sou · GXB336 · 2010-01-01 00:00:00 — Delegationen föreslår att ledamöterna i – mannens råd även fortsättningsvis tillsätts av ombudsmannen men vill erinra om vikten av att det i rådet finns personer med egna funktionsnedsättningar. Det är också viktigt att ombudsmannen även på andra sätt utvecklar samarbetet med handikapprörelsen. Personal samt ekonomiska resurser Delegationen anser att bör till– föras medel för det nya uppdrag som främjandet, skyddandet och övervakningen av genomförandet av konventionen innebär. Det finns behov av resursförstärkning både när det gäller främjandet och övervakningen. Främjandet och övervakandet av genomförandet av konven– tionen får inte begränsas till ett likabehandlingsperspektiv utan måste utgå från ett rättighetsperspektiv med hela konventionen som grund. För detta fordras, enligt delegationens bedömning, sannolikt viss kompetensutveckling inom myndigheten för att stärka ombudsmannens kompetens när det gäller mänskliga rättigheter. Särskilt i ett inledande skede krävs dessutom resurser för att utveckla metoder för granskningen av hur konventionen genom– förs samt för att utveckla samarbetet på olika sätt med det civila samhället, och speciellt med handikapprörelsen som ska vara delaktiga i övervakningsarbetet. Delegationen beräknar att för sitt nya uppdrag att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen behöver tillföras medel motsvarande cirka tre årsarbetskrafter. Kostnaden för dessa beräknas till . Till detta kommer kostnader för information, utbildning och metodutveckling som beräknas till under ett inledande skede. Delegationen bedömer dock att kostnaderna för metodutveckling kan förväntas minska allteftersom myndigheterna hittar former för tillsyn ur ett rättighetsperspektiv. Delegationen konstaterar att kravet att inrätta en nationell mekanism för främjande, skyddande och övervakning av genomförandet av en konvention om mänskliga rättigheter aldrig förekommit i någon tidigare konvention utöver tilläggsprotokollet till tortyrkonventionen. Delegationen ser därför inga möjligheter att finansiera de nya resurserna till genom medel från annat håll. Delegationen anser att de erfarenheter som tillsyn och granskning av genomförandet av konventionen bidrar med utgör värdefulla underlag för informations- och utbildningssatsningar. Det är dock viktigt att det skapas en tydlig skillnad mellan granskande och främjande verksamheter i organisationen. Delegationen konstaterar att har delat in sin verksamhet i tre avdelningar där främjande och tillsyn är åtskiljda. Samarbete med/gränsdragning till andra myndigheter Handikappolitiken – alla myndigheters ansvar Staten, landstingen och kommunerna bör alla verka för att de grundläggande principerna i konventionen genomsyrar deras olika verksamheter. Regeringen har fram till utsett totalt 14 centrala myndigheter, så kallade sektorsmyndigheter, som har ett speciellt ansvar för genomförandet av handikappolitiken. De ska driva på så att politiken blir verklighet inom sina respektive samhällsområden. Handisam har en aktiv roll som samarbets- och samtalspartner och som samordnare av sektorsmyndigheternas uppdrag utan att ta över något av dessa myndigheters eget ansvar. På samma sätt vill delegationen understryka att Diskriminerings– ombudsmannens uppgift att främja, skydda och övervaka konven– tionen om rättigheter för personer med funktionshinder inte på något sätt fråntar övriga myndigheter något av deras ansvar för att konventionen genomsyrar arbetet inom deras områden. Alla myndigheter har en viktig roll i arbetet med konventionens genomförandet inom sina respektive ansvarsområden. Konven– tionens bärande principer och de artiklar som särskilt berör den egna verksamheten måste på ett tydligt sätt utgöra grunden i såväl informations- och utvecklingsarbete som normering och tillsyn. Alla kan bidra till granskningen En central uppgift i uppdraget att övervaka genomförandet av konventionen är att samla in och samordna underlag från andra instanser och analysera detta material i relation till de mänskliga rättigheterna. Delegationen anser att varje myndighet som har ett uppdrag att utvärdera, följa upp och utöva tillsyn inom sin sektor på ett värdefullt sätt kan bidra till granskning av hur konventionen genomförs i . Uppdraget bör framgå av myndigheternas instruktioner. Inledningsvis fordras sannolikt också konkreta uppdrag med återrapporteringskrav i myndigheternas regleringsbrev. För att förtydliga de statliga myndigheternas samt kommunernas och landstingens ansvar att bidra till granskningen av hur konven– tionen genomförs föreslår delegationen att lagen om Diskriminerings– ombudsmannen kompletteras med en ny paragraf, 2 a §: Förvaltningsmyndigheter, kommuner och landsting ska på Diskrimi– neringsombudsmannens begäran lämna sådan information till ombuds– mannen som denna behöver för att fullgöra sitt uppdrag enligt 1 § andra stycket. Indikatorer med ett rättighetsperspektiv Delegationen menar att det är viktigt att kunskapsinsamlingen bl.a. inom ramen för tillsynen, i en dialog mellan myndigheterna och , utvecklas till att i högre grad än utgå ifrån de mänskliga rättigheterna. Handikapprörelsens medverkan i övervakningen Enligt artikel 33 punkt 3 i konventionen ska det civila samhället, särskilt personer med funktionsnedsättning och de organisationer som representerar dem, involveras i och fullt ut medverka i övervakningsförfarandet. I en överenskommelse mellan regeringen, idéburna organisa– tioner inom det sociala området och Kommuner och Landsting sägs att relationen mellan regeringen och de idéburna organisationerna ska präglas av ansvar och ömsesidighet samt utgå från bådas förutsättningar och tillvarata bådas perspektiv och kompetens. Överenskommelsen beskriver på ett bra sätt de utgångs– punkter som bör gälla även för samarbetet mellan handikapprörelsen och . Delegationen vill även här framhålla vikten av att personer med funktionsnedsättningar ingår i råd och att handikapporganisationerna på olika sätt involveras i övervakningen av genomförandet av konventionen. Kopplingen till tillgänglighet och aktiva åtgärder En utredare inom har i uppdrag att lämna förslag om hur underlåtenhet att vidta åtgärder mot bristande till– gänglighet skulle kunna regleras som en form av diskriminering. Delegationen konstaterar att det inte finns någon direkt koppling mellan uppdraget att se över hur bristande tillgänglighet skulle kunna regleras som diskriminering och uppdraget att utreda vilket samhällsorgan som bör anförtros uppgiften att främja, skydda och övervaka konventionens genomförande. En särskild utredare ska undersöka effekterna av de bestämmelser om aktiva åtgärder som tas upp i de tidigare lagarna mot diskriminering (dir. 2008:130). Med detta som utgångspunkt ska utredaren bl.a. överväga hur krav på aktiva åtgärder kan göras tydliga och skarpa samt kopplas till verkningsfulla sanktioner. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Delegationen konstaterar att det är svårt att se hur det skulle kunna påverka delegationens förslag. I konventionen finns flera artiklar som lyfter fram vikten av att staterna beaktar både ett barn- och ett jämställdhetsperspektiv i arbetet med konventionen. Delegationen betonar att innehållet i dessa artiklar i högsta grad måste avspeglas såväl i arbetet för att främja och skydda som för att övervaka genomförandet av konventionen. Främjande, skyddande och övervakning av samtliga konventioner om mänskliga rättigheter Delegationens uppgift har i detta betänkande endast avsett en av konventionerna om mänskliga rättigheter. Delegationen har i uppdrag att till slutbetänkandet utarbeta förslag på hur det fortsatta stödet till arbetet för full respekt för de mänskliga rättigheterna i i stort ska kunna erbjudas efter det att delegationen har avslutat sitt arbete (dir. 2006:27). Förslagen i den senare mer övergripande frågan kan därför komma att påverka och förändra uppgifterna för de myndigheter som redovisas i detta betänkande. I budgetpropositionen (prop. 2008/09:1) fick delega– tionen också i uppdrag att se över hur frågan om tillsyn i enlighet med de så kallade Parisprinciperna om nationella institutioner med uppgift att bevaka frågor om de mänskliga rättigheterna ska lösas. Även i denna del av uppdraget finns ett dilemma i förhållande till de förslag som lämnas i detta betänkande. Frågan om ett organ för främjande, skyddande och övervakande av genomförandet av den aktuella konventionen hör samman med frågan om etablerandet av liknande nationella övervaknings– funktioner även för övriga om mänskliga rättigheter. Det vore olyckligt om ett sådant organ inrättas för en av konventionerna medan övriga centrala konventioner står utan huvudansvarig för främjande, skyddande och övervakning. Om liknande uppgifter ska utvecklas för samtliga människorätts– konventioner bör frågan tas upp igen. Detta kan alltså komma att påverka och förändra villkoren för de myndigheter som redovisats här. The United Nations (UN) adopted a Convention on the Rights of Persons with Disabilities in 2006. There is also an optional (voluntary) protocol under which individuals have the right to complain to with Disabilities if they consider their rights to have been violated. ratified the Convention and the Optional Protocol on . Both came into effect for on 14 January 2009. The Convention, which is one of the central conventions on human rights, does not in itself create any new rights. Its purpose is instead to eliminate obstacles to persons with disabilities enjoying their human rights. The fundamental principles enshrined in the Convention are non-discrimination, equality of opportunity, individual autonomy and participation and inclusion. The Convention comprises a preamble and 50 articles. Article 33, which is the focus of this inquiry, is headed National Implementation and Monitoring. Under paragraph 2 of this article there have to be public bodies in each State Party with the task of promoting, protecting and monitoring implementation of the Convention. The Delegation for Human Rights in was tasked in 2008 with considering whether Handisam (the for Disability Policy Coordination), the Equality Ombudsman or some other body should be entrusted with this task (ToR 2008:92). The remit also includes considering what the requirement to promote, protect and monitor implementation of the Convention signifies in practice. Basis of the inquiry Under the Convention and the terms of reference of the inquiry, this work is based on: -the State Partys own legal and administrative systems, -the Principles relating to national institutions for human rights (among other things a broad mandate set forth in law, independence and broad composition), -monitoring of implementation of the Convention in all areas of both private and public activity, including measures taken by the Government and the Riksdag, -the participation of the disability movement. In assessing which public body or bodies can be regarded as best suited to the various tasks mentioned in paragraph 2 of Article 33 of the Convention, the Delegation has faced the dilemma of having to present its findings under this remit one year earlier than its final report. The final report will be concerned, among other things, with the issue of supervision of all the conventions on human rights. The proposals in the final report may therefore at a later stage have an impact on and alter the tasks of the government agencies discussed in this report. When the States Parties appoint the public body or bodies to be responsible for promoting, protecting and monitoring implementation of the Convention, under the second paragraph of Article 33, they have to take into account the principles relating to the status and functioning of national institutions for protection and promotion of human rights. This refers to what are known as In the Government rights for persons with disabilities (Govt 2008/09:28), the Government states that there is no institution in at present which can be said to fulfil all the requirements that can be derived from the Principles and which at the same time can take responsibility for monitoring the Convention. In addition, the requirement to establish a national mechanism for monitoring of implementation of a convention on human rights has never existed in any previous convention. It only exists in an optional protocol to the Convention against Torture. The Principles were formulated on 7-9 October 1991 in during the first for the Promotion and Protection of Human Rights. These principles establish what should apply in relation to the work of national institutions to promote respect of human rights. They are concerned with the competence, mandate, tasks, composition and funding of the institutions. A detailed examination of the principles underpinning the work of this inquiry is made in Chapter 2.2. The concepts of promoting, protecting and monitoring Under its terms of reference, the Delegation has to consider what the requirement to promote, protect and monitor may signify in practice. The Delegation has therefore considered it necessary to examine the three concepts. The Delegation has additionally chosen to develop the concept of independence, as this is interpreted in differing ways in the discussions on which public body or bodies should be given responsibility for the tasks of promoting, protecting and monitoring implementation of the Convention. It is stated in the United Nations Handbook on the and Strengthening of National Institutions for the Promotion and Protection of Human Rights that promotion is a very general term covering a broad range of possible activities. According to the Handbook, a national institution can be considered responsible for the promotion of human rights if its aims and tasks include: -to inform and to educate abour human rights, -to the development of values and attitudes that uphold human rights, -to encourage activities with the purpose of defending human rights against violations. The concept of protecting includes both the task of receiving and considering individual complaints and the task of conducting general investigations of suspected violations of human rights in society. The concept of monitoring can be said to be close in meaning to the concept of protecting, which is given a monitoring significance in the Principles. One of the tasks for a national institution for human rights, according to the Principles, should be to report to the Government, the Riksdag and other bodies the results of: -reviews of legislation and administration, as well as government bills and other proposals and -violations of human rights the institution decides to consider. Under the Principles, the mandate of national institutions for human rights should be set forth in a constitutional or legislative text. They should be freely able to choose which issues they intend to take up. They should not be subject to financial control which might affect their independence. It is not, however, stated who is or are to be a responsible authority. The same requirement, that states should establish national institutions for promoting and monitoring, as set forth in Article 33 of the United Nations Convention, is also contained in Community directives on equal treatment (2006/54/EC, 2004/113/EC, 2000/43/EC). The Equality Ombudsman is responsible for this task in . However, the task is limited to equal treatment from the point of view of discrimination. The United Nations standard rules and the work of the Disability Ombudsman on these rules The United Nations Standard Rules on the Equalisation of Opportunities for Persons with Disabilities were adopted by the UN General in . These rules are not legally binding but morally obliging on the governments. Under Rule 17 on coordination of work, states are responsible for the of national coordinating committees to serve as a national focal point on disability matters. Under Rule 20, states are responsible for the continuous monitoring and evaluation of the implementation of national programmes and services concerning the equalisation of opportunities for persons with disabilities. One of the tasks of the Disability Ombudsman, which was established in 1994 and ceased to exist as an independent government agency on , was to play a follow-up and evaluating role in matters relating to the rights and interests of persons with disabilities. The Ombudsman was also to endeavour to remedy deficiencies in legislation, raise issues concerning statutory amendments and in various ways information on activities relating to the circumstances of persons with disabilities. In its Ombudsman (Govt 1993/94:219), the Government considered that the Ombudsman closely matched the description of national coordinating committees presented in the Standard Rules. Article 18 of the Optional Protocol to the Convention against Torture A requirement for a national preventive mechanism is also enshrined in the Optional Protocol to the Convention against Torture which was adopted by UN General in and came into effect in 2006. The Parliamentary Ombudsman and the Chancellor of are designated to serve as this body. This has been the object of criticism by against Torture in its concluding observations/comments on 's fifth report to the Committee (CAT/SWE/CO/5). states that the two government agencies do not have any preventive tasks and lack staff with broad skills and adequate resources to accomplish the task. What alternatives exist? Under its terms of reference, the Delegation is to consider what the requirement to promote, protect and monitor means in practice and whether Handisam, the Equality Ombudsman or some other public body should be entrusted with this task. As a number of other government agencies have featured in discussions on a suitable public body, the Delegation has also chosen to address these: the Parliamentary Ombudsman, the Chancellor of , the National Audit Office and . A survey of 14 countries in Europe and the rest of the world shows that very few have so far found a solution for the commitments made under paragraph 2 of Article 33. This survey has taken place through contacts at meetings, e-mail exchanges and replies to the Office of the UN High Commissioner for Human Rights ahead of its report on legal measures for the ratification and implementation of the Convention. The replies can be broadly divided into three groups of countries: 1.two which have appointed their commissioners for human rights or equivalent to be responsible, 2.four which say that they are giving responsibility for monitoring of the Convention to a body that acts in an advisory capacity to the government, 3.eight which have not yet appointed anyone to be responsible. The meaning of the concepts of promoting, protecting and monitoring in relation to the proposals An analysis is made in the report of the concepts of promoting, protecting and monitoring in relation to the Convention and an initial assessment is made of which public body is best suited to each task, principally with respect to promotion. A more detailed analysis then follows of which public body can be regarded as best suited to the various tasks and to what extent the various government agencies described meet the requirements which can be derived from the Principles. The Delegation does not consider it possible to give the complete responsibility for promoting implementation of the Convention to a single agency and considers that it should be divided into several constituent parts. Some of these parts are closer to the direct remit of implementing the Convention than the remit of protecting and monitoring its implementation. The various constituent parts can be briefly summarised as: 1.information for individuals on the existence of the Convention and their rights under it, 2.information for and training of personnel and decision-makers on the Convention, and on their responsibilities for its implementation, 3.information and training on the contents of the Convention on the basis of the Government's priorities in national disability policy, 4.in-depth information and training on the meaning of the various rights enshrined in the Convention. While the first two parts relate to general information and training on the Convention and the principles underpinning it, the Delegation means by the third part the implementation of national policy, in this case disability policy. Responsibility for promoting implementation of those parts of the Convention which the Government chooses to prioritise may and should, in the view of the Delegation, rest with a corporate support agency which to a great extent is controlled by Government remits. This task should be kept separate from the remit of monitoring implementation of the Convention. The Delegation therefore proposes that responsibility for promoting in the first two parts mentioned should rest with the Equality Ombudsman, while it is natural for Handisam to continue to be responsible for those parts which the Government prioritises and which are primarily directed at government agencies, municipalities and county councils. Responsibility for the fourth part, promoting implementation of the Convention through in-depth information and training on the significance of the various rights, should, in the view of the Delegation, rest primarily with the government agencies responsible for activities in the areas concerned. Responsibility for implementation of the national action plan for disability policy has already been allocated in this way. All parts of the State, that is to say the Riksdag, the Government and government agencies, as well as municipalities and county councils, have a joint duty to prevent violations of the human rights of third parties. The Delegation considers the task of protecting implementation of the Convention to be closely related both to the task of promoting and to the task of monitoring. In the view of the Delegation, responsibility for this task should therefore be shared between several public bodies. The Delegation interprets the monitoring task as meaning regularly analysing what progress has been made in implementation of the Convention, what remains to be done and what difficulties/shortcomings have been encountered. Responsibility for this task must be separated from responsibility for promoting and protecting implementation to prevent those who are responsible for these tasks examining themselves. Responsibility should rest with a body which, as far as possible, is not dependent on the Government and which can independently choose the areas to be examined. Principal responsibility for promoting, protecting and monitoring implementation of the Convention The Delegation shares the Governments view that does not yet have a body whose principal task is to promote, protect and monitor the various conventions on human rights. Of the government agencies concerned, the Delegation considers the Equality Ombudsman to be the one that comes closest to complying with the Principles. The Delegation therefore proposes allocating the following tasks to the Equality Ombudsman on the basis of the conclusions reached in Chapter 3.2. -informing individuals on the existence of the Convention and their rights under it, -informing and training personnel and decision-makers on the Convention and their responsibilities for its implementation. - conducting general investigations to identify any violations of the Convention and structural shortcomings in the judicial system at national level. -examining proposals for new laws, ordinances and other proposals from the Government, as well as existing legislation, -examining central and local government and other publicsector activity and companies and other private-sector organisations, -drawing the attention of the Government to situations in the country where rights under the Convention are violated.