sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — I bemyndigandet skulle därmed inte innefattas andra omständigheter än kopplingen till svensk fiskenäring. Från Fiskeri- verkets sida har uppgetts att verket föreslagit regeringen att bemyn- digandet vidgas, men att det också finns uttalanden från regeringen om att det skulle vara möjligt att ta regionalpolitiska hänsyn. Ett vidgat bemyndigande måste dock prövas mot regerings- formen. I 2 kap. 20 § regeringsformen anges skyddet för närings- och yrkesfriheten. Enligt bestämmelsen får begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke endast införas för att skydda ange- lägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Yrkesfiskelicens är en begränsning i närings- och yrkesfriheten, eftersom det är omöjligt att bedriva yrkesmässigt fiske på allmänt vatten utan licens. Det skulle betyda att de ställda kraven för yrkes- fiskelicens måste vara till för att skydda angelägna allmänna in- tressen. Av förarbetena följer att syftet ska vara att skydda något från samhällets synpunkt skyddsvärt intresse och att tillåtna in- skränkningar i varje fall måste röra något som tar sikte på vissa intressen som nämnts i kommittéförslaget: säkerhets-, hälsovårds- och arbetarskyddsintressen samt frågor om näringsidkarens kompe- tens eller ekonomiska förhållanden. I kommitténs betänkande nämns också bl.a. miljöhänsyn (prop. 1993/94:117 s. 16, 48 f, jfr SOU 1993:40 A s. 118, hade inget att tillägga som här är av intresse, se 1993/94:KU 24 s. 29 och 34 f.). Av detta skulle kunna följa att nuvarande krav om kön och ålder knappast kan vara ett sådant angeläget allmänt intresse som reger- ingsformen förutsätter. Däremot skulle hänsynen till resursen kunna vara det. Som framgått är det emellertid bara något som ska beaktas första gången en licensansökan prövas. Sambandet yrkesfiskelicens, fartygstillstånd och särskilt tillstånd Som framgått finns det tre olika tillståndssystem som styr resurs- fördelningen i fisket. Det är yrkesfiskelicens, fartygstillstånd och särskilda tillstånd. Som framgått återfinns kravet om yrkesfiskelicens i fiskelagen och kravet har specificerats i fiskeförordningen. När det gäller fartygstillstånd finns det i fiskeförordningen ett bemyndig- ande för att meddela krav på särskilt tillstånd för använd- ning av fartyg för yrkesmässigt fiske. Hur detta ska ske har över- låtits till . En fråga är i vilken utsträckning detta bemyn- digande även täcker de krav om särskilda tillstånd som kräver. I vilket fall som helst finns det enligt verket det mer generella bemyndigandet i 2 kap. 7 § fiskeförordningen, som är tillämpligt. De olika tillståndskraven har skilda syften. Yrkesfiskelicensen är personlig och har till syfte att fördela fiskresursen mellan olika kate- gorier fiskande. Fartygstillstånd är ett EU-krav med huvudsakligt syfte att utöka kontrollen inom gemenskapen. De särskilda tillstånd som finns har dels till uppgift att fördela den nationella kvoten som EU fastställt. En vidare uppgift är dock att fördela yrkesfisket när kvotering saknas, se vidare 9.1.8. Såväl fartygstillstånd som yrkesfiskelicens ställer dock krav om svensk anknytning. Kravet för yrkesfiskelicensen är att sökanden lan- dar minst hälften i värde räknat av den totala fångsten under ett kalenderår i , att minst hälften av sökandens fiskefärder ut- går från en svensk hamn, eller att minst hälften av deltagarna i sökan- dens fiske är bosatta i landet. För fartygstillstånd anges i föreskrifter- na bara att fartyget ska ha reell ekonomisk anknytning till . Därutöver gäller dock bestämmelserna om krav på svensk anknytning i yrkesfiskelicensen, eftersom såväl tillståndshavare som befälhavare på fartyget som krav för fartygstillstånd ska ha yrkesfiskelicens. Enligt utredningens uppfattning framstår det nuvarande systemet med tre olika tillstånd som komplicerat och byråkratiskt. Det fram- står som angeläget att utreda om detta är möjligt att förenkla. Ut- gångspunkt skulle fartygstillståndet kunna vara, eftersom det är ett EU-krav. Det som dock kan vara nödvändigt är att samtliga syften – om de fortfarande bedöms som väsentliga – kan inrymmas inom ett tillståndssystem. För att kunna följa upp fisket och för att underlätta övervakning och kontroll samt för att fullfölja skyldigheter enligt EU:s förordningar om fiskerikontroll gäller vissa krav på dokumentation, anmälnings- och rapportskyldighet samt förbud mot att landa fisk i vissa situationer. Närmare föreskrifter härom finns i föreskrifter om resurstillträde och kontroll på fiskets område. I 6–7 kap. finns föreskrifter om fiskeloggbok, kustfiskejournal och fångstjournal. Av bestämmelserna framgår bl.a. följande. Befälhavaren på ett svenskt fiskefartyg med fartygstillstånd vars största längd är eller mer är skyldig att föra fiskeloggbok i vilken fångst- erna (en uppskattning av dem), fiskeredskap och fiskemetod m.m. ska redovisas när han bedriver yrkesmässigt fiske i havet. Skyldiga att föra fiskeloggbok är även befälhavare på fartyg vars största längd understiger i de fall far- tyget bedriver fiske med trål eller not-/vadredskap eller landar i annat land än , på fartyg vilket bedriver fiske utanför gemenskapens fiskevatten, vilken väljer att föra fiskeloggbok istället för kustfiskejournal, och på fartyg med en största längd av eller mer men mindre än vid fiske i ICES-delområden 22–28 samt om fartyget har torsk ombord som är fångad i ICES-delom- råden 29–32 vid fiske i dessa delområden. Fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske på inlandsvatten och fiskare som bedriver yrkesmässigt fiske i havet och som inte är skyldiga att föra fiskeloggbok är skyldiga att föra en fångstjournal eller en kustfiskejournal istället. Denna skyldighet gäller även för fiske som bedrivs utan stöd av yrkesfiskelicens om fångsten säljs eller uppgår till fisk per dag eller mer. Ifyllda blanketter av fiskeloggbok, kustfiskejournal och fångst- journal ska skickas till inom vissa specificerade tids- intervall. I 6 kap. finns även bestämmelser om landningsdeklarationer och omlastningsdeklarationer. En landningsdeklaration ska fyllas i varje gång ett fiskefartyg landar sin fångst. I landningsdeklarationen ska den faktiska fångsten redovisas tillsammans med uppgifter om t.ex. i vilket område fisken är fångad och fiskens beredningsgrad. Ett fartyg får inte lämna hamnen innan landningsdeklarationen fyllts i. Vid omlastningar av fisk från ett fartyg till ett annat till sjöss ska en omlastningsdeklaration upprättas. Landningsdeklaration och omlast- ningsdeklaration ska skickas in till inom vissa speci- ficerade tidsintervaller. I 10–11 kap. finns bestämmelser om auktorisering och registrering av auktionsinrättningar och andra förstahandsmottagare av fisk res- pektive bestämmelser om avräkningsnota, deklaration om övertag- ande och transportdokument. Huvudinnehållet i dessa bestämmelser kan beskrivas enligt följande. Det finns i två kategorier mottagare/köpare av fisk. Så- dana som är auktoriserade och sådana som endast är registrerade. Den som köper och tar emot fisk för förmedling/försäljning i första handelsledet och är auktoriserad är skyldig att senast efter avslutad försäljning skicka in en avräkningsnota till med uppgifter om den fisk som köpts eller saluförts. Om förstahandsmottagaren inte är auktoriserad utan bara registrerad får fisken inte hämtas från hamnen innan en avräkningsnota/dekla- ration om övertagande eller transportdokument har lämnats till . Även den som säljer egenfångad fisk direkt till konsu- ment för privat konsumtion är skyldig att skicka in en avräk- ningsnota till om den totala försäljningen av fisk överstiger . Avräkningsnotor ska bl.a. innehålla uppgifter om art, mängd, kvalitet och pris på fisken samt om det fartyg som landat fisken liksom om hamn och datum för land- ningen. Om fisken inte bjuds ut till försäljning eller är avsedd att saluföras ska en deklaration om övertagande skickas istället för en avräkningsnota. Deklarationen