sou · GYB317 · 2010-03-08 00:00:00 — Vad händer då om ett styrmedel utformas utifrån kunskap som visar sig vara felaktig? Effekterna av felaktiga antaganden / bristan- de kunskap skiljer sig något mellan olika typer av styrmedel. Ett ekonomiskt styrmedel, som en skatt eller en subvention, har nackdelen att det är svårare att nå miljömålet. Om reduktionskost- naden är högre än vad myndigheten förväntat sig så kommer utsläppen att bli större än väntat. Ur måluppfyllelsesynpunkt är detta ett problem men ur samhällsekonomisk effektivitetssynpunkt så kan det vara en fördel. Detta under förutsättning att de margi- nella miljökostnaderna ökar mindre än de marginella reduktions- kostnaderna. Den flexibilitet som ett incitamentsstyrmedel innebär kan alltså vara en fördel i de fall man kan undvika en väldigt hög reduktionskostnad som miljökostnaden inte ökar så mycket. Om det, å andra sidan, är så att miljökostnaderna ökar väldigt drastiskt om för lite åtgärder vidtas, som reduk- tionskostnaderna inte är så höga, kan den flexibiliteten leda till en situation med onödigt höga samhällsekonomiska kostnader. Man kan dock se till att utforma styrmedlen så att flexibilitet byggs in. Denna kan åstadkommas på olika sätt och den kan kräva olika grad av aktivt beslutsfattande. Viktigt är att se till att flexi- biliteten blir relaterad till rätt problem; ett system som är för flexibelt kan bli känsligt för intressegrupper och det finns risk för att de egentliga målsättningarna inte uppfylls. Vidare är det viktigt att komma ihåg att stabilitet i spelreglerna är viktigt när det gäller långsiktiga beslut. Förändringar i spelregler kan skapa orättvisor mellan dem som tidigt anpassat sig till regleringens intention och dem som avvaktar och sedan får lägre krav. Världen förändras och flera förändringar kan påverka effekten av styrmedel. Återigen blir effekten olika för olika typer av styrmedel. Om antalet utsläppskällor förändras över tiden kan det påverka exempelvis mängden utsläpp. Ett ekonomiskt styrmedel, som en utsläppsskatt, kommer att innebära att utsläppen ökar om nya utsläppskällor tillkommer. Ur måluppfyllelsesynpunkt är det ett problem men ur samhällsekonomisk effektivitetssynpunkt så kan en viss ökning av utsläppsmängden vara motiverad om samhälls- ekonomiskt nyttig verksamhet tillkommer (nivån på en samhälls- ekonomiskt effektiv skatt förändras dock och en skatt bör höjas något när verksamhet tillkommer). På en marknad för överlåtelse- bara utsläppsrätter kommer den totala utsläppsmängden att vara opåverkad av att nya företag tillkommer men priset på utsläpps- rätterna kommer att öka. Inflation kommer att leda till att den reala kostnaden för en utsläppsskatt sjunker (om den inte justeras) vilket kommer att leda till att utsläppen ökar. Effekterna av en kvantitativ reglering påverkas inte av inflation. Tekniskt utveckling och billigare reningsteknik kommer att leda till minskade utsläpp i fallen med ekonomiska styrmedel. Vid kvantitativa regleringar kommer utsläppsmängden att vara opå- verkad (så länge inte tillstånden omprövas). Likaså kommer den totala utsläppsmängden att vara oförändrad om överlåtelsebara utsläppsrätter används. Fuskincitament – behov av kontroll. Eftersom styrmedel i många fall medför kostnader för dem som styrmedlen riktas mot så finns det incitament att inte följa reglerna. Att sådana incitament finns innebär dock inte med nödvändighet att alla som kan bryter mot reglerna eftersom det finns flera skäl som också talar för att följa reglerna. Det kan dock noteras att ju mer man kan tjäna på att inte följa ett styrmedel desto större är incitamentet att fuska. Det betyder att både kostnaden för att fuska (påföljd * risk för upptäckt) och kostnaden för att följa regleringen påverkar efterlevnaden. Incitamenten för att fuska är därmed större vid en skatt än för en reglering vilken i sin tur innebär större fuskincitament än en subvention. Hur stora fuskincitamenten är beror i stor utsträckning på hur kontroll av efterlevnad utförs och vilka sanktioner som utdöms. Samtliga styrmedel medför kostnader för kontroll och uppföljning. Dessa kostnader kan bäras av såväl staten som av de enskilda aktörerna. Naturligtvis ska dessa kostnader beaktas vid en helhets- bedömning av ett styrmedel. Prispolitik har svagheten att det är svårt att med säkerhet nå målet. Prispolitiken kräver i sig inte någon kunskap om miljökostnaderna! Kunskap om dessa behövs när man formulerar miljömålet, oavsett om man sedan vill styra via prispolitik eller annan form av styr- medel. Styrning via priser kräver kunskap om de marginella åtgärds- kostnaderna för att nå måluppfyllelse. Om omedelbar måluppfyllel- se inte är nödvändig kan själva införandet av exempelvis en skatt, via observationer av effekterna av skatten, ge myndigheten viss kunskap om åtgärdskostnader. Styrning via kvantitativa regleringar kräver kunskap om åtgärdskostnader om man vill undvika allt för höga åtgärdskostnader. 5.3Befintliga styrmedel kopplade till vattenmiljö För att det ska vara möjligt att bedöma om det finns anledning att förändra mixen av styrmedel för att nå god vattenstatus i enlighet med kraven i ramdirektivet för vatten, t.ex. att fler ekonomiska styrmedel behövs, krävs att man har den övergripande bilden klar för sig. Detta innebär att man måste ta hänsyn till de styrmedel som redan verkar inom området. Ofta krävs en kombination av styrmedel för att den önskade effekten ska nås. så finns det goda skäl för att styrmedel bör vara enkla att förstå och tillämpa; det minskar transaktionskostnader för såväl myndigheter som reglerade verksamheter. I detta avsnitt görs en genomgång av aktuella befintliga styr- medel med en mer eller mindre stark koppling till vattenanvänd- ning/vattenpåverkan i olika former. Redogörelsen gör inte anspråk på att vara fullständig, och till viss del är syftet att visa på detalje- ringsgraden och komplexiteten, främst avseende de reglerande styrmedlen, mer än att räkna upp dem alla. Redogörelsen för de ekonomiska styrmedlen bygger på och är en utveckling av den rapport som Euro Resource6 tog fram på uppdrag av Utredningen och på de sammanställningar av miljöpolitiska styrmedel som och Energimyn- digheten7 samt Naturvårdsverket8 har gjort. Styrmedlen delas in i kategorierna kvantitativa regleringar, ekonomiska, informativa och andra typer av styrmedel. I den mån styrmedlen har utvärderats redovisas resultaten av utvärderingen. Vidare redovisas i vad mån eventuella förändringar eller översyner är på gång. De flesta styrmedel implementeras genom lagstiftning. Krav på åtgärder och begränsning av utsläppsmängder med stöd i lagstift- ningen är ett centralt styrmedel för att styra mot de politiska målen. Genom denna form av lagstiftning är det möjligt att ge en 6Euro Resource, 2002. Vattenavgifter – förutsättningar och möjligheter. MariAnne , , 2002. 7Ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken. Rapport från och Energimyndig- heten, , 2006. 8Ekonomiska styrmedel inom miljöområdet – en sammanställning. Rapport nr 333 från , , 2003. specifik och riktad styrning. Även andra styrmedel, som ekono- miska styrmedel, implementeras genom lagstiftning.9 Prövning och tillsyn ska samspela med ekonomiska styrmedel och med frivilliga miljöstyrningssystem.10 De grundläggande bestämmelserna om miljö i svensk lagstiftning finns samlade i . Den syftar till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. Den ska tillämpas bl.a. så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägen- heter, värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas samt den biologiska mångfalden bevaras. En långsiktigt god hushållning ska tryggas och ett kretslopp uppnås (1:1). Regeringen har bedömt att de styrmedel som finns i bestämmelser är effektiva styrmedel i arbetet med att uppnå miljökvalitetsmålen (prop. 2004/05.150, s. 376). Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska vidta de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra eller motverka skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön, s.k. allmänna hänsynsregler. I samma syfte ska vid yrkesmässig verksamhet bästa möjliga teknik användas (miljö- balken 2:3). Kraven gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid bedömningen ska särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder (2:79). Kan en verksamhet eller åtgärd befaras föranleda skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön, även om försiktighetsmått vidtas, får verksamheten bedrivas eller åtgärden vidtas endast om regeringen finner att det finns särskilda skäl. En verksamhet eller åtgärd får inte bedrivas eller vidtas om den medför risk för att ett stort antal människor får sina levnads- förhållanden väsentligt försämrade eller miljön försämras avsevärt (2:9). Även med de sistnämnda förutsättningarna kan regeringen tillåta det som är av synnerlig betydelse från allmän 1997/98:45, s. 170. 1997/98:45, s. 170. Detta gäller dock inte om det kan befaras att det all- männa hälsotillståndet försämras (2:10). För ett stort antal verksamheter krävs tillstånd eller att en anmälan görs. Vilka verksamheter det gäller anges i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Även om tillståndsplikt inte gäller får en tillsynsmyndighet (se nedan) i enskilda fall förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om till- stånd om verksamheten medför risk för betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön (9:6). allmänna hänsynsregler gäller också verksamheter som inte kräver tillstånd. Skillnaden är att genom ett tillstånd preciseras verksamhetsutövarens skyldigheter och rättigheter. Bl.a. anges tid som tillståndet ska gälla, verksamhetens läge, omfattning, utformning samt villkor om utsläpp och annat. Ett lagakraftvunnet tillstånd gäller mot alla, enskilda och myn- digheter, såvitt avser frågor som prövats i domen eller beslutet. Det kan dock återkallas helt eller delvis bl.a. om sökanden vilselett tillståndsmyndigheten, om tillståndet eller villkor för verksamheten inte följts och avvikelsen inte är ringa, om det behövs för att upp- fylla EU-förpliktelser samt om underhållet av en vatten- anläggning allvarligt försummats (24:1, 3). Vidare kan tillstånd omprövas när det gäller tillåten produk- tionsmängd o.dyl. och villkor ändras eller upphävas samt nya villkor meddelas. Det kan ske t.ex. om det gått efter laga- krafttidpunkten, om det uppkommit någon mer betydande olägen- het som inte förutsågs när verksamheten tilläts, om förhållandena i omgivningen ändrats väsentligt, för att förbättra en anläggnings säkerhet samt om en väsentlig förbättring för miljö eller hälsa kan uppnås med ny teknik (24:5). Syftet med ska säkerställas genom tillsyn. Tillsyn utövas bl.a. av , länsstyrelserna och kommunerna. Tillsynsmyndigheterna ska bl.a. kontrollera efterlevnaden av miljö- balken samt föreskrifter, domar m.m. som har meddelats med stöd av balken. De ska också vidta de åtgärder som behövs för att åstad- komma rättelse (26:1, 26:3). Tillsynsmyndigheterna har befogenhet att meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall. För att regler ska följas finns vissa straffbestäm- melser. Bl.a. kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar utsläpp av ett ämne som medför eller kan medföra en förorening som är skadlig för hälsa eller miljö dömas till böter eller fängelse för miljöbrott, om omfattningen inte har ringa betydelse (29:1). För otillåten miljöverksamhet kan den dömas som med uppsåt eller av oaktsamhet påbörjar eller bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd utan föreskrivet tillstånd eller godkännande eller utan att ha gjort en anmälan. Detsamma gäller den som bryter mot ett villkor eller bestämmelse i ett tillstånd m.m. enligt balken (29:4). Djur, växter och vissa produkter som varit föremål för bl.a. miljöbrott och otillåten miljöverksamhet kan förverkas. Vidare kan värdet eller utbytet av brott liksom hjälpmedel vid brott förverkas. Vid vissa brott mot kan även en miljösanktions- avgift tas ut. Den ska uppgå till minst 1 000 och högst (30:1). Syftet med miljösanktionsavgiften är att eliminera ekonomiska fördelar som överträdelser kan medföra. Den är tänkt som ett komplement till straffreglerna och ett incitament att satsa på driftsäkerhet och kontroller av processer och rening. Av förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter framgår för vilka överträdelser och med vilka belopp miljösanktionsavgifter ska tas ut. Exempelvis föreskrivs att miljösanktionsavgiften är om överträdelsen är att utan tillstånd inrätta en avlopps- anordning trots att ett sådant tillstånd krävs, och den är om överträdelsen är att utan tillstånd inrätta en värme- pumpsanläggning trots att tillstånd krävs. får förena ett föreläggande eller förbud med vite (26:14) Ett vitesföreläggandet ska rikta sig till namngivna adressater och avse en bestämd åtgärd. Det ska fast- ställas till ett belopp som kan antas förmå adressaten att följa föreläggandet. Det är därför inte en sanktion på samma sätt som böter eller miljösanktionsavgift. innehåller också regler om kompensation som alter- nativ i nuvarande bestämmelser. En grundprincip när det gäller miljöansvar är att verksamhetsutövaren ska utföra de skydds- åtgärder och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att skydda hälsa och miljö (MB 2:3). Den principen innebär också ett krav på verksamhetsutövaren att återställa skadad miljö. Verksamhetsutövaren kan fullgöra denna skyldighet genom att finansiera åtgärderna i stället för att själv utföra dem (MB 2:8, prop. 1997/98:45, s. 235). regler om områdesskydd (kapitel 7) öppnar möjligheter att vidta skadliga åtgärder mot att de kompenseras. Exempelvis kan länsstyrelse eller kommun under vissa begränsade omständigheter helt eller delvis upphäva beslut om naturreservat eller ge dispens från reservatsföreskrifter om intrånget i natur- värdet kompenseras i skälig utsträckning på naturreservatet eller på något annat område (MB 7:7). Kompensationen kan bestå i att ett annat område av motsvarande intresse för naturvården skyddas eller i åtgärder som ökar naturvärdet av något annat skyddat område. Exempelvis kan restaurering av en igenväxt fågelsjö kompensera förlust av en annan våtmark (prop. 1997/98:45, s. 77). Vidare kommer kompensationstanken till uttryck i bestämmel- serna i kap. 10 om avhjälpande av miljöskada. Den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som har bidragit till en föroreningsskada eller allvarlig miljö- skada (verksamhetsutövaren) är ansvarig för det avhjälpande som krävs enligt (MB 10:2). I ansvaret att avhjälpa kan det, bl.a. om skadan består i betydande negativa effekter på vatten- miljön, ingå att återställa miljön till det tidigare skicket och, om ett återställande inte är möjligt, att kompensera för förlorade miljö- värden på annat sätt (MB 10:5 st. 1). I 11–14 §§ förordningen (2007:66) om allvarliga miljöskador finns mer detaljerade bestämmelser om åtgärder för att kompensera för förlorade miljövärden. I fråga om en skada på ett vattenområde eller grundvatten, ska de kompenserande åtgärderna så långt det är möjligt innebära att kvaliteten på en sådan naturresurs och dess funktioner på den plats där skadan uppstod eller på en annan plats är lika god som den kvalitet som naturresursen skulle ha haft om skadan inte hade uppstått. Gäller det en skada på en art eller livsmiljö ska åtgärderna medföra att förutsättningarna för att bevara arten eller livsmiljön på den plats där skadan uppstod eller på en annan plats är lika goda som de förutsättningar som skulle ha varit om skadan inte hade uppstått. Vidare sägs att om det är möjligt ska en kompensationsåtgärd som vidtas på en annan plats än den där skadan uppstod vidtas på en plats som i fråga om naturresursens funktion och dess betydelse för allmänhetens friluftsliv har anknytning till den plats där skadan uppstod. Under vissa omständigheter får kompensationsåtgärderna bestämmas med ledning av en ekonomisk värdering av natur- resurser och naturresursfunktioner. I allmänna bestämmelser om prövningen finns en bestämmelse om att tillstånd eller dispens m.m. får förenas med skyldighet att utföra eller bekosta särskilda åtgärder för att kompensera det intrång i allmänna intressen som verksamheten medför (MB 16:9). I sammanhanget kan också nämnas att lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet har regler om bygdeavgifter och fiskeavgifter som avser att kompensera för störningar av olika slag av vattenverksamhet. Miljökvalitetsmålen har kortfattat beskrivits i avsnitt 2.2. Sam- bandet mellan miljökvalitetsmålen och framgår såväl i förarbetena till (prop. 1997/98:45, del 2, s. 8) som i propositionen Svenska miljömål – delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130, s. 219 f). Så som där angivits har både miljö- balken och miljökvalitetsmålen till syfte att främja en hållbar utveckling. mål om att främja en hållbar utveckling kommer till uttryck i balkens portalparagraf, 1 kap. 1 §. Samtliga bestämmelser i ska tillämpas på det sätt som bäst till- godoser balkens mål och syfte, dvs. på det sätt som bäst främjar en hållbar utveckling. Miljökvalitetsmålen innebär en konkretisering av den miljömässiga dimensionen av hållbar utveckling. De ger väg- ledning om hur bestämmelserna i ska tillämpas och utgör ett värdefullt tolkningsunderlag för de myndigheter som ska tillämpa balken (prop. 2004/05:150, s. 376). Tillstånd till och villkor för olika verksamheter Som framgår ovan krävs tillstånd för vissa miljöfarliga verksam- heter som anges i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Nedan beskrivs tillståndsgivningen kort: I en dom eller beslut med tillstånd till en verksamhet ska enligt 19 kap. 5 § och 22 kap. 25 § bl.a. anges den tid tillståndet ska gälla, verksamhetens ändamål, läge, omfattning, säkerhet och tekniska utformning i övrigt tillsyn, besiktning och kontroll, skyldighet att betala ersättning eller att utföra skadeförebyggan- de åtgärder skyldighet att betala avgifter samt de villkor om utsläpp, begränsningsvärden och bästa möjliga teknik som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan på grund av föroreningar samt de övriga villkor som behövs för att förhindra skada på eller olägenhet för omgivningen. har uttalat sig mer principiellt om villkorsskrivning, särskilt sådana som innehåller begränsnings- värden (MÖD , s. 6, M 3792/07 ang. tillstånd för ): Ofta innehåller villkoren någon typ av begränsningsvärden, som anger hur stora utsläppen av förorenande ämnen får vara eller vilken belastning på miljön som är acceptabel. Begränsningsvärdet anger således inte vilka konkreta åtgärder som tillståndshavaren ska vidta utan denne får själv välja vad som ska göras för att klara värdet. Tillståndshavaren är skyldig att följa villkoren och denna skyldighet är straffsanktionerad. En överträdelse av villkoren kan också medföra att tillståndet återkallas. innehåller inga bestämmelser om hur ett begränsningsvärde ska utformas. får anses ha frihet att utforma begränsningsvärdet på det sätt som anses lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Som en allmän utgångspunkt för all villkorsskrivning gäller emellertid att tillståndshavaren ska ha rättsliga och faktiska förutsättningar att klara de krav som villkoret innebär. Det betyder att tillståndsmyndigheten när den fastställer begränsningsvärdet måste ha klart för sig att det finns konkreta åtgärder att vidta i form av skyddsåtgärder eller begränsningar i verksamheten. måste också bilda sig en uppfattning om kostnaderna för dessa åtgärder. Nyttan av dessa ska sedan ställas mot kostnaderna och ligga till grund för den av- vägning som ska göras enligt 2 kap. 7 §. Ett villkor måste vidare vara så utformat att det inte råder någon tvekan om vad som krävs av tillståndshavaren. Det ska gå att objektivt fastställa när en överträdelse har skett. Vikten av klara och tydliga villkor har understrukits av (se NJA 2006, s. 310). Nedan exemplifieras tillståndsgivning med föreskrifter om villkor för några olika verksamheter. Av exemplen framgår bl.a. vilken detaljeringsgraden kan vara i villkor. Exempel –villkor för en processindustri (massatillverkning) Begränsningsvärden för utsläpp till vatten: Av TOC högst /dygn som månadsmedelvärde Av suspenderade ämnen högst /dygn som årsmedelvärde Av totalfosfor högst /dygn som månadsmedelvärde Av totalkväve högst /dygn som månadsmedelvärde För halten organiskt material mätt som BOD7 i utgående avloppsvattenhögst /l som årsmedelvärde Vidare anges begränsningsvärden för utsläpp till luft, t.ex. för utsläpp av gasformigt processvavel, av kväveoxider, för stofthalt i rökgaser, svavelväte. Ett tillstånd kan vidare innehålla föreskrifter om t.ex. högsta bullervärden i decibel, kemikaliehantering, avfallshantering av tran- sporter och energihushållning. Tillstånd till och villkor för vattenverksamhet För vattenverksamhet finns särskilda regler i kapitel 11 i miljö- balken. Med vattenverksamhet menas bl.a. uppförande av dammar och andra anläggningar i vattenområden, fyllning i vattenområden samt bortledande av vatten och andra åtgärder som syftar till att förändra vattnets djup eller läge, bortledande av grundvatten och tillförsel av vatten för att öka grundvattenmängden, Som en särskild förutsättning för vattenverksamhet gäller att den bara får bedrivas om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt överväger kostnaderna samt skadorna och olägenheterna av den. För vattenverksamhet krävs tillstånd enligt . Till- stånd enligt äldre lagstiftning kallades vattendom. För vissa vatten- verksamheter gäller i stället för tillståndsplikt att de inte får påbörjas innan de har anmälts till tillsynsmyndigheten (miljö- balken 11:9, 9a). Ett tillstånd får förenas med villkor för verk- samheten. Tillstånd behövs inte för bl.a. en- eller tvåfamiljsfastigheters eller jordbruksfastigheters husbehov (jordbruksbevattning anses inte vara för husbehov). Tillstånd eller anmälan behövs inte heller om det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda förhållanden skadas genom vattenverksamhetens inverkan på vattenförhållan- dena (11:11, 12). Liksom i fråga om tillstånd enligt 9 kap. 6 § kan också tillstånd till vattenverksamhet återkallas eller omprövas. Gäller omprövningen vattenverksamhet ska den som begär omprövningen ersätta tillståndshavaren för eventuell förlust av vatten, fallhöjd eller reglermöjligheter. Tillståndshavaren måste dock tåla en förlust av högst en femtedel och lägst en tjugondel av produktionsvärdet hos ett vattenkraftverk eller en vattenkraft- reglering. Beskrivningen av den verksamhet som ges tillstånd är en central del i domen eller beslutet om tillståndet. Beskrivningen måste vara otvetydig för att det ska vara möjligt att avgöra om en verksamhet helt omfattas av ett tillstånd. Här lämnas ett exempel på hur verk- samheten avgränsas när det gäller vattenverksamhet. Miljödomstolen lämnar N.N. – att tillgodogöra sig fallhöjden mellan dämningsgränsen 211,54 och vattenståndsnivån vid medelvattenföring i Ljungaån där avlopps- kanalen mynnar +11,35 m samt att från Ljungaån avleda vatten genom kraftstationen intill turbinens slukförmåga, nominellt /sekund, –att för utnyttjande av vattenkraften i Ljungaån bygga Karlsheds kraftverk med intagsparti, tilloppstub, kraftverksstation, avlopps- kanal m.m. i enlighet med ansökan, –att förse den befintliga dammen med ett luckutskov med bredden 1,4 m, höjden 1,85 m och med tröskeln på höjden på +19,50 m. Verksamheten och arbetena för denna ska bedrivas i huvudsaklig överensstämmelse med vad sökanden har angett eller åtagit sig i målet. Vid tillståndsprövningen ska tillståndsmyndigheten ta ställning till vilka skyddsåtgärder och vilka begränsningar för verksamheten som behövs från miljösynpunkt och som är skäliga att kräva.