sou · GYB3103 · 2010-12-23 00:00:00 — Sekretessen gäller om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder mot- verkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Bestämmelsen gäller uppgifter som hänför sig till viss verksamhet. Det innebär att sekretessen för uppgifterna upprätthålls oavsett hos vilken myndighet de finns. Av 18 kap. 2 § första stycket OSL framgår att sekretess även gäller för uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 3 § polisdatalagen, dvs. polisverksamhet som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning enligt 23 kap. RB. Av bestämmelsen framgår vidare att sekretess gäller för uppgift som i annat fall hän- för sig till Säkerhetspolisens verksamhet för att förebygga eller avslöja brott mot rikets säkerhet eller förebygga terrorism. Sekre- tess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Sekretess gäller under samma förut- sättningar uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som avses i 2 § lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar samt sådan verk- samhet som avses i 7 § 1 lagen om behandling av uppgifter i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet. Enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL gäller som huvudregel sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska för- hållanden bl.a. i utredning enligt bestämmelserna om förundersök- ning i brottmål, i angelägenhet som avser användning av tvångs- medel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott samt i bl.a. åklagares, polisens och verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den en- skilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Sekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL hindrar inte att uppgifter lämnas till enskild i vissa särskilt angivna fall, t.ex. enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen, lagen (1998:621) om misstanke- register och polisdatalagen. I 35 kap. 6 och 7 §§ OSL finns bestäm- melser om att sekretessen enligt 35 kap. 1 § första stycket den lagen i vissa fall inte gäller. Så är fallet för flertalet uppgifter som lämnas till domstol med anledning av åtal. Uppgifter som hänför sig till förundersökning och underrättelse- verksamhet respektive enskilds personliga och ekonomiska förhåll- anden är föremål för sekretess genom ovan nämnda bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen. Sekretesskyddet enligt dessa be- stämmelser ger enligt utredningen ett tillräckligt och adekvat skydd för de uppgifter som kan behöva hemlighållas och det behövs där- för inte några kompletterande sekretessbestämmelser för de särskilda inhämtningsåtgärder som får vidtas enligt den av utredningen före- slagna regleringen. 12.7.2Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter Förslag: För uppgifter som rör särskilda inhämtningsåtgärder ska – i likhet med vad som gäller för uppgifter från hemliga tvångsmedel – tystnadsplikten ha företräde framför meddelar- friheten. En annan fråga som måste övervägas är om tystnadsplikten bör ha företräde framför meddelarfriheten för uppgifter som hänför sig till användning av särskilda inhämtningsåtgärder. Det råder meddelarfrihet för de allra flesta uppgifter som om- fattas av sekretess till skydd för den brottsbekämpande verksam- heten, även uppgifter om användning av tvångsmedel. Ett undantag från meddelarfriheten rör användningen av hemliga tvångsmedel. Enligt 18 kap. 19 § OSL gäller att uppgifter som omfattas av sekre- tess enligt 18 kap. 1–3 §§ OSL och som avser användning av bl.a. hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraöver- vakning och hemlig rumsavlyssning är undantagna från meddelar- friheten. Inhämtningsåtgärder enligt den föreslagna regleringen kan i vissa avseenden jämställas med användningen av hemliga tvångsmedel. Ett sådant är den skada som ett utnyttjande av meddelarfriheten skulle innebära för utredningen eller undersökningen. Liksom när det gäller de hemliga tvångsmedlen skulle syftet med inhämtnings- åtgärderna kunna omintetgöras om uppgifterna kommer ut. Det finns således ett påtagligt brottsbekämpningsintresse av att upp- gifterna skyddas. I vissa fall skulle det kunna innebära fara för liv och hälsa om uppgifter om t.ex. särskilda provokativa åtgärder eller tillträde till vissa utrymmen i samband med infiltration avslöjades. Mot detta skyddsintresse står den tungt vägande meddelarfriheten. Det kan visserligen argumenteras för att åtgärderna borde differen- tieras så att endast de allvarligaste åtgärderna undantogs rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Vid den avvägning som bör göras menar utredningen dock att brottsbekämpningens intresse av att skydda metoderna i sig, de som arbetar med metoderna och de som utsätts för metoderna klart väger över. Det bör därför införas ett generellt undantag från rätten att meddela och offentliggöra upp- gifter för åtgärder enligt inhämtningslagen. 12.8Bestämmelsernas tillämplighet för de brottsbekämpande myndigheterna Förslag: Befogenheter enligt den föreslagna inhämtningslagen ska tillkomma , polismyndigheterna, Eko- brottsmyndigheten och i dessa myndig- heters brottsbekämpande verksamhet. ska ha befogenhet att, i myndighetens brottsbekäm- pande verksamhet, utföra ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av person, identifiering eller störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m., installation av lokaliseringsutrustning, särskilda provoka- tiva åtgärder samt ta biträde av enskilda. ska ha befogenhet att, i myndighetens brotts- bekämpande verksamhet, utföra bildupptagning av hem eller kor- respondens, lokalisering av person, installation av lokaliserings- utrustning samt ta biträde av enskilda. ska ha befogenhet att, i myndighetens brotts- bekämpande verksamhet, utföra bildupptagning av hem eller korrespondens. Vid tillämpning av inhämtningslagen ska, vid utövande av respektive myndighets befogenheter enligt ovan, vad som är föreskrivet om polismyndighet gälla även för den myndigheten. Vidare ska på motsvarande sätt vad som är föreskrivet om polis- man även gälla tjänsteman vid , respek- tive . Åtgärder som avses i inhämtningslagen bör enligt utredningens be- dömning generellt kunna vidtas av polisen och i respektive myndighets brottsbekämpande verksamhet. Polisen be- driver brottsbekämpande verksamhet vid (inklu- sive Säkerhetspolisen) och polismyndigheterna samt vid Ekobrotts- myndigheten. Det föreligger dock behov av att kunna vidta vissa av åtgärderna även vid andra myndigheter med brottsbekämpande verksamhet. Utredningen gör bedömningen att med hänsyn till den allvarliga och ofta organiserade brottslighet som verkets uppdrag omfattar bör kunna utföra ljudupptagning av samtal, bildupptagning av hem eller korrespondens, lokalisering av person, identifiering eller störning av mobil elektronisk kommunikationsutrustning m.m., in- stallation av lokaliseringsutrustning, särskilda provokativa åtgärder samt ta biträde av enskilda. Åtgärderna bör enbart få vidtas i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet. På motsvarande sätt bör, enligt utredningens bedömning, Kust- bevakningen med hänsyn till den brottslighet som myndigheten har uppdrag att utreda och beivra ges befogenhet att, i myndighetens brottsbekämpande verksamhet, utföra bildupptagning av hem eller korrespondens, varvid det bör noteras att fartyg kan i vissa fall be- dömas som hem samt lokalisering av person, installation av lokali- seringsutrustning och få möjlighet att ta biträde av enskilda. Slutligen bör ges befogenhet att, i myndighetens brottsbekämpande verksamhet, utföra bildupptagning av hem eller korrespondens. Vid tillämpning av inhämtningslagen ska, vid utövande av respek- tive myndighets befogenheter enligt ovan, vad som är föreskrivet om polismyndighet gälla även för den myndigheten. Vidare ska på motsvarande sätt vad som är föreskrivet om polisman även gälla tjänsteman vid , respektive . Förslag: Den nya regleringen ska träda i kraft . För åtgärder enligt inhämtningslagen som har beslutats innan lagen träder i kraft och där verkställighet av åtgärden har på- börjats före ikraftträdandet, ska verkställighet av åtgärden få fort- gå utan tillämpning av den lagen, dock längst till och med (). Bedömning: Övriga förslag behöver inga särskilda övergångs- bestämmelser. Utredningens förslag till inhämtningslag innebär en lagreglering av ett antal åtgärder som de brottsbekämpande myndigheterna vidtar med stöd av allmänna lagregler eller principer. Den föreslagna lagen innebär att förutsättningarna för att använda meto- derna klargörs och därmed uppnås en ökad tydlighet och förutse- barhet. Det finns enligt utredningen övertygande skäl som talar för att en tydlig och mer förutsebar reglering av befintliga inhämtnings- metoder i sig innebär en effektivare användning av metoderna, efter- som många oklarheter som tidigare funnits undanröjs. Den föreslagna lagen innehåller också betydande förbättringar av rättssäkerheten kring användandet av åtgärderna. Det är mot denna bakgrund värdefullt att se till att inhämtnings- lagen träder i kraft . Det bör särskilt framhållas att de metoder som redan nu används av de brottsbekämpande myndigheterna med stöd av allmänna lag- regler eller principer och som föreslås omfattas av den nya lagen kommer att kunna användas enligt vad som gällt tidigare i avvaktan på att den nya lagen ska träda i kraft. För sådana åtgärder, dvs. inhämtningsåtgärder som beslutats och påbörjats före lagens ikraftträdande och fortfarande pågår när regle- ringen träder i kraft, behövs enligt utredningen en övergångsregle- ring för att inte riskera effektivitetsförluster i den brottsbekämpande verksamheten. Åtgärder som beslutats och påbörjats före ikraftträdandet bör därför få fortsätta att verkställas utan tillstånd enligt den nya lagen. Sådan verkställighet bör dock längst få ske om tre måna- der. Den tiden överensstämmer med den maximala tillståndsläng- den för flertalet åtgärder enligt den nya lagen. När det gäller övriga förslag bedömer utredningen att det inte finns skäl för några särskilda övergångsbestämmelser. 14 Kostnads- och konsekvensanalys Kommittéer och särskilda utredare ska enligt kommittéförordning- en (1998:1474) göra en konsekvensanalys i där angivna hänseenden beträffande de förslag som lämnas. I det följande redovisas därför konsekvenserna av utredningens förslag. 14.2Ekonomiska konsekvenser för staten Bedömning: Förslagen innebär kostnader för inrättande av Nämnden, ökade kostnader för Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden samt i begränsad utsträckning ökade kostnader även för och Domstolar. Kostnadsökning- arna bör finansieras inom de befintliga ramarna för rättsväsendet. Med den nuvarande användningen av metoderna som utgångspunkt, har den öppna polisen bedömt att utredningens förslag till regle- ring av tekniska spaningsmetoder (ljud, bild och lokalisering) kan röra sig om uppskattningsvis 900 ärenden , varav merparten av ärendena torde avse lokalisering av person. Av dessa ärenden kom- mer en klart övervägande del att utföras inom ramen för förunder- sökningar och endast en mindre andel inom underrättelseverksamhet. När det gäller sådana åtgärder som bedöms vara särskilt ingripande och därför kräver prövning av rätten eller Nämnden kan dessa, när det gäller tekniska spaningsmetoder, uppskattas till 15–20 ärenden , varav omkring 5 ärenden i underrättelseverksamheten. När det gäller övriga tekniska spaningsmetoder, som använd- ning av IMSI-catcher och störsändare, är antalet ärenden svårt att uppskatta. Likaså är det svårt att uppskatta hur många särskilda pro- vokativa åtgärder som kan komma att genomföras. När det slutligen gäller tillträde till vissa utrymmen i samband med infiltrationsoperationer kan antalet vid en grov uppskattning uppgå till 30, varav 10 i underrättelseverksamhet. Lika många ären- den bedöms det kunna bli fråga om när det gäller annars brottsliga gärningar. För , polismyndigheterna och Säkerhetspolisen innebär utredningens förslag i stor utsträckning en reglering av åt- gärder som redan nu kan vidtas av dessa myndigheter. Ny är dock möjligheten att använda störsändare. Även om utredningens förslag i den delen för med sig ökade kostnader i form av utgifter för anskaff- ning av teknisk utrustning för störning får kostnaderna antas vara förhållandevis blygsamma. Regleringen av särskilda provokativa åtgär- der och vissa frågor som berör infiltrationsoperationer bedöms inte medföra några ökade kostnader för polisen. Sammantaget innebär detta att eventuella kostnadsökningar för polisen inte kan förväntas bli så stora att de kräver några resurstillskott. För innebär förslagen dels att åklagare kopplas in och fattar fler beslut än vad som gäller, dels att åklagare i vissa ärenden ska begära tillstånd till åtgärden vid domstol. Till detta kom- mer att åklagaren kommer att ansvara för den förslagna underrät- telseskyldigheten när det gäller särskilt ingripande ljud- och bild- upptagning samt lokalisering av person i förundersökning. Dessa åtgärder kommer dock inte att bli särskilt många och innebär inte något påtagligt merarbete. Utgångspunkt för de ekonomiska konsekvenserna är den om- fattning av åtgärder som beskrivits ovan, samt uppgifter från Åkla- garmyndigheten om vissa handläggningskostnader. Utredningen bedömer att åklagare på grund av de nya bestämmelserna i inhämt- ningslagen kan förväntas fatta ungefär 1 000 beslut . En rimlig utgångspunkt kan vara att varje beslut innebär en timmes arbete. Till en timkostnad av skulle den sammanlagda kost- naden uppgå till . Till detta bör läggas kostnaden för de ärenden där åklagaren för talan i domstol. Vid en skälighetsuppskatt- ning kan det röra sig per ärende i 50 ärenden och därmed en kostnad om . Sammantaget skulle de ökade kostnaderna för uppgå till ca . Denna kostnad bedöms rymmas inom befint- liga anslag. För Domstolars del kan det handla om uppskattningsvis omkring 100 nya tillståndsärenden . Med en uppskattad snitt- kostnad om per ärende handlar det om en kostnadsökning Denna kostnad bör rymmas inom Domstolars befintliga anslag. Den förstärkning av Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens till- syn som utredningen föreslår kan enligt utredningens bedömning innebära ett behov av en förstärkning med två kvalificerade hand- läggare. Med beaktande av lönekostnader, kostnader för lokaler, resor m.m. skulle förslagen innebära en årlig kostnadsökning om . Kostnaden ryms inte inom nämndens nuvarande an- slag, utan nämndens anslag måste höjas. Ramhöjningen bör dock kunna finansieras genom omfördelningar inom rättsväsendets anslag. När det gäller Nämnden är kostnaden svårbedömd, eftersom den blir beroende av faktorer som vilken styrelseform som väljs, om Nämnden ska ha ett eget kansli eller om den kan inordnas under en värdmyndighet samt i vilken omfattning ordföranden och vice ord- föranden förväntas tjänstgöra. Det står dock klart att inrättandet av Nämnden kommer att innebära vissa ökade kostnader jämfört med dagsläget. Med hänsyn till den förväntade mängden ärenden bedöms emellertid dessa kostnader inte bli högre än att de kan finansieras genom omfördelningar inom rättsväsendets anslag. Även när det gäller , , Tull- verket och avser lagregleringen främst sådana åtgärder som myndigheterna redan nu får vidta. Eventuella tillkommande kost- nader för dessa myndigheter bedöms vara så låga att de ryms inom ramen för respektive myndighets befintliga anslag. Bedömning: Utredningens förslag kan förväntas innebära ökad effektivitet i de brottsutredande myndigheternas verksamhet. Genom förslagen kommer det att finnas bättre förutsättningar att effektivt utreda grov brottslighet. Därigenom kan polis och åkla- gare förväntas beivra fler brott, vilket kan förväntas leda till en minskad brottslighet. Även om flertalet åtgärder som omfattas av inhämtningslagen är så- dana som används av de brottsbekämpande myndighe- terna, finns det enligt utredningen övertygande skäl som talar för att en tydlig och mer förutsebar reglering av befintliga inhämtnings- metoder i sig innebär en effektivare användning av metoderna, efter- som många oklarheter som tidigare funnits undanröjs. Ett effektivare brottsbekämpande arbete innebär bättre förutsätt- ningar att effektivt utreda grov organiserad brottslighet. Effektivare brottsutredningar bör leda till ett ökat antal dömda personer samt som en konsekvens därav även, , minskad brottslighet. Bedömning: Utredningens förslag förväntas inte i övrigt få några konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. Det finns inte någon anledning att anta att utredningens förslag kommer att påverka kostnaderna eller intäkterna för kommuner, företag eller enskilda. Förslagen kan inte heller förväntas få direkt betydelse för jäm- ställdheten mellan kvinnor och män, barn, det kommunala självsty- ret, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 15.1Förslaget till lag (0000:00) om särskilda inhämtningsåtgärder i de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet Lagens tillämpningsområde och syfte Denna lag innehåller bestämmelser om befogenhet att i brottsbekämp- ande verksamhet hos , polismyndigheterna, Ekobrotts- myndigheten och använda vissa särskilda åtgärder i syfte att hämta in information för att 1.förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet (under- rättelseverksamhet), eller 2.utreda eller beivra brott (förundersökning). I lagen finns även bestämmelser om befogenheternas tillämplighet för , och i dessa myndigheters brottsbekämpande verksamhet. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Lagen ger de brotts- bekämpande myndigheterna befogenheter att använda vissa särskilda åtgärder för inhämtning av information. Åtgärderna det rör sig om är -ljudupptagning av samtal (2 kap. 2 §), -bildupptagning av hem eller korrespondens (2 kap. 3 §), -lokalisering av person (2 kap. 4 §), -identifiering eller störning av mobil elektronisk kommunikations- utrustning m.m. (3 kap. 2 och 3 §§), -tillträde till vissa utrymmen i infiltrationsverksamhet (4 kap. 1 §), och vid installation av lokaliseringsutrustning (4 kap. 7 §), -särskilda provokativa åtgärder (5 kap. 1 §), -annars brottsliga gärningar (6 kap. 1 §), Åtgärderna är inte hemliga tvångsmedel utan befogenheter att an- vända vissa särskilda åtgärder, jfr kommentaren till 3 § nedan. Lagen utesluter inte att andra åtgärder i den brottsbekämpande verksamheten fortfarande kan användas med stöd av annan lag, t.ex. polislagen. Den föreslagna lagen påverkar med andra ord inte tillåtlig- heten av andra åtgärder än de som uttryckligen regleras. I bestämmelsen anges att syftena med att genomföra åtgärderna ska vara att hämta in information för att antingen förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet (punkten 1), eller utreda eller beivra brott (punkten 2). Det som åsyftas i punkten 1 är det som vanligtvis kallas underrättelseverksamhet, dvs. arbete med in- samling, bearbetning och analys av information i ett skede när det ännu inte finns konkreta misstankar om att ett visst brott har be- gåtts (se närmare avsnitt 4.2.2). Med uttrycket att utreda eller beivra brott i punkten 2 avses förundersökning eller annan utredning en- ligt bestämmelserna i 23 kap. RB. I senare paragrafer används be- greppen underrättelseverksamhet respektive förundersökning för dessa båda verksamheter. I annan lagstiftning kan de begreppen ha annan innebörd. Syftet med denna lag är att reglera vissa särskilda åtgärder som kan ut- göra ingrepp i grundläggande fri- och rättigheter enligt 2 kap. regerings- formen eller Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I paragrafen anges det övergripande syftet med lagen. Det är att säkerställa skyddet för den enskildes integritet genom att reglera vissa åtgärder i den brottsbekämpande verksamheten som kan ut- göra ingrepp i grundläggande fri- och rättigheter enligt 2 kap. RF eller enligt . Det är framför allt fråga om dels skyddet för den kroppsliga och personliga integriteten enligt 2 kap. 6 § RF, dels rätten till en rättvis rättegång och skyddet för privat- och familjeliv enligt artiklarna 6 och 8 i . Denna lag innehåller bestämmelser om 1.ljud- eller bildupptagning samt lokalisering av person (2 kap.) 2.identifiering eller störning av mobil elektronisk kommunikations- utrustning m.m. (3 kap.) 3.tillträde till vissa utrymmen (4 kap.) 4.särskilda provokativa åtgärder (5 kap.) 5.annars brottsliga gärningar (6 kap.) 6.biträde av enskilda (7 kap.) 7.nedläggning av förundersökning (8 kap.) Lagen innehåller även vissa särskilda bestämmelser för Säkerhets- polisen (9 kap.). Denna lag omfattar inte åtgärder som enligt annan lag utgör hemliga tvångsmedel. I paragrafens första stycke finns en förteckning som anger vad lagens kapitel innehåller. Av andra stycket framgår att det i lagens 9 kap. finns vissa sär- skilda bestämmelser för Säkerhetspolisen. Av tredje stycket följer att lagen inte ger stöd för åtgärder som enligt annan lag utgör hemliga tvångsmedel. Med hemliga tvångs- medel avses postkontroll, hemlig teleavlyssning, hemlig teleöver- vakning och hemlig kameraövervakning samt hemlig rumsavlyss- ning. Är omständigheterna vid t.ex. en ljudupptagning sådana som beskrivs i 1 § lagen om hemlig rumsavlyssning, ska bestämmelserna i den lagen tillämpas. På samma sätt gäller att om en bildupptagning genomförs på sätt som anges i bestämmelser om hemlig kameraövervakning (27 kap. 20 a §) ska de bestämmelserna tillämpas. Tillstånd till åtgärder enligt denna lag får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som åtgärden avser eller för något annat motstående intresse. I paragrafen finns proportionalitetsprincipen uttryckt (se även t.ex. 8 § polislagen). Principen brukar i korthet beskrivas på det sättet att en åtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med den. Principen måste beaktas vid prövningen av om åtgärden ska tillåtas. Den får också betydelse för hur lång tillståndstiden ska vara och vilka vill- kor tillståndet eventuellt ska förenas med. Principen måste också beaktas under hela verkställighetsförfarandet och ska alltså, även sedan tillstånd har meddelats, beaktas självmant av den brotts- bekämpande myndigheten. Det skulle kunna inträffa situationer när integritetsintrånget under verkställigheten blir så stort att åtgärden kan anses tillåten. När det gäller särskilda provokativa åtgärder innebär de begräns- ningar som följer av proportionalitetsprincipen att det i regel inte är möjligt att fatta beslut om provokativa åtgärder som riskerar att leda till skada på människors liv eller hälsa, eller annars innebär oåter- kallelig skada på enskild egendom. Ljud- eller bildupptagning samt lokalisering av person I den utsträckning som följer av 2–5 §§ får teknisk utrustning användas för att ta upp ljud eller bild eller bestämma lokalisering av person. Paragrafen innehåller en allmän bestämmelse om de befogenheter som ges till de brottsbekämpande myndigheterna i det nu aktuella kapitlet. Befogenheterna avser att i vissa fall med teknisk utrust- ning få ta upp ljud (2 §) eller bild (3 §) eller bestämma lokalisering (4 §) samt särskilt ingripande ljud-, bild- eller lokaliseringsåtgärder (5 §). I bestämmelsen används det teknikneutrala begreppet teknisk utrustning. Med ljudupptagning av samtal avses i denna lag användande av tekniskt hjälpmedel för upptagning av ljud, dolt eller genom vilseledande, för att ta upp