sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — Ett exempel på en situation då det kan finnas skäl att frångå riktpunkten är, i det fall ett par ansöker om medgivande, att en av sökandena är något äldre än Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Ett annat exempel är adoption av ett syskon. Ytterligare ett exempel är adoption av ett känt barn, exempelvis släktingbarn eller sommarbarn. Ett förslag till en lagstadgad övre åldersgräns för att få medgivande att ta emot ett barn med hemvist utomlands har ånyo föreslagits, av adoptionsutredning.42 Enligt förslaget får medgivande inte lämnas om sökanden eller sökandena fyllt . Detta ska enligt förslaget dock inte gälla om barnet har en anknytning till sökanden eller det annars finns särskilda skäl. Syftet med en lagstadgad åldersgräns var enligt utredningen att åstadkomma en enhetlig rättstillämpning. Det hade nämligen framkommit att de lagändringar som gjorts inte fått enhetlig tillämpning i landet och att synen på ålderns relevans skiftade avsevärt mellan kommunerna, trots att frågan uppmärksammats i (Adoption, , 2008, s. 68 ff.). Den valda åldersgränsen byggde på de uttalanden som gjorts av regering och riksdag vid lagändringar. Förslaget bereds inom . Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Som tidigare nämnts har ett särskilt ansvar för barn och ungdomar. För att trygga samhällets möjligheter att kunna ge barn och ungdomar den vård och behandling de behöver, när de frivilliga insatserna som kan ges med stöd av SoL är otillräckliga, har SoL kompletterats med lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. Bestämmelserna i avser i första hand den som är . I vissa fall får dock LVU tillämpas på den som är . Av 1 § LVU framgår att insatser inom för barn och unga som utgångspunkt ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i . Den som är kan dock i vissa fall beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU om det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Av bestämmelsen framgår att den unges egen mening ska tillmätas självständig betydelse om den unge fyllt . 42 SOU 2009:61. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder De förutsättningar som ska föreligga enligt 2 § LVU för ett beslut om vård är att det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (miljöfallen). Vård som beslutas med stöd av 2 § ska upphöra senast när den unge fyller (21 § andra stycket LVU). Som skäl för att begränsa vården till anges i förarbetena att det inte skulle vara förenligt med grunderna för vården att låta den bestå även efter det att den unge har uppnått myndig ålder och således inte längre står under föräldrarnas vårdnad. Vård enligt LVU kan som sagts också meddelas med stöd av 3 § LVU. Detta är fallet om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (beteendefallen). Även när det gäller unga som behöver vård på grund av eget beteende är lagen i första hand tillämplig på den som är . I 1 § tredje stycket LVU stadgas emellertid ett undantag. Där framgår att vård i de s.k. beteendefallen får meddelas den som fyllt 18 men inte om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. Vad gäller motiven för åldersgränsen i fråga om vård i beteendefallen sägs i förarbetena att det visserligen på principiella grunder kan hävdas att vård med stöd av lagen inte i något fall bör pågå efter det att den unge fyllt – men att också många unga i åldrarna närmast däröver till följd av försenad mognad och utveckling ofta har ett stort behov av de insatser som kan ges inom . För unga missbrukare kan således enligt motiven vård genom socialnämnden vara bättre ägnad att förhindra att missbruket leder till skada för den unges utveckling än de insatser som kan ges genom annat samhällsorgans försorg. På motsvarande sätt kan den unges personliga förhållanden vara sådana att de särskilda insatser som kan ges inom och som är anpassade till de ungas behov av personlig vård och omvårdnad ger bättre förutsättningar för en social rehabilitering än den behandling som kan ges inom t.ex. kriminalvården. Regeln möjliggör en avvägning mellan olika behandlingsalternativ för denna åldersgrupp (prop. 1979/80:1 Del A s. 584 och Del C s. 14–17). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Vården som meddelats med stöd av 3 § LVU (beteendefallen) ska upphöra senast när den unge fyller (21 § tredje stycket LVU). Åldersgränsen är satt för att vården ska få pågå behandlingsperioden ut. En absolut tidsgräns vid skulle enligt förarbetena kunna leda till en obenägenhet hos socialnämnden att göra en ansökan om vård med stöd av LVU beträffande unga som ska fylla . Det skulle i sin tur, sägs i propositionen,43 kunna medföra att dessa unga undandrogs en vårdform som med hänsyn till deras behov var lämpligast för dem. En absolut åldersgräns skulle också kunna medföra att den vård som har beslutats den unge fyllt måste avslutas som är klart oförenlig med den unges vårdbehov. När dåvarande LVU trädde i kraft kunde vård för unga som vårdades på grund av eget beteende som längst pågå tills den unge var . Dock gällde det undantaget att om vården inte pågått från det rätten beslutade om vård eller socialnämnden senast prövade frågan om vårdens upphörande, fick vården pågå längst till gått ut. försköts denna åldersgräns till . Motivet för detta var att den tid som dåvarande LVU medgav ansågs för kort för att det skulle vara möjligt att genomföra behövlig vård och att detta även kunde påverka domstolarnas bedömning så att man avstod från att överlämna den unge till vård inom och i stället dömde till fängelsestraff. Av 36 § LVU framgår att barn betraktas som part i mål enligt lagen. Barn som fyllt har dessutom rätt att själv föra sin talan i dessa mål. Barn som är bör enligt bestämmelsen höras om det kan vara till nytta för utredningen och barnet kan antas inte ta skada av det. Föräldrar och barn anses i mål och ärenden enligt LVU ha gemensamma intressen i saken och får båda anses ha ställning som part. Enligt förvaltningsprocessuella regler företräder föräldern barnet med stöd av reglerna i . Enligt huvudregeln gäller detta till dess att barnet fyllt . Genom bestämmelsen i 36 § har åldern till vilken föräldrarna ensamma företräder barnet sänkts till . Barn som fyllt är alltså själva processbehöriga. (Föräldern har dock kvar ställningen som part i dessa ärenden tills den unge har fyllt .) Yngre barn måste företrädas av en ställföreträdare. Den eller de som är vårdnadshavare är legala ställföreträdare. 1979/80:1 Del C s. 24. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Den nuvarande 15-årsgränsen har vuxit fram ur praxis och ägde relevans även enligt barnavårdslag. Av förarbetena till den nu gällande bestämmelsen i LVU framgår att gränsen på samma sätt som i SoL avser att säkerställa att även omyndiga barn som har uppnått en tillräcklig mognadsgrad precis som tidigare ges en självständig ställning i mål eller ärenden inom LVU och som berör dem (prop. 1979/80:1 del A s. 409 och 604). I LVU finns ytterligare bestämmelser som innehåller en uttrycklig åldersgräns. I 15 § finns bestämmelser beträffande unga som på grund av sitt beteende har tagits in i ett hem för särskild tillsyn (särskilt ungdomshem). I 15 c § regleras förutsättningar under vilka den intagne får hållas i avskildhet. Av paragrafens andra stycke följer att om den intagne är ska läkare skyndsamt yttra sig om varje åtgärd som vidtas med stöd av bestämmelserna om avskiljande. Om läkaren begär det ska åtgärden genast avbrytas. LVU innehåller vissa regler om förebyggande insatser. Sådana kan enligt 22 § beslutas om det kan antas att den som är till följd av ett beteende som avses i 3 § LVU kommer att behöva beredas vård enligt LVU om beteendet fortsätter och det stöd eller den behandling som den unge behöver inte kan ges med samtycke av den unge själv, om han eller hon har fyllt , och av den unges vårdnadshavare. Bestämmelsen innebär att socialnämnden kan besluta att den unge ska hålla kontakt med en särskilt kvalificerad kontaktperson som socialnämnden utsett eller att den unge ska delta i behandling i öppna former inom . Beslut om förebyggande insatser upphör att gälla senast när den unge fyller . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagens personkrets och insatser Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, är en rättighetslag som ska garantera personer med omfattande och varaktiga funktionsnedsättningar goda levnadsvillkor och att de får den hjälp de behöver samt att de kan påverka vilket stöd och vilken service de får. För att bli beviljad en insats enligt LSS måste man tillhöra någon av de tre personkretsar som närmare preciseras i 1 § LSS. I lagen finns tio definierade insatser. Vissa av insatserna tar sikte på särskilda åldersgrupper. Bland annat finns insatsen korttidstillsyn för skolungdom (9 § 7 LSS) som innebär att skolungdom ska kunna få tillsyn före och efter skoldagen samt under skolloven. Insatsen boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn och ungdomar (9 § 8 LSS) innebär att barn och ungdomar som inte kan bo hos sina föräldrar har rätt att bo i en annan familj eller i en bostad med särskild service. Denna insats ska vara ett komplement till föräldrahemmet både för barn som kan bo hos föräldrarna en del av tiden och för dem som inte kan bo hemma alls. En annan åldersrelaterad insats är bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna (9 § 9 LSS). Boendet kan utformas på olika sätt, men de vanligaste formerna är gruppbostad och servicebostad. Den enskilde kan också ha rätt att få en särskilt anpassad bostad anvisad av kommunen. För personer , som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig, finns insatsen daglig verksamhet (9 § 10 LSS). Enligt förarbetena (prop. 1992/1993:159 s. 90) borde rätten till daglig verksamhet primärt avse personer som omfattades av dåvarande omsorgslagen och som saknade arbete eller annan daglig sysselsättning. Det ansågs emellertid inte hindra att även personer som uppnått pensionsålder borde ges möjlighet att fortsätta i daglig verksamhet för att därigenom undvika passivering och isolering. Ytterligare en insats med åldersrelaterade kriterier är insatsen personlig assistans (9 § 2 LSS), se strax nedan. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Insatsen är ett personligt utformat stöd som ges till personer som har omfattande funktionshinder. För att få personlig assistans måste insatsen antingen ha beviljats före 65-årsdagen eller sökts senast dagen före denna dag och därefter beviljats (9 b § LSS). Vidare gäller att insatsen inte kan utökas efter det att den insatsberättigade har fyllt . Fram till upphörde rätten till personlig assistans när personen i fråga uppnått . Vid lagens tillkomst anfördes i förarbetena (prop. 1992/93:159 s. 56) beträffande LSS personkrets bl.a. följande. Den nya lagen bör i första hand syfta till att tillförsäkra personer med livslånga eller mycket långvariga funktionshinder det särskilda stöd som de behöver för att bygga upp och behålla levnadsvillkor som är likvärdiga med andra människors. Jag anser att insatserna därför i huvudsak ska inriktas mot barn, ungdomar samt vuxna personer .---Jag anser det emellertid motiverat att också personer över den allmänna pensionsåldern som har funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande i vissa fall bör inkluderas i personkretsen. Jag finner t.ex. naturligt att den som före pensionsåldern fått bostad med särskild service ska få behålla insatsen efter 65-årsdagen. Jag anser också att äldre personer som har funktionshinder som debuterat före pensionsåldern och hos vilka åldersprocessen accentuerat funktionshindret bör kunna få del av vissa insatser enligt lagen. Detsamma bör gälla för äldre människor som har funktionshinder som uppenbarligen ej är relaterat till normalt åldrande. Undantag bör göras för insatsen personlig assistans som bör begränsas till personer som inte uppnått pensionsåldern. När rätten till personlig assistans utsträcktes till nuvarande omfattning anfördes i förarbetena (prop. 2000/01:5 s. 10) följande. Av statsfinansiella skäl var det när den aktuella lagstiftningen infördes inte möjligt att bygga upp ett system som innebär att rätten till personlig assistans och assistansersättning skulle gälla oavsett den enskildes ålder. För personer lämnas stöd i form av t.ex. hjälp i hemmet enligt socialtjänstlagen (1980:620) eller ledsagning enligt LSS. Förslaget bygger på grundtanken att de nya reglerna ska gälla för dem som redan innan de fyllt uppburit de här aktuella förmånerna. Anledningen är främst att regeringen vill främja kontinuiteten i insatsen eller ersättningen. En person som har vant sig vid och inrättat sitt liv efter det stöd och den trygghet som kan ges genom assistansen ska inte behöva känna oro inför sin 65-årsdag. Stödet ska därför inte förändras för de insats- och ersättningsberättigade perso- Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder nerna i och med att de fyller . Regeringen anser att det är angeläget att de personer som omfattas av dessa förmåner behandlas lika och får förmåner av samma karaktär även efter det att de fyllt , oberoende av var i landet de är bosatta. Att en övre åldersgräns för ansökningstidpunkten måste sättas för personlig assistans motiverades i förarbetena med att insatsen främst var ett stöd för att funktionshindrade ska kunna leva ett aktivt liv oberoende av sitt funktionshinder. Om rätten till insatsen eller ersättningen skulle kunna sökas oberoende av vilken ålder den sökande uppnått, sades det, skulle den komma att ändra karaktär. Om nya ansökningar skulle kunna göras även efter 65-årsdagen skulle insatsen med stigande ansökningsålder kunna komma att redan från början fungera främst som ett komplement till samhällets hälso- och sjukvård och äldreomsorg. Sådana behov som uppkommer menade man skulle lösas inom ramen för äldreomsorgen och inte lösas med personlig assistans enligt LSS eller assistansersättning (a. prop. s. 11). Av 8 § LSS följer att den som fyllt själv ska begära insatserna. För den som är eller uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatsen för honom eller henne. Av förarbetena framgår att är den åldersgräns vid vilken en minderårig person kan anses tillräckligt mogen för att hans viljeyttring ska ha en självständig betydelse. En 15-åring som själv förstår vad saken gäller och kan uttrycka en vilja, kan inte beredas insatser enligt lagen enbart på grund av vårdnadshavares eller annan legal ställföreträdares begäran. Å andra sidan kan enligt vårdnadsbestämmelser en begäran av en person inte bifallas mot vårdnadshavarens vilja. Skulle detta innebära fara för den unges utveckling kan fråga uppkomma om tillämpning av LVU (prop. 1992/93:159 bil. s. 173). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Förstärkning av barnperspektivet i LSS har beslutat att i enlighet med regeringens förslag i prop. 2009/10:176 tillföra LSS ett barnperspektiv genom att lagen kompletteras med bestämmelser innebärande att när åtgärder rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas, att barnet ska få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter samt att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Bestämmelserna, som träder i kraft , återfinns i 6 a § och 8 § andra stycket LSS. Barnperspektivet kommer till uttryck i LSS också genom bestämmelsen i 26 b § LSS om tillsyn. Där sägs att vid tillsyn som rör barns förhållanden får barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet samt att barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande, se motsvarande bestämmelse i SoL ovan. Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Till hör också handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av socialnämnd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., förkortad LMA. Lagen innehåller vissa åldersrelaterade bestämmelser. Av 10 § LMA framgår att dagpenning får sättas ned för en utlänning som fyllt om han eller hon utan giltigt skäl vägrar att delta i organiserad verksamhet. Detsamma gäller den som försvårar utredningen i ärendet om uppehållstillstånd genom att inte medverka till att klarlägga sin identitet eller genom att hålla sig undan. Vad gäller den föreskrivna åldersgränsen sägs i förarbetena endast att någon nedsättning inte bör kunna komma i fråga för barn samt att det självfallet bör eftersträvas att barn i och ungdomar i annan studieverksamhet följer vanliga närvaroregler.44 I mål och ärenden enligt LMA har den som fyllt rätt att själv föra sin talan (20 § LMA) Bestämmelsen fanns redan i lagen (1988:153) om bistånd till asylsökande m.fl. som föregick LMA. I motiven till bestämmelsen i LMA sägs att god man inte ska behöva 1993/94:94 s. 49. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder förordnas för att den som fyllt och vistas här utan vårdnadshavare ska kunna överklaga ett beslut om bistånd.45 I lagen (2008:307) om kommunalt vårdnadsbidrag stadgas en övre och en nedre åldersgräns för det barn för vilket vårdnadsbidrag kan lämnas. Enligt 3 § får en kommun under vissa förutsättningar lämna vårdnadsbidrag för ett barn som har fyllt ett men inte . Vid adoption ska tidpunkten då föräldern fick barnet i sin vård anses som tidpunkten för barnets födelse vid bestämmande av den övre åldersgräns som anges i första stycket. Vårdnadsbidraget får i sistnämnda fall lämnas för högst och för barn som inte har fyllt . Lagen ger i första ledet en rätt för kommuner att inom vissa ramar utge ett vårdnadsbidrag. Först om en kommun beslutat införa vårdnadsbidrag ger lagen möjlighet för enskilda att påkalla en rätt till bidraget.46 En annan kompetensutvidgande lag för kommunerna är lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter. Enligt 2 kap. 7 § i den lagen får en kommun, utan föregående individuell behovsprövning, tillhandahålla servicetjänster åt personer som fyllt . Med servicetjänster avses tjänster som är avsedda att förebygga skador, olycksfall eller ohälsa och som inte utgör personlig omvårdnad. För servicetjänster åt äldre personer får kommuner enligt 2 kap. 8 § ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunerna bestämmer. Avgifterna får dock inte överstiga kommunernas självkostnader. Möjligheten att tillhandahålla servicetjänsten lagfästes efter förslag i prop. 2005/06:115. Vad gäller den valda åldersgränsen uttalades i propositionen följande (s. 149). 1993/94:94 s. 101. 46År 2008 svarade 238 kommuner på en enkät av Kommuner och Landsting huruvida de avsåg att införa vårdnadsbidrag; 99 kommuner angav att de kommer att införa vårdnadsbidrag, 91 kommuner hade inga planer på att införa vårdnadsbidrag och 48 var osäkra. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I de verksamheter som bedrivs i olika kommuner varierar åldrarna . Det nya pensionssystemet erbjuder en flexibel pensionsålder med en rätt att kvarstå . Personer bör normalt inte heller ha svårt att själva utföra de sysslor som omfattas av begreppet servicetjänster. Regeringen anser därför att kommunernas möjligheter att tillhandahålla servicetjänster åt äldre bör omfatta personer som fyllt , men kommunen beslutar vilken åldersgrupp bland dessa som ska omfattas av en viss tjänst. Den föreslagna lagen hindrar inte att olika servicetjänster erbjuds olika åldersgrupper i kommunen. Exempelvis kan fallförebyggande servicetjänster (montering av halkskydd, byte av glödlampor och liknande) erbjudas alla medan städning erbjuds alla . Kommunens åligganden enligt socialtjänstlagstiftningen fullgörs inte sällan genom olika verksamheter som har åldersbestämda målgrupper. Nedan lämnas några exempel på när ålder har betydelse.47 För att enskilda utförare ska kunna tillhandahålla insatser enligt SoL eller LSS genom yrkesmässigt bedriven verksamhet krävs beträffande ett flertal insatser tillstånd från . Före prövades frågan om tillstånd av . Enligts länsstyrelsernas riktlinjer för sådana tillstånd ska målgruppen för den verksamhet som avses med ansökan om tillståndet anges. Detta innebär att det av tillståndet i så gott som samtliga fall framgår vilken åldersgrupp som verksamheten riktar sig till. Om verksamheten ändras t.ex. genom att åldersgruppen ändras kan nytt tillstånd krävas.48 Även insatser som kommunen utför i egen regi och för vilka något tillstånd alltså inte behövs, riktar sig i många fall mot särskilda åldersgrupper t.ex. unga upp till eller unga vuxna 25– . Ett skäl till sådan avgränsning kan t.ex. vara personalens speciella kompetens. Insatsen daglig verksamhet i LSS är avsedd för personer . Den närmare innebörden av begreppet yrkesverksam ålder har varit föremål för olika 47Uppgifterna bygger bl.a. på information som inhämtats från Kommuner och Landsting. 48Riktlinjer för tillståndsprövning av enskild verksamhet enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, antagna , samt Riktlinjer för tillståndsprövning av enskild verksamhet enligt socialtjänstlagen, antagna . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I sin tillsyn har anmärkt att kommuner använder sig av olika åldersgränser. Som nedre åldersgräns förekommer t.ex. 18, 19, 20 eller . Även den övre åldersgränsen för att få del av insatsen varierar; vissa kommuner använder sig av en 65-årsgräns medan andra tillämpar en 67-årsgräns. Enligt bör begreppet yrkesverksam ålder omfatta personer . menar att insatsen daglig verksamhet för personer ska gälla från och med det år man inte längre har skolplikt och till och med den ålder man normalt har rätt att yrkesarbeta. Vidare kan olika hem för boende som finns inom ramen för individ- och familjeomsorg ha olika åldersgränser. Att inte blanda personer som skiljer sig mycket åt i ålder kan vara nödvändigt såväl från skyddssynpunkt som ur professionell synvinkel. När det gäller arbetslösa ungdomar som inte kvalificerat sig för ersättning från arbetslöshetsförsäkringen förekommer det att kommunerna tillämpar olika åldersgränser när det gäller särskilda satsningar såsom t.ex. tillhandahållande av en jobbcoach, en praktikplats eller en utbildning. Inom missbruksverksamheten förekommer konkreta åldersgränser. Det torde dock inte vara ovanligt att yngre personer erhåller både fler och mer omfattande stödåtgärder än äldre personer. Vad härefter gäller äldreomsorgen erbjuder kommuner numera ett förebyggande hembesök hos äldre personer. Vid vilken ålder sådant besök erbjuds varierar dock mellan olika kommuner. För verksamheten utgår statliga stimulansmedel. Enligt uppgifter från angavs i direktiven för utbetalning av dessa medel i ett första skede att medlen skulle användas till hembesök hos personer . har åldersgränsen höjts till . Av redovisningen av verksamheten, som har bedrivits på försök, framgår att i praktiken har åldern vissa håll har hembesök gjorts även hos personer . Vidare kan äldre liksom funktionshindrade få ett trygghetslarm efter behovsprövning. I många kommuner erbjuds emellertid även alla över en viss ålder trygghetslarm som en serviceinsats. Vad slutligen gäller den servicetjänst, som kommunerna har möjlighet att tillhandahålla med stöd av lagen om kommunala befogenheter, fixarmalte, tillämpas ett antal olika åldersgränser. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder