sou · GYB387 · 2010-12-07 00:00:00 — Ett annat skäl är att det finns skilda traditioner i beträffande hur de nationella domsto- larna bedömer skadeståndsfrågor. Allmänt sett kan sägas att Europa- domstolen varit relativt återhållsam när det gäller att utge ekono- misk kompensation. Tillämpliga principer kan sammanfattas enligt följande (jfr m.fl., s. 75–78. ; van Dijk m.fl, s. 245 f.; m.fl., s. 856 f.; s. 603 f. och Shelton, s. 294 f.). 1)För att ersättning ska utgå krävs ett preciserat yrkande från klagandens sida (i fråga om framtida förluster accepteras ibland att en mer exakt uträkning inte kan presenteras). 2)Det finns ingen automatisk rätt till kompensation. Klaganden tillerkänns bara ersättning om anser att det är nödvändigt att ge skälig gottgörelse. Vid en skälighetsbedöm- ning utifrån de särskilda omständigheterna i det aktuella målet avgörs om det är befogat eller lämpligt att besluta om ersättning och, i sådant fall, med vilket belopp (ruling on an equitable basis). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i 3)Kompensation kan bara utgå om skada har uppkommit till följd av konventionskränkningen (only where it is satisfied that the loss or damage complained of was actually caused by the violation). Det måste med andra ord finnas ett orsakssamband (causal link) mellan konventionsbrottet och den skada klaganden kräver ersättning för. I fall där ersättning inte utgår har Europadom- stolen ibland uttryckt sig på det sättet att den inte kan spekulera i hur omständigheterna skulle ha varit om något konventions- brott inte hade förekommit. 4)Ersättning kan utgå för ekonomisk respektive icke-ekonomisk eller ideell skada (pecuniary respektive non-pecuniary damage). Vid icke-ekonomisk skada finns ett något större utrymme att utge ersättning utifrån en skälighetsbedömning. 5)Både fysiska och juridiska personer kan tillerkännas skadestånd. Ersättning för ideell skada till juridiska personer bedöms utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. 6)Klaganden ska så långt det är möjligt försättas i samma situation som han eller hon skulle ha befunnit sig i om någon kränkning av konventionen inte hade förekommit (restitutio in integrum). 7)I vissa fall där ersättning för icke-ekonomisk skada aktualiseras kan konstaterande av kränkning i sig utgöra tillräcklig kompen- sation. 8)Viss ersättning för ränta kan komma i fråga om det är nöd- vändigt för att undvika att ersättningen sänks på ett obilligt sätt. 3.5.3Ekonomisk och icke-ekonomisk skada Som nämnts medger praxis inga fasta slutsatser när det gäller frågan om i vilka situationer den stat som har kränkt konventionen har förpliktats att utge skadestånd enligt artikel 41 och, i så fall, med vilka belopp. Detsamma gäller frågan i vilka fall konstaterande av kränkning i sig har ansetts utgöra tillräcklig kompensation (för en sammanställning av fall där dom- stolen har tillämpat artikel 41, se , s. 608 f.). Av betydelse är även hur parterna har argumenterat i fråga om eventuella yrkanden om skälig gottgörelse. Vidare görs vissa hänsynstaganden till levnads- standarden i respektive stat. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i Allmänt sett kan sägas att yrkanden om ersättning för ekono- misk skada i större utsträckning kräver konkret bevisning, medan icke-ekonomisk skada ofta ersätts enligt en skälighetsbedömning. har ibland tillerkänt klaganden ett visst belopp i ett för allt, utan att närmare specificera vilken typ av skadestånd som avses (se t.ex. Beyeler mot , dom [artikel 41] , den utdömda summan omfattade även olika typer av kost- nader hänförliga till den inhemska processen). Ersättning för ekonomisk skada omfattar en rad olika typer av skador. Som exempel kan nämnas ersättning för förlorad egendom eller för att egendom har minskat i värde till följd av olika åtgärder från statens sida, ersättning för inkomst- och pensionsbortfall (för förfluten tid och framtid), medicinska kostnader m.m. Även böter som klaganden ålagts att utge i den inhemska processen kan ersättas som ekonomisk skada enligt artikel 41 (se t.ex. m.fl. mot , dom , § 58). I sådant fall uppstår sällan problem i fråga om orsakssambandet mellan konventions- kränkningen och skadan och inte heller om bevisningen i övrigt. Ersättning för förlorad inkomst kan bl.a. komma i fråga vid kränkning av rätten till liv i artikel 2. Som exempel kan nämnas fall där nära familjemedlemmar till en avliden person går miste om sin försörjning på grund av dödsfallet. Vid kränkningar av de proces- suella rättigheterna i artikel 6 i brottmål brukar ersättning för för- lorad inkomst emellertid inte utgå för den tid en person har till- bringat i fängelse (m.fl., s. 859). Ett skäl till det är att det ofta är svårt att med säkerhet fastställa hur processen skulle ha utfallit om den hade varit förenlig med de krav som innefattas i rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 (jfr vad som sagts ovan angående kravet på orsakssamband). I målet mot fann att klagandens rätt till muntlig förhandling hade kränkts, men avslog yrkandet om ersättning för ekonomisk skada med hänvisning till svårigheten att förutse hur utgången i målet skulle ha blivit om förhandling hade hållits (dom ). Även brist på bevisning i övrigt kan resultera i att ersättning inte utgår vid sådana typer av kränkningar. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i Vid konventionsstridiga ingrepp i egendomsskyddet enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet aktualiseras ofta frågan om gott- görelse. Om klaganden inte kan få tillbaka egendomen enligt prin- cipen om restitutio in integrum och nationell lag bara medger ersätt- ning till viss del, kan ekonomiskt skadestånd utgå. Särskilt i mål där egendomen uppgår till betydande värden uppkommer inte sällan svåra ersättningsfrågor, t.ex. hur värdet på förlorad eller skadad egen- dom ska beräknas. Detta kan ge anledning till ställningstagande i en särskild dom om skälig gottgörelse (se t.ex. Papamichalopoulos m.fl. mot , dom [artikel 50, numera artikel 41] och den nämnda domen Beyeler mot ). I några fall har ersättning för ekonomisk skada även utgått enligt en skälighets- bedömning, dvs. utan att omfattningen av klagandens förlust har bevisats eller klarlagts mer i detalj, om domstolen har ansett det vara nödvändigt att gottgöra klaganden (jfr m.fl., s. 860 och m.fl., s. 76–77, not 10). Som ytterligare exempel på ekonomisk skada kan nämnas olika typer av förluster av möjligheter, t.ex. möjligheten att bedriva en affärsverksamhet eller att på annat sätt göra en ekonomisk vinst (loss of opportunities, jfr Shelton, s. 298). Vad som menas med detta begrepp är för övrigt inte helt klarlagt. Det finns även exempel på att begreppet har använts för att beteckna ideell skada i betydelsen förlust av processuella möjligheter (s.k. loss of procedural opportunities, jfr mot , dom , §§ 43–44, se även m.fl., s. 860). I praxis återfinns även exempel på att rätte- gångskostnader, som klaganden har ålagts att betala till motparten i den inhemska processen i egenskap av förlorande part, har ersatts som ekonomisk skada (klagandens egna kostnader ersätts dock inte som skadestånd, se ovan). Som exempel kan nämnas mål om kränk- ning av rätten till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6 och av rätten till yttrandefrihet i artikel 10 (jfr T. m.fl. mot , dom ; Eerikäinen m.fl. mot , dom och Handölsdalen m.fl. mot , dom , se även nästföljande avsnitt). Medan ersättning för ekonomisk skada i princip kräver bevisning om förluster, grundas ersättning för icke-ekonomisk eller ideell skada i större utsträckning på en skälighetsbedömning. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i domstolen har uttalat att det kan vara svårt att föra bevisning om vissa former av icke-ekonomisk skada (jfr van Dijk m.fl., s. 271 f.). Motiveringen för att utge en viss summa i ideellt skadestånd är inte sällan knapphändig. Det kan således vara svårt att se hur Europa- domstolen har resonerat i olika fall. Ideellt skadestånd omfattar ersättning för både fysisk och psykisk skada eller smärta till följd av konventionskränkningen. Olika typer av negativa känslor och upplevelser ersätts som ideell skada, allt under förutsättning att det finns ett orsakssamband mellan upplevelsen och kränkningen. Som exempel kan nämnas frustration, oro, sorg, obehag, förödmjukelse, förlust av rykte och karriärmöjligheter och, i allvarliga fall, trauma (jfr m.fl., s. 860 och Shelton, s. 298, med hänvisningar). Ideell skada har i vissa fall även ansetts omfatta en sorts förlust av processuella möjligheter (se ovan). Efter avgörande i Comingersoll S.A. mot står numera klart att även juridiska personer kan ersättas för ideell skada enligt artikel 41 (dom , nedan även Comingersoll). Enligt domstolen kan inte uteslutas att ett bolag kan lida annan skada än ekonomisk skada som kräver ekonomisk gottgörelse, t.ex. i mål som rör långsam handläggning enligt artikel 6. I sådant fall kan skadan bestå i en osäkerhet att planera för verk- samheten och andra svårigheter att leda företaget, liksom upp- kommen ängslan och obehag hos aktieägare, styrelseledamöter och andra i bolagets ledning till följd av den utdragna processen. Som huvudregel utges ersättning i proportion till den kränkning (eller de kränkningar) som har konstaterats och dess effekter på klaganden. Vid kränkning av artiklarna 2 och 3 finns en tendens att döma ut högre belopp (jfr m.fl., s. 860). I m.fl. mot avslogs emellertid klagandenas yrkanden om skade- stånd vid kränkning av artikel 2 med hänsyn till de mycket speciella omständigheter som förelåg (dom ). Som tidigare nämnts kan kränkningar av artiklarna 2 och 3 omfatta flera olika typer av situationer. Ersättning för ideell skada har exempelvis utgetts i mål där myndigheterna försummat att omhänderta barn som for illa i hemmet (jfr det ovan nämnda målet Z m.fl. mot ). I mål som rör en förestående avvisning, utvisning eller utlämning – som är vanligt förekommande mot flera västeuropeiska länder (inklusive ) – aktualiseras ofta frågan om klagandens återsändande till ett visst land skulle innebära att han eller hon skulle utsättas för en risk för behandling i strid med Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i Om skulle besvara frågan jakande utgör konstaterande av kränkning ofta tillräcklig kompensation för ideell skada (jfr det ovan nämnda målet Saadi mot , § 188). Eftersom ersättningen grundas på en skälighetsbedömning – med viss justering utifrån levnadskostnaderna i det land som avses – är tidigare utdömda belopp avseende en viss typ av konventions- kränkning inte alltid tillförlitliga i fråga om hur bedömningen ska ske . Det gäller särskilt när kränkningen är beroende av omständigheterna i det klagomål som prövas, vilket ofta är fallet beträffande artiklarna 8, 9, 10 och 11 (jfr även vad som sagts i fråga om proportionalitetsprincipen m.m., avsnitt 3.2.3–3.2.5 ovan). Det är således särskilt svårt att förutse hur artikel 41 tillämpas i mål rörande dessa artiklar. Några exempel kan ges för att illustrera det sagda. Ersättning för ideell skada har ofta tillerkänts klagande i mål om tvångsomhändertagande av barn i strid med artikel 8 (jfr , s. 617 med hänvisningar). Målet mot [No. 2] rörde frågan om begränsningar i umgängesrätt vid barnomhändertagande (dom ). fann att klagan- dena måste ha lidit viss ideell skada som inte enbart kunde kom- penseras genom konstaterande av kränkning och dömde ut ersätt- ning för detta (se även K. och T. mot , dom ). I ett annat mål hade polis- och åklagarmyndigheten under pågående förundersökning offentliggjort ett fotografi på en kvinna som var misstänkt för bl.a. ekonomisk brottslighet. Europadom- stolen fann att artikel 8 hade kränkts (brist i laglighetskravet) och att detta konstaterande utgjorde tillräcklig kompensation (Sciacca mot , dom ). Vid kränkningar av rätten till yttrandefrihet i artikel 10 har ide- ellt skadestånd framför allt utgått i mål där klaganden har ådömts en straffrättslig påföljd, medan konstaterande av kränkning ofta har ansetts tillräcklig i andra fall (Shelton, s. 295 med hänvisningar, jfr dock den nämnda domen m.fl. mot ). och mot fann Europadom- stolen att hovrätten inte hade gjort en rimlig proportionalitets- avvägning när den beslutat att inte förlänga klagandenas hyres- kontrakt och att avhysa dem på grund av att de inte monterat ner en parabolantenn (dom ). fälldes för att ha åsidosatt sin positiva förpliktelse att skydda klagandenas rätt till information enligt artikel 10 och ålades att utge ideellt skade- Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i stånd (frågan om skadestånd hade överlämnats till domstolens prövning). Ideellt skadestånd kan även dömas ut vid kränkning av andra artiklar i konventionen eller dess tilläggsprotokoll, t.ex. egendoms- skyddet i artikel 1 i första tilläggsprotokollet (m.fl. mot , dom , jfr dock mot , dom , där konstaterande av kränkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet ansågs utgöra tillräcklig kompensation). I vissa fall rörande artikel 13 har konstaterande av kränkning ansetts utgöra tillräcklig kompensation för ideell skada (se Hatton m.fl. mot , dom , där domstolarnas s.k. judicial review inte omfattade en bedömning av om den uppgivna ökningen av nattflygningar över utgjorde en godtagbar inskränkning av de närboendes rätt till respekt för privat- och familjeliv, jfr avsnitt 3.3.7 ovan). Vid kränkningar av de processuella rättigheterna vid frihets- berövande enligt artikel 5 § 3 och 5 § 4 och av de garantier som omfattas av rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 har Europa- domstolen ofta funnit att konstaterande av kränkning utgör till- räcklig gottgörelse, t.ex. i fråga om rätt till juridiskt biträde i brott- mål och rätt till prövning inför oberoende och opartisk domstol (Ezeh och mot , dom , §§141–143 och mot , §§ 43–44, med hänvis- ningar, se även Pellonpää, s. 200 f.). Ett viktigt skäl till det är att domstolen i princip inte dömer ut skadestånd i fall där det inte är möjligt att förutse att klaganden inte skulle ha blivit frihetsberövad eller fått en fällande dom i ett brottmål om kränkningen i fråga inte hade ägt rum (mot , dom , §§50–52 med hänvisningar). Även i mål som rör rätten till tillgång till domstol och muntlig förhandling har konstaterandet av kränkning i vissa fall ansetts utgöra tillräcklig kompensation för ideell skada enligt artikel 41 (Benthem mot , dom ; Brugger mot , dom och mot , dom ). har domstolen funnit att det inte är nödvändigt att utge skadestånd för ideell skada och avslagit klagandens yrkande på den grunden (mot ). Vid allvarliga fall av åsidosättanden av kraven i artikel 6 före- kommer att i stället uppmanar svarandestaten att se till att klaganden får en ny rättegång (se avsnitt 3.6 nedan). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i kompensation som ges enligt artikel 41 vid långsam handläggning behandlas i nästföljande avsnitt. 3.5.4Särskilt om långsam handläggning Något ytterligare om ekonomisk skada I mål om långsam handläggning aktualiseras främst ideellt skade- stånd, men även frågor om ekonomiskt skadestånd kan uppkomma (angående ideellt skadestånd till juridiska personer, se ovan). En klagande kan t.ex. yrka ersättning för att han eller hon har gått miste om möjligheten att sälja sin fastighet till ett förmånligt pris eller liknande s.k. loss of opportunities till följd av att en process dragit ut . Det finns emellertid inte så många exempel på att ekonomiskt skadestånd har utgått vid konstaterad kränkning av rätten till rätte- gång inom skälig tid (, The Length of Civil and Criminal Proceedings in the Case-law of Court of Human Rights, , 2007, s. 94 f., med hänvisningar, särskilt noterna 504 och 505). Ett skäl till det är att det kan vara svårt att fastställa att skada orsakats just till följd av den utdragna handläggningstiden. har även uttalat att de nationella domstolarna i regel har bättre förutsättningar att bedöma frågor som rör ekonomiskt skadestånd i dessa fall (Scordino, § 203 och Pizzati, § 93). Som nämnts finns exempel på att klaganden har tillerkänts ekonomiskt skadestånd i form av utgiven ersättning för motpartens rättegångskostnader. I mål om långsam handläggning medför kravet på kausalitet att bara kostnader som uppstått som processen kan anses ha pågått för länge kan vara ersättningsgilla och att de yrkade beloppen i övrigt kan hänföras till förseningen. Om klaganden inte mer i detalj kan redovisa hur kostnaderna har beräknats kan ersättning utges enligt en skälighetsbedömning (i T. m.fl. mot tillerkändes klagandena av yrkade dryga ). När det gäller icke-ekonomisk eller ideell skada finns en stark – men motbevisbar – presumtion för att oskäligt långa handläggnings- tider förorsakar sådan skada (se avsnitt 3.4.2 ovan med hänvisning Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i till domarna i målen Scordino och Pizzati). Den ideella skadan kan bestå i osäkerhet och ängslan om processens utgång (mot , dom , § 63). Vid kränkning av rätten till rättegång inom skälig tid döms inte sällan ut ideellt skadestånd enligt artikel 41. Skadestånd kan dömas ut på grund av att klaganden inte fått kompensation i nationell domstol. Ersättning kan även utges i situationer där utdömt skade- stånd av olika skäl inte anses tillräckligt och inte heller i övrigt uppfyller konventionens krav, t.ex. i fråga om den tid inom vilken utbetalning bör ske. Som framgått ovan behåller klaganden sin victim status även i de fall där utbetalt belopp anses vara för lågt, vilket medför att målet prövas i sak. Därmed kan ytterligare ersätt- ning dömas ut enligt artikel 41. har dock accepterat att handläggningstiden i vissa fall kan resultera i en minimal ideell skada eller ingen skada alls (jfr det tidigare nämnda beslutet Nardone mot , där dom- stolen särskilt beaktade att tvisteföremålets värde var lågt för klaganden). I sådant fall åvilar det den nationella domstolen att rättfärdiga sitt beslut att inte utge skadestånd genom en ordentlig motivering. I Scordino klargjordes att ersättningen enligt artikel 41 bestäms utifrån en jämförelse med liknande fall (similar cases) och vad som menas med detta uttryck (Scordino, § 267). Handläggningen i två olika mål ska ha pågått ungefär lika och i lika många instanser samt gälla samma land för att jämförelsen ska vara relevant. Av betydelse är även flera av de aspekter som beaktas vid bedöm- ning av om handläggningstidens längd är förenlig med artikel 6, t.ex. frågan om hur viktigt målet var för klaganden och hur han eller hon har uppträtt under den inhemska processen (se avsnitt 3.2.2 ovan; i vissa mål ställs högre krav på skyndsam handläggning, t.ex. rörande vårdnad om barn, jfr Sürmeli mot , § 133 med hänvisningar). Även dessa faktorer måste således beaktas. I fråga om hur beloppen ska beräknas har ansett att det är omöjligt och opraktiskt att upprätta en lista som täcker varje aspekt av domstolens tidigare ersättningspraxis och att alla nödvändiga element återfinns i tidigare meddelade beslut i domstolens databas. Det framgår av domarna som Europadom- stolen meddelade i stor sammansättning avseende (se särskilt Scordino, § 267 och Zullo, § 140, ibland även kallad Zullo II). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i De kriterier som domstolen hade fastställt i kammarsamman- sättning – även kallade Zullo-kriterierna eller Zullo-taxan – åter- finns inte i Grand Chamber-domen i målet Zullo. Grand Chamber konstaterade i stället att kammaren därigenom gett en indikation på hur bedömer icke-ekonomisk skada vid lång- sam handläggning och möjligheten att reducera ersättningen med hänsyn till ett existerande nationellt rättsmedel (Zullo, § 134, domarna diskuteras bl.a. av , Europarättslig 2007 s. 926 f. och 2008 s. 534 f. respektive , Europarättslig 2008 s. 179 f. och 2008 s. 756 f.). Vidare har uttalat att de belopp som döms ut med stöd av artikel 41 kan vara lägre än vad som framgår av dom- stolens praxis i fall där en nationell domstol konstaterat en kränk- ning av konventionen och tillerkänt klaganden viss ersättning (Scordino, § 268 och Zullo, § 141). I sammanhanget underströks att ett sådant rättsmedel – förutom att det är helt förenligt med subsidiaritets- principen – är mer närliggande och tillgängligt för klaganden än ett klagomål till . Eftersom rättsmedlet är snabbare och pro- cessen sker på klagandens eget språk ansågs ett nationellt rätts- medel ha fördelar som måste tas i beaktande vid bedömningen enligt artikel 41. Den omständigheten att skadestånd som utges på nationell nivå generellt sett innebär att ersättningen betalas ut fortare än om domstolen skulle ha dömt ut ersättning enligt artikel 41 är också av viss betydelse (Bako mot , beslut ). I domarna mot (Apicella, Cocchiarella, Pizzati, Scordino, Zullo, Musci, Procaccini samt Mostacciuolo [No. 1 och 2]) varierade de utdömda ersättningarna enligt Pinto-lagen mellan och av vad skulle ha dömt ut i motsvarande situation. Domstolen fann att denna omständighet i sig ledde till ett uppenbart orimligt resultat (manifestly unreasonable) utifrån de kriterier som etablerats i domstolens praxis. Vid en skälighetsbedömning – där hänsyn togs till hur det italienska rätts- medlet var utformat – tillerkändes klagandena ytterligare ersättning enligt artikel 41. I det ovan nämnda målet Machunka mot konstaterades att klaganden hade tillerkänts ett lägre belopp än vad Europadom- stolen själv skulle ha dömt ut vid tillämpning av artikel 41 i mot- svarande situation (enligt Pellonpää troligen av vad domstolen skulle ha dömt ut, se s. 563, not 865). Emellertid noterades bl.a. att den slovakiska Författningsdomstolen beslutat Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i att ersättningen skulle betalas ut från delgivning av beslutet och att den hade beordrat tingsrätten att fortsätta hand- läggningen av målet utan ytterligare försening. Slutsatsen blev att klaganden hade fått tillräcklig gottgörelse och att målet inte prövades i sak. I målet Kuril mot utgjorde ersättningen av vad skulle ha dömt ut i motsvarande situation, vilket i sig medförde att klaganden ansågs vara victim och att målet prövades i sak (dom ). Slutligen ska nämnas något om de mål där har fällts för kränkning av rätten till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6 efter att de ovan nämnda domarna meddelades mot (angående kriterierna för bedömningen m.m., se avsnitt 3.2.2 ovan). Tre domar har meddelats rörande tvistemål som pågått (varav i en instans i ett fall). Ersättningen har varierat mellan (Iselsten, dom ) och totalt (m.fl., dom , samman- lagt tre klagande). I (dom ) bestämdes ersättningen till . I ytterligare ett mål om renbetesrättigheter hade handläggningen pågått (se den tidigare nämnda domen Handölsdalen m.fl.). Målet ansågs vara av mycket komplicerat slag, efter- som det rörde mer än 570 parter och bevismaterialet var omfattande. Ersättningen bestämdes till sammanlagt för de fyra klagandena. Såvitt avser skattetillägg har ersättningen varierat mellan (Wassdahl, dom , handlägg- ning) och (Nitschkes dödsbo, dom , närmare handläggning). Slutligen har fällts för lång- sam handläggning i mål om skattebrott och skattetillägg (, dom ). Ersättningen bestämdes till (brottmålet hade pågått innan klaganden friades av tings- rätten och målet om skattetillägg , varav i en instans). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i 3.6Europadomstolens möjlighet att se till att staten vidtar andra åtgärder – artikel 46 Traditionellt sett har meddelat domar av fast- ställelsekaraktär, dvs. utan att ålägga staterna andra åtaganden än att utge ekonomisk kompensation. Således har den inte beordrat en konventionsstat att vidta särskilda åtgärder för att komma till rätta med olika brister i respekten för mänskliga rättigheter som tydlig- gjorts genom en fällande dom. Detta synsätt har grundats på upp- fattningen att domstolen enbart har makt att besluta om skälig gott- görelse enligt artikel 41.