet av samverkan är som störst bland de interna aktörerna; kurator och skolledning, och bland de externa aktörerna; och familjen. Skolledningens centrala roll framträder tydligt. Det är den aktör där det råder störst upplevt behov av samverkan. Andra aktörer har framträdande roller beroende på vad man samverkar om. Exempel- vis är polisens roll framträdande när det gäller kriminalitet men be- tydligt mindre när det gäller andra områden. Vid en sammanslagning av några av indikatorerna på svårigheter inom de fyra olika problemområdena visar det sig att psykisk ohälsa och kriminalitet verkar vara det mest allvarliga området och miss- bruk det minst problematiska. Figur 10 visar ett index där pedago- gernas upplevelse av problemet i termer av ökning, otillräcklig sam- verkan, pedagogiska hinder, hinder (kunskap och tid) och stort behov av samverkan vägts samman (se bilaga 3). Figur 10: Problemtyngd – index I direktiven till utredaren anges en rad kriterier på barn som far illa (Direktiven, s. 2). Behovet av att samverka med externa aktörer, t.ex. BUP, och polis, kring dessa olika typer av pro- blem redovisas avslutningsvis i nedanstående figur. Figur 11: Behov av samverkan med extern part, procent (n=94) Sexuella övergrep, våld och självdestruktivt beteende är områden där störst behov av samverkan med extern aktör föreligger. Minst är det inom områden som skolan traditionellt hanterar själv, t.ex. mobbing och kränkningar. Sammantaget visar matrisen och tabell 5 på en komplex sam- verkanssituation och att den är kontextuell, dvs. den varierar med problemområde. Stort behov av samverkan föreligger inom många olika områden som en pedagog möter i sin pedagogiska gärning. I uppdraget ingår att belysa förhållandena även inom förskola. I ovan- stående redovisning har inte förhållandena i förskolan särredovisat. Därför har rapporten kompletterats med några iakttagelser där för- hållanden inom förskolan står i centrum. När det gäller barn i åldern 2–5 finns nästan alla svenska barn () i förskolan. Det är därför en miljö i vilken barn som far illa kan identifieras. Psykisk ohälsa kan här definieras som barn utan diagnos som för att fungera i förskolan behöver extra stöd. I en studie av Lillvist & (2010) tillfrågades förskol- lärare på 540 förskoleavdelningar i två län om de på sin avdelning har barn som behöver extra stöd. De ombads beskriva barnens svå- righeter utifrån fasta svarsalternativ. Samma frågor ställdes dels för barn som erhåller extra resurser utöver det förskolan erbjuder alla barn, dels för barn som förskollärarna anser behöver extra stöd för att fungera men för vilka man för tillfället inte erhåller extra resur- ser. Förskollärarna anser att av barnen behöver extra stöd för att fungera i förskolan. Av dessa var det dock färre än vart fjärde barn som av samhället definierats som barn i behov av särskilt stöd. Det var alltså en stor grupp barn som förskollärarna ansåg behövde stöd men som man inte fick några extra resurser för. De vanligaste problemen rörde språkproblem (och av barnen som erhåller respektive inte erhåller extra resurser) samt relationsproblem med kamrater (respektive ) samt problem med uppmärksamhetsstyrning (respektive ). Två eller fler svårigheter hade respektive av barnen. 1 Detta avsnitt är en bearbetning av bidrag från professor , forskargruppen CHILD, . problembilden mellan de barn som formellt ansetts vara i behov av särskilt stöd och de som ej varit det men av förskolepersonal ansetts vara det är alltså liten enligt förskollärarna. I en uppföljande studie observerades barnen i samspel med kam- rater (40 barn ur följande tre grupper: barn identifierade som barn i behov av stöd, barn som förskollärarna identifierat samt barn med typiskt fungerande (Lillvist, 2009). Resultatet visade att båda grup- perna barn i behov av stöd skiljde ut sig från de typiska barnen. Barn som officiellt inte erhöll stöd hade i vissa avseenden större pro- blem än barnen som identifierats som barn i behov av särskilt stöd. Observationsstudien visade alltså på vissa skillnader som inte fram- kom i enkätstudien till förskollärarna. I ytterligare en studie (, 2006) följdes 1 035 1–3 åringar från förskolor i en mellansvensk stad med en datain- samling . Barnens engagemang i förskolans aktiviteter används som mått på fungerade och definieras som den mängd tid barn tillbringar med att samspela med sin omgivning på et adekvat sätt utifrån sin kompetensnivå (McWilliam, & Bailey, 1992). Förskole- personal och föräldrar svarade på frågor om barnens sampel, aktivi- teter de deltog i, engagemang samt förskolemiljö. I analysen fram- trädde fem distinkta mönster. Vare sig barnen hade utvecklingsför- seningar eller ej, var barnens samspelsfärdigheter samt tillgängligheten till aktiviteter på förskolan starka prediktorer till högt engagemang. Beteendestörning var den starkaste prediktorn till lågt engagemang. I en longitudinell uppföljning av samma barn (, submitted) användes samma mått.