sou · GXB358d5 · 2010-01-01 00:00:00 — De första besluten om debiterad preliminär skatt enligt skatteförfarandelagen ska fattas och avse . För dem som har ett brutet räkenskapsår som beskattningsår kommer första beslutet att fattas den 20 i i det beskattningsår som inleds . De första besluten om slutlig skatt enligt skatteförfarandelagen kommer att fattas . För att det ska finnas en utgångspunkt för schablonberäkningen av F-skatt och särskild A-skatt enligt 55 kap. 3 § sägs här att fram till dess att beslut om slutlig skatt har meddelats enligt skatte- förfarandelagen ska schablonberäkningen ske med utgångspunkt från den slutliga skatten vid 2010 och taxeringar. Äldre undantag från skyldigheten att använda kassaregister gäller Syftet med bestämmelsen är att inte ska behöva meddela nya beslut om undantag från skyldigheten att använda kassaregister när skatteförfarandelagen träder i kraft. Undantag från punkten 1 Av punkten 1 framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för ett beskattningsår eller en redovisningsperiod som har avslutats före ikraftträdandet samt för år och perioder som avslutas efter ikraftträdandet men som påbörjats före ikraftträdandet. Det innebär inte enbart att skatten eller avgiften ska redovisas och betalas enligt äldre bestämmelser utan även att skattetillägg och förseningsavgift avseende sådana år och perioder ska följa äldre regler. Motsvarande gäller för merparten av de övriga förfarande- bestämmelserna. Att låta perioden styra när de nya bestämmelserna ska börja tillämpas på detta sätt är en fördel eftersom bestämmelserna om särskilda avgifter hänger samman med övriga förfarandebestämmelser. Ett fåtal undantag bör dock göras för att de lindringar av sanktionssystemet som vi föreslår ska få genomslag . Det första stycket gäller undantaget från skattetillägg för oriktig uppgift som kan rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial (49 kap. 10 § 1), beaktande av normalt tillgängligt kontrollmaterial vid beräkning av skattetillägg som tas ut för att deklaration inte lämnats (49 kap. 15 § första stycket 2 b) och möjligheten till delvis befrielse på annat sätt än till hälften eller en fjärdedel (51 kap. 1 §). Övergångsbestämmelserna i första stycket gäller uppgifter som ska lämnas eller . Det som regleras är alltså uppgifter som enligt äldre bestämmelser ska lämnas från detta datum. Ett exempel på en uppgiftsskyldighet som omfattas är större företags skattedeklaration för redovisningsperioden . Den ska enligt 10 kap. 19 § SBL lämnas . Ett annat exempel är självdeklaration som ska lämna enligt 4 kap. 5 § första stycket LSK. Uppgiftsskyldigheter som enligt äldre bestämmelser ska fullgöras före omfattas inte av första stycket. Den som t.ex. lämnar oriktig uppgift i en begäran om omprövning av ett beslut om mervärdesskatt för redovisnings- perioden omfattas alltså inte av dessa övergångs- bestämmelser. 49 kap. 15 § gäller beräkning av skattetillägg vid sköns- beskattning. Den termen täcker in det som i taxeringslagen benämns skönstaxering. Avsikten med här aktuell övergångs- bestämmelse är att göra skatteförfarandelagens mer generösa bestämmelse tillämplig i vissa fall trots att äldre bestämmelser om särskilda avgifter ska tillämpas i övrigt. Att även skattetillägg vid skönstaxering omfattas är därför självklart och behöver inte sägas särskilt. Bestämmelsen om rättelse på eget initiativ i 49 kap. 10 § 2 är också generösare än dagens regler. Den bör tillämpas på rättelser som den skattskyldige vidtar från ikraftträdandet även om rättelsen avser uppgifter som lämnats eller skulle ha lämnats före ikraftträdandet. Det framgår av andra stycket. Avslutningsvis ska något sägas om skattetillägg på grund av att skatteavdrag inte gjorts. Skatteförfarandelagen ska enligt punkten 1 c tillämpas på skatt som ska dras av från ersättningar som betalas ut efter ikraftträdandet. Det innebär att de nya bestämmelserna om skatteavdrag på icke avdragen skatt ska tillämpas på skatt som skulle ha dragits av fr.o.m. . För skatt som skulle ha dragits av tidigare gäller äldre bestämmelser. Det innebär att skattetillägg tas ut enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen om oriktig uppgift om skatteavdrag lämnas i en skattedeklaration som avser period före . Av tredje stycket i förevarande övergångsbestämmelse framgår dock att den nya bestämmelsen om och befrielse ska tillämpas. Bestämmelsen i 49 kap. 10 § 2 om undantag från skattetillägg för den som på eget initiativ lämnar uppgift om att skatteavdrag inte gjorts, ska också tillämpas om åtgärden vidtas efter . Det gäller även om skatteavdraget skulle ha gjorts tidigare. Detta framgår av andra stycket. Som sagts i kommentarerna till punkterna 2–4 ska det bara finns ett skattekontosystem trots att skattebetalningslagen kommer att gälla parallellt med skatteförfarandelagen. Det innebär att skatte- förfarandelagens bestämmelser om skattekonto m.m. ska gälla från ikraftträdandet och det även om skattebetalningslagen gäller för aktuell redovisningsperiod eller aktuellt beskattningsår. Av förevarande punkt följer att skatteförfarandelagens bestäm- melser om anstånd även ska gälla för skatter och avgifter som avser perioder eller beskattningsår för vilka skattebetalningslagen gäller. Ansökningar om anstånd som görs från ikraftträdandet ska alltså utan undantag bedömas enligt de nya och något generösare reglerna. Om anstånd beviljas före förfallodagen ska anståndet registreras på förfallodagen (61 kap. 3 §). Det kan vidare noteras att bestämmelserna om avräkning och om vilken skatt eller avgift som ska anses betald i 62 kap. 10–15 §§ också ska gälla skatter och avgifter som avser perioder för vilka skattebetalningslagen är tillämplig. bör nämnas att bestämmelsen om återtagande av indrivningsuppdrag i 70 kap. 5 § ska tillämpas direkt från ikraft- trädandet. Den bestämmelsen har dock ingen motsvarighet i skattebetalningslagen. För att underlätta ränteberäkningen vid omprövningar och överklaganden som avser perioder och beskattningsår för vilka skattebetalningslagen gäller föreskrivs här att skatteförfarande- lagens bestämmelser i ämnet ska gälla när skatt eller avgift för sådana perioder eller år ska betalas på grund av ett omprövnings- beslut eller ett beslut av domstol som meddelas efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla när skatt eller avgift ska tillgodoräknas. I syfte att undvika att ränteberäkningen tidigareläggs för tid före ikraftträdandet sägs att vid beräkning av kostnadsränta enligt 65 kap. 8 § ska ränta beräknas taxeringsåret. Detta får betydelse för dem som tillämpar ett brutet räkenskapsår som beskattningsår eftersom ränta annars skulle ha beräknats från den 13 i andra månaden efter beskattningsåret. Det ska gälla i fortsättningen men alltså inte för tid före ikraftträdandet. Avyttringar av kvalificerade andelar – uppgiftsskyldighet och efterbeskattning Punkten 13 Första-tredje styckena Bestämmelserna är hämtade från 2 kap. 2 § 7, 2 kap. 4 § 4 och 3 kap. 21 a § LSK. Bestämmelserna, som infördes genom SFS 2007:1252 och 2007:1409, är inte ändrade (prop. 2007/08:19, s. 33 och 34). Uppgiftsskyldigheten gäller avyttringar –2009 och förhållanden som inträffar från en avyttring. Bestämmelserna behöver alltså bara gälla en begränsad tid efter skatteförfarandelagens ikraftträdande. Bestämmelserna ges därför som övergångsbestämmelser i stället för i den nya lagen. Terminologiska justeringar görs med anledning av dels att skyldigheten att lämna självdeklaration har ersatts av en deklarationsskyldighet för inkomst, dels att begreppet taxeringsår inte används. Av 4 kap. 17 § 6 framgår att följdändring genom eftertaxering får ske när ändringen föranleds av en uppgift som har lämnats eller skulle ha lämnats enligt 3 kap. 21 a § LSK. Bestämmelsen är och beslutades i samband med att beslutade om sänkt kapitalvinstbeskattning för fåmansföretagare åren 2007–2009 (prop. 2007/08:19). Behovet av att kunna besluta om efterbeskattning på nu aktuell grund är temporärt. Det beror givetvis på att skattesänkningen bara gäller övergångsvis och på sexårsfristen för efterbeskattning. Bestämmelsen i 4 kap. 17 § 6 TL ges därför inte i skatte- förfarandelagen utan här i övergångsbestämmelserna. Det bör avslutningsvis nämnas att får ompröva till nackdel inom tvåårsfristen i 66 kap. 18 §. Den befogenheten att ompröva gäller ju till skillnad från efterbeskattning alla slags ändringar oavsett grund. Lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter upphävs Skatteförfarandelagen innehåller bestämmelser om betalnings- säkring som ersätter lagen (1978:881) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Betalnings- säkringslagen upphör därför att gälla vid utgången av 2010. Den upphävda lagen gäller dock fortfarande för betalnings- säkring som avser beskattningsår, redovisningsperioder och skattepliktiga händelser som avslutats eller inträffat före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . Även i fortsättningen ska betalningssäkring kunna beslutas för skatter och avgifter som inte ska tas ut enligt skatteförfarandelagen (se 2 kap. 1 §). Detta uppnås genom hänvisningar i aktuella lagar till skatteförfarandelagens bestämmelser om betalningssäkring. Här sägs att betalningssäkringslagen alltjämt ska gälla för sådana skatter och avgifter som avser perioder eller händelser som har avslutats eller inträffat före utgången av 2010. Lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt m.m. upphävs Skatteförfarandelagen innehåller nya bestämmelser om rätten till ersättning, beslutsförfarandet och tiden för överklagande. Lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) ska därför upphävas när skatte- förfarandelagen träder i kraft. För att inte olika regler ska gälla i olika instanser och för att reglerna om överklagande ska vara desamma genom alla instanser sägs här att den upphävda lagen fortfarande ska gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före ikraftträdandet. Bestämmelsen innebär att om ett ärende har inletts före utgång- en av 2010 gäller äldre föreskrifter genom hela instanskedjan, dvs. även om beslutet i ärendet överklagas först efter utgången av 2010. Det samma gäller mål som inleds före ikraftträdandet och där länsrättens eller kammarrättens dom överklagas först efter nämnda tidpunkt (jfr prop. 1993/94:151, s. 176 och 177 samt prop. 1996/97:100, s. 505 och 642). I ärenden och mål om skatter och avgifter som inte ska tas ut enligt skatteförfarandelagen men som omfattas av ersättnings- lagen ska det även i fortsättning vara möjligt att få ersättning för biträdeskostnader. Det uppnås genom hänvisningar i aktuella lagar till skatteförfarandelagens bestämmelser om ersättning för kostnader för biträde. Förevarande övergångsbestämmelse om att ersättningslagen fortfarande ska gälla för ärenden och mål som inletts före utgången av 2010 gäller även ärenden och mål enligt lagar som i fortsättningen ska hänvisa till skatteförfarandelagens bestämmelser om ersättning. Även taxeringslagen ska upphöra att gälla vid utgången av 2010. Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla för beskattningsår som avslutats före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . Det innebär för dem som har kalenderår som beskattningsår att taxeringslagen kommer att tillämpas sista gången på , dvs. För dem med brutna räkenskapsår kommer taxerings- lagen att tillämpas sista gången på de beskattningsår som går ut , och och som ska deklareras vid taxering. I punkten 10 finns dock undantag som innebär att vissa bestäm- melser om särskilda avgifter ska börja tillämpas tidigare än vad som följer av punkten 1. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden i fortsättningen ska få överklagas. Vitesförelägganden och andra beslut enligt skatteförfarandelagen ska med vissa undantag gälla . Möjligheterna att förhala processen genom att överklaga ett vitesföreläggande kommer därför att vara begränsade. Det beror på att, eftersom besluten gäller , processen bara stoppas upp om länsrätten beslutar att beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition. I avsnitt 11.1 föreslår vi att den nya möjligheten att överklaga vitesförelägganden bör få direkt genomslag, dvs. även vitesföre- lägganden som meddelas enligt äldre lagstiftning men efter ikraft- trädandet av skatteförfarandelagen ska få överklagas. Det uppnås genom andra stycket i förevarande punkt. Eftersom taxeringslagen inte innehåller någon bestämmelse om att beslut enligt lagen gäller sägs det här att vitesförelägganden enligt taxeringslagen som meddelas efter utgången av 2010 gäller . I övrigt gäller bestämmelserna om överklagande i taxeringslagen. Lagen om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet upphävs Skatteförfarandelagen innehåller bestämmelser om bevissäkring som ersätter lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen). Tvångsåtgärdslagen ska därför upphöra att gälla vid utgången av 2010. Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla för tvångs- åtgärder som avser beskattningsår, redovisningsperioder och skattepliktiga händelser som avslutats eller inträffat före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . Tvångsåtgärdslagen ska även gälla för kontroller enligt lagen (1998:514) om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. som har inletts före utgången av 2010. Att tvångsåtgärdslagen gäller för sådana kontroller följer av 1 § andra stycket nämnda lag. Se även kommentaren till punkten 20. Även i fortsättningen ska tvångsåtgärder kunna beslutas för att kontrollera skatter som inte ska tas ut enligt skatteförfarandelagen och tull (se 2 kap. 1 och 3 §§). Detta uppnås genom hänvisningar i aktuella lagar till skatteförfarandelagens bestämmelser om bevissäkring. Här sägs att tvångsåtgärdslagen alltjämt ska gälla för tvångsåtgärder som avser kontroll av skatter och tullar som avser perioder eller händelser som har avslutats eller inträffat före utgången av 2010. Skattebetalningslagen upphör att gälla vid utgången av 2010 men ska fortfarande gälla för redovisningsperioder som avslutas före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . Detta gäller dock bara om inte annat följer av punkterna 2–4, 10–12. Enligt punkten 10 ska vissa bestämmelser om särskilda avgifter börja tillämpas tidigare än vad som följer av punkten 1. Dessa bestämmelser ska alltså tillämpas i stället för motsvarande bestämmelser i skattebetalningslagen. Syftet med punkterna 2–4, 11 och 12 är att det bara ska finnas ett skattekontosystem . Det uppnås genom att saldon på skattekonton och sammanlagda skatt- skulder förs över till skatteförfarandelagens kontosystem och att registreringar som avser redovisningsperioder som skatte- betalningslagen är tillämplig på ska göras på skattekonton enligt skatteförfarandelagen (punkterna 2–4). Dessutom ska skatteförfarandelagens bestämmelser om av- räkning m.m. i 62 kap. 10–15 §§ tillämpas i stället för skatte- betalningslagens bestämmelser i samma ämnen (punkten 11). Vidare ska de nya och något generösare bestämmelserna om anstånd i 63 kap. tillämpas även om ansökan avser en skatt eller en avgift för en period på vilken skattebetalningslagen är tillämplig (punkten 11). Det innebär att 17 kap. SBL inte ska tillämpas. Nämnas bör också att bestämmelserna om kostnadsränta vid omprövning och överklagande i 65 kap. 7–10 och 16 §§ ska tillämpas när ränta ska beräknas till följd av ett omprövningsbeslut enligt skattebetalningslagen eller ett domstolsbeslut efter ett överklagande enligt den lagen (punkten 12). Effekten av det är att 19 kap. 7 § SBL inte ska tillämpas och inte heller det som sägs om omprövning och överklagande i 19 kap. 12 § samma lag. Dessutom bör det påpekas att bestämmelsen om återtagande av indrivningsuppdrag i 70 kap. 5 § ska tillämpas direkt från ikraftträdandet (punkten 11). Den bestämmelsen har dock ingen motsvarighet i skattebetalningslagen. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden i fortsättningen ska få överklagas. Vitesförelägganden och andra beslut enligt skatteförfarandelagen ska med vissa undantag gälla . Möjligheterna att förhala processen genom att överklaga ett vitesföreläggande kommer därför att vara begränsade. Det beror på att, eftersom besluten gäller , processen bara stoppas upp om länsrätten beslutar att beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition. I avsnitt 11.1 föreslår vi att den nya möjligheten att överklaga vitesförelägganden bör få direkt genomslag, dvs. även vites- förelägganden som meddelas enligt äldre lagstiftning men efter ikraftträdandet av skatteförfarandelagen bör få överklagas. Det uppnås genom andra stycket i förevarande punkt. I övrigt gäller bestämmelserna i skattebetalningslagen, vilket innebär att vitet får dömas ut även om vitesföreläggandet inte har fått laga kraft (23 kap. 8 § SBL). Vitesföreläggandet överklagas enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen. Den som har ett brutet räkenskapsår som beskattningsår ska enligt punkten 1 a betala F-skatt eller särskild A-skatt enligt skatteförfarandelagens regler första gången för det beskattningsår som börjar . till dess det brutna räkenskapsåret går ut ska skattebetalningslagens bestämmelser om beräkning och betalning av preliminär skatt för inkomstår i princip tillämpas. Bestämmelserna behöver dock justeras eftersom preliminär skatt inte ska betalas för ett helt inkomstår. Särskilda bestämmelser finns därför här. Beslutet om F- skatt eller särskild A-skatt ska avse ett förkortat inkomstår. Beroende på vilket räkenskapsår som tillämpas är det förkortade inkomståret januari–april, januari–juni eller januari–augusti. Som huvudregel ska ingen ny beräkning av den preliminära skatten göras. Den ska i stället bestämmas till den andel av den senast debiterade preliminära skatten som motsvarar det förkortade inkomstårets andel av ett helt inkomstår. Är det förkortade inkomståret ska skatten alltså bestämmas till fyra tolftedelar av den preliminära skatt som debiterades för . Om ingen preliminär skatt debiterades eller om det finns synnerliga skäl, får skatten bestämmas enligt preliminär taxering. Skatten ska betalas från och med i det förkortade inkomståret till och med månaden efter det förkortade inkomstårets utgång. Betalningen ska ske med lika stora belopp på de vanliga förfallodagarna. Den som har ett räkenskapsår som går ut ska alltså betala preliminär skatt för det förkortade inkomståret –på förfallodagarna , mars, . Syftet med bestämmelsen är att underlätta ränteberäkningen vid 2011 och taxeringar. För dem som har kalenderår som beskattningsår kommer taxeringslagen och skattebetalningslagen, i fråga om slutlig skatt, att tillämpas sista gången vid taxering. Sista gången för dem som tillämpar ett brutet räkenskaps- år som beskattningsår blir vid taxering. Se även kommentaren till punkten 12. Bestämmelsen innebär att de förenklingar av ränteberäkningen på slutlig skatt och sent debiterad preliminär skatt som föreslås i avsnitt 8.6.3 får genomslag vid en tidigare taxering än vad som följer av punkten 1. Lagarna om särskild skattekontroll och kassaregister upphävs Skatteförfarandelagen ersätter lagen (1998:514) om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. (torg- kontrollagen), lagen (2006:575) om särskild skattekontroll i vissa branscher (branschkontrollagen) och lagen (2007:592) om kassa- register m.m. (kassaregisterlagen). De tre lagarna ska därför upphöra att gälla vid utgången av 2010. De upphävda lagarna ska dock alltjämt gälla för kontroller som har inletts före utgången av 2010. Med kontroll avses revision och kontrollbesök enligt torgkontrollagen, kontrollbesök enligt branschkontrollagen samt tillsyn och särskilda kontrollåtgärder enligt kassaregisterlagen. Om en sådan kontroll har inletts före utgången av 2010 gäller de upphävda lagarna för den fortsatta handläggningen och eventuella beslut till följd av kontrollen, som t.ex. förelägganden och kontrollavgifter. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden i fortsättningen ska få överklagas. Vitesförelägganden och andra beslut enligt skatteförfarandelagen ska med vissa undantag gälla . Möjligheterna att förhala processen genom att överklaga ett vitesföreläggande kommer därför att vara begränsade. Det beror på att, eftersom besluten gäller , processen bara stoppas upp om länsrätten beslutar att beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition. I avsnitt 11.1 föreslår vi att den nya möjligheten att överklaga vitesförelägganden bör få direkt genomslag, dvs. även vitesförelägganden som meddelas enligt äldre lagstiftning men efter ikraftträdandet av skatteförfarandelagen bör få överklagas. Det uppnås genom andra stycket i förevarande punkt. Eftersom de aktuella lagarna inte innehåller någon bestämmelse om att beslut gäller sägs det här att vitesförelägganden enligt de tre lagarna som meddelas efter utgången av 2010 gäller . Eftersom de tre lagarna inte innehåller några bestämmelser om överklagande av andra beslut än kontrollavgifter gäller förvaltnings- lagen vid överklagande. Lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter upphävs Nya bestämmelser om uppgiftsskyldigheter finns i skatte- förfarandelagen och lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter (LSK) ska därför upphöra att gälla vid utgången av 2010. Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla som avslutats före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . Det innebär för dem som har kalenderår som beskattningsår att de ska lämna själv- deklaration enligt LSK sista gången vid taxering. För dem med brutna räkenskapsår kommer den sista självdeklarationen enligt LSK att avse de beskattningsår som går ut , och , dvs. När det gäller andra stycket hänvisas till kommentaren till punkten 19. Lagen om allmänt ombud hos upphävs Skatteförfarandelagen innehåller bestämmelser om allmänt ombud och lagen (2003:643) om allmänt ombud hos ska därför upphöra att gälla vid utgången av 2010. Som sägs i kommentaren till punkten 1 ska dock äldre bestäm- melser om överklagande, som t.ex. bestämmelserna i skatte- betalningslagen, fortfarande gälla för beslut avseende perioder och händelser som har avslutats respektive inträffat före den tidpunkt då skatteförfarandelagen enligt punkten 1 ska tillämpas . För sådana beslut ska alltså lagen om allmänt ombud hos gälla. Lagen om deklarationsombud upphävs Av punkten 5 följer att den som vid utgången av 2010 är registrerad som deklarationsombud enligt 5 § lagen (2005:1117) om deklara- tionsombud ska vid ingången av 2011 anses godkänd som deklarationsombud enligt 6 kap. 6 §. Det gör att lagen om deklara- tionsombud kan upphävas vid utgången av 2010 och att det inte behövs några särskilda övergångsbestämmelser. Ett godkännande om deklarationsombud kan t.ex. återkallas enligt 6 kap. 8 § även om grunden för återkallelsen inträffat före utgången av 2010 (jfr kommentaren till punkten 7). Förkortade och förlängda räkenskapsår Bestämmelsen innebär t.ex. att om ett beskattningsår som är ett förlängt räkenskapsår löper ut ska skatte- förfarandelagen i fråga om slutlig skatt tillämpas första gången på det beskattningsår som börjar . Om det räkenskaps- året är företagets sista, dvs. om verksamheten avslutas med ett förlängt räkenskapsår, kommer skatteförfarandelagen aldrig att tillämpas på slutlig skatt. Däremot kan skatteförfarandelagens bestämmelser om arbetsgivaravgifter och anstånd hinna tillämpas innan företaget avslutar sin verksamhet (punkten 1 b och punkten 11).