sou · GXB379d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Betänkandets förslag i sammandrag: Den längsta tillåtna tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering ska bestämmas till en månad. Förslaget innebär en halvering av den tid som gäller . Huvudmannen för begravningsverksamheten ska få medge anstånd med gravsättning eller kremering, om det finns skäl för det, efter dödsfallet. Ytterligare anstånd ska, precis som , kunna medges av om det finns särskilda skäl för det. Sammanfattningsvis framgår det att av de 60 remissinstanser som besvarat utredningens förslag rörande tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering tillstyrker 48 instanser utredningens förslag, medan sju instanser avstyrker och fem ställer sig tveksamma till utredningens förslag. Se även sammanfattningens avsnitt 15 (Övriga synpunkter). Hovrätten för tillstyrker utredningens förslag att tiden mellan dödsfallet och begravningen eller kremeringen förkortas till en månad. Enligt hovrättens uppfattning riktar sig den nya lagstiftningen även till huvudmännen. För att lagstiftningen ska få någon effekt bör inte den som i många fall står för förseningen kunna befria sig från att uppfylla sina skyldigheter genom att meddela sig själv ett anstånd. Det borde åtminstone krävas att de anhöriga gör en ansökan om det, anser hovrätten. instämmer i utredningens förslag att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering bör förkortas. Detta förslag kan i och för sig föra med sig ett större antal ansökningar om anstånd, framhåller man. Eftersom anstånd upp till den nuvarande tidsfristen enligt förslaget ska prövas av begravningshuvudmännen förutses ingen ökad arbetsbelastning för . stöd till trossamfund tillstyrker förslaget. Den signal som förslaget sänder anses av nämnden vara fördelaktig, även om många av de samfund som myndigheten företräder anser att även en månad är en störande . ställer sig tveksam till att man lagstiftar om att gravsättning och kremering ska ske inom efter dödsfallet, särskilt om detta införs utan att det finns tillräckliga sanktionsmöjligheter eller fungerande uppföljningsregler. Kommunen anser att det endast är som kan veta hur länge en avliden väntat på begravning. Om förslaget genomförs bör därför anstånd precis som sökas hos och inte hos huvudmannen, men . läns landsting konstaterar att det i vissa fall, t.ex. när hjärnundersökningar ska genomföras, kan bli svårt att klara gränsen en månad. I det absoluta flertalet fall bör det dock gå att klara denna gräns. anser att en halvering av den längsta tillåtna väntetiden till en månad skulle kunna stoppa och förhoppningsvis vända nuvarande trend. Man tillstyrker därför förslaget. ser positivt på utredningens förslag att förkorta tiden mellan dödsfall och gravsättning/kremering eftersom detta kommer att innebära en minskad beläggning på bårhusen. läns landsting tillstyrker betänkandet i denna del. läns landsting tillstyrker detta förslag. anser att det är bra att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering förkortas, men finner att den föreslagna tidsfristen är för lång. Med hänsyn till de förändringar av kroppen som trots kylanordningar kan uppstå är det inte etiskt försvarbart att förvara avlidna längre än maximalt . Anstånd i upp till en månad bör kunna lämnas av huvudmannen för begravningsverksamheten om det finns skäl för det, anser . Om den föreslagna tidsfristen på maximalt en månad ska gälla bör det krävas särskilda skäl för anstånd . Det bör alltså inte räcka med sådana skäl för anstånd som anges i betänkandet, t.ex. att någon anhörig har förhinder eller att särskilda önskemål om präst eller lokal inte kan uppfyllas inom en månad. instämmer i betänkandets förslag. instämmer i betänkandets slutsats att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering inte får ökas. Betänkandets förslag om en förkortning av den tillåtna tiden till en månad är därför bra, menar man. ser positivt på att utredaren uppmärksammar problemet med att allt förfaller mellan dödsfall och begravning. ser därför i princip positivt på intentionerna att korta tiden i enlighet med utredningens förslag. föreslår att man sätter en normalväntetid samt en bortre gräns vid en månad. instämmer med utredaren att gravsättning eller kremering ska ske möjligt. Kyrkan framhåller att det är viktigt att bryta den rådande trenden med allt längre väntetider mellan dödsfall och begravning. anser att utredaren är rätt ute då hon behandlar frågan om tiden mellan dödsfall och begravning eller kremering. Utredarens förslag innebär dock inte, vad stiftet kan se, någon förändring eftersom huvudmannen ändå kan medge anstånd. tillstyrker förslaget, men anser att man bör vara restriktiv med dispens/uppskov. accepterar den föreslagna månaden som maxgräns. stift välkomnar förslaget om en halvering av den tillåtna tiden mellan dödsfall och begravning. För att förändringen ska få önskvärt genomslag föreslår stiftet att det ska krävas särskilda skäl för att huvudmannen ska kunna medge anstånd med gravsättning eller kremering. anser att det är bra med en tidsfrist på en månad mellan dödsfall och gravsättning. stift tillstyrker framlagda förslag. välkomnar förslaget att den längsta tillåtna tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering ska bestämmas till en månad. vill också framföra att huvudmannen för begravningsverksamheten bör medge anstånd med gravsättning eller kremering efter dödsfallet endast om det föreligger synnerliga skäl. Detta för att betona bestämmelsens undantagskaraktär, anser stiftet. stift ser positivt på utredningens förslag. tillstyrker utredningens förslag. stift tillstyrker utredningens förslag. kyrkliga samfällighet anser att utredaren har rätt i sina konstateranden vad avser tiden mellan dödsfall och begravning eller kremering. Man påpekar dock att det oftast är en rad sammanfallande faktorer som orsakar väntetiden. I praktiken innebär inte utredningens förslag någon förändring eftersom huvudmannen ändå kan medge anstånd, anser man. kyrkliga samfällighet ser det som en riktig åtgärd att den lagstadgade tiden krymps till en månad. kyrkliga samfällighet tillstyrker utredningens förslag. kyrkliga samfällighet tillstyrker utredningens förslag. kyrkliga samfällighet delar oron över att väntetiderna blivit allt längre och stöder förslaget om att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering minskas till högst en månad. kyrkliga samfällighet har inget att invända mot utredningens förslag. Lunds kyrkliga samfällighet tillstyrker förslaget om att korta tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering. Bollnäs-Ovanåkers kyrkliga samfällighet är positiv till förändringarna enligt utredarens förslag och särskilt positivt ser man på förslaget att förkorta tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering. kyrkliga samfällighet tycker att det är bra med en förkortad maximitid mellan dödsfall och gravsättning/kremering, i enlighet med förslaget. och Väne-Ryrs kyrkliga samfällighet anser att tiden mellan dödsfall och gravsättning bör förbli oförändrad, dvs. Samfälligheten anser att anstånd för gravsättning eller kremering ska ges av huvudmannen och inte av . menar att det är olyckligt om förslaget innebär att de anhöriga inte får den ceremoni de önskar sig. Man kan ur ett gotländskt perspektiv inte se att det föreligger något behov av att förkorta den nuvarande tidsgränsen. instämmer i förslaget att förkorta tiden mellan dödsfall och begravning till en månad, men påpekar att fördröjningen p.g.a. handläggningen av dödsbevis av läkare, landsting och skapar problem. tillstyrker utredningens förslag. kyrkliga samfällighet tillstyrker utredningens förslag, men anser att dispens bör ges av , som är neutrala i handläggningen. tillstyrker utredningens förslag. Församlingen påpekar att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering tenderar att öka för varje halvår. En förkortning av tiden mellan dödsfall och begravning från två till en månad kan uppfattas som samhällets värnande om den döde och dennes rätt att få en värdig gravsättning eller kremering, menar församlingen. Dispens gällande gravsättning eller kremering bör ges av och inte av lokal kyrkogårdsmyndighet. kyrkliga samfällighet stöder förslaget att begravningslagen ändras så att den längsta tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering bestäms till en månad. Toarps kyrkliga samfällighet samtycker inte till förslaget med hänvisning till den själavårdande aspekten. Sorgeprocessen tar tid, menar man, och tiden mellan dödsfall och gravsättning bör inte vara för kort. Bro kyrkliga samfällighet delar utredarens önskan att tiden behöver kortas ner, men föreslår som maximal tid. delar utredarens inställning att det ska införas en längsta tid mellan dödsfall och gravsättning, men menar att den kan vara . : Se avsnitt 15 (Övriga synpunkter). Håsjö kyrkliga samfällighet (f.d. Stugun-Borgvattnets kyrkliga samfällighet) anser att förslaget i utredningen beträffande tiden mellan dödsfall och gravsättning inte behöver ändras. instämmer i utredningens förslag. kyrkliga samfällighet anser att det är bra att tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering förkortas. Församlingen anser dock att bör ha ansvaret för att bevilja anstånd, även efter dödsfallet. kyrkliga samfällighet tillstyrker utredningens förslag. Sammanfattningsvis framgår det att av de 35 kyrkliga instanser som besvarat utredningens förslag beträffande tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering tillstyrker 30 instanser utredningens förslag, medan fyra instanser avstyrker och en ställer sig tveksam till utredningens förslag. delar utredarens grundläggande synsätt. Man menar dock att syftet inte helt uppnås genom den föreslagna bestämmelsen. Administrativt sett blir det svårbemästrat för huvudmannen om en anhörig inte ansöker om dispens. Dessutom anser förbundet att kraven för dispens ytterligare bör skärpas utöver utredningens förslag. begravningsbyråers förbund framför sitt stöd för utredningens förslag. Man tillägger att det är av allra största vikt att vi visar stor respekt och hänsyn vid dödsfall och begravning och att detta gäller även tiden mellan dödsfall och gravsättning/kremering. att eventuellt anstånd bör sökas hos och inte hos huvudmannen. Fonus ställer sig avvisande till förslaget. Tiden mellan dödsfall och kremering eller gravsättning bör förkortas ytterligare. Den bör bestämmas , dock högst , anser man. Föreningen anser att det rimliga vore att beviljar anstånd även och inte överlåter detta till begravningshuvudmannen. Av de instanser som lämnat spontana remissvar i frågan ställer sig följande positiva till utredningens förslag: kyrkliga samfällighet, , stifts församlingsförbund och i stift. Följande instanser som lämnat spontana remissvar i frågan ställer sig negativa till utredningens förslag: (som vill behålla de nuvarande två månaderna som tidsgräns) och . Kammarkollegiet delar utredarens bedömning av kollegiets resursbehov i de delar som avser fastställande av begravningsavgift. Man påpekar dock att om arbetsuppgifterna rörande begravningsverksamheten, inklusive tillsynen av denna, samlas hos Kammarkollegiet innebär detta att ett ytterligare resursbehov uppkommer hos kollegiet. I så fall behövs således ytterligare anslag, framhåller man. i förutsätter att länsstyrelserna tillförs ökade resurser om utredningens förslag genomförs. Detta gäller även vid en eventuell koncentration av begravningsfrågorna, eftersom ambitionsnivån för länsstyrelsernas uppdrag då höjs. i konstaterar att man i betänkandet inte föreslår någon ökad resurstilldelning, trots det merarbete som beräknas uppstå. Inte heller transfereringskostnader behandlas i betänkandet. Myndigheten menar att full kostnadstäckning måste vara tryggad om betänkandes förslag genomförs. i anför att ett förtydligande av länsstyrelsernas tillsynsansvar kommer att skapa en förväntan hos allmänheten på en mer aktiv tillsyn. Denna förväntan är inte möjlig att tillmötesgå om inte anslag ökas. delar upp sitt remissvar i följande två delar: 1) på nationell nivå: Kyrkan noterar att utredaren medger att målsättningen med en huvudman per kommun kommer att kräva en stor arbetsinsats från sida och likaså medföra kostnader för kyrkan. Utredarens bedömning att en ordning med färre huvudmän och större förvaltningsområden kommer att medföra ökad effektivitet, högre kvalitet och minskade kostnader innebär inte att kostnaderna på nationell nivå kommer att minska. Kyrkan menar att utredaren inte hållit isär begravningsverksamhetens ekonomi hos de kyrkliga huvudmännen och den kyrkliga ekonomin på nationell nivå. 2) De kyrkliga huvudmännen: Kyrkan konstaterar att utredaren inte tagit fram några beräkningar av tillkommande kostnader. Man medger att sådana uppskattningar är svåra att göra, men påminner om att ordningen med en huvudman per kommun självfallet kommer att få konsekvenser för huvudmännen i form av ökade kostnader . stift noterar att om utredningens förslag genomförs kommer det att medföra en ökad arbetsinsats för . Stiftet delar inte utredarens uppfattning att större förvaltningsområden medför ökad effektivitet, högre kvalitet och minskade kostnader. i konstaterar att även om begravningsfrågorna är en liten del av länsstyrelsernas verksamhet krävs förberedelser för en eventuell koncentration av uppgifterna till färre länsstyrelser. Om ikraftträdandet ska ske i enlighet med utredningens förslag är det särskilt viktigt att de länsstyrelser där verksamheten kommer att förläggas får reda på detta , så att förberedelseåtgärder kan vidtas. kyrkliga samfällighet tillstyrker förslagen, förutom förslaget om en gemensam begravningsavgift inom varje kommun. Man anser att det inte är möjligt med en utjämning av avgiftssatsen förrän en organisation med en huvudman finns i varje kommun. Fonus vill erinra om att landets huvudmän redan har skapat en lång rad olika gravskick som finns redovisade i betänkandet. Om utredningens förslag i denna del läggs till grund för en lagstiftning bör det av bl.a. rättssäkerhetsskäl finnas övergångsbestämmelser. I övrigt har man inget att erinra mot vad utredaren föreslår. Kammarrätten i föreslår följande ändringar i utredningens författningsförslag: Utredningens övriga författningsförslag medför att avsnittet inte längre enbart kommer att handla om definitioner. Enligt Kammarrättens mening blir därmed rubriken , även med beaktande av att m.m. lagts till, missvisande. Kammarrätten anser att rubriken Inledande bestämmelser passar bättre för att beskriva innehållet i avsnittet. l a § begravningslagen Definitioner av olika gravskick finns i begravningsförordningen (1990:1147). Regeringen får meddela föreskrifter om det sätt på vilket den avlidna gravsätts (gravskick). Kammarrätten ställer sig tveksam till om ytterligare definitioner behövs, men om de behövs bör de anges i lag. 9 kap. 6 § fjärde strecksatsen begravningslagen - kremering och andra begängelsemetoder enligt 3 a kap., -kremering och andra begängelsemetoder för vilka regeringen meddelat tillstånd enligt 3 a kap., Med anledning av att samma regler ska gälla för kremering och andra begängelsemetoder enligt 3 a kap. 3 § begravningslagen ställer sig Kammarrätten tveksam till om den av utredningen föreslagna ändringen i 9 kap. 6 § fjärde strecksatsen är nödvändig. För det fallet att ändringen anses nödvändig förordar Kammarrätten, med hänsyn till att de andra begängelsemetoderna inte framgår direkt av det föreslagna 3 a kap., att strecksatsen utformas på ovan angivna sätt. -Kistgravplats: en bestämd gravplats, inritad på gravkarta, med plats för en eller flera kistor som upplåts med gravrätt. -Kistgravplats: en bestämd gravplats, inritad på gravkarta och upplåten med gravrätt, med plats för en eller flera kistor. Enligt Kammarrättens mening kan de i 3 § begravningsförordningen föreslagna definitionerna av kistgravplats och urngravplats skapa oklarhet om vilket subjekt som upplåts med gravrätt. Utredningens förslag till definition av dessa begrepp kan lätt misstolkas och uppfattas som att det är kistan resp. urnan, inte gravplatsen, som upplåts med gravrätt. Vidare påpekar att begreppet kyrkofullmäktige inte längre förekommer i någon författning . Man anser att begreppet kyrkofullmäktige i 13 d § i begravningsförordningen i utredningens författningsförslag ska bytas ut mot ett mer generellt och i utredningsförslaget förekommande begrepp, förslagsvis huvudmannen. Synpunkter på utredningens författningsförslag har också inkommit från kommun, som endast yttrar sig om utredningens författningsförslag rörande 13 d § begravningsförordningen. Kommunen föreslår att texten samt födelse- och dödsdatum tas bort samt att kyrkofullmäktige ersätts med huvudmannen. Man anser att födelse- och dödsdatum inte bör vara obligatoriskt, utan att lokala variationer bör få förekomma. lämnar följande kommentar och förslag till ändringar av författningsförslagen i utredningen: 9 kap. 4 a och 4 b §§ begravningslagen Den avgiftssats enligt vilken begravningsavgift ska betalas ska vara densamma inom en kommun. Om det finns fler än en huvudman för begravningsverksamheten inom en kommun ska huvudmännen samråda med varandra i frågor som rör förslag till begravningsavgiftssats. Till samrådet ska även det eller de begravningsombud som är verksamma inom huvudmännens förvaltningsområden kallas. Paragraferna beskriver den övergångslösning som utredaren föreslår ska gälla till dess en ordning med högst en huvudman per kommun ska genomföras 2018. anser dock att förslaget utgör ett ingrepp i självbestämmanderätt över den egna organisationen. 10 kap. 2 a § begravningslagen Till begravningsombud ska förordnas en för uppdraget lämplig och kvalificerad person. Vid bedömningen av en persons lämplighet ska särskilt beaktas kunskaper inom ekonomi samt kunskap om och förståelse för olika religioner och livsåskådningar samt dessas begravningsseder. Till begravningsombud ska förordnas en för uppdraget lämplig och kvalificerad person. Vid bedömningen av en persons lämplighet ska särskilt beaktas kunskaper inom ekonomi samt kunskap om olika religioner och livsåskådningar samt olika begravningsseder. Kyrkan anser att utredningens formulering knyter begravningsseder till enskilda religioner och livsåskådningar på ett alltför kategoriskt sätt. religion omfattar ofta en stor mångfald av seder och traditioner, framhåller kyrkan. Seder och traditioner kan även överskrida religionsgränserna och är dessutom dynamiska och föränderliga. 10 kap. 7 § begravningslagen Ombudet har rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina kostnader. Ersättningen fastställs av , betalas av huvudmannen och utgör en kostnad för begravningsverksamheten. Också kostnader för ombudets utbildning ska betalas av huvudmannen. För att det inte ska råda någon oklarhet menar att det också i fråga om utbildningskostnaderna tydligt bör anges att de utgör en kostnad för begravningsverksamheten. 52 § 5 begravningsförordningen Huvudmannen ska samråda med den av huvudmannen utsedde godkände eller auktoriserade revisorn i frågor som rör huvudmannens årsredovisning och kravet på särredovisning av begravningsverksamhetens intäkter och kostnader. Om huvudmannen har utsett två eller flera godkända eller auktoriserade revisorer är det tillräckligt att samrådet sker med en av dessa. Av 10 kap. 2 § andra stycket begravningslagen (1990:1144) följer att om det förordnas fler än ett begravningsombud för samma huvudman ska besluta om arbetsfördelningen mellan ombuden. anser att mindre församlingar uppfyller de villkor som ställs i paragrafen. Utredaren hänvisar till att kyrkoordningen innehåller en bestämmelse om att samtliga församlingar ska avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning. Kyrkan anser att det dock knappast är lämpligt att författningsbestämmelser grundas på en organisations interna bestämmelser. Paragrafen bör därför ändras så att det framgår att bestämmelsen gäller församlingar som uppfyller kraven i bokföringslagen och i övrigt i förekommande fall, anser man. Slutligen anser i en kommentar beträffande definitionen av huvudman att ordet territoriell bör läggas till framför ordet församling i början av definitionen. 1 kap. 1 § begravningslagen –huvudman: församling inom eller kommun som ska anordna och hålla allmänna begravningsplatser för dem som är folkbokförda inom ett visst geografiskt avgränsat förvaltningsområde. –huvudman: territoriell församling inom eller kommun som ska anordna och hålla allmänna begravningsplatser för dem som är folkbokförda inom ett visst geografiskt avgränsat förvaltningsområde. Kammarrätten i anför när det gäller tiden mellan dödsfall och gravsättning eller kremering att inte längre bör handlägga anståndsfrågor, utan att ansvaret för detta istället kan överföras på annan myndighet, exempelvis länsstyrelserna. Denna fråga har visserligen inte legat inom ramen för utredningens direktiv, men Kammarrätten anser likväl att ställning även ska tas till denna fråga vid en sådan översyn av begravningsförfattningarna som det nu är fråga om. Vidare anser Kammarrätten att det i en övergångsbestämmelse bör fastslås det som utredaren föreslår om att förkortad tid från dödsfall till gravsättning eller kremering ska tillämpas på dödsfall fr.o.m. och att den tidigare tvåmånadersregeln ska gälla dödsfall . påpekar att frågeställningar som rör utlandsboende kyrkotillhöriga och svenska medborgare i övrigt bör utredas vidare eftersom man i betänkandet inte behandlar sådana frågor. kyrkliga samfällighet framhåller att en viktig fråga i samband med uppgörelsen om förändrade relation till staten som trädde 2000 var att staten skulle avstå från att söka reglera kyrkans inre organisation och indelning. Runt om i landet sker redan förändringar på lokal nivå, så att kyrkans församlingar och samfälligheter kan bilda bärkraftiga enheter. Dessa processer pågår med fokus på såväl kyrkans uppdrag enligt lagen om och kyrkoordningen som uppdraget att förvalta begravningsverksamheten. Samfälligheten menar att de aktuella förslagen innebär ett statligt ingrepp i den kyrkliga organisationen som är olämpligt mot bakgrund av kyrka-statuppgörelsen och kyrkans pågående strukturprocesser. anser rörande betänkandets avsnitt 5 (Begravningsclearing) att problem kan uppstå vid bl.a. urngravsättningar när det är flera huvudmän inblandade, t.ex. då begravningsceremonin hålls hos en huvudman, förvaring och visning hos en annan och gravsättningen hos en tredje. är det ju endast den huvudman där gravsättningen sker som har rätt att begära clearingersättning. vill lyfta fram ytterligare synpunkter som är av vikt för begravningsverksamheten men som inte tas upp i utredningen. Förbundet frågar sig vad som är en korrekt gränsdragning vid skötsel av gravplats i förhållande till begravningsplatsen. Vidare undrar förbundet hur huvudmännen ska hantera metalldelar efter kremering i enlighet med begravningslagen och miljöbestämmelser eller ur ett etiskt perspektiv. begravningsbyråers förbund såg det som mycket positivt när begravningsombuden blev tillsatta . Förbundet vill dock framhålla att det inte blev som man hade trott. När det gäller uppgiften att företräda personer som inte tillhör i begravningsfrågor finner man stora brister. En annan uppgift är att tillgodose invandrare och deras traditioner och kulturer. Alla önskemål som invandrarorganisationer haft har alltid praktiskt taget skötts mellan respektive trossamfund, huvudman och begravningsbyrå. Förbundet framhåller därför vikten av att ombuden har kunskap och förståelse för de önskemål och förfrågningar som kunderna har hos begravningsbyråerna. Förbundet har också följande kommentar och tilläggsförslag gällande avsnittet begravningsavgifterna: I 9 kap. 6 § begravningslagen anges vad huvudmannen är skyldig att utan kostnad för dödsboet tillhandahålla. I avlider ca 3 600 personer med invandrarbakgrund, varav , eller ca 1 400 personer, önskar bli begravna i hemlandet.