ska skickas till senast efter landning. En deklaration om övertagande ska i princip innehålla de uppgifter som en avräknings- nota innehåller men någon uppgift om pris behövs av naturliga skäl inte. Fisk som landas eller importeras till gemenskapen och transpor- teras till en annan plats än landnings- eller införselplatsen ska åtföljas av ett transportdokument. Transportdokumentet ska bl.a. innehålla uppgifter om vilket fartyg som landat fångsten samt art och mängd. Utöver ovan nämnda krav gäller särskilda krav på dokumentation i vissa fall. Som exempel kan nämnas att det i 8 kap. 10 § finns en regel om redogörelse för försäljningsförsök samt att 12 kap. inne- håller bl.a. bestämmelser om anmälan om återtag av fisk och pris- rapportering. Fiskaren är vidare skyldig att lämna olika typer av föranmäl- ningar (inom vissa tidsfrister) vid vissa typer av landningar, fisken och omlastningar av fisk. Närmare bestämmelser härom finns främst i 8 kap. Anmälningarna syftar till att ge kontrollmyndig- heten vetskap om var man avser att landa sin fångst, att man är på väg in i eller ut ur ett visst havsområde eller att man har för avsikt att påbörja eller avsluta ett visst fiske i ett visst havsområde. De anmälningar och rapporter som räknas upp i 8 kap. ska enligt före- skrifterna göras till Fiskerikompetenscenter. Enligt en överens- kommelse mellan och ska dock nämnda anmälningar och rapporter tas emot av personal vid Fiskerikompetenscenter. Fisken och områden för vilka fiskaren åtminstone i vissa fall måste lämna någon form av rapport eller anmälan är bl.a. följande: Landningar av torsk från . Landningar av andra arter än sill, skarpsill, makrill, taggmakrill, blåvitling och tobis, som har fångats eller förvarats ombord i , eller . Landningar av sammanlagt sill, skarpsill, makrill, taggmakrill, blåvitling och tobis. Landningar av av vissa djuphavsarter. Landningar av fiskare från andra länder. Omlastningar av fångster från ett fartyg till ett annat. Fiske i NEAFC-området. Fiskeresor i , och med vissa red- skap ombord. När det gäller kraven på att föranmäla landningar av vissa fångster följs kravet upp av ett förbud mot att anlöpa en hamn före den tid som angetts i anmälan eller senare än efter den angivna tidpunkten, såvida inte Fiskerikompetenscenter medger detta. Till följd av ovan nämnda överenskommelse mellan är det i praktiken personal vid Fiskerikompetenscenter som ger dessa medgivanden. Fiskaren är vidare skyldig att underkasta sig kontroll av fångsten ombord, även om han eller hon av någon anledning väljer att inte landa den föranmälda fångsten. För landning av fartyg från tredje land gäller även förbud mot att påbörja landningen innan tillstånd har lämnats. Nämnda förbud framgår av 8 kap. 5–9 §§. Vidare är det endast tillåtet att landa osorterad fångst om fiske, omlastning eller ombordtagning av fisk inte sker mellan landnings- tillfällena och samtliga landningar görs i svenska hamnar (15 kap. 5 §). Förutom de anmälnings- och rapporteringsskyldigheter som redo- gjorts för ovan gäller ett krav på märkning av fisk eller fisk- produkter som landas. Fisk eller fiskeriprodukter som inte är märkta får inte säljas. Detta framgår av 12 kap. Föreskrifterna innehåller även bestämmelser om särskilda land- ningshamnar (9 kap.). Som huvudregel är det i tillåtet att landa sin fisk var som helst. Vid landningar av fångster av vissa arter från vissa områden och vid direktlandningar av tredjelands- fartyg i svenska hamnar får fångsten dock endast landas i vissa särskilt utpekade hamnar. De fångster för vilka endast särskilda landningshamnar är tillåtna är bl.a. följande: Landningar av torsk eller kummel som är fångad eller förvaras ombord i , eller . Landningar av fisk av vissa djuphavsarter. Landningar av makrill och taggmakrill. Landningar av sill som är fångad i andra områden än . Landningar av torsk fångad i . I 5 kap. 4 § fiskeförordningen stadgas att tillsyns- verksamhet innefattar kontroll av efterlevnaden av bestämmelser om fiske vid landning av fisk samt kvalitetskontroll av fisk och fiskprodukter. Samma bestämmelser innehåller ett bemyndigande för att överlåta åt en annan myndighet att kontrollera efterlevnaden av bestämmelser om fiske vid landning av fisk, att vara mottagare av landningsanmälan och landningsdeklaration, och att kontrollera transportdokument. 4.3.2Fiskeriverkets föreskrifter (FIFS 2004:37) om fiske i sötvattensområdena I 1 kap. finns allmänna bestämmelser. Dessa är bl.a. följande: Att fiska med krokredskap i avsikt att hugga eller rycka fast kroken eller krokarna utvändigt på fisken är förbjudet. Det är också för- bjudet att fiska havsnejonöga, majfisk, staksill, vårsiklöja, storskalle- sik, groplöja, skärkniv och ål. Från ålfiskeförbudet finns det ett stort antal undantag i olika vattenområden enligt en särskild bilaga. kan efter ansökan också medge den som haft tillstånd att fiska ål tillstånd att fiska ål under . Ett tillstånd för ålfiske får omfatta högst 500 enkel- eller dubbelryssjor och avse endast fångst av ål med minsta mått av . I fasta redskap och ryssjor ska det som huvudregel finnas flyktöppningar. I 2 kap. finns bestämmelser för fisket i sjöarna samt i och de vattendrag som står i förbindelse med dessa sjöar till det första definitiva vandringshindret. Inledningsvis anges att fiske efter lax, öring och asp är förbjudet inom vissa tider i vissa områden. Fiske efter kräftor på allmänt vatten i , och får bedrivas endast efter tillstånd av . Tillstånd ska i första hand lämnas den som bedriver yrkesmässigt fiske och får förenas med de villkor som be- hövs från fiskevårdssynpunkt. Tillståndsplikten omfattar inte fiske i till fr.o.m. den andra fredagen t.o.m. den andra söndagen . Vid så- dant fiske får fångst av kräftor inte ske vid dykning. Det finns vidare bestämmelser om fiskemetoder. Bl.a. gäller följande: Trålfiske samt fiske med snurrevad, snörpvad och ringnot är förbjudet. Fast redskap, som i någon del är högre än , får i enskilt vatten sättas ut endast efter tillstånd av . Om fast redskap utsättes på mer än fem meters vattendjup ska dess strut uppbojas så att den befinner sig högst under vatten- ytan. Tillstånd får förenas med de villkor som behövs från fiskevårds- synpunkt. Den som fiskar i allmänt vatten och i vatten där fisket är fritt för var och en får använda en nätlängd om samman- lagt högst i , , och samt i . Näten får ha ett största djup av mätt med maskorna sträckta i djupled. Fiske med drivlinor är förbjudet. Vid fiske med ryssjor får högst sex strutar användas . Läns- styrelsen får efter ansökan medge den som bedriver yrkesmässigt fiske undantag från en del av bestämmelserna. Därutöver finns det bestämmelser om minimimått. Fisk får endast fångas om de håller följande minimimått: 35–beroende på område 40–beroende på område Utöver dessa mer generella bestämmelser finns det särskilda och olika bestämmelser om fredningstider, fredningsområden och fiske- metoder för såväl , , , och Stor- sjön. Exempelvis är fiske efter lax, gös och öring förbjudet i i vissa områden under vissa perioder. I 3 kap. finns särskilda bestämmelser om vattendrag som mynnar i och och i 4 kap. bestämmelser för vattendrag som mynnar i . Även här finns det särskilda och olika bestämmelser om fiskemetoder, minimimått, fredningstider. Föreskrifterna reglerar fisket i sjöar, vattendrag och kanaler. För dessa områden har som framgått fullt nationellt handlings- utrymme. berör därför inte dessa föreskrifter. Dessa grundar sig därför också på bemyndiganden i fiskeförordningen. Föreskrifterna avser bemyndiganden om fiskevård, naturvård och verkställighet. När det gäller fiskevården sker hänsynen till den genom en mängd olika paragrafer. Skälet till den stora mängden är att använder olika redskap för att se till fiskevården. Det är fråga om totalförbud för visst fiske, förbud av vissa fiskemetoder, redskaps- begränsningar, tillståndsförfarande, minimimått, fredningstider, fred- ningsområden osv. Till detta kommer den komplikationen att bestämmelserna i hög grad varierar geografiskt. 5Tidigare utredningar och pågående arbeten m.m. Fiske har debatterats mycket. Det finns därför också en mängd utredningar/rapporter som pågår eller av- slutats och som berör vårt arbete. I detta kapitel ska dessa utred- ningar/rapporter analyseras. Vidare finns det vissa ställningstagan- den från regeringen som landsbygdsstrategin och det miljöpolitiska arbeten som ska beskrivas. Vi ska analysera om och hur dessa arbeten påverkar vårt. – förslagen och den fortsatta beredningen Regeringen beslutade att tillkalla en särskild ut- redare med uppdrag att göra en översyn av regleringen av Kustbevak- ningens befogenheter i den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten samt lämna förslag till en modernare och mer ända- målsenlig författningsreglering. Genom tilläggsdirektiv fick utredningen i uppdrag att även utreda möjligheten att ge förundersökningsrätt när det gäller vissa fiskebrott i syfte att möjliggöra en effektivare lagföring. överlämnade utredningen betänkandet Kustbevak- ningens rättsliga befogenheter (SOU 2008:55). Utredningen föreslår en ny lag med en samlad och enhetlig regle- ring av och en kustbevakningstjänstemans rättsliga befogenheter som omfattar de tre områdena brottsbekämpning, ord- ningshållning samt kontroll och tillsyn. Den föreslagna lagen inne- håller tydliga och detaljerade regler för den geografiska avgränsningen av verksamhetsområde. Utredningen konstaterar att brottsbekämpande verksamhet i första hand är en uppgift för polisen och åklagarväsendet. utredningar och pågående arbeten m.m. anser utredningen att , som bedriver förundersökning om vissa brott, i ökad utsträckning bör utnyttjas som en resurs vid brottsbekämpning. föreslås där- för få en utökad självständig rätt att ingripa mot sådan brott som har ett naturligt samband med myndighetens uppdrag att bedriva sjö- övervakning. ska myndigheten och dess tjänstemän liksom kunna biträda andra myndigheter med brottsbekämpande upp- gifter. Det anförda motiverar enligt utredningen att man delar in verksamhet i två skikt, dels ett direkt verksam- hetsområde, dels ett indirekt verksamhetsområde. Det direkta verksamhetsområdet ska inrymma självständiga brottsbekämpande uppgifter med möjlighet att ingripa direkt, utan någon annan myndighets inblandning. Verksamheten ska bestå av att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verk- samhet, ingripa vid misstanke om brott, utreda brott och beivra brott. Inom detta verksamhetsområde ska ha rätt att in- leda och också bedriva förundersökning om vissa brott av enkel beskaffenhet. Enligt utredningens förslag ska rätt att inleda förundersökning omfatta vattenförorening och vissa andra brott som rör miljölagstift- ningen, brott som rör sjötrafik, sjösäkerhet och sjöfartsskydd, brott mot smugglingslagen och sådana författningar som denna lag hänvisar till, brott som rör fiske- och jaktlagstiftning m.m., brott mot regler om särskilt skyddsvärda områden, brott som berör ekonomiska zon och den svenska delen av kontinentalsockeln, samt några andra udda brottstyper, bl.a. transport av farligt gods. Enligt förslaget ska, när bedriver förundersökning, samma regler gälla för myndigheten som för en polismyndighet och samma regler för en kustbevakningstjänsteman som för en polisman. Åklagare ska överta ledningen av förundersökningen så snart saken inte är av enkel beskaffenhet eller om det annars finns särskilda skäl. När det gäller kustbevakningstjänstemannens befogenheter innebär förslaget få förändringar jämfört med vad som gäller . Där- emot föreslås regleringen av åtgärder under förundersökningen gälla generellt, dvs. det ska inte längre enbart bero på brottstypen om en viss åtgärd får vidtas eller inte. Vidare samlas regleringen, som utredningar och pågående arbeten m.m. är utspridd i flera olika lagar, i den nya lagen och anpassas dels till vad som gäller när en polisman eller tulltjänsteman vidtar motsvaran- de åtgärd, dels till att verksamheten huvudsakligen bedrivs till sjöss. Med det indirekta verksamhetsområdet avses det område inom vilket och dess tjänstemän kan biträda en annan myndighet. När faktiskt befinner sig på eller i när- heten av en brottsplats ska myndigheten, som biträde åt en annan myndighet och med denna myndighets samtycke, kunna göra omedel- bara ingripanden mot brott som annars ligger utanför Kustbevak- ningens självständiga verksamhetsområde. Myndigheten och dess tjänstemän föreslås också kunna biträda förundersökningsledare i större utsträckning än . I utredningen framhålls att de utökade möjligheterna att inleda och bedriva förundersökning innebär att färre myndigheter engageras i varje enskilt ärende och att detta får särskild betydelse för fiskeri- kontrollen. Det resonemang som förs är följande. Förslaget innebär att sådana fiskebrott som upptäcker i större ut- sträckning kommer att kunna utredas direkt på platsen. I de fall där det krävs fortsatt utredning ökar förutsättningarna för att detta kan ske snabbt och effektivt. – i motsats till polisen – behöver inte lägga enklare brott åt sidan till förmån för bl.a. brott med frihetsberövande. Eftersom handläggningstiden hos åklagare normalt är ganska kort, finns det goda skäl att anta att fler fiskebrott kommer att leda till lagföring. En snabbare handläggning påverkar möjligheter att ingripa genom återkallelser av licenser och tillstånd. Snabb lagföring minskar risken för att brott preskri- beras och ger också normalt mer adekvata påföljder. Beträffande den ordningshållande verksamheten anges att detta område även fortsättningsvis i första hand ska vara en uppgift för polisen. Däremot anser utredningen att , som har vissa uppgifter och befogenheter att ingripa mot ordnings- störningar och förhindra brott, i ökad utsträckning bör kunna ut- nyttjas som resurs. Liksom för den brottsbekämpande verksam- heten föreslår utredningen att den ordningshållande verksamheten skiktas i ett direkt verksamhetsområde, som innehåller Kustbevak- ningens självständiga uppgifter i ordningshållningen, och i ett indirekt verksamhetsområde, inom vilket får rätt att, efter överenskommelse i det enskilda fallet, biträda en polismyndighet med ordningshållning i en oförutsedd situation eller vid en planerad större insats. utredningar och pågående arbeten m.m. Inom området för kontroll och tillsyn konstaterar utredningen att det inte är möjligt att skapa en samlad befogenhetsreglering för och dess tjänstemän. Det främsta skälet till detta är att området berör många myndigheter och spänner över ett allt- för stort antal författningar av vitt skilda slag för att en samlad reg- lering ska vara rimlig. Enligt förslaget bör därför de närmare rättsliga förutsättningarna för kontroll och tillsyn även fortsättningsvis fram- gå av den särskilda författning som ligger till grund för åtgärden. Däremot föreslås att det i den nya lagen införs en särskild regel om proportionalitet mellan åtgärden och det intrång eller men som åt- gärden innebär för enskilda. Vidare innefattar förslaget en generell regel om en kustbevakningstjänstemans rätt att preja, borda och, i sista hand, inbringa fartyg till hamn för att genomföra kontroll. Utredningens förslag bereds inom . 5.2Regeringens landsbygdsstrategi och det miljöpolitiska arbetet I våra direktiv står det att vi bör beakta regeringens arbete med landsbygdsstrategin och det miljöpolitiska arbetet. Regeringen överlämnade en nationell strategi för lands- bygdsutvecklingen till Europeiska kommissionen. Strategin anger den övergripande inriktningen av det kommande landsbygdsprogram- met –2013. Regeringens övergripande mål för landsbygdspolitiken och för insatserna inom politikområdet är en ekonomiskt, ekologiskt och socialt hållbar utveckling av landsbygden. Detta är ett mål som också ska vara styran- de under nästa programperiod. Regeringens förslag till det kommande landbygdsprogrammets över- gripande strategiska inriktning kan sammanfattas i fyra punkter: