sou · GXB334d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Det kommer alltid att finnas nationer som försöker locka till sig olika mer eller mindre seriösa former av företagande genom låga krav på bolagsbildningar och generös skattelagstiftning. Att försöka konkurrera på dessa premisser är inte förenligt med de ambitioner bör ha när det gäller skatteuppbörd och brottsbekämpning. De uppenbara svagheter som finns i dagens lagstiftning bör rimligen bemötas genom skärpt lagstiftning och inte genom sänkta ambitioner. LO anser att förslaget om utökade möjligheter till närstående- och förvärvslån bör avvisas. Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i (REKON) Låneförbudsreglerna har ingen självständig betydelse ur ett borgenärsskyddsperspektiv, utan huvudfrågan är om förfoganden med bolagens medel rör bundet kapital eller inte. Förbudet torde i första hand vara motiverat av skattemässiga skäl. Ur borgenärsskyddssynpunkt är det fullt tillräckligt att, på sätt utredningen föreslår, knyta utlåning till utdelningsreglerna. De besvärande inkonsekvenserna över landsgränserna som utredningen beskriver kan härigenom elimineras. Därutöver försvinner den principiellt oacceptabla motsättningen att medan utbetalning av ett belopp eller ett värde motsvarande fritt eget kapital till ägaren normalt utgör en enligt aktiebolagslagen tillåten vinstutdelning, är samma handlande straffbart om mottagaren förbinder sig att återbetala beloppet. Ägare och närstående får enligt dagens regler inte låna pengar från det egna bolaget. Bakgrunden finns både inom ABL där syftet är att full täckning för det bundna kapitalet och försiktighetsregeln skall garanteras, och inom skattelagstiftningen där man vill motverka att bolagets medel skall kunna disponeras utan beskattning hos den närstående. Dessa regler har kommit att ifrågasättas allt oftare då flera andra länder inom EU tillåter sådana lån, vilket sänker konkurrenskraften för det svenska aktiebolaget, och stimulerar till skattebaserade modeller för att genom kringgåenden uppnå samma fördelar för svenska delägare. Utredningen föreslår att låneförbudet tas bort, och att lån skall kunna lämnas inom fritt eget kapital, då detta inte ger sämre borgenärsskydd än utdelning. Lånefordran skall vid en bedömning enligt försiktighetsregeln värderas till noll. De skattemässiga reglerna har genom en särskild skrivelse föreslagits skärpta . Utredningen hänvisar dock till skattreglerna att hantera möjligheten att disponera bolagets medel utan privat beskattning, och baserar sitt förslag på en rent civilrättslig syn. SRF anser att det är av stor vikt att svenska bolag kan arbeta enligt samma villkor som andra bolag inom EU. I en förlängning kan även ifrågasättas om inte det svenska låneförbudet kan ses som ett etableringshinder för utländska företagare. Det finns därför inga särskilda skäl att behålla förbudet, så länge utrymmet begränsas till fritt eget kapital. Den skattemässiga hanteringen kan lösas på många olika sätt, varav ett kan lånas från enskilda näringsformer som belastar lån till ägare med en räntefördelning. Bland de särskilda yttrandena framgår att förslaget kritiseras bland annat för att bolagsformen bör eftersträva att separera bolagets och ägarens ekonomi. Detta är dock inte något problem så länge värderingen av fordran enligt förslaget i utredningen sätts till noll vid prövning enligt försiktighetsregeln. SRF tillstyrker förslaget. 10 Likvidation och upplösning I betänkandet föreslås ett nytt upplösningsförfarande som alternativ till frivillig likvidation av aktiebolag. Utredare synes särskilt haft i åtanke att underlätta för bolaget med begränsade tillgångar eller bolag som aldrig kommit igång med någon verksamhet. Be- hovet av något nytt alternativ kan ifrågasättas. Har ett bolag begränsade tillgångar eller aldrig kommit igång med verksamhet är likvidationsförfarandet enkelt att genomföra och normalt inte förenat med några större kostnader. Har någon verksamhet inte kommit igång är en försäljning av bolaget ett betydligt enklare alternativ än det föreslagna upplösningsförfarandet. I denna del synes det därför främst motiverat att införa en möjlighet till för kallelse på okända borgenärer, för att därigenom begränsa tidsåtgången för likvidation. Betänkandet föreslår ett upplösningsförfarande för privata aktiebolag som alternativ till frivillig likvidation (10 kap). Betänkandet behandlar utförligt tidigare lagstiftningsinitiativ och överväganden på området (avsnitt 10.2.1.). Ett praktiskt alternativ till upplösning enligt förslaget kan vara att avyttra bolaget. bedömer det som en angelägen fråga att den föreslagna möjligheten till förenkling inte inbjuder till ökad ekonomisk brottslighet. Ett förslag för att försöka motverka en sådan utveckling lämnas av experten som innebär ett utvidgat straffansvar för uppgiftslämnade i samband med upplösning av aktiebolag (se särskilt yttrande s. 385). Sådana risker och behovet av eventuella kompletterande åtgärder bör belysas ytterligare. Betänkandet föreslår ett särskilt undantag i ABL om att tiden för kallelse på okända borgenärer i samband med likvidation ska minskas från (10.3). till både allmänhetens och domstolens perspektiv är det en fördel om tidsfrister av det här slaget är enhetliga. Förslaget väcker frågan om det, beaktat behovet av förenklade, snabbare och billigare procedurer jämte den tekniska utvecklingen, kan finnas anledning att göra en samlad översyn av behovet av sex månaders tidsfrist för anmälan av fordringar enligt 5 § lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer. När det gäller frågorna om ett förenklat förfarande för upplösning av aktiebolag och ett införande av ett aktieägarregister ansluter jag mig till de synpunkter som lämnar i sitt yttrande. Jag har inget att erinra mot att det införs ett förenklat förfarande för upplösning av privata aktiebolag. Ett sådant förfarande kommer troligtvis att få den positiva effekten att ett antal vilande aktiebolag blir upplösta och därmed avregistrerade. Det kommer också att innebära att reglerna om frivillig likvidation kompletteras med ett enklare förfarande. Jag vill i sammanhanget framhålla att det är viktigt att ett förenklat förfarande för upplösning av privata aktiebolag inte inbjuder till missbruk. Som utredaren konstaterar torde ansvar för osant intygande vara den enda straffrättsliga sanktion som kan komma i fråga för att motverka missbruk av det föreslagna regelverket. Straffskalan för osant intygande av normalgraden är böter eller fängelse . I praktiken utdöms sällan något annat än böter. Som utredaren påpekar kan detta i och för sig uppfattas som ett mindre effektivt instrument i arbetet med att bekämpa ekonomisk brottslighet och annat missbruk. Enligt min uppfattning bör därför straffskalan för osant intygande höjas så att den kommer i nivå med straffskalan för urkundsförfalskning. har efterfrågat en sådan förändring med motiveringen att dagens teknik i praktiken suddat ut gränserna mellan urkundsförfalskning och osant intygande och att skillnaden i straffskalorna därför är motiverad. Man kan även överväga andra lösningar vilket experten utvecklar i sin skiljaktiga mening med förslag om utvidgning av det straffrättsliga ansvaret beträffande bestämmelsen i 11 kap 2 § . delar vidare de synpunkter som experten har redovisat i särskilt yttrande, nämligen att låneförbudet för närstående inte bör avskaffas och att ett eventuellt förenklat förfararande för upplösning av aktiebolag bör kompletteras med ett utvidgat straffansvar. Vad gäller förslaget till ett nytt upplösningsförfarande som alternativ till frivillig likvidation, vill RN framhålla följande. Det föreslagna upplösningsförfarandet kan sannolikt fylla en stor praktisk funktion i bolag där samma personer är både ägare och styrelseledamöter. Det framstår dock enligt RN:s mening som en mindre lämplig lösning för de övriga privata aktiebolagen. Vidare vill RN peka på att aktiebolagsrätten bygger på grundprincipen att ett bolags ägande ska vara separerat från