sou · GYB363 · 2010-09-30 00:00:00 — NJA 1973 s. 562 NJA 1982 s. 784 NJA 1987 s. 845 II NJA 1989 s. 629 NJA 1990 s. 401 NJA 1992 s. 717 NJA 1991 s. 631 NJA 1993 s. 13 NJA 1997 s. 93 NJA 2007 s. 519 NJA 2010 s. 168 I och II RÅ 2000 ref 65 RÅ 2000 ref 66 RÅ 2002 not 41 RÅ 2002 not 42 RÅ 2009 ref 94 Dom i mål nr 567/10 AD 1979 nr 90 AD 1980 nr 112 AD 1981 nr 131 AD 1996 nr 135 AD 1991 nr 49 AD 2004 nr 18 Hovrätten över och dom i mål T 471-97 Hovrätten för Västra dom i mål T 4686-04 dom i mål T 8659-07 Kammarrätten i dom i mål 4211-08 Kammarrätten i dom i mål nr 1406-09 Kammarrätten i dom i mål 6427-09 (överklagad till Regeringsrätten, mål nr 567/10) Dom i mål 120/78, Rewe-Zentrale, 1979, s. 649 Dom i mål 283/81, CILFIT, 1982, s. 3415 Dom i mål 143/83, kommissionen mot , 1985, s. 427 Dom i mål C-43/93, , 1994, s. I-3803 Dom i mål C-241/94, mot kom- missionen, 1996, s. I-4551 Dom i mål C-85/96, Martínez Sala, 1998, s. I-2691 Dom i mål C-412/98, Group , 2000, s. I-5925 Dom i mål C-281/02, , 2005, s. I-1383 Dom i de förenade målen C-226/04 och C-228/04, La Cascina m.fl., 2006, s. I-1347 Dom i mål C-32/05, kommissionen mot , 2006, s. I-11323 Dom i mål C-213/07, Michaniki, 2008, s. I-9999 Dom i mål C-376/08, Serrantoni (ännu inte publicerad i ) Rättsfall från tribunalen (tidigare förstainstansrätten) Dom i mål T-102/96, Gencor mot kommis- sionen, 1999, s. II-753 Dom , m.fl. mot , Series A n. Dom , Salabiaku mot , ansökan 10519/83 Dom , mot , ansökan 13191/87 Beslut , R.T. mot , ansökan 31982/96 Dom , Manasson mot , ansökan 41265/98 Dom , och Vulic mot , ansökan 36985/97 Dom , Janosevic mot , ansökan 34619/97 Beslut , mot , ansökan 60619/00 Dom , mot , ansökan 9631/04 Dom , mot , an- sökan 14939/03 Dom , mot , ansökan 13079/03 Dom , Maresti mot , ansökan 55759/07 Dom , Tsonyo Tsonev mot , ansökan 2376/03 Från Kommissionen: mot , Yearbook of Convention on Human Rights, 4 s. 112 och 6 s. 740 JO 1985/86 s. 125 JO 1988/89 s. 67 JO 1990/91 s. 66 JO 1991/92 s. 47 och 112 JO 1993/94 s. 97 Regeringens skrivelse 2008/09:24 Egenmakt mot utanförskap - regeringens strategi för integration Explanatory Report to Protocol No. 7 to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, ETS No. Statskontorets rapport 1999:12 Tillstånd för näringsverksamhet Projekt : Projekt – rättvis ingång till arbete. Genomförande av EG-direktiv om En särskild utredare ska föreslå hur och rådets direktiv om sanktioner mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska lämna nödvändiga författningsförslag. EG-direktivet behandlar bl.a. frågor om kontroll- och underrättelseskyldighet för arbetsgivare, sanktioner mot arbetsgivare som anställer tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas i unionen, fråntagande av rätt för arbetsgivare att delta i offentlig upp- handling samt fråntagande av rätten till och återbetalnings- skyldighet för offentliga förmåner, stöd och bidrag, förenklade klagomålsförfaranden och betalningsansvar för inne- stående ersättningar, sanktioner och betalningsansvar för andra än arbetsgivare vid entreprenad, och inspektioner av arbetsplatser. Därutöver ska utredaren överväga dels om det ska införas en utvidgad underrättelseskyldighet för arbetsgivare att informera när en utlännings anställning upphör, dels om det ska införas en skyldighet för att underrätta arbets- givare i vissa fall. Utredaren ska också i denna del lämna nöd- vändiga författningsförslag. I utredarens uppdrag ingår att beakta regeringens mål att minska företagens administrativa kostnader. Uppdraget ska redovisas . EG-direktivet om sanktioner mot arbetsgivare antogs och rådets direktiv /52/EG om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Direktivet kommer att publiceras i Europeiska unionens officiella tidning, EUT, . Syftet med direktivet är att motverka olaglig invandring till den Europeiska unionen. Genom direktivet åläggs medlemsstaterna att införa ett förbud för arbetsgivare att anställa tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas på deras territorier eftersom sådan anställning kan bidra till en ökad olaglig invandring och snedvrida konkurrensen på arbetsmarknaden. Överträdelse av förbudet ska kunna medföra att arbetsgivare åläggs olika administrativa, finan- siella och straffrättsliga sanktioner. Det rör sig om ett minimi- direktiv och det finns därför möjligheter för medlemsstaterna att behålla eller införa strängare regler än de som följer av direktivet. månader efter publicering av EG-direktivet i EUT ska medlemsstaterna ha genomfört direktivet i nationell lagstiftning. Uppdraget att föreslå hur EG-direktivet ska genomföras Reglering av kontroll- och underrättelseskyldighet för arbetsgivare Direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska ålägga arbetsgivare att kontrollera att tredjelandsmedborgare har ett giltigt uppehålls- tillstånd eller annan handling som visar rätt till vistelse innan anställ- ningen påbörjas (art. 4.1). Eftersom direktivet är ett s.k. minimidirektiv kan medlems- staterna dock införa eller behålla strängare regler, dvs. krav på att arbetstagaren innehar och visar upp ett giltigt arbetstillstånd för arbetsgivaren. Enligt direktivet ska arbetsgivaren vara skyldig att behålla en kopia av eller ett utdrag av innehållet i uppehållstillståndet eller annan handling som visar rätt till vistelse så att behöriga myndig- heter kan inspektera handlingen i fråga (art. 4.1b). Vidare ska arbets- givaren underrätta behörig myndighet om anställningens början som medlemsstaten själv ska fastställa (art. 4.1c). Om arbetsgivaren är en fysisk person och anställningen avser arbete för dennes privata syften får medlemsstaterna besluta att tillämpa ett förenklat förfarande för underrättelsen (art. 4.2). staterna får också besluta att införa undantag från kravet på under- rättelse om anställningen avser tredjelandsmedborgare som har ställ- ning som varaktigt bosatt (art. 4.2). En arbetsgivare som kon- trollerat att tredjelandsmedborgaren har tillstånd att vistas i landet, sparat en kopia av eller ett utdrag av innehållet i handlingen och underrättat behörig myndighet om anställningen, ska inte kunna hållas ansvarig för överträdelse av förbudet mot anställningen så- vida inte arbetsgivaren kände till att den handling som visats upp var en förfalskning (art. 4.3). Bestämmelser om uppehålls- och arbetstillstånd och vilka ut- länningar som är undantagna från kravet på innehav av dessa till- stånd vid anställning i finns i utlänningslagen (2005:716, UtlL) och utlänningsförordningen (2006:96, UtlF). Beslut om uppe- hålls- och arbetstillstånd meddelas av och infor- mation om tillstånden läggs in i ett webbaserat ärendehanterings- system, . Bestämmelser om underrättelse om utlänningars vistelse i finns i 7 kap. UtlF. Underrättelseskyldighet för arbetsgivare finns endast i de fall som rör anställning av en asylsökande som är undantagen från kravet på arbetstillstånd (7 kap. 1 a § UtlF). I dessa fall ska underrättas om anställningens början och upphörande. Av 20 kap. 6 § UtlL framgår att det är förenat med straffansvar att uppsåtligen eller av oaktsamhet inte göra sådan an- mälan som föreskrivs i utlänningsförordningen eller att i en an- mälan medvetet lämna oriktig uppgift. Någon uttrycklig bestämmelse om att arbetsgivare ska kon- trollera att en utlänning har ett uppehålls- och arbetstillstånd och spara kopia av handlingen finns inte. Däremot är det enligt 20 kap. 5 § UtlL förenat med straffansvar att uppsåtligen eller av oakt- samhet ha en utlänning i sin tjänst fastän utlänningen inte har föreskrivet arbetstillstånd. För svensk del medför direktivet att det måste införas en skyldighet för arbetsgivare att underrätta behörig myndighet om anställning av tredjelandsmedborgare med perma- nenta uppehållstillstånd i . Dessa är enligt nuvarande ord- ning undantagna från kravet på arbetstillstånd. Kontroll- och underrättelseskyldighet för arbetsgivare vid anställ- ning av utlänningar är inte författningsreglerad i