sou · GYB364 · 2010-10-01 00:00:00 — (Visst är det så att databaser, som och , tar hänsyn till och redovisar skillnader mellan olika grupper av föräldrar, men man har inte försökt sig på att effektivt och tydligt mäta det lärande som sker med avseende på de här frågorna.) En möjlig anledning till detta är som sagt att lärandebegreppets utvidgning gjort att det blivit mer undflyende och möjligen mindre angeläget. Med avseende på till synes lätta mål att mäta, som läs- och skrivfärdighet, så har lärandebegreppets förändring inte inneburit så mycket. För försök att formulera distinkta mål för andra innehåll än traditionella är det däremot möjligt att det sociala skiftet i synen på lärande har gjort det ännu svårare än tidigare att hävda sig. Men är det inte ett typiskt elfenbenstornsperspektiv att tro att en begreppslig förändring har någonting med skolvardag att göra, särskilt när det gäller utsatta barn? Det är fullt möjligt. En skola för alla finns något mer som stöder ett resonemang i den här riktningen: förskoleklassreformen, och den reformens misslyckande med att uppnå det som var ett av dess centrala mål, nämligen att föra in förskolans pedagogik i skolan. I den första intervjun i samlingen säger jag efterlyser mer av förskolepedagogik i både förskoleklass och skola. När läraren har en handledande och stödjande roll väcks barnets nyfikenhet och lust att lära. Att utgå från barnets intressen ger större möjligheter också för utsatta barn att lyckas i skolan. Citatet återger nästan ordagrant reformens intentioner och sammanfattar också det som inte åstadkommits med den. Förskolepedagogik kan vara många olika saker, men i det här sammanhanget är det ändå rimligt att säga att den i större utsträckning än skolans pedagogik (som också kan vara många olika saker) fokuserar samspel, tolerans, likvärdighet. Tanken om den här pedagogikens möjligheter och betydelse för skolan var delvis förankrad i just den förändrade syn på lärande som jag kort beskrivit. Att få in något nytt i skolan är i sig en gigantisk utmaning. Att få in ett arbetssätt som inte har tydligt formulerade, mätbara lärandemål visade sig vara omöjligt, särskilt när det genomfördes just vid den tid när det tydligt mätbara kommit att få en så stor betydelse. Men jag tror att det är möjligt att komma åtminstone en bit på väg med de här ambitionerna genom att reclaima lärande-begrep- pet, och få det att också i bokstavlig mening handla om mångfaldsskolans lärande. För att vara en kommentar i en utredning om utsatta barn handlar min text påfallande lite om just utsatta barn, och deras situation. En anledning till det är det som jag redan i inledningen konstaterade, att min egen expertis berör andra frågor. Men jag menar att frågor om inkluderande undervisning, om valfrihet och en skola för alla, och om möjligheterna att formulera mångfaldsaspekter som lärandemål snarare än som förutsättningar för lärande har en viss relevans också för de mer specifika frågorna om hur den svenska förskolan, skolan och fritids skall klara av att på ett bra sätt ge alla barn en likvärdig undervisning. En skola för alla & , F (2010). Lärande i interaktion. Pérez Prieto, H., , , , F, , M. & , M (2003) Together? On Childcare as a Meetingplace in a . , 47(1) 43–62. , F. (2001) Likvärdighetens produktionsvillkor. I S. (red). Interaktion i pedagogiska sammanhang. , F. (2008). Från lärare till elever, från undervisning till lärande. Några utvecklingslinjer i klassrumsforskningen. rapportserie nr 9:2008. (2010) Vad påverkar resultaten i svensk grundskola? Kunskapsöversikt om betydelsen av olika faktorer. 9Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter är fil dr i pedagogik, lektor i barndoms- och ungdomsvetenskap på lärarutbildningen vid . Hon är särskilt intresserad av frågor som rör barns positioner och handlingsutrymmen i förhållande till tid och plats och utifrån politiska riktlinjer som handlar om barns rätt till liv och utveckling, delaktighet och empowerment. är psykolog och professor i pedagogik med inriktning mot yngre barn på lärarutbildningen vid . Hon arbetar med utbildning av lärare i förskola och tidiga år. Hon är programsamordnare för två forskarskolor kring barndom och lärande och ansvarar för två forskningsprojekt som berör barndom i förändring och förhållandet mellan förskola-skola och familj. Vi vill i denna kommenterande artikel fokusera de utsatta barnen och förskolan, den miljö som utgör den vardagliga uppväxtmiljön för de allra flesta barn i från tidig ålder. Vi talar i egenskap av forskare och lärarutbildare och uppfattat vårt uppdrag att utifrån intervjuerna knyta an till aktuell forskning. Vi har valt att särskilt lyfta fram förskolans utmaningar, utvecklingskrav och outnyttjade möjligheter . Utsatta barn/utsatthet i förhållande till förskolan Intervjuerna i denna bok härrör från många olika sammanhang där barns och ungas utsatthet beskrivs. Variationen på perspektiv är rik och väcker tidigt frågan om vad beteckningen utsatthet/utsatta Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter barn står för och motsvarar. Vi vill kort beröra denna diskussion i förhållande till just förskola och yngre barn. Ser man till det föreliggande regeringsuppdraget, Översyn av skolans arbete med utsatta barn, så används begreppet utsatta barn i betydelsen barn som far illa eller riskerar att fara illa socialt, psykiskt eller fysiskt och vars utveckling och hälsa riskerar att påverkas. I de olika vetenskapliga rapporter som vi relaterar till används begreppet utsatta barn, men också ett antal andra parallella begrepp, ibland med samma innebörd som ovan, ibland med delvis andra betydelser och fokus. Barn i riskzon, barn i riskfyllda miljöer, barn som far illa, barn i behov av särskilt stöd, socialt utsatta barn, missgynnade barn och så vidare, listan över begrepp kan göras lång. Forskning för fram variationen av begrepp, men framför allt variationen av innebörder, som ett problem bland annat då dessa återspeglas hos förskolepersonal. På grund av sina olika kunskaper och uppfattningar både förstår och bedömer de barns eventuella beteendeavvikelser eller tecken på utsatthet på olika sätt (, 2004). Internationella jämförelser och diskussioner kring dessa frågeställningar försvåras också på grund av skillnader i vad som inkluderas respektive exkluderas i begreppen. Enligt den danska (2009) speglar mängden av definitioner skillnader i synsätt, både på problemet i sig och människans utveckling och lärande i ett vidare perspektiv. I sin egen forskning använder hon begreppet socialt utsatta barn (socially endangered children) för att understryka det faktum att barns utsatthet måste relateras till en social kontext och som ett resultat av samspelet mellan barnet och dess omgivning. Hon definierar socialt utsatta barn i termer av barn som riskerar att hamna i sårbara situationer, personligt, socialt och samhällsrelaterat, som en konsekvens av uppväxt i familj märkt av fattigdom eller andra sårbara levnadsvillkor och som en konsekvens av bemötande inom sociala institutioner för barn från tidig ålder. Alltså utsatthet präglat av kulturella, sociala, individuella och inte minst institutionella villkor. Ett sätt att tydliggöra innebörden i begreppet utsatta barn är att definiera olika former av fysisk och psykisk utsatthet. Det kan till exempel handla om fysiska eller sexuella övergrepp, försummelse Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter och vanvård, emotionell kränkning, exploatering, diskriminering på grund av etnisk bakgrund, religiös övertygelse eller andra bakgrundsfaktorer som kan leda till utanförskap. Denna specificering görs givetvis i forskning som behandlar någon av dessa faktorer särskilt, men ofta är barn utsatta för mer än ett slags övergrepp eller stigmatiserande villkor . Det är också så att en form av övergrepp kan leda till olika slags utsatthet, i andra situationer, individuellt och i samspel med andra. Utsatthet måste förstås och hanteras utifrån olika perspektiv: barnets, familjens och samhällets och olika sociala institutioners återskapande av normalitet och avvikelse i förhållande till syn på barn, barndom, genus, ålder, etnicitet och så vidare. Skillnaden mellan uppväxtvillkor har ökat och bidrar till ökad utsatthet speciellt för en ökande grupp av de allra yngsta barnen och deras föräldrar, då speciellt de ensamstående föräldrarna (, 2008). Det är när barnen är som yngst, som skillnaderna är som störst (, 2010). Vi uppfattar såväl med utgångspunkt i intervjumaterialet som med avstamp i aktuell forskning, ett angeläget behov att stanna upp och diskutera komplexiteten i begreppets innebörd och tolkningar. Vi talar i hög grad med utgångspunkt i vår tillhörighet som lärar- och forskarutbildare och vill koppla den diskussion vi för här till utbildningsbehov, såväl vad gäller grundutbildning som angelägen fortbildning, vidare- och forskarutbildning. Vi ser också vikten av att diskussionen kopplas till förändrad och kulturellt definierad syn på normalitet och på gränser för vad som ses som normalt och avvikande. Vårt samhälles snabba förändringar av villkor och demografiska förhållanden har inneburit en stor utmaning för alla som arbetar med barn och ungdomar och med hälsa, omsorg och välbefinnande frågor. I intervjumaterialet framkommer att man välkomnar denna utredning om utsatta barn i skolan som även inbegriper förskola och fritidshem. Materialet visar tydligt på behovet av samverkan mellan olika ansvarsområden, myndigheter och departement. Genomgående i intervjumaterialet återkommer också att utsatta barn är ett ansvarsområde för många myndigheter och departement. Föreliggande regeringsuppdrag skulle exempelvis lika gärna kunna vara tänkt att ligga under som under . Detta kan vara en styrka, men det utgör också en risk: Vem driver frågorna, vem ansvarar? Det är också tydligt att flera av de intervjuade önskar tydligare inramade ansvarsområden för att bättre veta var gränserna går. Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter Barns hälsa och välfärd I internationella mätningar som fokuserar barns/elevers/ungdomars välfärd placerar sig högt. (2007) har i en sammanställning av statistik från 21 länder utvecklat mått för att beskriva barns olika villkor. Välbefinnandet anges som högst i följt av . Enligt Folkhälsorapport () är hälsosituationen för svenska barn i flera avseenden bland de bästa i världen. Barnens relativt sett goda levnadsförhållanden kan troligen förklaras med, i historiskt perspektiv, förbättrade sociala och ekonomiska förhållanden för barnfamiljer, allt högre utbildningsgrad i befolkningen och en ökad jämställdhet med minskat ekonomiskt beroende för kvinnorna. Allt fler barn vistas i offentliga miljöer och majoriteten av barn vistas i förskola från låg ålder. Det innebär att barnen har tillgång till en alternativ barninriktad uppväxtmiljö och att åtminstone grova former av misshandel och vanvård blir uppenbara. Till detta kommer en politisk enighet om att barn ska fostras utan aga, inte diskrimineras och att alla barn har rätt till en gynnsam utveckling. Vidare har medicinsk och social forskning om barns utveckling och liv resulterat i ökad kunskap och ett förändrat bemötande. har en av världens lägsta dödlighet under spädbarns- och barnaår. Den främsta anledningen är låg olycksfallsdödlighet under barnaåren. Trots dessa positiva faktorer har det blivit vanligare att spädbarn vårdas på sjukhus på grund av olycksfall och våld (, 2009) och rapporter visar att allt fler barn och unga utvecklar psykisk ohälsa (Bremberg 2001, 2009). Enligt (2009) får till exempel en mindre grupp barn, 1–, utstå upprepade fysiska övergrepp och ungefär vart tionde barn i beräknas vara i riskzonen med fara för sin fortsatta utveckling. Hos 2–finner man riktigt allvarliga problem. Att denna grupp är större än den grupp som misshandlas allvarligt och upprepat innebär att mindre uppenbar utsatthet i termer av försummelse och vanvård måste ses som tunga riskfaktorer för barns utveckling. Det är de riktigt små barnen som råkar mest illa ut. Det är också de yngsta barnen som har svårast att berätta om vad som hänt. Låg ålder måste alltså definieras som en riskfaktor i sig (Hindberg 1999, 2010). Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter Intervjuerna visar på ett intressant sätt på de strukturella faktorernas inverkan på de intervjuades arbete och som bakgrund till de problem och svårigheter de möter hos barn, unga och föräldrar. Framför allt tydliggörs segregationen samt de snabba befolkningsförändringarna, kulturella olikheter och värdesystem, liksom upplevelse av oro för brist på arbets- och framtidmöjligheter för stora grupper av ungdomar, men också för deras föräldrar. Intervjuerna visar på vikten av att fånga upp de utmaningar som personal i förskola och skola ställs inför. De berörs först av alla av förändringar i samhället och i barns och familjers villkor på ett mycket direkt sätt, långt innan de tydliggjorts i rapporter och politik. Samhälleliga processer som befolkningsförändringar genom ökad internationell och nationell migration, valfrihet och boendesegregation påverkar förutsättningar för arbetet i förskola och skola och för lärarnas uppdrag. Variationen i förskolornas och skolornas villkor har ökat påtagligt och förskolans och skolans likvärdighet kan på goda grunder ifrågasättas. Skillnaderna i kvalitet lyfts återkommande fram som problem både från och från Skolinspektionen. Förutsättningarna för att möta utsatta barn/elever varierar på ett inte acceptabelt sätt. Vi kan konstatera att vi har en segregerad välfärd, där utsatta grupper tenderar att bli mer utsatta. Förskola – förväntningar – möjligheter Precis som i pågående forskning beskrivs i antologins olika intervjuer de många utmaningar förskola och skola har att hantera i dagens samhälle. Det finns höga förväntningar och krav på förskolans och skolans möjligheter att utgöra en integrerande, inkluderande, kompenserande, kompletterande och innovativ institution. har alla kommuner i en mer konkurrensliknande internationell utbildningssituation krav på sig att verka för bättre resultat och högre måluppfyllelse. För att förstå förskolans villkor och möjligheter tar vi först ett steg bakåt för att se hur förskolan kom att bli en del av det område som regeringsuppdraget berör, nämligen skolan. Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter Förskolans historia verkar i Förskolan formulerades en gång som en modernitetsinstitution. Genom denna skulle ett bättre samhälle kunna formas genom pedagogik och uppfostran. Förskolan skulle bidra till en bättre barndom, en bättre behandling av barn, vara ett stöd för utsatta barn och familjer och förhindra godtycklig behandling av barnen. Denna hållning kan ses som kännetecknande för förskolans verksamhet, såväl i den tidiga historien som i nutida verksamheter (, 2010). Förskolan har varit placerad under två olika departement vilket visar på institutionens breda ambition som en kraft i barndomen och för familjer med yngre barn. har den varit en del av och dess syfte och målsättningar i huvudsak relaterade till ansvarsområden. är den en del av skolsystemet och de utbildningsinriktade målsättningarna har framhävts allt mer. Förskolan formuleras nu som det första steget i det livslånga lärandet. Denna förändringsprocess kan också avläsas från andra länder. har förskolan kvar många av ambitioner, avspeglat i det vidgade uppdraget. Denna dubbelhet är komplicerad på fler sätt. Förskolans korta tid som del av skolsystemet och underordnad återverkar på många sätt. Den intar ännu en särställning, i några avseenden berättigad, i andra problematisk. Så ingår förskolan inte i olika satsningar vad gäller utvecklingsprojekt, vidareutbildning och stöd till forskning. Detta gäller exempelvis satsningar på projekt kring samverkan kring barn som far illa, specialpedagogiska insatser och utbildningar. Förskolan skulle kunna vara en kraft speciellt i detta område men lämnas fortfarande alltför ofta vid sidan om. Detta gäller också då det borde vara självklart, det vill säga när det är fokus och satsning just på de yngre barnen, de tidiga åren, de tidiga insatserna och kompetenser hos lärare som arbetar med våra allra yngsta. Förskolans möjligheter används inte, vilket måste betraktas som i alla avseenden kontraproduktivt. Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter Tidiga insatser under de yngre åren De yngre barnen har kommit i fokus som . Från olika perspektiv och intressen har ljuset riktats mot insatser för de yngre barnen. Forskning både vad gäller utbildning, hälsa och välbefinnande, liksom skolframgång och levnadsstandard visar alla på värdet av att börja i de tidiga åldrarna med kvalitativa omsorgs- och utbildningsinsatser. Detta har förändrat förskolans situation och dess pedagogiska program i många länder. Intresset är påtagligt och ambitionerna stora. I svenskt perspektiv har förskolans ansvar stärkts, dess pedagogiska uppdrag förtydligats och förskollärarens och förskolechefens uppgifter och ansvar markerats (se förnyad läroplan för förskolan, ). Vikten av tidiga insatser har också understötts av forskningen om barn och barndom som har resulterat i fördjupade och nya kunskaper om barns utveckling och om den avgörande betydelse som samspel och anknytning tidigt i livet har för människans möjligheter senare i livet. Vetskapen om barns sociala kompetens har förändrat synen på dess möjligheter och förstärker strävan att barn i livets olika sociala sammanhang bör ha inflytande över frågor som berör dem. Detta har också stärkt betydelsen av förskolans uppdrag och verksamhet. FNs konvention om barns rättigheter betonar barns rätt till ett värdigt och meningsfullt liv. Deras sårbarhet och maktlöshet gör att samhället har ett särskilt ansvar att prioritera just barnen. Det tidiga förebyggande arbetet betonas också mot bakgrund av förbättrade kunskaper om människans utveckling och livsvillkor, men också fördjupad kunskap om relationen mellan föräldrar och barn och de faktorer som påverkar denna (Killén, 2009). Förskolan som en möjlighet En stor andel av barn i går i förskola, av barn mellan (2010) och förskolans möjligheter att utveckla stödjande miljöer för hälsa, lärande och trygghet uppmärksammas alltmer. I den nu reviderade läroplanen för förskolan () förstärks barns position och delaktighet i förskolans verksamhet ytterligare. Vidare betonas och förstärks förskollärarens uppdrag att stödja och uppmuntra barns förmåga och lust att lära och utvecklas. Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter Förskolans kvalitet i termer av dess möjlighet att ge varje barn bästa möjliga förutsättningar för utveckling och lärande ska utvecklas och uppnås bland annat genom förskollärares kontinuerliga dokumentation, uppföljning och analys. Förskolan kan vara en faktor som antingen ökar eller minskar den relativa utvecklingsrisken för ett visst barn. I den diskussionen och i olika samverkansprojekt har även den öppna förskolan en viktig position. Här erbjuds en positiv möjlighet och en startpunkt för samverkan mellan olika aktörer, som till exempel barnavårdscentral, mödravårdscentral och också i utvecklingen av så kallade familjecentraler. Vi vet dock mycket lite om förskolans effekter på barns utveckling, hälsa och välbefinnande (Bremberg, 2001, , 2003) även om förskoleverksamheter potentiellt har en inverkan på förskolebarns framtida möjligheter. Det finns således ett ökat behov av forskning om eventuella effekter. Vi vet mer om vikten av samspel och anknytning och mindre om vilka insatser som är mest effektiva. Men, skriver den norska socionomen (2009), med öppenhet för föräldrars och barns signaler, teoretiskt väl förankrade arbetshypoteser och ett differentierat tillvägagångssätt ökar sannolikheten för att vi rör oss i rätt riktning. Nyare forskning visar att antalet riskfaktorer kan vara mer avgörande för barnets utveckling än riskfaktorerna i sig. Enligt den norska psykologen (2008) är det också svårt att bedöma vad riskfaktorer kring ett enskilt barn kan betyda på lång sikt. Enligt studier från (, 2000) är det så många som av de barn man bekymrar sig för som det ändå går ganska bra för i vuxen ålder. Problemet är att man ofta inte vet vilka barn som utgör dessa och varför, eller vilka barn som verkligen löper allvarlig risk för att utvecklingen ska gå snett. Det är därför inte särskilt meningsfullt att bara beskriva riskfaktorer i ett barns värld. I stället handlar det om att bedöma dessa från fall till fall. Skydds- och sårbarhetsfaktorer kan finnas både hos barnet självt och i dess omgivning, vilket förklarar varför barn är olika när det gäller hur mycket de tål och vad de kan hantera utan att det nämnvärt påverkar deras beteende och utveckling. finns en växande insikt om betydelsen av tidiga insatser för barns sociala och kognitiva utveckling, vilket placerar förskolan och förskolepedagogiskt arbete i fokus. Barnomsorgens del i det förebyggande arbetet när det gäller utsatta barn betonas i Prop. 2002/03:53. Vidare understryks att personalen bör Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter förfoga över all nödvändig kunskap för att kunna upptäcka, stödja och hjälpa barn som far illa eller riskerar att fara illa, och man betonar att det, så långt det är möjligt, bör skapas en samsyn bland dem som möter och arbetar med utsatta barn. Det är dock utifrån nuvarande utbildningar mer en tillfällighet om förskolepersonalen har dessa kunskaper. Betydelsen av tidiga insatser för utsatta barn är en kunskap som delvis bygger vidare på de första försöken med högkvalitativa förskolor i och som resulterade i ett antal försöksverksamheter med barn från fattigare områden. Pedagogiken var uppbyggd kring små barngrupper, en strukturerad verksamhet, utbildad personal och ibland hembesök. Bakgrunden till denna satsning var att man konstaterat en försämrad social och intellektuell utveckling bland barn i fattigare, socialt utsatta, områden (i ) och antog att högkvalitativa förskolor kunde kompensera för barnens belastade uppväxtvillkor. Uppföljande forskning visade att förskolebarnen klarade sig bättre på arbetsmarknaden, att färre blev kriminella som unga och vuxna och att den positiva självbild de utvecklade mot bakgrund av en gynnsam utveckling fick långvariga positiva effekter på deras liv (Albæk , 2009). Vikten av samspelsparter och anknytningspersoner Förskolan kan på flera sätt främja psykisk hälsa bland barn, och den kan bidra till att tecken på psykisk ohälsa hos barn upptäcks tidigt (, 2009). Personal inom förskolan ses som nyckelpersoner när det gäller att både upptäcka och anmäla barn som far illa eftersom deras relation med barn i förskola bygger på närhet och kontinuitet. De har genom återkommande kontakt med föräldrar bättre möjlighet skapa sig en helhetsbild av barns livsvillkor (, 2001, Drugli, 2008). Professionella omsorgsgivare kan vara bra samspelsparter och anknytningspersoner för barn. Förskola och skola ansvarar för att skapa ett sammanhang mellan omsorg i hemmet och omsorg inom de institutioner där barn tillbringar mycket tid (Killén, 2009, , 2010). Förskolan har en viktig roll när det gäller att stödja barn som är utsatta på olika sätt, att upptäcka missförhållanden och hjälpa. Skyldigheten att anmäla är ovillkorlig och gäller vid kännedom om något som kan innebära att kan behöva ingripa till ett Förskolan och de utsatta barnen – utmaningar och möjligheter barns skydd (Socialtjänstlagen kap 14, § 1). Även svårbestämda och obestyrkta uppgifter ska anmälas. Det finns ingen nationell statistik över antalet anmälningar eller vilka anmälningar som leder till att utredning inleds. Ett problem som personal från skola och förskola ofta för fram är att inte meddelar anmälaren om utredning påbörjats eller hur långt man kommit i utredningen. Flera statliga utredningar har påpekat etiska dilemman och andra hinder för anmälan, bland annat bristande återkoppling (, 2010).