dess förvaltning. Förslaget att ålägga styrelseledamöter och verkställande direktör ett personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser strider mot denna principiellt viktiga uppdelning. Det bör också tillmätas viss betydelse att ett eventuellt överskott ska fördelas mellan aktieägarna när ett bolag upplöses. Eftersom eventuella upparbetade vinstmedel i bolaget tillkommer dess ägare, är det enligt RN:s mening en naturlig utgångspunkt att även de ekonomiska risker som verksamheten har genererat ska belasta ägarna. Som förslaget är utformat ålägger det i stället styrelseledamöterna och den verkställande direktören ett större ansvar än bolagets ägare, enligt undantagsbestämmelsen i 25 kap. 9 e §. RN anser i och för sig att både borgenärernas och ägarnas intresse talar emot att godta ansökningar om upplösning som enbart är undertecknade av bolagens ägare, eftersom dessa enligt den ovan nämnda principen om separation mellan ägande och förvaltning saknar full insyn i bolaget. Det är normalt enbart styrelsen som har möjlighet att bedöma vilka förpliktelser som bolaget kan ha ådragit sig. Olägenheterna med att ålägga styrelsen ett personligt betalningsansvar skulle i någon mån kunna minskas genom att styrelsen endast åläggs ett culpaansvar. RN anser att dessa frågor bör bli föremål för ytterligare överväganden. Om ett förenklat upplösningsförvarande i enlighet med utredningens förslag (kap. 10.2) införs bör en skatterättslig reglering ske av vad som gäller för aktieägaren i en sådan situation, jfr bestämmelserna i 44 kap. 7 § IL. Det bör i klargörande syfte anges i lag att det, på samma sätt som för genom likvidation upplösta bolag, föreligger en fortsatt partshabilitet så att och andra myndigheter även efter en upplösning kan fatta betungande beslut mot bolaget (jfr 25 kap. 44 § ABL och RÅ 1999 ref. 34). KFM tillstyrker att tiden för kallelse på okända borgenärer ska minskas från i samband med likvidation av såväl privata som publika aktiebolag. På så sätt kommer likvidatorn att utan onödigt dröjsmål kunna bedöma om bolaget är på obestånd och därför ska försättas i konkurs eller om tillgångarna ska skiftas mellan aktieägarna sedan skulderna har betalats. Vidare delar KFM utredningens uppfattning att det finns ett behov av ett förenklat förfarande för upplösning av privata bolag som ett alternativ till frivillig likvidation. Det är emellertid angeläget att ekonomisk brottslighet inte kan döljas genom ett sådant förfarande och att de nya reglerna utformas på ett sådant sätt att det i största möjliga utsträckning inte finns någon risk för att borgenärerna går miste om betalning som en följd av gäldenärsbytet. Om betalningsodugliga personer, s.k. målvakter, sätts in innan en ansökan om upplösning ges in och det först efter det att beslutet om upplösning har fattats visar sig att bolaget hade skulder kan berörda borgenärer inte få betalt. KFM tillstyrker att tiden för kallelse på okända borgenärer ska minskas från i såväl privata som publika aktiebolag. På så sätt kommer likvidatorn att utan onödigt dröjsmål kunna bedöma om bolaget är på obestånd och skyldighet föreligger att försätta bolaget i konkurs enligt 25 kap. 36 § aktiebolagslagen eller om tillgångarna ska skiftas mellan aktieägarna sedan skulderna har betalats. Om ett bolag ska försättas i konkurs är det viktigt att detta sker innan eventuella återvinningsfrister har löpt ut. Förenklat förfarande för upplösning av privata aktiebolag (avsnitt 10.2) KFM delar uppfattningen att det finns behov av ett förenklat förfarande för upplösning som ett alternativ till frivillig likvidation av privata aktiebolag. Det är emellertid angeläget att ekonomisk brottslighet inte kan döljas genom ett sådant förfarande och att de nya reglerna utformas på ett sådant sätt att det i största möjliga utsträckning inte finns någon risk för att borgenärerna går miste om betalning. KFM vill peka på att myndigheten inte har någon möjlighet att garantera att ett bolag inte har några skulder. Av detta skäl bör ordet skuldfrihet inte användas i den bestämmelse som förslås i 1 kap. 46 a § punkt 3 aktiebolagsförordningen om vad en ansökan om upplösning ska innehålla. Syftet med ett s.k. skuldfrihetsintyg, som används bl.a. i samband med ansökningar om EU-bidrag och vid en ansökan om inträde i t.ex. , är endast att visa att personen i fråga inte har några skulder som är föremål för verkställighet hos KFM då intyget utfärdas. I ärenden som rör upplösning av aktiebolag bör intyget dessutom såvitt gäller aktieägarna innehålla uppgifter från utsöknings- och indrivningsdatabasen om sådan verkställighet som inte gäller betalningsförpliktelser. Anledningen är att bolaget ska anses vara upplöst när det har avförts ur aktiebolagsregistret och att aktieägarna då föreslås inträda som part i de avtal som bolaget har slutit med tredje man. Vidare vill KFM särskilt fästa uppmärksamheten på att det finns risk att betalningsodugliga personer, s.k. målvakter, sätts in i stället för de personer som har ägt bolaget och tidigare styrelseledamöter och eventuell verkställande direktör. Om det först efter det att bolaget har upplösts visar sig att bolaget har skulder får gäldenärsbytet till följd att berörda borgenärer inte kan få betalt. Det personliga betalningsansvar som föreslås i 25 kap. 9 e § aktiebolagslagen för de aktieägare m.fl. som har undertecknat ansökan till utgör inte någon garanti för att förfarandet inte kommer att missbrukas. Härtill kommer att straffskalan för osant intygande inte ligger i nivå med de straff som kan utdömas för oegentligheter i samband med att bolaget går i konkurs, jfr 15 kap. 11 § med 11 kap. 1 och 2 §§ BrB om oredlighet mot borgenärer och försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning. Till den konsekvensanalys som gjorts på s. 288 f. i betänkandet bör det tilläggas att också den summariska processen kommer att påverkas. I de fall ett bolag har upplösts genom ett förenklat förfarande och det senare visar sig att bolaget har skulder som inte betalas frivilligt kommer berörda borgenärer sannolikt att ansöka om betalningsföreläggande för att därefter begära verkställighet hos KFM. tillstyrker att ett privat aktiebolag under vissa förutsättningar ska kunna upplösas på ett förenklat sätt. Förfarandet bör kallas avregistrering. efterlyser vissa kompletteringar i frågan om förfarandet. tillstyrker att tiden i kallelse på okända borgenärer vid likvidation av aktiebolag kortas (). anser att det är angeläget att aktiebolagslagen kan erbjuda en enkel form för avveckling. En reform inom detta område är efterlängtad, särskilt som det numera inte finns någon motsvarighet till ett sådant avförande passivitet som fanns i den gamla lagen, jfr 13 kap. 18 § aktiebolagslagen (1975:1385). Till skillnad från utredningen tror att detta förfarande inte bara kommer att användas av de minsta bolagen som inte kommit igång med någon egentlig verksamhet (jfr s. 257) utan att det till stor del kommer att ersätta frivillig likvidation. Utöver en puckel vid införandet är det därför inte helt osannolikt att antalet ärenden, även med ett rätt så försiktigt antagande, kan komma upp i 2 000–4 000 . förutsätter att det i den vidare beredningen kommer att tillföras närmare information om hur ärenden om avregistrering bör hanteras. En särskild fråga är hur ska förfara om en ansökan är åtföljd av ett intyg från exempelvis men inte av ett intyg från och intyget från sedan kommer in rätt så långt efter det att intyget från daterades – ett intyg som ju var avsett att inte vara äldre än när det gavs in. Är avsikten att det ska vara en enkelriktad väg till avslag i sådana fall? Förfarandet med avregistrering bör, för tydlighetens skull, belysas närmare i förhållande till att bolagets enda skulder är till aktieägarna (något som är den ofta påstådda situationen vid frågor om frivillig likvidation). Det måste också anmärkas att normalt inte kan bevaka om det finns grund för tvångslikvidation enligt 25 kap. 12, 17 eller 21 §. Det måste därför ytterligare övervägas hur handläggningen ska ske. Ytterligare tillämpningsproblem kan tänkas. En liknade möjlighet till avregistrering i enkla former föreslås bli införd för ekonomiska föreningar. Den frågan kommer att behandlas i ett kommande remissvar. vill redan nu framhålla att det är önskvärt att reglerna blir så lika som möjligt även i avseende på förfarandet, överklagandetider osv. Det kan också övervägas om man ska vara tvungen att skicka in en slutbalansräkning, eller skifteshandling eller motsvarande typ av handling, till vid avregistrering (som motstycke till den slutredovisning som ska ges in vid likvidation). Mot ett sådant förfarande talar dock att avregistrering ska vara enkelt och att samtliga aktieägare m.fl., enligt utredningens förslag tar på sig ett personligt ansvar. Om man ville uppnå maximal förenkling så borde i princip frågan om förändrade former för upplösning gås igenom särskilt ur perspektivet att få till stånd så enkla och effektiva former som möjligt för slutlig avveckling även av företagets (och ägarnas) skatteförhållanden m.m., inklusive frågorna om övertagande av registrerad egendom, såsom fastigheter och bilar, samt kapitalvinstbeskattningsfrågor. Detta inklusive beskattningsfrågorna ligger dock förstås i princip utanför område. Något förslag från lämnas därför inte . Det finns i samband med att det införs ett nytt förenklat sätt att avveckla aktiebolag anledning att också se över likvidationsinstitutet och dess allmänna förutsättningar. vill därför redan nu framhålla att det vore bra om det kunde ske en allmän skärpning av de krav som ska ställas på likvidatorerna. Särskilt vid frivillig likvidation föreslår inte sällan bolagen själva likvidatorer som senare visar sig inte ha tillräckliga kunskaper och som inte förmår att avsluta likvidationerna inom rimlig tid. Att dessa likvidatorer kan förordnas beror på att förarbetena till de nuvarande bestämmelserna, enligt mening, har en så pass mild skrivning i detta avseende. Det finns, som har påpekat i annat sammanhang, en särskild risk för oredlighet, och att tendensen med problem vid likvidationernas avslutande ökar, om kravet på revisorer tas bort och speciellt om inte heller slutredovisningarna ska granskas av revisor. Det bör alltså vid den fortsatta beredningen, eller i särskild ordning, övervägas att i författning, eller i vart fall i nya förarbetsuttalanden, ställas upp ett krav på att en likvidator, oavsett likvidationsbolagets ställning, ska ha erfarenhet som likvidator eller konkursförvaltare eller åtminstone på annat sätt ha tillgodogjort sig en rimlig omfattning av formella kunskaper i frågan om svenska rättsregler inom avveckling av företag och obeståndsjuridik. Även frågorna om systemet med möjlighet, i vissa fall, att få ersättning från staten till likvidatorer, och frånvaron, inom området för likvidation, av en motsvarighet till i konkurs bör tas med vid en sådan översyn. Övervägande och förslag om förkortad tid för kallelse på okända borgenärer är positivt till att tiden i kallelse på okända borgenärer vid likvidation kortas. I praktiken är det i och för sig inte ofta som någon okänd borgenär anmäler sig. Å andra sidan förekommer fall där frågan om man ska ha ställning som borgenär innehåller juridiska komplikationer. Enligt mening bör dock tiden sättas (som är den tid som valts i ). skäl är följande. Tiden bör, för att över huvud taget fylla någon funktion inte vara alltför kort. Tiden bör vara längre än tiden för att motsätta sig fusion (). Anledningen är att rättsföljden vid kallelse på okända borgenärer, enligt den särskilda lagen om kallelse, är mera långtgående än rättsföljden vid kallelse på kända och okända borgenärer vid fusion, enligt aktiebolagslagen. Vid fusion har man, vid försummad anmälan, ändå kvar sin fordran (då mot det övertagande företaget). Men i likvidationsfallet riskerar man att förlora fordringen (att den prekluderas). Det ska i sammanhanget påpekas att ett särskilt praktiskt problem uppkommer vid de kallelser som det nu är frågan om. Det finns ibland en mycket stor mängd kända borgenärer (många tusen har förekommit). Frågan har berörts i framställan till , AD 49-425/07, med bifogad promemoria. Lagstiftningsmodellen att placera undantaget avseende tiden i materiellt avseende i ABL, i stället för i den särskilda lagen känns något långsökt. Det bör i stället övervägas att i ABL göra en hänvisning till att ett undantag finns i den särskilda lagen. För övrigt borde det utredas om inte hela tillämpningsområdet för den särskilda lagen om kallelse skulle kunna överföras till . anser i likhet med utredningen att det kan finnas behov av ett förenklat förfarande som alternativ till den frivilliga likvidationen, vilken ofta är onödigt tidsödande och omständlig, och har därför inget att invända mot att ett sådant införs. Dock delar verket de farhågor som uttrycks av experten i sitt särskilda yttrande och instämmer således i detta. Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser Tillväxtanalys delar utredningens åsikt om att det behövs ett förenklat förfarande vid likvidation och upplösning av ett aktiebolag. Ur ett tillväxtperspektiv är det lika nödvändigt att det är enkelt att avveckla ett bolag som det skall vara att starta det. En smidig avveckling av verksamhet som inte klarar konkurrensen är viktig så att resurser kan föras över till ny och konkurrenskraftig verksamhet. Det är emellertid angeläget att ett sådant förenklat förfarande utformas så det inte inbjuder till ökad ekonomisk brottslighet. För privata aktiebolag föreslår utredningen ett nytt förfarande för att upplösa bolaget genom avregistrering som alternativ till frivillig likvidation. När bolaget är upplöst blir aktieägare, styrelseledamöter och VD personligt betalningsansvariga för bolagets skulder. Ett likvidationsförfarande är förknippat med kännbara kostnader för bolaget, särskilt gällande likvidators arvode. Ett förenklat förfarande innebär emellertid inte samma kontroll och insyn som ett likvidations- och konkursförfarande. Det är av vikt att ett upplösningsförfarande utformas så att det alltjämt finns ett godtagbart skydd för bolagets borgenärer. Det personliga betalningsansvar som aktieägare och styrelseledamöter tar på sig inklusive de till ansökan bifogade intygen från och torde utgöra ett tillräckligt skydd mot ekonomiska oegentligheter. Att införa ett nytt förfarande, som upplösningsinstitutet, kommer på kort sikt att öka den mängd regler och information som det privata aktiebolaget behöver ta ställning till. I längden torde det dock vara till nytta främst för bolag med verksamhet i mindre omfattning. Handelskammaren tillstyrker förslaget. Utredningen föreslår också en förkortning av kallelse på okända borgenärer genom att minska tiden från , istället för två. Enligt vår bedömning vore en halvering, dvs. , en mer balanserad förändring i relation till ett reellt borgenärsskydd. Handelskammaren avslår förslaget. Vad gäller förslaget om ett förenklat förfarande för upplösning av ett privat aktiebolag anser att kungörelsetiden bör vara i stället för föreslagna minst en månad. Detta för att stärka borgenärsskyddet. En sådan ordning innebär också fördelen av enhetlighet med utredarens förslag att korta tiden för kallelse på okända borgenärer i samband med likvidation . Som ett alternativ till frivillig likvidation föreslås införas ett förfarande för upplösning av privata aktiebolag genom avregistrering. Tiden för kallelse på okända borgenärer i samband med likvidation minskas från . Förslagen medför en viss förenkling och en ökad valfrihet. På grund av detta tillstyrker LRF förslaget. FAR SRS tillstyrker Utredningens förslag att det för privata aktiebolag införs ett förfarande för att upplösa bolaget genom avregistrering som alternativ till frivillig likvidation samt att tiden för kallelse på okända borgenärer i samband med likvidation minskas från . Utredningen föreslår ett förenklat förfarande för upplösning av privata aktiebolag. Enligt förslaget ska en ansökan om upplösning ges in till .