en omfattning som fullt ut motsvarar direktivets bestämmelser. ta ställning till vilka författningsändringar som föranleds av direktivets bestämmelser om kontroll- och underrättelse- skyldighet, föreslå vilken myndighet som bör utses att ta emot under- rättelse om anställning av tredjelandsmedborgare, ta ställning till inom vilken tidsfrist underrättelsen om anställ- ning av tredjelandsmedborgare ska ha inkommit till behörig myndighet, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Förslagen ska utformas så att arbetsgivarnas administrativa kost- nader begränsas, utan att direktivets syfte eftersätts. Anpassning av svenska regler till kravet på finansiella sanktioner Direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska införa ett förbud för arbetsgivare att anställa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorier (art. 3.1). Vidare ska effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner införas för arbetsgivare som över- träder detta förbud (art. 5.1). Utöver en finansiell sanktion som ska öka i förhållande till antalet anställda tredjelandsmedborgare som vistas olagligt ska sanktionerna även omfatta betalning av kost- naderna för dessa personers återvändande. Medlemsstaterna kan dock besluta att en genomsnittlig återvändandekostnad i stället inkluderas i den finansiella sanktionen (art. 5.2). Om arbetsgivaren är en fysisk person och anställningen avser arbete för arbets- givarens privata syften, kan den finansiella sanktionen reduceras i de fall arbetsförhållandena inte är särskilt exploaterande (art. 5.3). Enligt 20 kap. 12–14 §§ UtlL ska en fysisk eller juridisk person som har en utlänning i sin tjänst fastän utlänningen inte har arbetstillstånd – oavsett om straffansvar krävs ut – betala en sär- skild avgift. Avgiften tillfaller staten och utgör för varje utlänning hälften av det prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när överträdelsen upphörde. Om överträdelsen har pågått än , utgör avgiften för varje utlänning i stället hela prisbasbeloppet. Avgiften får sättas ned eller efterges helt, om särskilda skäl talar för det. Bestämmelserna om särskild avgift tillkom (prop. 1981/82:146). Gällande svenska regler motsvarar inte i alla delar direktivets I den aktuella propositionen behandlas även tillträde till del I av (nr 143) om missbruk i samband med migration och om främjande av migrerande arbets- tagares likställdhet med avseende på möjligheter och behandling. del I innehåller bestämmelser om admini- strativa, civilrättsliga och straffrättsliga sanktioner mot arbetsgivare som anställer migrerande arbetstagare som vistas och arbetar olagligt i konventionsstaterna och bör därför beaktas i detta sammanhang. utreda vilket behov av författningsändringar som finns med anledning av direktivets krav på effektiva, proportionella och avskräckande finansiella sanktioner mot arbetsgivare, kartlägga i vilken omfattning gällande bestämmelse om särskild avgift tillämpats , ta ställning till om det ska införas en särskild bestämmelse som ålägger arbetsgivare att stå för återvändandekostnader eller om denna kostnad i stället ska ingå i den finansiella sanktionen, ta ställning till om nuvarande system med särskild avgift kopplad till prisbasbelopp bör behållas, ta ställning till om den finansiella sanktionen ska kunna sättas ned för fysiska personer om anställningen avser arbete för privata syften, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Anpassning av den svenska straffrättsliga regleringen Enligt direktivet ska uppsåtlig överträdelse av förbudet mot anställ- ning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet i fem fall utgöra brott (art. 9) och fysiska personer som gör sig skyldiga till något av dessa brott ska kunna åläggas effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner (art. 10). De fall som ska utgöra brott avser upprepade överträdelser av förbudet, anställning av ett betydande antal tredjelandsmedborgare, anställning under särskilt exploaterande arbetsförhållanden, fall där arbetsgivaren vet att arbetstagaren är ett offer för människohandel samt anställning av en minderårig. Även anstiftan och medhjälp till uppsåtliga brott ska straffbeläggas. Även juridiska personer ska kunna ställas till ansvar för de brott som anges ovan (art. 11). Något krav på att in- föra ett rent straffrättsligt ansvar för juridiska personer finns dock inte enligt direktivet. Enligt 20 kap. 5 § UtlL kan den som uppsåtligen eller av oakt- samhet har en utlänning i sin tjänst fastän utlänningen inte har föreskrivet arbetstillstånd dömas till böter, eller när omständig- heterna är försvårande, fängelse i högst . Gällande rätt går därmed längre än direktivets minimikrav på vad som ska vara kriminaliserat eftersom själva anställningen av en utlänning som saknar arbetstillstånd utgör ett brott i . Frågan är om nu- varande kriminalisering i något avseende behöver ändras för att möta direktivets krav. analysera och ta ställning till om det finns behov av förändringar av den straffrättsliga regleringen i utlänningslagen för arbets- givare som anställer utlänningar som saknar de tillstånd som krävs för vistelse och arbete, redovisa i vilken omfattning straffbestämmelsen om anställning av en utlänning som saknar arbetstillstånd har tillämpats , och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Andra åtgärder mot arbetsgivare som anställt tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att arbetsgivare som överträtt förbudet mot anställning av tredje- landsmedborgare i lämpliga fall även ska kunna bli fråntagna rätten till en del av eller alla offentliga förmåner, stöd eller bidrag, in- begripet EU-bidrag som förvaltas av medlemsstaterna, . Även en återbetalningsskyldighet för en del av eller alla tidigare beviljade offentliga förmåner, stöd eller bidrag som arbets- givaren beviljats upp före upptäckten av anställ- ningen ska kunna aktualiseras. Arbetsgivare ska också kunna bli fråntagna rätten att delta i offentlig upphandling enligt direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upp- handling av byggentreprenader, varor och tjänster . Detta direktiv har genomförts i svensk rätt genom lag (2007:1091) om offentlig upphandling. Vidare ska tillfälligt eller permanent näringsförbud eller stängning av inrättning som använts för att begå överträdelsen kunna vidtas mot en arbetsgivare. Medlems- staterna får besluta att angivna åtgärder inte ska tillämpas i fall då arbetsgivaren är en fysisk person och anställningen avser arbete för dennas privata syften (art. 7). De åtgärder mot arbetsgivare och de olika tidsfrister som direk- tivet föreskriver med anledning av anställning av tredjelands- medborgare som vistas olagligt i landet saknar motsvarighet i svensk lagstiftning. kartlägga vilka svenska lagregler som kan komma att beröras av de olika åtgärder som direktivet föreskriver, analysera vilket behov av lag- och förordningsändringar som föranleds av direktivets bestämmelser, ta ställning till om de åtgärder som föreslås även ska tillämpas på arbetsgivare som är fysiska personer och anställningen avser arbete för deras privata syften, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Betalningsansvar för innestående ersättning och förenklade klagomålsförfaranden Medlemsstaterna ska säkerställa att arbetsgivare ansvarar för betal- ning av innestående ersättning (efterhandsutbetalningar) till tredje- landsmedborgare som anställts utan rätt att vistas i landet samt för betalning av eventuella skatter och sociala avgifter m.m. (art. 6.1). Inom en preskriptionstid som fastställs i nationell lagstiftning ska berörda tredjelandsmedborgare kunna framställa krav och i förläng- ningen erhålla verkställighet av en dom gentemot arbetsgivaren för innestående ersättning antingen han eller hon vistas i landet eller från det land han eller hon har återvänt eller återsänts till. Tredjelandsmedborgaren ska systematiskt och objektivt infor- meras om sina rättigheter innan ett eventuellt beslut om åter- sändande verkställs (art. 6.2). Vid tvist och om arbetstagaren eller arbetsgivaren inte kan bevisa motsatsen ska ett anställnings- förhållande presumeras och den överens- komna ersättningsnivån ska antas ha varit i vart fall minimilönen enligt nationell lagstiftning, kollektivavtal eller praxis i branschen. Av ingressen till direktivet framgår att medlemsstaterna inte ska vara skyldiga att fullgöra arbetsgivarens skyldigheter i dennes ställe. Enligt 20 kap. 3 § UtlL är det förenat med straffansvar att utan arbetstillstånd uppsåtligen eller av oaktsamhet ha anställning eller bedriva verksamhet som kräver ett sådant tillstånd. vilket arbetsrättsligt skydd, t.ex. i form av rätt till innestående ersättning, som finns enligt såväl lag som kollektivavtal för en tredjelandsmedborgare som arbetat i strid mot denna bestämmelse (AD 1979 nr 90). Direktivets bestämmelse om en presumtion om ett anställningsförhållande och antagandet av över- enskommelse om viss ersättningsnivå saknar helt motsvarighet i svensk rätt oavsett om arbetstagaren vistas lagligt i landet eller inte. Medlemsstaterna ska vidare enligt direktivet säkerställa att det finns effektiva mekanismer genom vilka berörda tredjelands- medborgare kan inge klagomål mot sina arbetsgivare (förenklat klagomålsförfarande, art. 13). En tredje part ska kunna bistå tredje- landsmedborgare att ge in klagomål och ett sådant bistånd ska då inte betraktas som hjälp till olaglig vistelse. I två fall där över- trädelse av förbudet mot anställning av tredjelandsmedborgare ska utgöra brott, dvs. då arbetstagaren utsatts för särskilt exploaterande arbetsförhållanden eller då tredjelandsmedborgaren är minderårig, ska medlemsstaterna kunna bevilja tidsbegränsade uppehållstillstånd utredning och rättegång i brottmålet varar. I de fall tidsbegränsade uppehållstillstånd har beviljats ska medlemsstaterna i sin nationella lagstiftning fastställa villkoren för förlängning av dessa tillstånd till dess att tredjelandsmedborgaren har erhållit even- tuell efterhandsutbetalning av innestående ersättning (art. 6.5 och art. 13.4). Enligt gällande rätt är hjälp till olaglig vistelse straffbelagt enligt 20 kap. 7 § UtlL om detta sker i vinstsyfte. Enligt 5 kap. 15 § samma lag kan tidsbegränsade uppehållstillstånd på ansökan av förunder- sökningsledare under vissa villkor medges en utlänning som vistas här i landet. Uppehållstillståndet får förlängas om förundersök- ningsledaren begär det och förutsättningarna för att bevilja tillstånd är uppfyllda. Arbetstagare och fackförbund driver enligt nuvarande ordning in arbetstagares lönekrav som en civilrättslig fordran med beaktande av relevanta arbetsrättsliga lagar och kollektivavtal. Reglerna om i vilket forum en lönetvist ska drivas kan skilja sig något beroende på om arbetstagaren är fackligt organiserad eller inte och huruvida arbetsgivaren har kollektivavtal med den fackliga organisationen. Några särskilda regler som specifikt tar sikte på en tredjelands- medborgares möjlighet att driva krav mot arbetsgivare vid anställ- ning utan de tillstånd som krävs för vistelse och arbete finns inte i svensk rätt. analysera vilket arbetsrättsligt skydd som finns för en tredje- landsmedborgare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har arbetat utan föreskrivet arbetstillstånd, analysera vilket behov av lag- och förordningsändringar som föranleds av direktivets bestämmelser om betalningsansvar för innestående ersättningar och förenklade klagomålsförfaranden, ta ställning till om nuvarande reglering i 5 kap. 15 § UtlL av- seende förlängning av tidsbegränsade uppehållstillstånd som be- viljats en utlänning för medverkan i förundersökning och rätte- gång behöver ändras, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Utgångspunkten för utredarens förslag ska vara att den svenska arbetsmarknadsmodellen i så stor utsträckning som möjligt ska bi- behållas samt att en tredjelandsmedborgare inte ska kunna ta del av det svenska lönegarantisystemet för obetald ersättning för arbete under tid som denne inte har haft rätt att vistas i landet. Sanktioner och betalningsansvar för andra än arbetsgivare vid entreprenad Enligt direktivet ska en entreprenör till vilken arbetsgivaren är en direkt underentreprenör tillsammans med eller i stället för arbets- givaren kunna hållas ansvarig för betalning av finansiella sanktioner och för efterhandsutbetalning till tredjelandsmedborgaren (art. 8.1). Om en huvudentreprenör och eventuella mellanliggande entrepre- nörer har känt till att en underentreprenör anställt tredjelands- medborgare som vistas olagligt i landet, ska även dessa kunna hållas ansvariga för betalning av finansiella sanktioner och efterhands- utbetalningar (art. 8.2). En entreprenör som har vidtagit rimliga kontrollåtgärder enligt nationell lagstiftning ska dock inte hållas ansvarig (art. 8.3). Direktivets bestämmelser om finansiella sanktioner och betalnings- ansvar för andra än arbetsgivare vid entreprenad saknar motsvarig- het i svensk rätt. utreda hur direktivets bestämmelser om betalningsansvar i entre- prenadförhållanden kan genomföras i svensk rätt, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Utgångspunkten bör vara att en arbetsgivare så långt som möjligt även fortsättningsvis ska svara för sina arbetstagares löner m.m. sam- tidigt som direktivets bestämmelser fullt ut respekteras. För att säkerställa att direktivet efterlevs ska medlemsstaterna sörja för att behöriga myndigheter utför inspektioner av arbetsplatser för kontroll av anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet. På grundval av en riskbedömning ska medlemsstaterna identifiera de verksamhetsområden där det kan förekomma sådan anställning, sektorsvis samla in data om antalet inspektioner och informera kommissionen om resultatet av inspektionerna (art. 14). Kontroll av utlänningars rätt att vistas i , s.k. inre ut- länningskontroll, åligger polisen enligt 9 kap. 9 § UtlL. Kontrollen syftar dels till att övervaka att utlänningar inte uppehåller sig här i landet utan nödvändiga tillstånd, dels till att söka efter utlänningar som ska lämna landet enligt beslut om avvisning eller utvisning. Bestämmelser om inspektioner av arbetsplatser som särskilt tar sikte på kontroll av anställning av tredjelandsmedborgare som sak- nar rätt att vistas i landet i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet finns inte. Däremot finns olika tillsynsverksamheter där ett flertal myndigheter samverkar som kan resultera i upptäckt av sådan anställning. Ett exempel är den regionalt samordnade till- synen av restaurangbranschen i , Operation Krog- sanering, som bl.a. syftar till att avslöja svart arbetskraft, bidrags- fusk och andra slag av ekonomisk brottslighet i restaurangbranschen. utreda hur direktivets krav på effektiva och lämpliga inspek- tioner kan säkerställas för kontroll av anställning av tredjelands- medborgare som saknar rätt att vistas i landet, föreslå vilken eller vilka myndigheter som ska utföra inspek- tioner av arbetsplatser och utföra den riskbedömning som bl.a. ligger till grund för att identifiera verksamhetsområden där det är vanligt med anställning av tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas i landet, analysera hur nödvändiga statistikuppgifter kan samlas in, ta ställning till vilken myndighet som ska ansvara för att stati- stikuppgifter tas fram och nationellt sammanställa den infor- mation som ska rapporteras in till kommissionen, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Förslagen ska utformas så att arbetsgivarnas administrativa kostnader begränsas, utan att andra viktiga intressen eftersätts. Uppdraget att utreda frågor om underrättelseskyldighet för arbetsgivare och Skyldighet för arbetsgivare att informera när anställningen upphör är asylsökande undantagna från skyldigheten att ha arbetstillstånd i de fall bedömer att beslut i ärendet inte kommer att kunna fattas från ansöknings- tillfället.