sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — Enligt artikel 35.2 ska parterna vidta lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att alla förhör med barn (brotts- offer eller vittne) får spelas in på video och att dessa förhör godtas som bevis i domstolsförhandlingarna. Av artikel 35.3 följer att när brottsoffrets ålder är osäker och det finns anledning att tro att offret är ett barn ska åtgärder som fastställs i artikel 35.1–2 tillämpas i av- vaktan på att åldern bekräftas. Det är vår bedömning att dessa krav är tillgodosedda redan i dag.66 65Se 23 kap. 3 § samt föreskrifter (ÅFS 2005:9), ut- arbetade i samråd med som utfärdat likalydande författning (FAP 403-5). 66Angående tillåtligheten av videoförhör i rättegången, se 35 kap. 14 § första stycket 2 och tredje stycket . konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller brottmåls- processen. Artikel 36.1 föreskriver en skyldighet för parterna att vidta nödvän- diga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder, med beaktande av bestämmelser som reglerar juristers oberoende ställning, för att säker- ställa att alla som deltar i förhandlingarna har tillgång till utbildning gällande barns rättigheter och sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn. Det är vår bedömning att kravet i och för sig torde vara tillgodosett genom de utbildningsinsatser som till- handahålls dels inom rättsväsendet, dels av privata aktörer. Särskilt vill vi här peka på att för åklagare finns ämnet med i grundutbild- ningen och att frågan har reglerats i regleringsbrev för Dom- stolar.67 Vidare har haft ett särskilt uppdrag att utföra utbildningsinsatser beträffande bemötande av brottsoffer. Beträffande advokater bevakar frågan om utbild- ningsinsatser och privata aktörer erbjuder utbildning i om olika om- råden. Även om utbildning av det slag som anges i artikeln således finns vill vi stryka under behovet av att utbudet ständigt ses över och kva- litetssäkras. Särskilt ser vi möjligheter till förbättring när det gäller utbildningar för domare. Satsningar på utbildningar där frågor om barnets rätt står i fokus har pågått i Domstolar i form av specialise- ringsprojekt. Projekten syftar till att säkerställa att spetskompetens inom området finns vid domstolarna. Tanken är också att de personer som har deltagit i projekten ska utgöra en kunskapsbank för kolle- ger och andra anställda inom Domstolar. Vidare finns i den obligatoriska fiskalsutbildningen ett kursavsnitt som tar upp risk- faktorer rörande barn samt en föreläsning i ämnet barnsexhandel med föreläsare från ECPAT. I regleringsbreven åren 2006 och 2007 för Domstolar fanns återrapporteringskrav rörande kunskap inom områdena barns behov i brottmålsprocessen, sådan brottslighet som rör prostitution, människohandel för sexuella och andra ändamål samt sexuell exploa- tering av barn. 67 Se regleringsbreven för åren 2006–2009. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering gällande dels vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa erfor- derlig kunskap om barns utveckling, behov och rättigheter hos per- sonal som i sitt arbete har att göra med mål och ärenden där barn är berörda, dels hur utbildningsinsatser i frågor som rör barn kvali- tetssäkras och hur kompetensen bibehålls . Den brist som vi anser finns är närmast att hänföra till inne- hållet i grundutbildningen för ordinarie domare. Frågor om barns rättigheter behandlas där endast översiktligt. Såvitt särskilt avser om- rådet sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn ska nämnas att det i grundutbildningen finns ett särskilt kursavsnitt om sexualbrotten, mot såväl vuxna som barn, med fokus på lagstift- ningens innebörd och tillämpning. Vid samråden har vikten av utbildning på området strukits under. T.ex. har företrädaren för framfört att det be- hövs obligatoriska kurser för att höja kunskapsnivån. Vad gäller frågan om obligatorisk utbildning vill vi påtala att konventionen inte kräver detta utan endast innehåller ett krav på att utbildningen ska finnas tillgänglig. Någon särskild utbildning inom området som riktar sig till tolkar finns såvitt är känt inte. Frågan torde kunna övervägas i samband med ett arbete att generellt förbättra kvaliteten på tolkningen i dom- stolarna. Det är angeläget att när tolk medverkar vid förhör med barn att tolken har den kunskap som behövs för att ta till vara och stärka att barnets rättigheter i processen. I avsnitt 13.3.26 har vi uppmärksammat frågan om särskilda tolkar för barn. I artikel 36.2 finns regler om att domaren ska få besluta om att för- handlingen ska få äga rum inom stängda dörrar samt att brottsoffret får höras i rättssalen utan att vara (personligen) närvarande. Vi be- dömer att uppfyller även dessa krav genom dels möjligheten till stängda dörrar i mål om sexualbrott enligt 5 kap. 1 § rättegångs- balken och 35 kap. 12 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), dels möjligheten att delta genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring enligt 5 kap. 10 § . I sammanhanget ska framhållas att barn som regel inte är personligen när- varande vid rättegången utan att barnets utsaga presenteras genom ett från förundersökningen inspelat videoförhör. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering 13.3.32Registrering och lagring av nationella data om dömda sexualbrottslingar Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller registrering och lagring av nationella data om dömda sexualbrottslingar. Artikel 37 innehåller bestämmelser om registrering och lagring av data om dömda sexualbrottslingar. Enligt artikel 37.1 har parterna en skyldighet att samla in och lagra data som sammanhänger med identiteten och den genetiska profilen () hos personer som har blivit dömda för gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen. Enligt artikeln 37.2 ska parterna till generalsekreterare lämna uppgift om den myndighet som ansvarar för ett sådant DNA-register. Artikel 37.3 föreskriver att parterna ska säkerställa att information i ett sådant register kan överföras till behörig myndighet hos en annan part. Tagande av DNA-prov omfattas av bestämmelserna om kropps- besiktning i 28 kap. . Enligt 28 kap. 12 § första stycket får den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa kroppsbesiktigas för ändamål som anges i 11 §, dvs. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. I andra stycket samma paragraf anges att med kropps- besiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. I 12 a § samma balk föreskrivs att kroppsbesiktning genom tagande av salivprov får ske på den som skäligen kan miss- tänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en DNA-analys av provet och registrera uppgifter om reultatet av analysen i det DNA-register eller det utredningsregister som förs enligt polisdatalagen (1998:622). är enligt 4 § polisdatalagen personuppgifts- ansvarig för behandling av de uppgifter som förs enligt 23 § samma lag, dvs. Registret får innehålla uppgifter om resul- tatet av DNA-analyser som har gjorts med stöd av bestämmelserna i 28 kap. och som avser personer som genom laga- kraftvunnen dom har dömts till annan påföljd än böter eller som har godkänt ett strafföreläggande som avser villkorlig dom. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering sedan som ansvarar för själva hanteringen av registret. Med utgångspunkten att de gärningar som ska vara kriminali- serade i enlighet med konventionen vid fällande dom torde leda till en strängare påföljd än böter är det vår bedömning att svensk rätt står i överensstämmelse med kravet i artikel 37.1. Den myndighet som ska tillkännages enligt artikel 37.2 till general- sekreterare är . Uppgifter från registret får lämnas ut till utländsk myndighet i enlighet med 7 § polisdatalagen. Därför är svensk rätt även i överensstämmelse med kravet i artikel 37.3. 13.3.33Allmänna principer och åtgärder gällande internationellt samarbete Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller allmänna principer och åtgärder gällande internationellt samarbete. Artikel 38 innehåller vissa allmänna principer och åtgärder gällande internationellt samarbete. Enligt artikel 38.1 ska parterna i största möjliga utsträckning samarbeta med varandra i enlighet med be- stämmelserna i konventionen och med tillämpning av gällande inter- nationella och regionala instrument, överenskommelser på grundval av enhetlig eller ömsesidig lagstiftning och nationell rätt i syfte att förebygga och bekämpa sexuell exploatering av och sexuella över- grepp mot barn, skydda och tillhandahålla hjälp till brottsoffer, samt utreda eller inleda förfaranden gällande de brott som är straffbe- lagda i enlighet med konventionen. I fråga om samarbete av det slag som anges i artikeln är det vår bedömning att uppfyller konventionen i denna del genom det internationella rättsliga samarbete som sker med stöd av främst lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt artikel 38.2 ska parterna vidta nödvändiga lagstiftnings- åtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att ett offer som utsatts för en gärning som är straffbelagd i enlighet med konventionen inom en parts territorium där hon eller han inte är bosatt kan göra anmälan till behöriga myndigheter i bosättningsstaten. Syftet med bestämmelsen är att förenkla för brottsoffret att göra sin anmälan. Av förklaranderapporten följer att myndigheterna i bosättnings- konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering staten sedan antingen får inleda förundersökningen, förutsatt att staten är behörig till det, eller överlämna ärendet till den stat där brottet begicks.68 Motsvarande bestämmelse finns i artikel 11 i ram- beslutet /220/RIF om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden: Varje medlemsstat skall se till att brottsoffer som har blivit utsatta för brott i en annan medlemsstat än den där de är bosatta kan göra en an- mälan till de behöriga myndigheterna i den stat där de är bosatta, när de inte kunnat göra detta i den stat där brottet har begåtts eller om de, vid ett grovt brott, inte har velat göra en anmälan där. Den behöriga myndighet dit anmälan har gjorts skall, om myndig- heten inte själv kan utöva sin behörighet i detta avseende, utan dröjsmål översända anmälan till den behöriga myndigheten på det territorium där brottet begicks. Denna anmälan skall behandlas i enlighet med nationell rätt i den stat där brottet begicks. Polisen har en principiell skyldighet att ta emot varje anmälan om brott.69 Var brottet är begånget saknar betydelse för skyldigheten att ta emot anmälan. Anmälan kan göras såväl muntligen som skriftligen hos vilken polismyndighet som helst. lämnar sedan gammalt andra länder rättslig hjälp i brott- mål. Den svenska lagstiftningen är av tradition utformad så att den inte kräver ömsesidighet – reciprocitet – utan rättslig hjälp kan lämnas även till stater mot vilka inte har några konventionsbaserade skyldigheter. Särskild reglering om överföring av lagföring finns i lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott. Överförande kan göras med stöd av den lagen till land som anslutit sig till en europarådskonvention på området70 när någon är misstänkt för brott enligt svensk lag. Skäl för överförande kan t.ex. vara om den misstänkte är medborgare i den andra staten eller om det påkallas av utredningsskäl. I praktiken sker överförande av lag- föring även vid sidan av lagföringskonventionen. Det är då fråga om ett mera formlöst samarbete mellan svenska och utländska polis- och åklagarmyndigheter. Vi bedömer att även uppfyller kraven i artikel 38.2. Artikel 38.3 innebär att parterna har rätt att beakta konventionen som en rättslig grund för ömsesidig rättshjälp i brottmål eller ut- lämning med avseende på gärningar som är straffbelagda i enlighet 68Se on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 258–259. JO:s ämbetsberättelse 1988/89 s. 73 samt Justitiekanslerns beslut 70 Den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Artikel 38.4 är en målsättningsbestämmelse innebärande att varje part ska sträva efter att införliva, där så är lämpligt, förebyg- gande av och kamp mot sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn i hjälpprogram för utveckling som har tillhandahållits till förmån för tredje stat. 13.3.34Sammanfattande bedömning och frågan om tillträde till konventionen Bedömning och förslag: Det finns brister i vår lagstiftning i för- hållande till kraven i artiklarna 18, 22, 25.4 och 33 i konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Vi har i det föregående lämnat förslag på hur bristerna kan åtgärdas. bör tillträda konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Regeringen bör inhämta godkännande i frågan. Regeringen bör även inhämta godkännande till en förklaring enligt artikel 20.3 med innebörden att för situationer av det slag som anges i 16 kap. 10 b § första stycket förbehåller sig rätten att undanta gärningar enligt artikel 20.1 a och e (skildring och innehav) från det straffbara om- rådet. Vi föreslår vidare såvitt avser konventionens krav på att kri- minalisera försöksbrott att regeringen inhämtar god- kännande till en förklaring enligt artikel 24.3 med innebörden att helt förbehåller sig rätten att inte tillämpa artikel 24.2 på artiklarna 22 och 23. I det föregående har vi funnit vissa brister i svensk lagstiftning i förhållande till de krav som konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp, CETS 201, ställer upp. Vi har i förekommande fall – i enlighet med våra direktiv – också lämnat förslag på hur bristerna kan åtgärdas. Även brister av annat slag än sådana som direkt är att hänföra till gällande rätts utformning, t.ex. tillämpningen av lagstadgade tidsfrister eller behov av fler brottsförebyggande insatser, har i vissa fall identifierats av oss. I de fallen lämnar vi dock inga konkreta åtgärdsförslag, dels därför att de frågorna lämpligen bör bedömas i andra sammanhang, dels därför att det ligger utanför våra direktiv. De brister i svensk konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering rätt som föranleder lagändringar samt våra förslag till lagändringar kan sammanfattas enligt följande. Såvitt avser kraven enligt artikel 18 finns en brist som gäller tillämpningsområdet för begreppet hjälplöst tillstånd och möj- ligen även beträffande termen beroendeställning. Det finns dock inte några hinder mot att tillträder konventionen förut- satt att den av oss i kapitel 8.6 föreslagna ändringen av 6 kap. 1 § andra stycket genomförs. Det är tveksamt om kravet i artikel 22, som avser barns bevitt- nande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar, tillgodoses fullt ut i gällande rätt. Vi föreslår därför att bestämmelsen om sexuellt ofredande i 6 kap. 10 § första stycket utvidgas till att uttryckligen omfatta gärningar där ett barn i ett sexuellt syfte förmås att bevittna en sexuell handling. krävs s.k. dubbel straffbarhet för att ska kunna döma för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, 6 kap. 8 § första och andra stycket brotts- balken samt brottet köp av sexuell handling av barn, 6 kap. 9 § samma balk, när brottet har begåtts utomlands. Kravet utgör en brist i förhållande till konventionens artikel 25.4. Vi föreslår att bristen åtgärdas genom att dessa brott läggs till den uppräkning av brott som finns i 2 kap. 2 § fjärde stycket och som undantas från ett krav på dubbel straffbarhet. Såvitt avser konventionens krav på förlängd preskriptionstid i artikel 33 finns en brist så till vida att normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering inte har en förlängd pre- skriptionstid i svensk rätt. Vi föreslår därför att tillämpnings- området för preskriptionsbestämmelsen i 35 kap. 4 § andra stycket utvidgas till att omfatta samtliga brott enligt 6 kap. 8 § brotts- balken. Genomförs förslagen är det vår bedömning att det inte finns några hinder att tillträda konventionen. Vid ett tillträde till konventionen föreslår vi att beträffande barnpornografibrott ska göra ett förbehåll enligt artikel 20.3 beträffande artikeln 20.1 a och e för att situationer av det slag som anges i 16 kap. 10 b § första stycket brotts- balken alltjämt ska vara undantagna från det straffbara området. Vi föreslår också, såvitt avser kriminalisering av försöksbrott, att för- behåll görs att inte tillämpa artikel 24.2 på artiklarna 22 och 23. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Även om utgångspunkten bör vara att möjligheten att göra förbehåll enligt konventionen bör tillämpas restriktivt bedömer vi de angivna förbehållen vara nödvändiga. I frågan om bör tillträda konventionen kan först konsta- teras att sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn är ett gränsöverskridande problem. Ett internationellt samarbete är därför en förutsättning för att effektivt kunna bekämpa dessa övergrepp. har i olika internationella sammanhang be- drivit ett arbete mot sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn, t.ex. genom att stå värd för den första världskongressen mot sexuell exploatering av barn som ägde rum i . har tidigare tillträtt eller godkänt internationella instrument på området, t.ex. och dess fakultativa proto- koll samt EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. Som i ett led i att fortsätta att aktivt främja och delta i det internationella samarbetet mot sexuell exploa- tering av och sexuella övergrepp mot barn finns det starka skäl för att tillträda konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Vi föreslår därför att tillträder konventionen. Eftersom ett tillträde till kon- ventionen förutsätter lagändringar och regeringen inte får ingå för riket bindande överenskommelser utan godkännande, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras, krävs god- kännande. Avsikten med våra förslag till lagändringar är att ytterligare för- stärka de rättigheter och det skydd som var i fokus sexualbrottsreform samt att säkerställa att uppfyller de krav som ställs upp i konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering och sexuella övergrepp. Syftet med reform var att förstärka och tydliggöra varje människas absoluta rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande, att lyfta fram och förstärka skyddet för barn och ungdomar mot sexuella kränkningar, att skapa klara och väl avgränsade bestämmel- ser samt att åstadkomma en modern reglering av sexualbrotten. Av 14–16 §§ kommittéförordningen (1998:1474) följer att om förslagen i ett betänkande har ekonomiska konsekvenser eller kon- sekvenser för vissa samhällsfrågor ska detta redovisas i betänkandet. När det gäller kostnadsökningar eller intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting ska utredningen föreslå en finansiering. I detta kapitel redogör vi för vår bedömning av dessa frågor. Bedömning: De föreslagna lagändringarna bör om de genom- förs inte leda till annat än begränsade kostnadsökningar. Dessa bör kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag hos be- rörda myndigheter. Även förordade utbildningsinsatser bör kunna finansieras på det sättet. Det föreslagna särskilda uppdraget till Utvecklingscentrum bör kunna finansieras antingen genom en omfördelning inom eller inom . Våra förslag till ändring i 6 kap. innebär sammanfatt- ningsvis dels ett förtydligande av vissa bestämmelser (1, 4 och 10 §§), dels en uppgradering av hur vissa gärningar rubriceras (1 och 4 §§ samt nya 3 §), dels i någon mindre mån en nykriminalisering (1 och 10 §§ samt nya 3 §), dels en ändring av straffskalorna (5 och 6 §§). Förslaget till ändring av 1 § andra stycket innebär att fler fall av utnyttjande, bl.a. de gärningar som bedöms som sexuellt ut- nyttjande av person i beroendeställning enligt 3 §, kriminaliseras som våldtäkt eller sexuellt tvång. Ändringen innebär en viss utvidgning av det kriminaliserade området. Vi föreslår att 3 § upphävs och ersätts av en ny samtyckesbaserad bestämmelse där brottet benämns sexuellt övergrepp. Fullbordade gärningar enligt den bestämmelsen omfattas av brottet sexuellt ofredande. Ändringen innebär därför att de gärningarna rubriceras som ett allvarligare sexualbrott . En nykriminalisering sker genom att även försök till sexuellt övergrepp föreslås vara straff- bart. är försök till sexuellt ofredande inte straffbart. Vidare innebär vårt förslag att vissa fall av gärningar som bedöms som sexuellt övergrepp mot barn (6 §) ska bedömas som våldtäkt mot barn (4 §), dels att straffskalorna ändras genom att straffminimum höjs för brotten sexuellt utnyttjande av barn (5 §) och sexuellt övergrepp mot barn. Förslaget till ändring av bestämmelsen om sexuellt ofredande (10 §) innebär främst ett förtydligande av vilka gärningar som ska vara kriminaliserade som det brottet. Således är kriminaliseringens räckvidd i andra stycket, andra ledet, avsedd att vara den samma som års reform. Ändringen av första stycket innebär i någon mindre mån en utvidgning jämfört med vad som gäller . Ut- vidgningen består av att något krav inte längre ska ställas upp på någon särskild avsikt hos gärningsmannen när det gäller gärningar bestå- ende i att ett barn berörs eller förmås medverka i någon handling med sexuell innebörd. Därtill kommer att tillägget av bevittnande- situationer – även om sådana gärningar i vart fall vid en extensiv tolk- ning av dagens bestämmelse torde kunna omfattas av dagens reglering – kan innebära en viss nykriminalisering. Ändringen av 2 kap. innebär att kravet på dubbel straffbarhet tas bort när det gäller normalgraden av brottet utnytt- jande av barn för sexuell posering (6 kap. 8 § ) samt brottet köp av sexuell handling av barn (6 kap. 9 § ). Slutligen innebär våra ändringsförslag att preskriptionstiderna i 35 kap. för brottet utnyttjande av barn för sexuell pose- ring ändras. Den begränsade utvidgningen av det kriminaliserade området i 6 kap. och övriga förändringar av dessa bestämmelser kommer enligt vår bedömning endast att leda till en marginell ökning av antalet brottsutredningar. I de flesta fall som ryms inom det ut- vidgade kriminaliserade området torde en anmälan och utredning ändå ha skett. T.ex. är bedömningen av fall av hjälplöst tillstånd och fall av utnyttjande av någon med särskilda svårigheter att värna sin sexuella integritet likartad. Det kan därför antas att fall av det senare slaget ändå hade utretts som ett möjligt hjälplöst tillstånd, även om det inte hade lett till lagföring. Vidare kan det antas att gär- ningar som är att hänföra till det till våldtäkt och sexuellt tvång sub- sidiära brottet sexuellt övergrepp i de flesta fallen ändå hade utretts som våldtäkt eller sexuellt tvång. Hur som helst hade gärningar ut- görande fullbordade sexuella övergrepp omfattats av brottet sexuellt ofredande. Våra ändringsförslag torde kunna bidra till en mer effektiv be- kämpning av sexualbrotten, och därmed också en ökning av antalet lagföringar. Att en viss ökning sker av antalet åtal och antalet mål i domstol framstår därvid som troligt. I den utsträckning som detta sker bör det dock inte röra sig om mer än en begränsad tillström- ning av mål. Genom att straffminimum höjs för brotten sexuellt utnyttjande av barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn kommer strafftiderna i någon mån att bli längre till följd av vårt ändringsförslag. Vi be- dömer emellertid att det rör sig om en begränsad ökning av statens utgifter för kriminalvård.