sou · GXB368d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Eftersom den nya lagen innehåller en definition av unga som inte fanns när bestämmelsen tillkom i SoL, avses i denna lag något annat med unga än i SoL. För att det inte ska bli otydligt bör därför ungdom utgå här. I första stycket har uttrycket något som kan innebära att social- nämnden behöver ingripa till ett barns skydd ersatts av eller misstänker att ett barn far illa. Förändringen syftar främst till att tydliggöra när anmälan ska göras. Genom den föreslagna formule- ringen behöver anmälaren inte sätta sig in i om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd utan kan utgå från sina egna iakttagelser och sin egen oro för att barnet kan fara illa. Vad som innefattas i begreppet fara illa varierar av naturliga skäl beroende på barnets ålder och förhållandena i övrigt. Den förändrade for- muleringen är inte avsedd att begränsa eller utvidga den grupp som har omfattats av anmälningsbestämmelsen. Andra stycket anger en möjlighet för anmälaren att påkalla ett möte med socialnämnden i samband med att anmälan görs. Syftet är att ta tillvara anmälarens engagemang och kompetens och att uppmärksamma barnets situation, oavsett om anmälan leder till utredning eller inte. Om ett sådant möte som avses i bestämmelsen påkallas, i samband med att anmälan görs, ska socialnämnden se till att mötet kommer till stånd, såvida det inte är olämpligt med hän- syn till barnets bästa. Till mötet ska kallas anmälaren, vårdnads- havaren och barnet, beroende på ålder och mognad. Skäl för att inte ha ett möte kan vara att anmälan rör misstanke om brott mot bar- net i hemmet, hedersrelaterat våld och förtryck eller att nämnden har annan information som gör mötesformen olämplig. Informa- tionen i anmälan kan också vara av det slaget att det är aktuellt med ett omhändertagande. I fjärde stycket har utredning av ett barns behov av skydd ersatts med utredning rörande ett barns behov av stöd eller skydd. Det motsvarar därmed den formulering som används för sådana utredningar i 6 kap. Fjärde stycket tar sikte på den uppgifts- skyldighet som myndigheter m.fl. har. Sådan uppgiftsskyldighet gäller oberoende av om det är någon annan som har gjort anmälan. Uppgiftsskyldigheten bryter sekretessen enligt 10 kap. 28 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). De som är verksamma inom familjerådgivning är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om att ett barn av någon närstående utnyttjas sexuellt eller utsätts för fysisk eller psykisk misshandel. Detsamma gäller om de som är verk- samma inom familjerådgivning i sin verksamhet får kännedom om att ett barn bevittnar våld mot någon närstående. Bestämmelsen motsvarar delvis 14 kap. 1 § tredje stycket SoL. Anmälningsskyldigheten har här emellertid omformulerats så att skyldigheten att anmäla inte längre förutsätter att övergreppen skett i hemmet. I den föreslagna lydelsen är anmälningsskyldig- heten i stället beroende av att övergreppen utförts av någon närstå- ende till barnet. Kravet på att övergreppet skett av någon närstå- ende gäller såväl sexuellt utnyttjande som fysisk eller psykisk miss- handel. Det är en förutsättning att förhållandena kommit till familjerådgivningens kännedom i rådgivningens verksamhet. Andra meningen innebär en utökning av anmälningsskyldig- heten och omfattar kännedom om att barn bevittnar våld mot någon närstående. Även i detta fall är det en förutsättning att för- hållandena kommit till familjerådgivningens kännedom i verksam- heten. Om anmälan från gäller bestämmelserna i 7 § lagen (1993:335) om . Bestämmelsen motsvarar 14 kap. 1 § sista stycket SoL. När socialnämnden efter en anmälan enligt 2–4 §§ beslutar att inleda eller inte inleda utredning ska nämnden på begäran informera den som har gjort anmälan om beslutet. Bestämmelsen, som är ny, reglerar s.k. återkoppling. Med stöd av 11 kap. 2 § SoL och 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) kan socialnämnden informera om en inledd utredning i samband med att information hämtas in till en pågå- Den här föreslagna bestämmelsen går emellertid längre än så och innebär en skyldighet för socialnämnden att in- formera en anmälare som avses i 2–4 §§ denna lag om att utredning har inletts eller inte har inletts med anledning av anmälan. Social- nämndens informationsskyldighet är enligt ordalydelsen begränsad till att gälla de fall där anmälaren särskilt begär det. För att möjliggöra återkoppling även till andra än myndigheter, införs enligt utredningens förslag en ny bestämmelse i offentlig- hets- och sekretesslagen. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess inte i fråga om beslut att inleda eller inte inleda utredning enligt 6 kap. 1 § denna lag i förhållande till den som gjort anmälan enligt 2–4 §§. I vilken utsträckning uppgiften om att utredning inletts eller inte inletts anses som en sekretesskyddad uppgift ska efter att återkoppling gjorts bedömas med utgångspunkt i de eventuella regler om tystnadsplikt som gäller för den mottagande verksam- heten (anmälaren). Kapitlet innehåller bestämmelser om utredningen. Här finns både allmänna bestämmelser om utredning och särskilda bestämmelser om sådana utredningar som rör ett barns behov av stöd eller skydd. Bestämmelser om upprättande av vårdplan och om läkarunder- sökning i vissa fall har placerats här, eftersom de på ett direkt sätt hänger samman med utredningen. Här finns också bestämmelser om uppföljning efter avslutad utredning, om dokumentation av ut- redningen och om förvaltningslagens tillämplighet m.m. ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämn- dens kännedom och som kan föranleda nämnden att vidta någon åtgärd enligt denna lag. När en anmälan enligt första stycket inkommit till socialnämnden ska nämnden genast göra en bedömning av om barnet eller den unge är i behov av skydd. Beslut att inleda eller inte inleda utredning ska, om det inte finns synnerliga skäl, fattas efter det att anmälan inkommit. Bestämmelsens första stycke motsvarar 11 kap. 1 § första stycket SoL. Här har dock lagts till anmälan eftersom en stor del av utredningarna beträffande barn och unga inleds efter en anmälan till socialnämnden. Andra stycket är nytt. Det reglerar hanteringen av anmälningar som kommer in till nämnden. Bestämmelsen innebär dels att en bedömning av om barnet eller den unge är i behov av skydd, s.k. skyddsbedömning, ska göras genast när anmälan in- kommit, dels att den s.k. förhandsbedömningen ska leda till ett be- slut om att inleda eller inte inleda utredning senast . Den omedelbara skyddsbedömningen ska dokumenteras (jfr 8 §) och kan innebära att utredning inleds omgående. I övriga situ- ationer kan behöva ta kontakt med den som berörs och eventuellt ha förnyad kontakt med anmälaren, innan ställning tas till om utredning ska inledas. Även om den första skydds- bedömningen inte visat på något skyddsbehov hos bar- net eller den unge har socialnämnden en skyldighet att på nytt överväga skyddsbehovet om nya omständigheter inträffar. Syftet med gränsen är att förkorta tiden inför beslut om utredning och att på så sätt minska ovissheten för berörda barn, unga och föräldrar. Tidsbegränsningen ska ses som ett led i strävan att göra hela processen från anmälan till eventuell utredning och påbörjad insats så kort som möjligt. Anmälningsförfarandet är en central del av samhällets skydds- system för barn och trovärdigheten i systemet förutsätter snabb hantering. Möjligheten att åberopa synnerliga skäl för att förlänga tiden för förhandsbedömning ska tolkas restriktivt och får inte vara relaterad till organisatoriska faktorer, arbetsanhopning eller bri- stande resurser för hantering av anmälningar. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 2 § första stycket andra och tredje meningarna SoL. Den utgör här en egen paragraf för att markera att den gäller samtliga utredningar beträffande barn och unga. Särskilt om utredning rörande ett barns behov av stöd eller skydd Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns stöd eller skydd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Finns det särskilda skäl får socialnämnden besluta att förlänga utredningen . Den som berörs av en sådan utredning ska underrättas om att en utredning inleds. Underrättelse ska ske genast om inte särskilda skäl talar mot det. Bestämmelsen motsvarar delvis 11 kap. 2 § SoL. Sista meningen i tredje stycket är ny. Den anger att underrättelse om att en utredning har inletts ska ske genast, om det inte finns särskilda skäl som talar mot det. Syftet med bestämmelsen är att lagfästa rådande praxis om att underrättelse kan avvaktas i vissa särskilda undantagsfall. Barn kan ha berättat om missförhållanden och uppleva ett stort obehag inför att föräldrarna underrättas. Därför kan ett visst rådrum behö- vas för att träffa barnet ytterligare och för att kunna förbereda kontakten med föräldrarna. Det kan också vara en situation där en polisanmälan har gjorts om misstanke om brott mot barnet av någon närstående och polisen behöver hålla förhör innan föräld- rarna underrättas om misstanken. är skyldig att slutföra en utredning rörande ett barns behov av stöd eller skydd och fatta beslut i ärendet även om barnet byter vistelsekommun. Den nya vistelsekommunen är skyldig att på begäran bistå med den utredning som socialnämnden kan behöva för att fatta beslut i ärendet. Första stycket gäller inte om den nya vistelsekommunen samtycker till att ta över utredningen av ärendet eller om ärendet annars flyttas över. Bestämmelsen motsvarar i sak 11 kap. 4 § SoL, såvitt gäller en utredning beträffande ett barns stöd eller skydd. Överflyttning av ärende regleras i 16 kap. 1 § SoL (se även 2 kap. 2 § denna lag). När barnet eller den unge behöver vårdas i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende ska en plan upprättas för den vård som soci- alnämnden avser att anordna (vårdplan). Planen ska även uppta åtgärder och insatser som andra huvudmän har ansvar för. Bestämmelsen reglerar skyldigheten att upprätta vårdplan och mot- svarar i sak 11 kap. 3 § första stycket SoL. Bestämmelsen har place- rats här eftersom vårdplanen ska utarbetas under utredningens gång, dvs. före beslut om insats. Genom att placera vårdplanen i sitt kronologiska sammanhang, blir den förhoppningsvis också lättare att skilja från genomförandeplanen som ska utarbetas när beslut om placering fattats. Genomförandeplanen regleras i 9 kap. 8 §. Vårdplanen ska, i enlighet med vad som gäller , revi- deras vid behov. Det betyder att den ska revideras även när det finns anledning att ändra vårdens inriktning eller utformning, t.ex. när socialnämnden bedömer att det är rimligt att arbeta för en återförening med föräldrarna. Jämför i detta sammanhang kommentaren till 9 kap. 14 §. I ärenden som avser vård eller andra åtgärder enligt 8 kap. får social- nämnden besluta om läkarundersökning av barnet eller den unge samt utse läkare för undersökningen. Om undersökningen inte lämpligen kan genomföras i barnets eller den unges hem, får nämnden bestämma någon annan plats för den. I ett mål rörande insatser utan samtycke har rätten samma befogenhet. Läkarundersökning ska, om den inte av särskilda skäl är obehöv- lig, ske innan nämnden gör ansökan enligt 8 kap. 4 §. Bestämmelsen motsvarar 32 § LVU. Första meningen omfattar ärenden som avser vård och andra åtgärder utan samtycke. Den omfattar därmed även frågor om omprövning eller upphörande av sådana åtgärder. Någon ändring i sak är inte avsedd. Uppföljning efter avslutad utredning får besluta om uppföljning av ett barns situation när en utredning rörande barnets behov av stöd eller skydd avslutats utan insats. En förutsättning för uppföljning är att barnet, utan att förhål- landen som avses i 8 kap. föreligger, bedöms vara i särskilt behov av nämndens stöd eller skydd men samtycke till sådan åtgärd saknas. Vid en uppföljning enligt första stycket får nämnden ta de kontak- ter som anges i 3 § första stycket och samtala med barnet i enlighet med vad som anges i 4 kap. 4 §. Uppföljningen ska avslutas senast från det att utred- ningen avslutats eller när nämnden finner skäl att inleda ny utredning enligt 1 §. Nämnden ska underrätta den som berörs av uppföljningen om beslutet att inleda respektive avsluta denna. Bestämmelsen, som är ny, reglerar uppföljning efter avslutad utredning oberoende av samtycke från vårdnadshavaren eller bar- net, när han eller hon fyllt . Syftet med bestämmelsen är att ge socialnämnden en möjlighet att följa den som är i de fall det finns en berättigad oro för hans eller hennes situation i hemmet eller förhållanden i övrigt, men där föräldrarna inte lämnat samtycke till någon insats. Genom bestämmelsen ges därmed nämnden, i vissa undantagsfall, befogenheter att ta nödvändiga kontakter eller samtala med barnet även utan att föräldrarna är när- varande. Bestämmelsen syftar, förutom fortsatt uppsikt över bar- nets förhållanden, till fortsatt motivationsarbete för att möjliggöra de insatser till barnet som nämnden anser behövs. Möjligheten att besluta om uppföljning efter avslutad utredning innefattar även den situationen att en ansökan om tvångsomhän- dertagande av barnet avslagits av domstol. Beslutet att inleda uppföljning motsvarar till sin karaktär det handläggningsbeslut som fattas när det gäller att inleda utredning. