sou · GYB330 · 2010-05-04 00:00:00 — Nuvarande krav på mätning och avläsningsfrekvens enligt föreskrifter EIFS 2008:1 bör bibe- hållas tills vidare. har samtliga kunder anslutna till det svenska naturgassystemet möjlighet att välja gasleverantör. Av 7 kap. 8 § naturgaslagen (2005:403) framgår att en leverantör som ska börja leverera naturgas i en uttagspunkt ska anmäla detta till innehavaren av naturgasledningen. Anmälan ska även innehålla en uppgift om vem som har åtagit sig balansansvaret i uttagspunkten. Vidare framgår att en leverantör av naturgas som övertar leveranserna till en naturgasförbrukare i dennes uttagspunkt, bara får göra detta från och med i en kalendermånad. Uppgifterna om antalet kunder på den svenska naturgasmark- naden varierar. uppskattade branschorganisationen antalet kunder till ca 47 000 (SOU 2009:48). I två rapporter från framgår att av de ca 47 000 kunder som är anslutna till det svenska naturgassystemet utgörs ca 2 600 av näringsidkare (EI R2009:08). Antalet hushålls- kunder som använder naturgas för uppvärmningsändamål uppskattas till ca 23 500, medan övriga kunder utgörs av s.k. spiskunder (). Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet uppgav att det på naturgasmarknaden finns ca 5 000 anslutna icke-hushållskunder, knappt 18 000 villakunder och ca 24 000 spiskunder, dvs. ca 47 000 kunder sammanlagt. angav att kategorin icke-hushållskunder sannolikt omfattar fler kunder än vad som normalt avses med begreppet näringsidkare. Detta kan förklara differensen mellan och Energimarknadsinspek- tionens uppgifter. Enligt väntas antalet kunder emellertid sjunka till ca 41 000 fram till utgången av 2010. Detta beror på en pågående stadsgasomställning i , vilken beskrivs nedan. Vid utgången av 2010 väntas kunderna på den svenska naturgasmarknaden utgöras av ca 4 000 anslutna icke-hushållskunder, knappt 17 000 villakunder och ca 20 000 spiskunder. En spiskund är en kund med uttagspunkt i flerbostadshus som uteslutande använder gas för hushållsändamål. Denna typ av kunder har historiskt varit anslutna till äldre stadsgasnät som bl.a. finns i och . Genom stadsgasnäten distribueras en bland- ning av naturgas och luft. Gasblandningen har ett lägre värmevärde som gör den jämförbar med den stadsgas som distribuerades innan naturgasen introducerades i . Stadsgas framställs genom förgasning av kol eller genom spaltning av lättbensin och vatten i s.k. spaltgasverk. har inlett arbetet med att konvertera stadsgasnäten i syfte att kunna distribuera ren naturgas. I vissa fall innebär detta att nät i stadsdelar med få spiskunder läggs ner. har genomfört motsvarande arbete och denna konvertering är slutförd. Det är i sammanhanget viktigt att påpeka att stadsgasnätet i fortfarande används för distribution av s.k. stadsgas. Konvertering av stadsgas- nät pågår i syfte att ersätta stadsgasen med en blandning av natur- gas och luft. 9.3.2Naturgaskunderna och deras förbrukning Utmärkande för den svenska naturgasmarknaden är att en liten del av kunderna står för en stor del av den sammanlagda naturgasför- brukningen. Detta tydliggjordes vid den stegvisa öppning av naturgasmarknaden som genomfördes . Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet I det första steget öppnades marknaden för slutförbrukare med en förbrukning överstigande (Nm3) naturgas och förbrukningsställe, naturgasföretagen själva samt för kraftvärmeproducenter oavsett förbrukning. Genom detta första steg fick uppskattningsvis fem slutförbrukare möjlighet att välja gasleverantör, vilket innebar att av volymen naturgas omfattades av den öppna marknaden. Genom det andra steget sänktes gränsen till 15 miljoner Nm3 naturgas och förbrukningsställe, varvid sammanlagt ett tiotal slutförbrukare gavs möjlighet att välja gasleverantör. Den svenska naturgasmarknaden var därmed öppnad till . Det tredje steget i marknadsöppningen genomfördes och innebar att samtliga näringsidkare fick möjlighet att välja gasleverantör. Näringsidkarna utgör av antalet kunder på naturgasmarknaden. Genom att dessa kunder fick möjlighet att välja gasleverantör öppnades marknaden till , sett till över- förd volym naturgas. fick samtliga kunder anslutna till det svenska naturgasnätet möjlighet att välja naturgasleverantör. 9.3.3Krav på mätning och avläsningsfrekvens Dagens krav på mätning och avläsningsfrekvens på naturgasmark- naden är knutet till respektive kunds förbrukning. Regler kring avläsningsfrekvens framgår av före- skrifter och allmänna råd om mätning och rapportering av överförd naturgas samt anmälan om leverans och balansansvar (EIFS 2008:1). Av EIFS 2008:1 2 kap. 4 § framgår följande: -I inmatningspunkt, gränspunkt, lagerpunkt samt uttagspunkt med en årsförbrukning större än eller lika med 3,0 GWhu (undre värmevärde), alternativt med ett högsta månadsuttag större än 0,5 GWhu , ska timvisa mätvärden avläsas . -I uttagspunkt med en årsförbrukning större än eller lika med 0,3 GWhu ska mätning och avläsning av mätvärden ske minst en gång . Avläsning ska ske i kalender- månad eller senast . -I andra uttagspunkter än som avses i de två styckena ovan ska mätning och avläsning av mätvärden avse överförd gas under högst . Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet Kunder i flerbostadshus som uteslutande använder gas för hushålls- ändamål omfattas inte av krav på mätning. Enligt 2 kap. 1 § Energi- marknadsinspektionens föreskrifter (EIFS 2008:1) får i stället ett uppskattat mätvärde användas för dessa uttagspunkter. Skrivningen avser spiskunder. Förbrukningen hos dessa är att betrakta som marginell varför de i stället betalar en fast årsavgift oavsett faktiskt förbrukning. genomförde en enkät- undersökning bland sina medlemsföretag. Syftet var att kartlägga det ungefärliga antalet kunder inom de olika kategorierna med avseende på avläsningsfrekvens. Resultatet blev enligt nedan och bör betraktas som ungefärligt. Av de redovisade uppgifterna att döma har sannolikt en eller flera tillfrågade nätägare redovisat antalet mätpunkter inom respektive kategori. Antalet mätpunkter är färre än antalet kunder. Detta beror på att t.ex. flerbostadshus kan vara utrustade med endast en mätare för mätning av fastighetens samlade naturgasförbrukning. 9.3.4Förutsättningar för kundaktivitet på naturgasmarknaden På den svenska naturgasmarknaden förekommer såväl grossist- som detaljhandel med naturgas. Med grossisthandel menas att ett gashandelsföretag säljer naturgasen vidare till ett eller fler andra gashandelsföretag vilka bedriver detaljhandel, dvs. säljer naturgasen vidare till slutkund. Grossisthandeln bedrivs i av samt . Dessa gashandels- företag är även verksamma inom detaljhandeln tillsammans med , , Energi- marknad AB och Öresundskraft Företagsmarknad/. De sistnämnda gashandelsföretagen konkurrerar således i viss mån med sina egna grossister om de svenska naturgaskunderna. Aktörernas marknadsandelar framgår av figur 9.1. Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet Figur 9.1 Marknadsandelar för gashandelsföretagen . Volymerna avser både egen förbrukning och försäljning till slutkund, dock inte försäljning till andra detaljhandlare, även om detaljhandlarna har egen förbrukning av naturgas Källa: , . Marknadsandelarnas förändring tycks vara obetydlig . stod fort- farande för den största marknadsandelen motsvarande ca hälften av den svenska marknaden. Marknadsandelen för , som endast säljer naturgas till näringsidkare, var ca en femtedel. Tillsammans med det tredje största gashandelsföretaget , stod dessa aktörer för av den totala marknaden . Uppgifter om marknadsandelar saknas (Årsrapport , ). Priset på naturgas ökade för alla kundkategorier . Störst blev prisförändringen för hushållsgasen med en ökning på , vilket till stor del kan förklaras av naturgasprisets koppling till oljepriset. För en hushållskund utgörs den enskilt största delen av den sammanlagda kostnaden för natur- gasförbrukningen av skatt och moms (). Naturgaspriset utgör en knapp tredjedel av den totala kostnaden, medan över- föringskostnaden utgör en fjärdedel. Uppgifterna är baserade på priset per för en kund boende i hushåll med en årlig naturgasförbrukning på mellan 5 500 kWh och 55 000 kWh (Årsrapport , ). konstaterar i sin rapport aktivitet på naturgasmarknaden (EI R2008:11) att 98 kunder valde att byta gasleverantör . Av dessa var 38 hushållskunder. valde 103 kunder att byta gasleverantör, varav 55 var hushållskunder. På halvårsbasis motsvarade detta en bytesfrekvens på av hushållskunderna Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet (spiskunder ej inräknade) och av näringsidkarna. I ett pressmeddelande meddelade Energimarknads- inspektionen att 135 hushållskunder bytt gasleverantör . Uppgiften tyder således på en viss ökning av antalet leverantörsbyten på naturgasmarknaden , även om antalet byten i absoluta tal fortfarande befann sig på en låg nivå. Av Energimarknadsinspektionens rapport framgår dessutom att drygt var tredje naturgaskund i fortfarande inte känner till möjligheten att byta gasleverantör. Detta trots de stora informations- insatser som genomförts av såväl som av naturgasaktörerna själva. av hushållskunderna och av näringsidkarna har aktivt sökt efter ett nytt avtal. Mer än var tredje kund upplever att de inte ser några ekonomiska fördelar med att byta gasleverantör. visar dock i sin rapport att det trots allt finns ekonomiska incitament för kunderna att vara aktiva på naturgasmarknaden. En viktig uppgift vid införandet av det tredje gasmarknadsdirektivet i svensk lagstift- ning torde därför vara att införa de nya kraven på ett sätt som bibehåller befintliga incitament, och i bästa fall skapar ännu tydligare incitament för kunderna att vara aktiva på naturgasmarknaden. Av artikel 3.6 i gasmarknadsdirektivet framgår att varje medlemsstat ska säkerställa att om en kund under iakttagande av de avtalsenliga villkoren önskar byta gashandlare ska den eller de berörda aktörerna genomföra bytet . Skrivningen iakttagande av de avtalsenliga villkoren bör tolkas som att leverantörsbytet ska genom- föras , under förutsättning att kundens aktuella avtalsvillkor tillåter byte av leverantör vid aktuellt tillfälle. Vidare är det utredningens uppfattning att tidsfristen startar först då kunden har ingått ett avtal med en ny gasleverantör. Av artikelns andra stycke framgår att kunderna har rätt att erhålla samtliga relevanta förbrukningsuppgifter. Artikeln specificerar emellertid inte hur förbrukningsuppgifterna ska samlas in, hur ofta avläsning ska ske eller hur kunderna ska erhålla uppgifterna. Gas- marknadsdirektivets skrivningar är i detta avseende generellt sett mjuka. Av direktivets ingress framgår dock att en viktig aspekt när det gäller leverans till konsumenter är tillgången till objektiva och Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet Konsumenterna bör således ha tillgång till sina förbrukningsuppgifter och tillhörande priser och servicekostnader så att de kan begära in offerter från konkurrenter på grundval av dessa uppgifter. Av bilaga I punkten 1 i) framgår att kunderna ska ha tillgång till klar och tydlig information om den faktiska gasförbrukningen och faktiska kostnader tillräckligt ofta, så att de kan reglera sin egen gasförbrukning. Informationen ska lämnas inom en rimlig tidsfrist som beaktar kapaciteten hos kundens mätningsutrustning. Veder- börlig hänsyn ska tas till sådana åtgärders kostnadseffektivitet. Inga ytterligare kostnader ska heller åläggas konsumenten för denna tjänst. 9.3.6Utredningens bedömning av direktivets krav på leverantörsbyte Gasmarknadsdirektivets krav på tre veckors tidsfrist för leverantörs- byten är tvingande. Kravet innebär att nuvarande ordning på den svenska naturgasmarknaden med en månads tidsfrist mellan anmälan och byte av gasleverantör måste frångås. Leverantörsbyten måste dessutom kunna genomföras vid fler tillfällen än . Inom ramen för den nya tidsfristen ska leverantörsbyten kunna genomföras enligt principen rullande. Det är dock viktigt att tiden mellan kundens anmälan och själva leverantörs- bytet fördelas mellan berörda aktörer på ett sätt som fördelar arbetsbelastningen mellan aktörerna över tiden. Hänsyn måste också tas till kundens lagstadgade rätt att ångra sitt val av gasleverantör. Detta bör göras på ett sätt som motverkar behovet av eventuella retroaktiva leverantörsbyten. Korta tidsfrister vid förändrat leveransåtagande är i sig inte något nytt för naturgasmarknadens aktörer. Inflyttning kan ske när som helst . Kunden har då rätt till valfri gasleverantör från inflyttningsdagen, under förutsättning att anmälan har inkommit till ledningsinnehavaren senast . Utredningen bedömer att även leverantörsbyten bör kunna hanteras vid andra tillfällen än . Den nya ordningen kommer emeller- tid att innebära ett merarbete för marknadens aktörer jämfört med dagens situation. Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet Balansavräkning och ekonomisk avräkning sker med nuvarande metod på månadsbasis. Även slutavräkning sker en gång på naturgasmarknaden. Trots att merparten av kunderna är schablon- avräknade är detta möjligt genom att dessa kunders sammanlagda förbrukning relativt sett är mycket liten jämfört med förbruk- ningen hos de dygnsavlästa kunderna. Att kombinera nuvarande metod för avräkning med leverantörsbyten kommer dock att ställa nya krav på marknadens aktörer. Ju fler schablon- kunder som byter gasleverantör än , desto större blir behovet av att i efterhand fördela leveranserna till rätt aktörer. Även i det fall leverantörsbyten blir möjliga vilken dag som helst , är det sannolikt att en stor del av leverantörsbytena skulle komma att genomföras . För de gasleverantörer och kunder som ingår tidsbestämda avtal torde det mest naturliga vara att ingå avtal som löper ut i samband med ett månads- eller årsskifte. Som en följd av detta torde det även framgent finnas en vilja på marknaden att teckna avtal som träder i kraft vid månads- eller årsskiften. Den kortare tidsfristen kan då utnyttjas av kunden genom möjligheten att vänta något längre med att välja ny gasleverantör i samband med att ett befintligt avtal löper ut. Detta kräver dock att gashandelsföretagen inte tillämpar förlängnings- produkter med villkor som inkräktar på kundens rätt att byta gas- leverantör . Utredningen bedömer således att kravet på kortare tidsfrist för leverantörsbyten bör vara hanterbar utan mer omfattande föränd- ringar av nuvarande marknadsplattform. Däremot kommer det nya kravet sannolikt att innebära en mer omfattande meddelandehante- ring, kortare tidsfrister för berörda aktörer, förändrade verksamhets- rutiner liksom behov av förändringar i befintligt IT-stöd. Föränd- ringarna förväntas innebära ökade kostnader för marknadens aktörer oavsett hur lösningen utformas. Kravet på tre veckors tidsfrist för leverantörsbyten syftar i grunden till att underlätta för kunderna att aktivt kunna medverka på naturgasmarknaden. Jämfört med de förutsättningar som beskrivits inledningsvis och som kan förklara den låga kundaktiviteten på den svenska naturgasmarknaden, skulle en kortare tidsfrist för genom- förande av leverantörsbyten dock kunna vara av mindre betydelse. Genom de fördyrningar kravet på tre veckors bytesfrist bedöms medföra ökar dock risken för att fler kunder i stället för att byta Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet gasleverantör väljer att byta naturgas mot en annan uppvärmnings- form eller ett annat bränsle. Mot bakgrund av artikel 3.6 i gasmarknadsdirektivet föreslår utredningen att 7 kap. 8 § naturgaslagen omformuleras i syfte att uppfylla gasmarknadsdirektivets minimikrav på leverantörsbyte . Berörd naturgasförordning och föreskrift anpassas till lagförändringen. 9.3.7Införande av smarta mätare Artikel 3.8 i gasmarknadsdirektivet syftar till att främja energi- effektiviteten inom medlemsstaterna. Om en medlemsstat så före- skriver, ska tillsynsmyndigheten starkt rekommendera att naturgas- företagen optimerar gasförbrukningen. Detta kan t.ex. ske genom att tillhandahålla energiförvaltning, utveckla innovativa former för prissättning, eller införa system med smarta mätare eller intelligenta nät under förutsättning att medlemsstaten anser detta vara lämpligt. Kommissionens benchmarkingrapporter har visat att frekvensen av leverantörsbyten på el- och gasmarknaderna inom EU är relativt låg. Detta kan tyda på att det finns hinder för kunderna att aktivt medverka på marknaden. konstateras att incitamentet för att byta leverantör sannolikt skulle öka om konsumenterna får tillgång till information som påvisar fördelarna med en aktiv med- verkan. Detta kan möjliggöras genom införande av smarta mätare, då dessa anses underlätta konsumenternas medverkan på marknaden. I tolkningsnoten till el- och gasmarknadsdirektiven finns en beskrivning av vad som avses med en smart mätare. En smart mätare beskrivs som en elektronisk anordning för mätning av energi, och som tillför mer information än en konventionell mätare. En smart mätare ska kunna överföra data på elektronisk väg och dessutom möjliggöra dubbelriktad kommunikation mellan konsumenten och nätägaren2. Av gasmarknadsdirektivets bilaga I punkten 2 framgår att medlems- staterna ska se till att det genomförs system med smarta mätare. Utredningen tolkar bilagans formulering som att kravet på införande av smarta mätare är tvingande. Däremot finns inte någon tidsgräns angiven för när det tvingande kravet ska vara uppfyllt på naturgas- marknaden. 2 Anm: supplier/operator enligt tolkningsnoten. Nätägare enligt nuvarande aktörsroller på den svenska naturgasmarknaden. Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet Medlemsstaterna har möjlighet att väga kostnaden mot den nytta de smarta mätarna väntas medföra för marknaden och för konsu- menterna på lång sikt. Likaså har medlemsstaterna möjlighet att själva avgöra vilken typ av mätare som är ekonomiskt rimlig att införa med beaktande av kravet på kostnadseffektivitet. I fråga om distri- butionen av mätarna är det upp till medlemsstaterna att bestämma en rimlig tidsfrist. Medlemsstaternas system med smarta mätare ska dessutom vara driftskompatibla och ta hänsyn till lämpliga standarder och bästa praxis i syfte att underlätta skapandet av en gemensam marknad för naturgas inom EU. Medlemsstaternas bedömning vad gäller nytta, kostnader och tidsfrist för införande av smarta mätare ska vara genomförd . Med utgångspunkt från denna bedömning ska respektive medlemsstat ta fram en tidsplan för införandet. 9.3.8Utredningens bedömning av smarta mätare Utredningen har i inledningen till avsnitt 9.3 beskrivit de svenska marknadsförutsättningarna mot bakgrund av gasmarknadsdirektivets krav på tre veckors tidsfrist för leverantörsbyten. I fråga om in- förande av smarta mätare torde marknadsförutsättningarna vara lika viktiga att beakta som vid införandet av den nya tidsfristen för leverantörsbyten. Detta mot bakgrund av att ytterligare kostnader kan bidra till att den svenska naturgasmark- naden utvecklas negativt. Vidare bedömer utredningen att det är nödvändigt med en gemensam definition av begreppet smarta mätare inom EU liksom standardiserade kravspecifikationer av smarta mätare. Utan att ha fastställt de grundläggande kraven på de mätare som avses införas, kan det vara svårt att uppskatta den kostnad som bör vägas mot den förväntade nyttan. Likaså kan det visa sig vara svårt att erhålla driftskompabilitet mellan mätarsystemen i olika medlemsstater om det inte finns någon gemensam referens att utgå från. bör ges i uppdrag att utreda förut- sättningarna för införande av smarta mätare på den svenska natur- gasmarknaden. I detta arbete bör ingå att bevaka pågående arbete inom EU som syftar till att införa smarta mätare och intelligenta nät. utredning bör ligga till grund för bedömning av införande av smarta mätare, vilken ska vara genomförd . Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet mätning och avläsningsfrekvens enligt föreskrifter EIFS 2008:1 bör bibehållas tills vidare. 9.4Åtskillnad mellan nätverksamhet och biogasproduktion Förslag: 3 kap. 2 § naturgaslagen ska kompletteras i syfte att fastställa att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får bedriva produktion och/eller handel med naturgas eller annan typ av gas, som är tekniskt möjlig och säker att föra in i naturgassystemet. Spetsning av biogas i syfte att ge biogasen naturgaskvalitet lämnas tills vidare oreglerad. Härigenom kan en biogasproducent då så erfordras välja att själv förädla den produ- cerade biogasen till naturgaskvalitet eller överlåta spetsningen åt en annan aktör. Av 3 kap. 2 § naturgaslagen framgår att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får bedriva handel med naturgas. Däremot finns det inte någon skrivning som tydliggör att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får bedriva produk- tion av naturgas. sker det förvisso inte någon produktion av naturgas i . Däremot produceras biogas i ökande omfatt- ning. Av artikel 1 i gasmarknadsdirektivet framgår att de bestäm- melser som fastställs för naturgas även ska gälla biogas och gas från biomassa liksom andra typer av gaser. Förutsättningen är att det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser och överföra dem genom naturgassystemet. 3 kap. 2 § naturgaslagen bör därför kompletteras för att tydlig- göra att ett företag som bedriver överföring av naturgas inte får bedriva produktion och/eller handel med naturgas eller annan typ av gas som är tekniskt möjlig och säker att föra in i naturgassystemet. För att möjliggöra en fungerande åtskillnad mellan nätverksamhet och produktion av biogas krävs någon form av gräns mellan de verksamheter som ska skiljas åt. Gränsen får dock inte bli så snäv att den riskerar att motverka en säker och kostnadseffektiv biogas- produktion och/eller nätverksamhet ur ett längre perspektiv. Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet 9.4.1Uppgradering av biogas för injektion till naturgasnätet framställdes biogas vid sammanlagt 227 anläggningar i och den totala produktionen uppgick till ca . Av de 227 biogasanläggningarna i är det sju anläggningar som injicerar biogas på naturgasnätet (, ). Den injicerade mängden biogas stod för ca 12 pro- cent av den totala mängden producerad biogas (EI R2009:12). konstaterar i sin rapport andel biogas på en utvecklad gasmarknad (EI R2009:12) att det är önskvärt att öka andelen biogas i det svenska naturgasnätet. Rap- porten redogör för förutsättningarna för detta och tydliggör de synergieffekter som kan uppnås genom en ökad tillförsel av biogas till naturgasnätet. Beskrivningen av uppgraderingsprocessen nedan är baserad på . Det första steget vid framställning av biogas innebär framställ- ning av s.k. rågas genom rötning i en rötkammare. Vid rötningen sker en nedbrytning av organiskt material i syrefri miljö varvid metangas bildas. Energiinnehållet beror på vilket utgångsmaterial som används vid rötningen. Rågasen kan bestå av upp emot 65 pro- cent metan men innehåller dessutom föroreningar som koldioxid och svavel. I det andra steget vidtar uppgraderingsprocessen där förore- ningarna avskiljs. Härigenom ökar gasens energiinnehåll i propor- tion till den ökade metanhalten. Efter uppgraderingssteget kan bio- gasens energiinnehåll uppgå till knappt 10 kWhu (undre värmevärde) per normalkubikmeter. För att biogasen ska erhålla naturgaskvalitet krävs emellertid en ytterligare ökning av energiinnehållet. Detta sker vid det tredje steget vilket kallas spetsning. Genom att tillsätta gasol i lämplig mängd erhåller biogasen samma värmevärde som naturgas. Naturgasens värmevärde varierar, men det undre värmevärdet ligger normalt kring 11,1 kWh/Nm3. Mängden gasol som behöver tillsättas vid spetsningen varierar således beroende såväl av den uppgraderade biogasens kvalitet som av naturgasens aktuella värmevärde. Det är dock inte ovanligt att bio- gasens värmevärde höjs med 17–vid spetsningen (Öre- sundskraft AB, ). Den uppgraderade och spetsade biogasen injiceras i det fjärde steget till naturgasnätet. Överväganden och förslag – gasmarknadsdirektivet