sou · GXB344 · 2010-01-01 00:00:00 — För registerkontroll enligt nyssnämnda lagar har i förordning närmare angivits vilken brottslighet kontrollen ska avse och den enskilde har rätt att få ett begränsat utdrag ur registret för dessa kontroller (se 9 § andra stycket 2–4 lagen om belastningsregister, 22 och 22 a §§ förordningen [1999:1134] om belastningsregister, 3 kap. 1 § förordningen [2005:411] om försäkringsförmedling och 8 a § lagen om misstankeregister och 8 a § förordningen [1999:1135] om misstankeregister). Det författningsstöd som ovannämnda författningar ger gäller endast sådana begränsade utdrag. Att begära att den enskilde ska förete ett fullständigt utdrag ur belastnings- eller misstankeregistret är således förbjudet enligt bestämmelsen. I lagarna om registerkontroll av personal på skolområdet respektive vid hem för vård och boende som tar emot barn framgår dels vilka personalkategorier som omfattas av registerkontrollen, dels att kontrollen gäller endast den som erbjuds anställning, eller tilldelas eller erbjuds arbete, uppdrag eller praktiktjänstgöring. Innebörden av bestämmelsen är att det i dessa verksamheter inte heller är tillåtet att begära att någon annan, än den som ska förete ett registerutdrag enligt dessa lagar, ska visa upp ett sådant utdrag. Det föreslagna förbudet innebär att det inte är tillåtet för ett bemanningsföretag som avser att hyra ut personal till verksamheter med föreskriven registerkontroll att begära in registerutdrag när bemanningsföretaget anställer personal. Författningsstöd för en begäran om registerutdrag som krävs enligt den föreslagna bestäm- melsen har arbetsgivare som ålagts eller medgetts sådan kontroll i författning. På t.ex. skolområdet innebär det att kontrollen ska ske hos huvudmannen för skolverksamheten och då i samband med att arbetsgivaren tar emot den person som bemanningsföretaget avser hyra ut. Enligt lagen om belastningsregister och lagen om misstanke- register jämte anslutande förordningar har vissa arbetsgivare möjlighet att själva inhämta uppgifter från registret avseende den som arbets- givaren avser att anställa eller anlita. Författningsstöd för en begäran får anses föreligga också i den situationen att en arbetsgivare som medgivits möjlighet att själv hämta ut uppgifter ur registret i stället vänder sig till den enskilde och begär att denne uppvisar ett register- utdrag. En förutsättning härför är dock att arbetsgivarens möjlighet att själv få uppgifter från aktuellt register inte har begränsats i förhållande till de uppgifter som kan framgå av ett utdrag som den enskilde själv hämtar in. Andra stycket innehåller ett förbud för arbetsgivare att utan författningsstöd begära att t.ex. en arbetssökande ska visa upp ett utdrag innehållande vissa uppgifter från de register som förs hos enligt lagen (2003:763) om behandling av personuppgifter inom socialförsäkringens administration. Förbudet avser utdrag med uppgifter för vilka sekretess gäller gentemot arbets- givaren. Vad som avses är t.ex. utdrag varav uppgifter om sjukfall framgår. Sådana uppgifter kan en presumtiv arbetsgivare som regel inte få del av på grund av sekretessbestämmelserna i 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100). I 7–12 §§ behandlas regleringen om medicinska undersökningar. Denna reglering, som på den offentliga sektorn ersätter 30 § , har behandlats i avsnitt 12. Avseende fullmaktsanställda gäller regleringen i lagen (1994:261) om fullmaktsanställning i egenskap av specialreglering i stället för regleringen i förevarande lag. 7 § Med medicinsk undersökning förstås i denna lag hälsounder- sökning och alkohol-, narkotika- eller annat drogtest. Som en medicinsk undersökning anses dock inte alkoholtest som sker med användande av alkolås i fordon. Paragrafen anger vad som i den föreslagna lagen avses med medicinska undersökningar. Den har behandlats utförligt i avsnitt 12.6. För sådana kontrollåtgärder som inte är medicinska under- sökningar kan bestämmelsen i 13 § i stället bli tillämplig. Av bestämmelsens första stycke framgår att utöver hälso- undersökningar avses med medicinska undersökningar även drog- test såsom alkohol- narkotika- och annat drogtest. Vad som utgör narkotika framgår av narkotikalagstiftningen. Med uttrycket annat drogtest avses test för dels dopningsmedel enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, dels droger som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Muntliga frågor om hälsa och hälsotillstånd eller droganvändning från en arbetsgivare omfattas inte av definitionen av medicinska undersökningar. Utanför tillämpningsområdet faller vidare s.k. hälso- deklarationer som t.ex. en arbetstagare ombeds lämna till en arbetsgivare eller en arbetssökande ombeds lämna till en presumtiv arbetsgivare utan att någon kroppsundersökning eller annan kontakt med hälso- och sjukvården äger rum. Med medicinsk undersökning avses inte heller fysiska test såsom t.ex. konditionstest och mätning av muskelstyrka i den mån de inte ingår som ett led i en hälso- undersökning som utförs av hälso- och sjukvårdspersonal. Psyko- logiska undersökningar anses inte heller innefattas i vad som i lagen förstås med medicinsk undersökning. Genom bestämmelsen i andra stycket undantas alkoholtest med användande av alkolås i fordon från bestämmelsen om medicinska undersökningar. Andra alkoholtest som sker med användande av alkolås såsom t.ex. användande av alkoskåp för att få tillgång till bilnycklar eller användandet av passergrind med alkolåsmodul anses dock som en medicinsk undersökning på vilken regleringen ska vara tillämplig under förutsättning att alkoholtestet är hänförligt till en särskild person. Om ett alkoholtest som genomförs med användande av alkolås eller motsvarande anordning innebär att arbetsgivare behandlar personuppgifter enligt personuppgiftslagen blir bestämmelserna i den lagen och bestämmelsen i 5 § tillämplig på kontrollåtgärden. 8 § En arbetsgivare får begära att en arbetstagare ska genomgå en medicinsk undersökning eller delge arbetsgivaren resultatet av en medicinsk undersökning bara om åtgärden sker för ett berättigat ändamål och framstår som ett godtagbart ingrepp i arbetstagarens personliga integritet i förhållande till det ändamål som motiverat åtgärden. I paragrafen anges den avvägning som ska ske för att en medicinsk undersökning ska vara tillåten som kontrollåtgärd. Där framgår att ändamåls-, proportionalitets- och behovsprinciperna gäller. Para- grafen har behandlats i avsnitt 12.7 och 12.8. Syftet med bestämmelsen är att den bara ska tillämpas på sådana undersökningar som innebär en kontrollåtgärd från arbetsgivarens sida som omfattas av regleringen. Det ska alltså vara fråga om medicinska undersökningar som har till syfte att ge arbetsgivaren information som kan hänföras till en enskild individ som tillhör lagens personkrets. Medicinska undersökningar som arbetsgivaren erbjuder genom företagshälsovården eller annan institution men där någon återrapportering på individnivå till arbetsgivaren inte sker faller således utanför regleringen. Även den situationen att en arbetstagare frivilligt genomgår en undersökning och därefter beslutar att visa arbetsgivaren ett intyg över undersöknings- resultatet faller utanför regleringen. Av paragrafen framgår att den ska tillämpas inte bara när en arbetsgivare begär att en arbetstagare ska genomgå en medicinsk undersökning utan även när arbetsgivaren begär att en arbetstagare ska delge honom resultatet av en sådan undersökning, t.ex. genom att lämna över eller visa upp ett läkarintyg. För att en arbetsgivare ska få begära en medicinsk undersökning måste den ske för ett berättigat ändamål. Vilka ändamål som ska anses som berättigade anges i 9 §. Utöver de där angivna ändamålen kan genom centrala kollektivavtal bestämmas även om annat berättigat ändamål, se 11 §. Som en ytterligare förutsättning för en begäran om en medi- cinsk undersökning uppställs i bestämmelsen ett krav på att under- sökningen måste framstå som ett godtagbart ingrepp i den berördes personliga integritet. Frågan om huruvida åtgärden framstår som ett godtagbart ingrepp får bedömas efter en sammanvägning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Härvid bör beaktas t.ex. hur ingripande den medicinska undersökningen är, omständig- heterna kring undersökningens genomförande och om ändamålet eller syftet med undersökningen kan uppnås på ett för arbets- tagaren mindre ingripande sätt. Vidare bör beaktas med vilken grad av säkerhet resultatet av den medicinska undersökningen återger korrekta förhållanden och hur de uppgifter som en undersökning genererar skyddas mot obehörig åtkomst. I 10 § anges dessutom två särskilda förutsättningar för att en medicinsk undersökning ska framstå som ett godtagbart ingrepp. Om genomförandet av en medicinsk undersökning sker i strid med vad som där sägs kan kriteriet godtagbart ingrepp inte anses uppfyllt. Regleringen omfattar en medicinsk undersökning som anordnas på initiativ av arbetsgivaren oavsett om arbetstagaren lämnat sitt samtycke eller ej till undersökningen. En arbetstagare kan alltså inte samtycka till t.ex. att en medicinsk undersökning sker för andra ändamål än de som framgår av 9 eller 11 § eller att ett narkotikatest inte analyseras av ett ackrediterat laboratorium (se 10 §). Till skillnad från vad som gällt enligt 30 § faller således även medicinska undersökningar som anordnas i samförstånd med arbetstagaren under regleringens tillämpningsområde. Regleringen är till skillnad från bestämmelsen i 30 § inte begränsad till periodiska undersökningar. Det innebär att både slump- visa drogtest (dit även stickprovskontroller får anses höra) och undersökningar på förekommen anledning omfattas. 9 § En begäran enligt 8 § får göras bara om ändamålet med åtgärden är 1.att bedöma tillståndet hos en arbetstagare som har eller avses få sådana arbetsuppgifter där brister i arbetstagarens hälsotillstånd eller där alkohol-, narkotika- eller annan drogpåverkan i arbetet medför risk för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller för betydande skador på miljö och egendom, 2.att utgöra ett led i rehabilitering av en arbetstagare, eller 3.att bedöma tillståndet hos en arbetstagare och detta är av avgörande betydelse för verksamheten på grund av dess speciella karaktär. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.7. I paragrafen preciseras de ändamål för vilka en arbetsgivare får begära en medicinsk undersökning. Som framgår av 11 § är det tillåtet att genom centrala kollektivavtal bestämma att en begäran om medicinsk undersökning får göras även för annat berättigat ändamål. Av första punkten framgår att en medicinsk undersökning får begäras om den kan motiveras av säkerhetsskäl. De skyddsintressen som kan motivera en begäran om medicinsk undersökning är liv, personlig säkerhet och hälsa samt egendom och miljö. Det ska vara fråga om arbetstagare med typiskt sett riskfyllda arbetsuppgifter där brister i det medicinska tillståndet eller drogpåverkan hos arbetstagaren kan äventyra skyddsintressena. Detta ändamål mot- svarar det ändamål för vilket en arbetsgivare på den offentliga sektorn kan begära att en arbetstagare ska underkasta sig en hälsoundersökning enligt 30 § . Den föreslagna bestämmelsen är tillämplig inte bara när det föreligger risk för omgivningen utan även när risk föreligger för den berörde arbetstagarens egna liv, personliga säkerhet eller hälsa. Ett tänkbart exempel på när en medicinsk undersökning, t.ex. ett drogtest, skulle kunna vara befogad i sistnämnda fall är att arbets- tagaren handhar en maskin eller arbetar på en riskfylld arbetsplats där felhandlingar är förenat med livsfara eller annan allvarlig skada på hälsan. Av andra punkten framgår att en medicinsk undersökning får begäras om undersökningen utgör ett led i rehabiliteringen av en arbetstagare. Ett praktiskt viktigt exempel är att det som en reha- biliteringsåtgärd upprättas ett kontrakt mellan en arbetsgivare och en arbetstagare vari den sistnämnde åtar sig att med vissa intervaller genomgå drogtest. En arbetsgivares rehabili- teringsåtgärder avser typiskt sett den som är anställd hos arbets- givaren. Bestämmelsen är inte relevant i fråga om arbetssökande och borde även vara av mindre relevans avseende de övriga person- kategorierna som omfattas av lagen. Om en rehabilitering sker hos en annan arbetsgivare än den egna, t.ex. inom ramen för ett bemanningsavtal, kan dock bestämmelsen bli tillämplig beroende på vilken roll inhyraren har i rehabiliteringen. Tredje punkten anger att arbetsgivaren får begära en medicinsk undersökning för att bedöma tillståndet hos en arbetstagare och detta är av avgörande betydelse för verksamheten på grund av dess speciella karaktär. Behovet av en sådan kontrollåtgärd avser tro- ligen i första hand drogtester. Skälen för att få kräva en under- sökning med stöd av denna punkt måste vara starka. Det kan t.ex. vara fråga om att drogtest av vissa kategorier arbetstagare bedöms utgöra en grundläggande förutsättning för att upprätthålla förtroendet för den verksamhet som bedrivs och därmed för verksamhetens fortsatta bestånd, jfr AD 2001 nr 3. 10 § En begäran enligt 8 § kan framstå som ett godtagbart ingrepp bara om den medicinska undersökningen genomförs av hälso- och sjuk- vårdspersonal, och om prov som tas vid alkohol-, narkotika- eller annat drogtest ana- lyseras av ett laboratorium som är ackrediterat för uppgiften enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll eller av ett motsvarande laboratorium som är ackrediterat för uppgiften enligt lagstiftning i annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Vad som anges i första stycket gäller dock inte provtagning av utandningsluft. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.8. Bestämmelsen preciserar två förutsättningar för att en medi- cinsk undersökning ska anses som ett godtagbart ingrepp. En medicinsk undersökning som sker i strid med bestämmelsen är inte att anse som ett godtagbart ingrepp. Enligt bestämmelsen i första stycket första strecksatsen ska den medicinska undersökningen genomföras av hälso- och sjukvårds- personal. I 1 kap. 4 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område anges vad som avses med hälso- och sjukvårdspersonal. Av andra strecksatsen samma stycke framgår att om den medicinska undersökningen innefattar alkohol-, narkotika- eller annat drogtest ska de prover som därvid tas analyseras av ett laboratorium som är ackrediterat för uppgiften enligt lagen (1992:119) om teknisk kontroll eller motsvarande laboratorium som är ackre- diterat för uppgiften enligt lagstiftning i annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Detta innebär troligen att endast urinprov kan komma i fråga såvitt avser narkotikatest, se avsnitt 12.1. Av andra stycket framgår att vid provtagning av utandningsluft, t.ex. vid alkoholtest med alkometer, behöver provtagningen inte genomföras av hälso- och sjukvårdspersonal och provet behöver heller inte analyseras av ett ackrediterat laboratorium. För att ett sådant prov ska anses som ett godtagbart ingrepp krävs dock att provtagningen håller viss kvalitet. Om en alkometer används bör man t.ex. förvissa sig om att den i tillräckligt hög grad återger korrekta förhållanden. 11 § Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får bestämmas att en begäran enligt 8 § får göras även för något annat berättigat ändamål än som anges i 9 §. Sådana kollektivavtal får tillämpas också på arbetstagare som inte är medlemmar i den avtalsslutande arbetstagarorganisationen, om de sysselsätts i ett sådant arbete som avses med avtalet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.9. Av första stycket framgår att det är tillåtet att genom centrala kollektivavtal bestämma att en medicinsk undersökning kan begäras även för annat ändamål än sådant som angivits i 9 §. Ändamålet måste dock anses som om ett berättigat ändamål. Häri ligger en begränsning i avtalsfriheten. Vad som är andra berättigade ändamål får avgöras av rättstillämpningen. Med kollektivavtal avses kollektivavtal enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (se 23 §). Ett kollektivavtal om annat berättigat ändamål bör kunna omfatta och avse även t.ex. arbetssökande. Av andra stycket framgår att en arbetsgivare, som är bunden av ett sådant kollektivavtal som anges i första stycket, får tillämpa det även på arbetstagare som sysselsätts inom avtalets tillämpnings- område och som är oorganiserade eller medlemmar i en annan arbets- tagarorganisation. Eftersom med arbetstagare avses även de personkategorier som framgår av 2 § innebär regleringen i andra stycket att för det fall kollektivavtalets reglering omfattar även någon av eller de person- kategorier som anges i 2 § så får arbetsgivaren tillämpa avtalet även på sådana arbetstagare, t.ex. arbetssökande, även om han eller hon inte är organiserad i den avtalsslutande organisationen. Om kollektivavtalet inte omfattar andra än arbetstagare, dvs. tillämpligt på t.ex. arbetssökande, innebär inte regleringen att tillämpningen kan utsträckas till t.ex. en oorganiserad arbetssökande. 12 § Om det i en annan lag eller författning som meddelats med stöd av lag finns föreskrifter om medicinska undersökningar gäller de föreskrifterna. I lagar för områden med speciella förhållanden finns särskilda bestämmelser om medicinska undersökningar. Dessa bestämmelser har i egenskap av specialbestämmelser företräde framför den före- slagna regleringen om medicinska undersökningar. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.7. Förbud mot integritetskränkande övervaknings- och kontrollåtgärder i övrigt 13 § En arbetsgivare får inte genomföra en övervaknings- eller kontrollåtgärd som på ett påtagligt sätt påverkar en arbetstagares personliga integritet, om inte åtgärden vidtas för ett berättigat ända- mål och framstår som ett godtagbart ingrepp i arbetstagarens personliga integritet i förhållande till det ändamål som motiverat åtgärden. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 13. I paragrafen finns det en generell bestämmelse som förbjuder integritetskränkande övervaknings- och kontrollåtgärder. Bestäm- melsen kompletterar de övriga materiella bestämmelserna i lagen och är avsedd att vara subsidiär i förhållande till dessa. Om en åtgärd som regleras i någon sådan annan bestämmelse, t.ex. behandling av arbetstagares personuppgifter på ett sätt som omfattas av person- uppgiftslagen (1998:204) (se 5 §), inte är förbjuden enligt den bestämmelsen, är åtgärden alltså inte heller förbjuden enligt före- varande paragraf. Det beror på att en prövning enligt förevarande paragraf redan har gjorts vid utformningen av de andra, mer konkreta, materiella bestämmelserna i lagen. I praktiken innebär det sagda att paragrafen bara behöver tillämpas på sådana åtgärder som inte regleras i de andra bestämmelserna i lagen. Paragrafen finns under rubriken mot integritets- kränkande övervaknings- och kontrollåtgärder i övrigt för att mar- Lagrådet har ansett att det är en defekt att en rubrik i en lag inte är fullständig utan knyter an till någon tidigare rubrik, som alltså måste läsas för att man ska förstå sammanhanget (prop. 2008/09:150 s. 643). Vi tycker dock att rubriksättningen är både ändamålsenlig och tydlig för den förhållandevis korta lag som vi föreslår. När det gäller övervaknings- och kontrollåtgärder genom sådan behandling av personuppgifter som omfattas av personuppgifts- lagen och som inte strider mot den lagen är avsikten att åtgärden inte heller ska vara förbjuden enligt förevarande paragraf. När det gäller övervaknings- och kontrollåtgärder genom sådan kameraövervakning som omfattas av lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning och som inte är förbjuden enligt den lagen är avsikten på motsvarande sätt att åtgärden inte heller ska vara förbjuden enligt förevarande paragraf. Står kameraövervakningen i strid med den lagen, t.ex. därför att den inte skett med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet (2 § andra stycket lagen om allmän kameraövervakning), kan åtgärden vara förbjuden enligt förevarande paragraf och föranleda sanktioner enligt förevarande lag. Det gäller även om det inte skulle finnas någon tillämplig sanktion mot den aktuella kameraövervakningen enligt lagen om allmän kameraövervakning. När det gäller övervaknings- och kontrollåtgärder genom inhämtande av kreditupplysning enligt kreditupplysningslagen (1973:1173) är även här på motsvarande sätt avsikten att åtgärden inte ska vara förbjuden enligt förevarande paragraf om utlämnandet av kreditupplysningen är tillåtet enligt kreditupplysningslagen. Är utlämnandet inte tillåtet enligt kreditupplysningslagen, t.ex. därför att arbetsgivaren inte kan anses ha ett sådant legitimt ändamål som krävs enligt kreditupplysningslagen, kan arbetsgivarens åtgärd vara förbjuden enligt förevarande paragraf och föranleda sanktioner enligt förevarande lag. Avsikten är att paragrafen ska tillämpas på motsvarande sätt även i förhållande till annan lagstiftning som kan beröra överv- aknings- och kontrollåtgärder. Paragrafen är bara tillämplig på övervaknings- och kontroll- åtgärder som en arbetsgivare genomför. Paragrafen tillämpas alltså inte om det är någon annan än arbetsgivaren, t.ex. en kund som spelar in ett telefonsamtal, som genomför åtgärden. Arbetsgivaren anses enligt paragrafen genomföra åtgärden även i den situationen att arbetsgivaren anlitat någon annan för genomförandet, t.ex. ett rekryteringsföretag eller ett företag som genomför kontrollköp eller tidsstudier. Det är tillräckligt att den av arbetsgivaren genomförda åtgärden faktiskt innebär att arbetsgivaren övervakar eller kontrollerar – eller åtminstone kan övervaka eller kontrollera – en arbetstagare. Syftet med åtgärden behöver inte primärt vara övervakning eller kontroll. För att paragrafen ska vara tillämplig krävs det också att den av arbetsgivaren genomförda övervaknings- eller kontrollåtgärden är sådan att den på ett påtagligt sätt påverkar en eller flera arbets- tagares personliga integritet. Vardagliga åtgärder för tillsyn eller uppsikt över arbetet och arbetsplatsen har inte sådan påtaglig inte- gritetspåverkan. Det gäller också t.ex. genomförandet av sedvanliga kund- eller klientenkäter eller reklamationshantering. Sådan påtaglig integritetspåverkan har inte heller sådana åtgärder som att arbets- givaren på sedvanligt sätt hämtar in referenser om t.ex. en arbets- sökande eller att arbetsgivaren samtalsvis ställer frågor till t.ex. en arbetstagare eller en arbetssökande. I avsnitt 13.3 finns det exempel på åtgärder som kan ha sådan påtaglig integritetspåverkan. Av avsnitt 14 framgår att även användandet av personlighetstest normalt har en sådan påverkan. Frågan om en övervaknings- eller kontrollåtgärd har en påtaglig integritetspåverkan får i rättstillämpningen avgöras efter en helhets- bedömning med beaktande av samtliga omständigheter. Bedömningen ska göras objektivt. Det räcker alltså inte att en arbetstagare känt sig påtagligt kränkt. Det krävs att det kan antas att de allra flesta i motsvarande situation skulle anse att den personliga integriteten är påverkad av åtgärden på ett påtagligt sätt. Även en övervaknings- eller kontrollåtgärd som arbetstagaren inte känner till när den genomförs kan ha en påtaglig integritetspåverkan. Det är först om det kan konstateras att en övervaknings- eller kontrollåtgärd har en påtaglig integritetspåverkan som det enligt paragrafen finns anledning att granska arbetsgivarens skäl för åtgärden. Åtgärden får då nämligen enligt paragrafen inte genom- föras om den inte vidtas för ett berättigat ändamål eller om åtgärden inte framstår som ett godtagbart ingrepp i arbetstagarens personliga integritet i förhållande till det ändamål som motiverat åtgärden. Någon särskild bevislättnad är inte avsedd vid tillämpningen av paragrafen.