sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Under alla förhållanden kan konstateras att här berörda förslag inte står helt i samklang med det arbete som bl.a. bedrivs i RIF- rådet, se ovan. I vart fall gäller detta i fråga om kommunikationen mellan domstol och förundersökningsmyndigheter. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior 6.7Våra överväganden och förslag Våra förslag: Vi anser att gällande rätt innebär att den misstänktes eller försvararens rätt enligt RB att ta del av en förundersöknings sidomaterial inte dessutom innebär en rätt att få kopia av mate- rialet. Vi föreslår emellertid en reglering i 23 kap. 21 § fjärde stycket RB enligt vilken kopior av sidomaterialet efter positivt åtalsbeslut och på begäran ska lämnas ut till den misstänkte eller försvararen, om inte förundersökningsledaren anser det vara olämpligt på grund av fara för missbruk i form av att handling med sekretessbelagd uppgift obehörigen lämnas vidare. Inte heller behöver kopior lämnas ut om det möter betydande hinder, t.ex. därför att sidomaterialet är mycket omfattande eller tekniskt svårt att mångfaldiga. Om kopior inte lämnas ut, får den misstänkte eller försvararen ta del av materialet vid besök hos förundersök- ningsmyndigheten. Någon ovillkorlig rätt till kopior av sidomate- rialet anser vi således inte bör finnas. Vi föreslår dessutom att det klargörs i lagstiftningen att den misstänktes och försvararens rätt till ett eget exemplar av för- undersökningsprotokollet är ovillkorlig i förhållande till sekretess som kan gälla för uppgifter i förundersökningsprotokollet. Vi föreslår vidare att det i 10 kap. 4 § OSL görs ett tillägg som uttryckligen anger att förbehåll enligt paragrafen ska kunna meddelas även vid utlämnande enligt RB. Ett förbehåll får in- skränka mottagarens möjligheter att förfoga över utlämnat material utöver vad som behövs för tillvaratagandet av partens intressen i ett mål eller ärende. Med tanke på tilltalades och andra parters rätt att själva föra sin talan och själva ta del av processmaterial får ett förbehåll vid utlämnande av material till en försvarare eller ett ombud inte innebära ett förbud att låta parten själv ta del av materialet. Däremot kan ett förbehåll innebära förbud för för- svararen eller ombudet att låta huvudmannen förfoga över eller själv hantera en kopia. Enligt vårt förslag ska förbehåll få med- delas om det behövs oavsett vad för slags handling det är som lämnas ut till part, ställföreträdare, ombud m.m. Det innebär bl.a. att inte bara sidomaterial och liknande utan också förundersök- ningsprotokoll och processmaterial i domstol, såsom t.ex. skriftlig bevisning eller åberopade upptagningar, kan lämnas ut med för- behåll när det bedöms vara nödvändigt för att skydda ett sekre- tessintresse. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Parternas tillgång till egna exemplar av handlingar i ett mål eller ärende är en central rättssäkerhetsfråga. Sådan tillgång är oftast nödvändig för att en part ska kunna förbereda och utföra sin talan på ett bra sätt. I allmänhet medför partens behov av kopior inget problem när det handlar om förfaranden enligt RB och material som är relevant såsom processmaterial. Partens tillgång till kopior kan emellertid komma i konflikt med angelägna sekretessintressen, efter- som tillgången till kopior kan i något avseende missbrukas av en part. Det kan t.ex. handla om mycket integritetskänsligt material som utgör bevisning i ett sexualbrottmål. Särskilt problematiskt uppfattas det att elektroniskt material är, eftersom det så lätt kan spridas till en i det närmaste obegränsad krets mottagare via t.ex. Internet. Men även känsliga uppgifter i pappersdokument och utskrivna fotografier kan lätt skannas in i dator och därefter spridas på Internet av en part som kanske är ute efter att smutskasta en motpart. Det kan också handla om material som inte är integritetskänsligt men mycket viktigt för ett annat enskilt sekretessintresse, t.ex. en företagshem- lighet, eller allmänt intresse, t.ex. en kvalificerad försvarshemlighet i ett spionerimål. Även om en part som sprider kopior inte är ute efter att skada ett sekretessintresse utan bara har ett i och för sig fullt legitimt önskemål om att kunna väcka opinion för sin sak bland allmänheten, så är det fråga om en användning av partsinsynsrätten för ett ovidkommande syfte i förhållande till insynsrättens egentliga syfte. Detta egentliga syfte är givetvis att tillgodose partens behov av att kunna ta till vara sina intressen i den aktuella processen, där tillgång till processmaterialet m.m. kan vara väldigt viktigt. Som framgått ovan finns emellertid en hel del oklarheter i fråga om främst vilken rätt till egna kopior som RB egentligen ger en misstänkt eller annan part såvitt avser olika slags handlingar samt vad som gäller i fråga om utlämnande av elektroniska kopior m.m. Frågorna är i hög grad komplexa och vi kan knappast lösa dem i detalj inom ramen för vårt uppdrag. Som påpekades i avsnitt 6.1 är vårt uppdrag inte heller utformat med krav på överväganden och förslag i alla dessa frågeställningar. Vi har inriktat förslagen i det följande på de frågeställningar som vi ansett mest angelägna och möjliga att behandla inom ramen för vårt uppdrag. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior 6.7.2Bör rätten till kopior förtydligas såvitt avser förundersökningsmaterial? Som vi anfört i avsnitt 6.2 är det vår uppfattning att gällande rätt innebär att den misstänktes och hans eller hennes försvarares rätt enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB att få en egen kopia av material från förundersökningen inte sträcker sig lika långt som rätten en- ligt 23 kap. 18 § RB att efter slutdelgivning ta del av allt material i förundersökningen. Det sagda innebär t.ex. att det enligt vår uppfattning inte finns någon ovillkorlig rätt till en egen kopia av sådant som finns i sido- materialet. Den ovillkorliga skyldighet en förundersökningsmyndig- het enligt RB har att lämna ut kopior till den misstänkte eller dennes försvarare inskränker sig i princip till utlämnande av förundersök- ningsprotokollet i enlighet med 23 kap. 21 § fjärde stycket RB. Som redovisats i avsnitt 6.2 är emellertid meningarna delade i denna fråga. Vi anser därför att det behövs en reglering i frågan och före- slår att det införs en sådan i 23 kap. RB. En sådan bör lämpligen tas in i 23 kap. 21 § fjärde stycket i anslutning till bestämmelsen om rätt att få en avskrift av förundersökningsprotokollet. Vi utesluter emellertid inte att eventuella författningsförslag från Förundersök- ningsutredningen rörande dokumentation och bevarande av en för- undersöknings sidomaterial kan leda till att en annan placering än i 23 kap. 21 § RB av vår föreslagna bestämmelse kan komma att fram- stå som mera lämplig. I sidomaterialet ingår i allmänhet uppgifter som även efter åtal omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL till skydd för enskilds intresse. Även annan sekretess för uppgifter kan förekomma. Ofta kan det vara i hög grad känsliga uppgifter. kan det förut- sättas att det mesta är helt ovidkommande för det väckta åtalet. Vi anser att den ordning som följer av gällande rätt, såsom vi tolkar denna, tillgodoser den misstänktes rättssäkerhetsintressen på ett rim- ligt sätt. Sekretessen för uppgifter i materialet bör alltså tillmätas betydelse för hur den misstänktes rätt till insyn i sidomaterialet ska tillgodoses. Den grundläggande minimirätten bör vara att den misstänkte och försvararen har möjlighet att gå igenom materialet vid besök hos polisen, eller någon annan förundersökningsmyndighet som förvarar sidomaterialet. (Här bort- ses alltså från att ett sekretessintresse av synnerlig vikt under vissa förutsättningar kan medföra att insynsrätten helt begränsas, se våra förslag i avsnitt 2.6). Någon ovillkorlig rätt till kopior av sidomate- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior rialet anser vi således inte bör införas i RB. Vi menar emellertid att i många fall bör i praktiken, på samma sätt som sker, kopior av sidomaterialet kunna lämnas ut till i vart fall offentliga försvarare utan att det innebär risker för missbruk eller annan obehörig sprid- ning. Detta bör enligt vår mening avspeglas i den föreslagna bestäm- melsen på så sätt att utgångspunkten bör vara att kopior ska lämnas ut om inte förundersökningsledaren i det enskilda fallet anser att det är olämpligt på grund av risken för att kopiorna missbrukas genom att de sprids eller lämnas vidare till skada för sekretessintresset. För- undersökningsledaren bör vid sin bedömning av hur sidomaterialet ska göras tillgängligt för en misstänkt eller en försvarare, utöver om- ständigheterna i det enskilda fallet, kunna göra mera allmänna lämp- lighets- och riskbedömningar utifrån t.ex. vad för slags material som sidomaterialet består av. kan sidomaterialet vara mycket omfattande (t.ex. i stora ekobrottsutredningar) eller bestå av material som av tekniska eller andra skäl inte är så enkelt att kopiera. Enligt vår uppfattning bör förundersökningsmyndighet inte vara skyldig att kopiera upp också sådant material om det möter betydande hinder i verksamheten. Vi föreslår att detta ska anges i bestämmelsen. När det handlar om material från förundersökningen som inte finns i sin primära form i det sammanställda förundersökningsproto- kollet i pappersform men som åberopas som bevisning till stöd för ett åtal – såsom ett inspelat förundersökningsförhör med ett barn – är det vår uppfattning att en tilltalad rätteligen till följd av 45 kap. 7 och 9 §§ RB, och eventuellt även enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB, har en rätt att få en kopia av inspelningen. Rättsläget är dock inte klart i denna fråga och i fråga om den praktiska hantering som vuxit fram kring denna typ av bevisning i vissa brottmål. Visserligen kan det i fråga om denna bevisning handla om mycket känsligt mate- rial från integritetssynpunkt. Vi anser dock att det inte kommit fram tillräckliga skäl att inom ramen för vårt uppdrag föreslå ändringar i 45 kap. 7 och 9 §§ RB i fråga viss slags bevisning. Möjligen kan arbete komma att leda fram till vissa klarlägganden i frågan när det handlar om inspelade förundersök- ningsförhör. Enligt vår uppfattning är den misstänktes och försvararens rätt till ett exemplar av förundersökningsprotokollet så viktig för möjlig- heten att förebereda och utföra sin talan på ett bra sätt i brottmåls- rättegången att tillgången till detta exemplar bör vara ovillkorlig i förhållande till eventuell sekretess för uppgifter i förundersöknings- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Det räcker således inte med en ovillkorlig rätt att bara ta del av protokollet menar vi. Även detta bör framgå av lagstiftningen. Vi återkommer i avsnitt 7.3 till den närmare lagtekniska lösningen i denna fråga. I avsnitt 6.7.4 nedan behandlar vi frågan om det finns andra sätt att motverka parters missbruk i form av obehörig sprid- ning av sekretesskyddat processmaterial m.m. 6.7.3Bör rätten till kopior förtydligas såvitt avser domstolshandlingar? Som konstaterats i avsnitt 6.3 saknas några allmänna bestämmelser i om domstolens skyldighet att förse part med kopior av hand- lingar som kommer in i eller upprättas i ett tvistemål eller ett brott- mål. Inte heller finns det för domstolsförfarandet någon motsvarighet till 23 kap. 21 § fjärde stycket RB som slår fast någon rätt för parter till kopior av väsentligt processmaterial i ett mål. Endast i fråga om vissa handlingar, stämningsansökan med bifogade handlingar m.m., finns sådana uttryckliga bestämmelser. Vi anser emellertid att det i vårt arbete inte har framkommit något starkt behov av att införa någon allmän skyldighet för domstolarna eller motsvarande partsrätt i fråga om kopior av handlingar i dom- stolsförfarandet utöver de som redan finns. Inte heller anser vi att det för domstolsförfarandets del finns behov av en motsvarighet till den bestämmelse som vi ovan föreslagit beträffande förundersök- ningens sidomaterial. Vi ser inte heller anledning att införa några bestämmelser som skulle slå fast att part inte skulle ha någon rätt till kopior av vissa sorters handlingar eller liknande. Frånsett dom- stolens ljud- och bildupptagningar av förhör i bevissyfte som vi behandlat i vårt första delbetänkande har vi alltså inte sett något nämnvärt behov av att reglera just frågan om kopior av domstols- handlingar. Det ingår inte heller i vårt uppdrag att mera ingående och generellt behandla formerna för hur parts rätt till insyn i dom- stolshandlingar ska realiseras i olika avseenden. Enligt vår uppfattning fångar JO:s ovan refererande uttalande i det s.k. buggningsärendet, JO 1995/96 s. 29, tämligen väl hur man sammanfattningsvis får se på rätten till kopior av domstolshand- lingar. Enligt JO kan man vid tolkningen av kollisionsbestämmel- sens hänvisning till partens insynsrätt enligt RB inte nöja sig med att se till balkens uttryckliga bestämmelser i ämnet. Det finns också utrymme för mera principiella resonemang om omfattningen av parts- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior insynen med utgångspunkt i de allmänna rättssäkerhetskrav som kom- mer till uttryck i bl.a. . En naturlig utgångs- punkt för sådana resonemang, menade JO, är att partens rätt att få del av alla de omständigheter som domstolen har att döma över inte är underkastade några begränsningar men att ställningstagandet till hur denna rätt ska förverkligas i det särskilda fallet kan grundas på mera allmänna överväganden. innebär detta att part ska ges tillgång till kopior av handlingar i ett mål eller ärende såsom i all- mänhet sker i praxis. Undantag kan emellertid tänkas i särskilda fall då starka sekretessintressen står på spel; fall som dock inte på ett heltäckande sätt kan pekas ut och regleras på förhand utan bör få fortsätta att vara en fråga för rättstillämpningen i det särskilda fallet. Som kommer att framgå i avsnitt 6.7.5 nedan är det dock vår upp- fattning att en särreglering i fråga om ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör i bevissyfte är motiverad. 6.7.4En möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter i handlingar med förbehåll Ändamålet med en parts rätt till insyn är, förenklat uttryckt, att till- godose partens behov av att kunna ta till vara sina intressen i pro- cessen. Med tanke på att insynen kan omfatta klart känsligt material utifrån något allmänt eller enskilt sekretessintresse anser vi att det är rimligt att kunna begränsa en misstänkts eller annan parts rätt att förfoga över sekretessbelagda uppgifter utöver vad som behövs för tillvaratagandet av partens behöriga intresse i ett tvistemål eller brott- mål eller annat ärende enligt RB. En sådan begränsning skulle kunna åstadkommas genom en möjlighet att meddela förbehåll för part eller ett ombud som tar sikte på ett förbud mot i första hand miss- bruk genom att sekretessbelagda uppgifter sprids men också mot annat uppgiftslämnande eller annan användning av uppgiften som går utöver vad som behövs i målet eller ärendet. I förarbetena till 14 kap. 5 § SekrL angavs att då gällande rätt – 39 § sekretesslag om allmänna handlingar och bestämmelser i förvaltningsprocesslagen samt dåvarande förvaltningslag rörande annat material än allmänna handlingar – innebar att förbehåll fick upp- ställas när handling eller annat primärmaterial lämnas till part eller uppgift ur materialet annars delges parten (prop. 1979/80:2 Del A s. 335). Motsvarande bestämmelse togs in i 14 kap. 10 § SekrL, som i relevanta delar är i princip likalydande med 10 kap. 4 § OSL, se Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior ovan avsnitt 6.4. I förarbetena framgår inte att någon saklig ändring i fråga om tillämpningsområdet för förbehåll jämfört med den äldre lagstiftningen i 39 § sekretesslag skulle ha varit avsedd. Som vi konstaterade redan i vårt första delbetänkande råder det enligt vår mening ingen tvekan om att avsikten med bestämmelsen i 39 § sekretesslag var att sekretessbelagda handlingar som utgjorde processmaterial i ett förfarande enligt RB skulle kunna lämnas ut till part eller partens ombud med förbehåll om t.ex. förbud mot obehörig spridning eller annat missbruk. Den möjligheten fram- stod tvärtom som ett för parten bättre alternativ än att förvägras ett eget exemplar och i stället få del av den sekretessbelagda handlingen på annat sätt, genom uppläsning vid förhandling eller genom annan handläggning, se avsnitt 6.4. Efter införandet av SekrL har emellertid ett annat synsätt gjort sig gällande. Enligt detta synsätt är det inte möjligt att uppställa förbehåll enligt 10 kap. 4 § OSL i fråga om sådana sekretessbelagda uppgifter som läggs till grund för avgörande av ett mål eller ärende och som en part enligt RB har rätt att få del av. Enligt synsättet kan OSL:s regelsystem, inbegripet bestämmelsen om förbehåll enligt 10 kap. 4 § OSL, över huvud taget inte åberopas mot en part i det hänseendet. Genom rättsfallet NJA 2002 s. 433, se avsnitt 6.5, har synsättet kommit att utgöra gällande rätt. I rättsfallet slog fast att den då gällande förbehållsbestämmelsen i 14 kap. 10 § SekrL bara kan tillämpas hos allmän domstol då det är fråga om ett utläm- nande enligt 2 kap. TF och de kompletterande bestämmelserna i . Eftersom RB saknar bestämmelser som tillåter inskränkningar i en parts rätt att förfoga över material i ett mål eller ärende, anförde vidare, kan ett utlämnande av sådant material inte ske med förbehåll av den typ som SekrL reglerar. Det kan nämnas att rättsfallet NJA 1996 s. 439 möjligen talar i en annan riktning. Där var det fråga om sekretessbelagda uppgifter i allmän handling som hovrätten hade beslutat skulle tillhandahållas målet enligt 38 kap. 8 § RB. En förutsättning för ett sådant beslut är att domstolen finner att handlingen kan antas ha betydelse som bevis. Enligt kommentaren till RB blir en sekretessbelagd handling som infordrats av domstolen processmaterial (Fitger, Rättegångs- balken, s. 38:18). Vissa uppgifter lämnades av både hovrätt och ut till ombudet för att kunna användas i målet med vissa förbehåll enligt 14 kap. 10 § SekrL. Som sagts framstår det emellertid som oklart vilket regelverk som tilläm- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior pade till stöd för utlämnandet. Om det ska vara konsekvent med NJA 2002 s. 433, bör det ha varit ett utlämnande enligt 2 kap. TF. Det får dock anses oklart hur egentligen har reso- nerat fall. Vi är hur som helst tveksamma till Högsta domstolens bedöm- ning i NJA 2002 s. 433 att bestämmelsen om förbehåll för part eller ombud m.m. bara är tillämplig hos allmän domstol då fråga är om utlämnande av allmän handling enligt 2 kap. och de kompletterande bestämmelserna i . OSL reglerar i princip allt utlämnande av sekretessbelagda upp- gifter, inte bara då det sker på begäran med åberopande av rätten att ta del av allmänna handlingar enligt 2 kap. TF. Det sagda gäller även bestämmelserna i 10 kap. OSL om sekretessbrytande bestämmelser m.m. Både första och andra stycket i 10 kap. 3 § OSL handlar om situationer då en part på grund av annan reglering än TF har rätt till insyn i ett mål eller ärende. Kollisionsregeln ger alltså i sig ingen sådan rätt utan den rätten ska föreligga enligt någon annan lagstift- ning eller rättsgrundsats m.m. än TF och OSL. I 10 kap. 4 § OSL anges att förbehåll kan lämnas när myndighet enligt kollisionsbestämmelsen lämnar sekretessbelagd uppgift till en- skild part. Enligt vår uppfattning innebär bestämmelsens hänvisning till 10 kap. 3 § OSL att uppgiften lämnas ut enligt den förfarande- reglering – t.ex. RB, förvaltningsprocesslagen eller förvaltnings- lagen – som är tillämplig i det aktuella målet eller ärendet samt att en prövning enligt den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 3 § första stycket första meningen OSL lett till bedömningen att sekretess inte utgör något hinder mot det. Vi ställer oss över huvud taget frågande till den tillämpning som förekommer av 10 kap. 3 § OSL i förfaranden enligt TF; något som vi kommer att beröra mer i avsnitt 7.4. Enligt vår uppfattning har det av allt att döma aldrig varit lag- stiftarens avsikt att en tillämpning av 10 kap. 4 § OSL skulle vara ute- sluten i den situationen att en uppgift lämnas ut enligt RB till en part som har insynsrätt i ett förfarande som regleras i balken. Förbehåll mot att använda eller sprida uppgifter på annat sätt än vad som behövs för att utföra talan i målet anser vi inte på något sätt påverkar partens rättssäkerhet negativt. Den rättssäkerhet som är i fråga handlar just om att tillgodose partens behov av insyn för att kunna ta till vara sin rätt i processen. Partens måhända fullt legi- tima önskemål om att t.ex. fritt kunna använda uppgifterna i målet Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior för att väcka opinion för sin sak bland allmänheten etc. är, som tidi- gare sagts, ovidkommande i sammanhanget. Vi menar således att det – i enlighet med den ordning som gällde generellt för förundersökningsmaterial och domstols- handlingar och som alltså enligt vår mening fortfarande borde anses gälla – ska vara möjligt att lämna ut en handling med förbehåll av- seende sekretessbelagda uppgifter i handlingen. På så sätt tillgodo- ses den misstänktes eller annan parts behov i förundersökningen eller i ett mål vid domstol samtidigt som också ett skydd för det aktuella sekretessintresset åstadkoms. Det exempel på förbehåll som hovrätten föreskrev i NJA 2002 s. 433, se avsnitt 6.5, ter sig som sakligt sett väl utformat för att dels tillgodose partens insynsbehov, dels det videofilmade barnets integritetsskydd. Videofilmerna lämna- des i det fallet ut till försvararen med föreskrift om att han inte fick lämna dem vidare, att ingen annan än han själv och den tilltalade fick ta del av uppspelning av banden samt att, när dom eller slutligt beslut i målet vunnit laga kraft, banden skulle återlämnas till hov- rätten. Enligt vår uppfattning bör en allmän bestämmelse om möjlighet till förbehåll avseende sekretessbelagda uppgifter lämpligen införas i OSL. Vi föreslår därför en ändring i 10 kap. 4 § OSL som innebär att det klart uttrycks att förbehåll som avses enligt paragrafen ska kunna meddelas även i förfaranden enligt RB. Förbehåll ska enligt vår mening kunna få avse alla slags hand- lingar; dels både förundersökningsprotokoll och sidomaterial i en förundersökning, dels både processmaterial och övriga handlingar i ett mål eller ärende vid domstol. Det är emellertid ganska självklart att förbehåll vad gäller processmaterial inte kommer ställas upp mer än ganska sällan och bara när det verkligen bedöms föreligga ett behov av det på grund av materialets särskilda känslighet eller andra omständigheter i det särskilda fallet. Ett exempel på när förbehåll kan vara lämpligt för uppgifter i ett förundersökningsprotokoll kan vara när detta innehåller mycket integritetskänsliga bilder på avlidna personer eller personer med allvarliga synliga skador som ingår i ett förundersökningsprotokoll och som vi skrivit om i vårt andra del- betänkande Insyn och integritet i brottsbekämpningen – några frågor (SOU 2009:72). Ett annat exempel som berörts ovan kan vara hand- lingar med företagshemligheter eller handlingar med uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. Även elektroniska upptagningar av olika slag anser vi lämpar sig att lämna ut med förbehåll i den mån de alls lämnas ut i elektroniska kopior. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior En fråga som därvid kan uppkomma för det fall det ur en för- undersöknings sidomaterial till en offentlig försvarare exempelvis läm- nas ut kopia av en upptagning från en hemlig teleavlyssning är hur det förhåller sig till det krav som finns på att sådana upptagningar ska förstöras när brottmålet slutligt avgjorts, se 27 kap. 24 § RB. Vi menar emellertid att ett sådant gallringskrav inte utgör något absolut rättsligt hinder mot att en kopia lämnas ut med eller utan förbehåll.