sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — Tillsynsmyndigheterna bör dessutom ha befogenhet att begära in relevant information från naturgasföretagen samt att göra lämpliga och tillräckliga undersökningar liksom att lösa tvister. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas I punkt 35 konstateras att investeringar i ny och viktig infra- struktur kraftigt bör prioriteras. I samband med undantag för ny infrastruktur bör marknadens intresse prövas. Om ett infrastruk- turprojekt sträcker sig över mer än en medlemsstats territorium bör byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter () i sista hand behandla ansökan om undantag. Syftet är att bättre beakta de gränsöverskridande effekterna. Undantag som beviljas i enlighet med det tidigare gasmarknadsdirektivet 2003/55/EG fort- sätter att gälla fram till det planerade slutdatum som fastställs i beslutet om beviljande av undantag. Det konstateras att den inre marknaden för naturgas har vissa brister när det gäller likviditet och transparens. Förtroendet för marknaden, dess likviditet och antalet marknadsaktörer måste därför öka. Punkt 36 lyfter således fram vikten av att tillsynsmyn- digheterna för energisektorn och finansmarknaden samarbetar för att ge varandra överblick av berörda marknader. Balansen mellan tillgång och efterfrågan på gas i varje medlems- stat bör bevakas för att säkra försörjningstryggheten (punkten 39– 42). Övervakningen bör göras i tillräckligt god tid så att åtgärder hinner vidtas innan försörjningstryggheten hotas. Gashandelsföre- tag bör även fortsättningsvis kunna använda långsiktiga avtal i syfte att säkra balansen mellan tillgång och efterfrågan. Medlemsstaterna bör uppmuntra utvecklingen av avbrytbara leveransavtal. Av punkten 41 framgår i likhet med punkt 26 att medlemsstaterna bör se till biogas och gas från biomassa kan få icke-diskriminerande tillträde till naturgassystemet. Förutsättningen är dock att detta är tekniskt möjligt och säkert. Allmännyttiga tjänster och konsumentfrågor behandlas i punk- terna 43–54. Inledningsvis framgår av punkt 43 att medlemssta- terna regelbundet bör underrätta kommissionen om åtgärder som vidtas för att uppnå målet med det nya gasmarknadsdirektivet. Syftet är att säkerställa att de allmännyttiga tjänsterna håller en hög kvalitet i medlemsstaterna. Kunderna bör informeras om sin rätt att få tillgång till gasförsörjning av en bestämd kvalitet och till rimliga priser. Det är viktigt att medlemsstaterna kan tolka kraven på allmän- nyttiga tjänster utifrån ett nationellt perspektiv i syfte att beakta nationella omständigheter. Om de åtgärder som vidtas för att uppfylla kraven på allmännyttiga tjänster kan definieras som statligt stöd, är medlemsstaterna skyldiga att informera kommissionen om detta. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas I punkt 47 betonas vikten av att konsumenter har tillgång till objektiva och transparenta förbrukningsuppgifter, priser och service- kostnader. Av punkten framgår också att förskottsbetalningar bör återspegla den sannolika naturgasförbrukningen samt att de olika betalningssystemen bör vara icke-diskriminerande. Konsumenternas intresse bör enligt punkt 48 stå i centrum för det nya gasmarknadsdirektivet då befintliga konsumenträttigheter behöver stärkas och tryggas. Konsumenterna bör få tydlig och begriplig information om sina rättigheter inom energisektorn genom utformandet av en lättillgänglig och användarvänlig kontrollista. Berörda medlemsstater bör utarbeta nationella handlingsplaner för att åtgärda energifattigdom, vilket har kommit att bli ett växande problem inom gemenskapen. Direktivet bör ligga till grund för en nationell politik till förmån för utsatta kunder. Medlemsstaterna bör dessutom införa snabba och effektiva för- faranden för behandling av klagomål. System med smarta mätare bör enligt punkt 52 införas baserat på en ekonomisk bedömning. Medlemsstaterna har enligt punkten möjlighet att väga kostnaden mot tänkbar nytta. Punkterna 53–54 understryker behovet av marknadsbaserade lösningar och funge- rande konkurrens till fördel för konsumenterna. Regionalt samarbete, integration och harmonisering behandlas i punkterna 55–64. Inledningsvis tydliggörs i punkt 55 värdet av regionalt och solidariskt samarbete i syfte att bidra till en ökad försörjningstrygghet. Om medlemsstaterna så önskar kan detta samarbeta grundas på marknadsbaserade mekanismer. Integratio- nen av de inhemska marknaderna måste främjas genom samarbete mellan systemoperatörer på gemenskapsnivå och regional nivå. Ett viktigt mål är att utveckla den inre marknaden för naturgas. Till- synsmyndigheterna har i detta avseende en viktig roll, bl.a. genom att tillhandahålla kommissionen information om de olika markna- derna. I de fall priserna utgör ett hinder för konkurrensen och en väl fungerande marknad, bör de nationella tillsynsmyndigheterna informera konkurrensmyndigheterna och kommissionen. Kommissionen kan anta riktlinjer i syfte att uppnå den harmo- niseringsgrad mellan medlemsstaterna som krävs. Riktlinjerna utgör bindande åtgärder. Medlemsstaterna uppmuntras att för egen del och i gemenskapens intresse åskådliggöra hur man införlivat gasmarknadsdirektivet i nationell rätt. Detta kan med fördel göras i tabellform. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Ingressen avslutas med punkterna 65–66 som behandlar övriga frågor. Punkt 65 berör de omfattande ändringarna av det tidigare gasmarknadsdirektivet 2003/55/EG. I punkt 66 konstateras att det nya gasmarknadsdirektivets bestämmelser överensstämmer med EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. 8.3Kapitel I – Syfte, tillämpning och definitioner Kapitel I behandlar syfte, tillämpningsområde och definitioner, och omfattar artiklarna 1 och 2. 8.3.1Artikel 1 – Syfte och tillämpningsområde Artikel 1 fastställer direktivets syfte och tillämpningsområde. Det framgår att direktivet fastställer gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Vidare framgår att direktivet innehåller regler för naturgassektorns organisation och funktion, öppet tillträde till marknaden, kriterier och förfaranden som ska tillämpas vid beviljande av tillstånd för överföring, distri- bution, leverans och lagring av naturgas och för driften av system. Det framgår även att de bestämmelser som fastställs i direktivet för naturgas, inbegripet kondenserad naturgas (LNG), på ett icke- diskriminerande sätt ska gälla biogas och gas från biomassa eller andra typer av gas om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom naturgassystemet. 8.3.2Artikel 2 – Definitioner Artikel 2 innehåller 36 definitioner. Nya i förhållande till direktiv /55/EG är punkterna 34–36. Några punkter har omformule- rats men inte förändrats i sak. I punkt 3 har ett tillägg gjorts gällande vad som avses med överföring: transport vars avsikt är tillhandahållande till kunder. Vidare har i punkten även undan- tagits den del av högtrycksrörledningarna som huvudsakligen används för lokal distribution av naturgas. I punkt 7 har ordet leverans fått tillägget eller handel. I punkt 8 har ordet leveransföretag ersatts med orden gashan- delsföretag eller gashandlare. I punkt 14 har i definitionen av stödtjänster injektion av inerta gaser tillkommit. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas I punkt 20 har vad gäller definitionen av vertikalt integrerade företag i stället för den tidigare hänvisningen till rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer angetts ett naturgasföretag eller en grupp av naturgasföretag där samma person(er) direkt eller indirekt har rätt att utöva kontroll. Naturgaslagen innehåller sju definitioner. Genomförandet av direktivet och de ändringar av naturgaslagen som kommer att vara nödvändiga med anledning av detta medför att definitionerna behöver ses över. De nya definitionerna bör överföras till svensk rätt i den mån de inte redan finns upptagna. Utredningen kommer endast att lämna förslag som innebär att dagens terminologi i naturgaslagen förändras i de fall utredningen föreslår lagändringar till följd av direktivets implementering i svensk rätt. Utredningen anser dock att det vore önskvärt att den svenska naturgaslagens terminologi anpassades till direktivets och även ses över i övrigt. 8.4Kapitel II – Allmänna regler för organisation av sektorn Kapitlet innehåller allmänna regler för organisation av sektorn och omfattar artiklarna 3–8. Det tredje gasmarknadsdirektivet syftar bl.a. till att stärka naturgaskonsumenternas rättigheter på marknaden. Det framgår genom att artikel 3 i gasmarknadsdirektivet och bilaga I till direkti- vet har reviderats i denna riktning. I och med ändringarna i direkti- vet kommer även naturgasleverantörernas verksamhet att regleras i viss mån. Då Energimarknadsinspektionen är ansvarig tillsynsmyn- dighet för efterlevnaden av naturgaslagen kommer naturgasleve- rantörerna att stå under inspektionens tillsyn i vissa avseenden. De sanktionsmöjligheter som finns gentemot naturgasnätföre- tagen kan användas även mot naturgasleverantörerna då det anses nödvändigt. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Reglerna om konsumentskydd återfinns explicit i artikel 3 samt i bilaga I till direktiv /73/EG. Artikel 3 innehåller regler om skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och om skyd- det för kunderna. Det som anges här gäller alla kunder utom när det uttryckligen framgår av direktivet att regeln syftar till skydd av konsumenten. Artikeln innehåller 12 punkter mot 6 punkter i det tidigare gasmarknadsdirektivet 2003/55/EG. Punkterna 2 och 3 har omformulerats något. I punkten två har begreppet energi från förnybara energikällor tillkommit. Ordet öppna har här liksom i flera andra artiklar i direktivet bytts ut mot transparenta. Punkten 3 är något omformulerad och tydligare i ambitionen att skydda kunderna. Bland annat stadgas att [v]arje medlemsstat ska definiera begreppet utsatta kunder, varvid det kan hänvisas till energifattigdom och bl.a. förbud mot avstängning av dessa kunder från leverans av gas i kritiska situationer. Punkten 4 är ny och handlar om att medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att se till att alla kan få energi i viss utsträck- ning. Som lämpliga åtgärder anges nationella energihandlingsplaner och förmåner inom de sociala trygghetssystemen eller att stödja energieffektivitetsförbättringar. Punkten 5 är ny och behandlar rätten att få sin naturgasförsörj- ning tryggad av en gashandlare, under förutsättning att denne samtycker, oberoende av vilken medlemsstat gashandlaren är regi- strerad i. Punkten 6 fastslår att om en kund, under iakttagande av de avtalsenliga villkoren önskar byta gashandlare, den eller de berörda operatörerna genomför detta byte samt rätten att erhålla samtliga relevanta förbrukningsuppgifter. För konsumenter finns också detta reglerat i bilaga I till direktivet under rubriken . Punkten 7 är oförändrad och motsva- ras av punkten 4 i det tidigare direktivet. I punkten 8 åläggs medlemsstaterna att främja energieffektivi- teten genom att starkt rekommendera att naturgasföretagen opti- merar gasförbrukningen. Detta kan till exempel ske genom att de tillhandahåller energiförvaltning, utvecklar prissättningssystem som gynnar energieffektivisering eller genom att införa system med smarta mätare eller intelligenta nät, om det är lämpligt. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Vidare har punkten 9 tillkommit med skyldighet för medlems- staterna att se till att det inrättas gemensamma kontaktpunkter där konsumenterna kan få tillgång till all nödvändig information om sina rättigheter, gällande lagstiftning och möjligheter till tvistlös- ning i händelse av en tvist. Dessa kontaktpunkter kan vara en del av allmänna konsumentupplysningsställen. Punkten stadgar också att medlemsstaterna ska se till att det finns en oberoende mekanism, till exempel i form av en energiombudsman eller ett konsument- organ, för effektiv behandling av klagomål och tvistlösning utanför domstol. Detta krav återkommer också i bilaga I. Punkterna 10 och 11 motsvarar punkterna 5 och 6 i det tidigare direktivet och är oförändrade. Slutligen så riktar sig punkten 12 till kommissionen som, efter samråd med berörda intressenter, ska fastställa en tydlig och kort- fattad kontrollista för energianvändare med praktiska upplysningar om energianvändarnas rättigheter. Huvudparten av bestämmelserna i artikel tre är redan genomförda i . Den nya punkten 5 handlar om rätten till ett leveransavtal och detta uppfyller med bestämmelserna om anvisningsleve- rantör. Sista delen av punkten handlar om att det inte får finnas diskriminerande hinder för leverantörer från andra medlemsstater att sälja gas till gaskunder i . För att få sälja gas i krävs att företaget har etablerat en filial i landet och att det är registrerat hos . Dessutom ska företaget uppfylla samma regler som de svenska leverantörerna. kan en kund byta naturgasleverantör per den första i och vid flytt. Direktivet ställer krav på att ett byte ska kunna ske oavsett när kunden begär bytet. Dock ska de avtalsenliga villkoren vara uppfyllda för att byte ska kunna ske. Naturgasföretagen får inte ta ut särskilda avgifter för byte än de som företagen vill styra mot eller ha diskriminerande avgifter mellan olika kunder, t.ex. mellan företags- kunder och konsumenter, eller mellan tillsvidarekunder och fast- priskunder. Aktörerna torde klara av att genomföra ett byte och ändå hinna kvalitetssäkra mätvärdena. Det kan även vara posi- SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas tivt att få ett mer utjämnat flöde av leverantörsbyten under en månad. Dock kan rätten att ångra sitt val av naturgasleverantör i enlig- het med distans- och hemförsäljningslagens (2005:59), DHL, bestämmelser som ger konsumenter rätt att ångra sitt val av natur- gasleverantör medföra problem. Även ett avtal om leverans av naturgas kan, i den mån det nu förekommer i , ingås på ett sådant sätt att blir tillämpliga. har skrivit till regeringen med förslag om att även gatuförsäljning (s.k. canvasförsäljning) ska omfattas av . Rätten till ångerveckor finns när byte endast tillåts den första . Om en konsument begär byte måste anmälan ske minst en månad före dagen för leve- rantörsbytet. Det torde dock inte vara så många konsumenter som nyttjar sina ångerveckor att hanteringen kan förväntas innebära några större problem för bytesprocessen. Skulle detta förhållande förändras får regleringen ses över. Det är själva bytesprocessen som avses i kravet på byte . Uppsägningstiden kan variera mellan olika avtalstyper och olika företag. Uppsägningstiden ska beaktas vid byte av naturgas- leverantör eller avtalstyp. Vill konsumenten avbryta ett avtal kan denne blir skyldig att ersätta den frånträdande leverantö- ren för detta. Sammanfattningsvis motsvarar det svenska regelverket inte bestämmelserna om leverantörsbyten , varför det svenska regelverket måste ändras i denna del. I direkt anslutning till en sådan bestämmelse bör också reglering av slutfakturering efter byte av naturgasleverantör i enlighet med bilaga I punkten 1 j) införas. Direktivet anger att varje medlemsstat ska ta fram en definition av utsatta kunder samt att de kan hänvisa till energifattigdom i den definitionen. Dessa kunder ska skyddas från avstängning i kritiska situationer. Slutförbrukare i avlägsna områden ska skyddas. EU har konstaterat att trots att det antagligen är mycket få som kommer att omfattas av definitionen i de flesta medlemsländerna är det nödvändigt att ta fram en definition av utsatta kunder.1 1 Commission Staff Working Paper, Interpretative Note on Directive 2009/72/EC Concerning Common Rules for the Internal Market in Electricity and Directive 2009/73/EC Concerning Common Rules for the Internal – Market in Natural Gas – Retail Markets. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas ERGEG2 publicerade en rapport, Status review of the definitions of vulnerable customer, default supplier and supplier of last resort.3 I rapporten presenterade de bl.a. status i medlemsländernas användande av begreppet utsatta kunder och hur skyddet av dessa såg ut. Det konstaterades att det inte finns någon enhetlig definition inom EU av begreppet. Studien omfat- tade 25 medlemsländer samt och . Det konstatera- des att endast åtta av dessa 27 länder använder begreppet utsatta kunder. De allra flesta länderna har dock något slags skydd för ekonomiskt svaga konsumenter, men hur det ser ut varierar mellan de olika länderna. Flertalet länder har dock, liksom , sin skyddslagstiftning i annan lagstiftning än naturgaslagen, dvs. ett generellt skydd. I några länder är priset på naturgas fortfarande reglerat. Naturgaslagen innehåller skyddsregler som tar hand om de situationer då en konsument hotas av avstängning av naturgas. Enligt naturgaslagens bestämmelser tar de sociala myndigheterna över ansvaret och tillämpar det sociala skyddsnätet på ändamåls- enligt sätt. Det finns inte heller något krav på medlemsländerna att införliva skyddslagstiftning i naturgaslagen om skyddet är ordnat på annat sätt. Äldre och handikappade kan vara särskilt drabbade, men ålder eller handikapp i sig utgör inte grund för att räknas till gruppen utsatta kunder. Enligt senaste undersökning av levnadsförhållanden () finns ca 665 000 svenskar som har svårt att klara sina löpande utgifter för mat, hyra och annat nödvändigt. Kan man inte klara sin försörjning kan man under vissa förutsättningar vara berättigad till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Utredningen avser således inte att föreslå någon annan skydds- lagstiftning än den som redan finns genom socialtjänstlagen. En definition av utsatta kunder bör dock tas in i naturgaslagen. Det torde vara lämpligt att definitionen av utsatta kunder är samordnad med socialtjänstlagens regler om bistånd. Det ska, enligt punkten 9, finnas gemensamma kontaktpunkter för konsumenterna där de ska kunna få tillgång till all nödvändig information om sina rättigheter, gällande lagstiftning och möjlig- heter till tvistlösning i händelse av tvist. I finns det i många kommuner kommunala konsumentvägledare som lämnar informa- tion och råd bland annat i el- och gashandelsfrågor. 2European for Electricity and Gas. 3Ref: E09-CEM-26-04, 16 2009. SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas inte i alla kommuner och det kan vara svårt att säkerställa att de har den kompetens inom området som kan krävas av en kontaktpunkt. fungerar Konsumenternas elrådgivningsbyrå närmast som en kontaktpunkt i dessa frågor. De besitter en vid kompetens och erfarenhet och har upparbetat en webbaserad information liksom telefonrådgivning för konsumenter i dessa frågor. Byrån är en ekonomisk förening som finansieras av elbranschen. Majoriteten i styrelsen utgörs av representanter från myndigheterna Konsu- mentverket, och . Utredningen menar att det mest effektiva och mest lämpliga torde vara att ge Konsumenternas elrådgivningsbyrå rollen som kontakt- punkt för elfrågor. Utredningen anser också att det är lämpligt om byrån även kunde ha rollen som kontaktpunkt för naturgasfrågor. Då tillskapas en samlad informationspunkt för stora delar av ener- gimarknaden och konsumenten får lättare att hitta informationen. I bilaga I föreskrivs att konsumenter ska ha rätt till tvistlösning utanför domstol. Artikel 3.9 tycks föreskriva rätten till tvistlösning utanför domstol för samtliga kunder. Det måste dock tolkas som att andra kunder än fysiska personer får lösa sina tvister i enlighet med avtalet eller vid domstol. 8.4.2Artikel 4 – Tillståndsförfarande Artikel 4 innehåller bestämmelser om tillståndsförfarande och är oförändrad jämfört med det tidigare direktivet. I första punkten anges att medlemsstaterna, eller den behöriga myndighet som utses ska följa punkterna 2–4 när tillstånd krävs för uppförande eller drift av naturgasanläggning (t.ex. licens, tillåtelse, koncession, samtycke eller godkännande). Den andra punkten anger att medlemsstater som har ett till- ståndssystem ska fastställa de objektiva och icke-diskriminerande kriterier som ska uppfyllas av företag som ansöker om tillstånd för att bygga och/eller driva naturgasanläggningar eller som ansöker om tillstånd att leverera naturgas. De icke-diskriminerande kriteri- erna och förfarandena för att bevilja tillstånd ska offentliggöras. I den tredje punkten anges att skälen för avslag på ansökan om tillstånd ska vara objektiva och icke-diskriminerande och att de ska meddelas den sökande. Skälen för sådant avslag ska meddelas kommissionen för kännedom. Medlemsstaterna ska införa ett förfarande som ger den sökande möjlighet att överklaga ett avslag. Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas Den fjärde punkten anger att medlemsstaterna får avslå en ansökan om ytterligare tillstånd att bygga och driva rörlednings- system för distribution inom något visst område. En ansökan får avslås för att kunna utveckla områden som har börjat bli försörjda och för en effektiv drift i allmänhet utan att det påverkar tillämpningen av artikel 38 som handlar om direktledningar. Artikeln är oförändrad jämförd med det tidigare direktivet. Arti- kelns bestämmelser hade motsvarande bestämmelser i den då gällande naturgaslagen (2000:599). Dessa bestämmelser återfinns i den nu gällande naturgaslagen (2005:403). Artikeln kräver därför ingen åtgärd. 8.4.3Artikel 5 – Övervakning av försörjningstryggheten Artikel 5 behandlar övervakning av försörjningstryggheten och är oförändrad jämfört med det tidigare direktivet. Artikeln föreskriver en skyldighet för medlemsstaterna att se till att frågor som rör försörjningstrygghet övervakas. Vid behov får medlemsstaterna överlåta denna uppgift till de tillsynsmyndigheter som avses i arti- kel 39.1. Framförallt är det balansen mellan tillgång och efterfrågan på den inhemska marknaden, förväntad framtida efterfrågan, ytter- ligare kapacitet som planeras eller håller på att anläggas, samt nätens kvalitet och underhållsnivå samt åtgärder för att täcka efterfrågetoppar och hantera brister i leverans från en eller flera gashandlares sida som avses. De behöriga myndigheterna ska offentliggöra en rapport i vilken resultatet av övervakningen av dessa frågor och de åtgärder som vidtagits eller planerats ska anges. Rapporten ska därefter genast överlämnas till kommissionen. Det övergripande ansvaret för försörjningstrygghetsfrågor ligger i hos . Enligt 1 § förordningen (2007:1153) med instruktion för ska myndigheten verka för att trygga tillgången på SOU 2010:30 Direktiv /73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas el och annan energi, samt verka för en effektiv och hållbar energi- användning. Enligt 4 § i instruktionen ska vara tillsynsmyndighet för naturgasförsörjning enligt 8 a kap. naturgas- lagen (2005:403). Den tillsynsmyndighet som avses i direktivets artikel 39.1 är . Genom artikel 39.1 kan annan myndighet hantera vissa uppgifter, medan den nationella tillsynsmyndigheten utgör den nationella kontaktpunkten för kommissionen och . Den nuvarande ordningen torde därmed kunna vara oförändrad eftersom ansvaret kan ligga på medlemsstaten snarare än på en myndighet. 8.4.4Artikel 6 – Regional solidaritet Artikel 6 är helt ny och handlar om regional solidaritet. I punkten 1 stadgas att medlemsstaterna, för att säkerställa försörjningstryggheten på den inre marknaden för naturgas, ska samarbeta i syfte att främja regional och bilateral solidaritet. I punkten 2 anges att detta samarbete ska omfatta situationer som leder till, eller som på kort sikt troligen kommer att leda till, allvarliga avbrott i leveranserna som påverkar en medlemsstat.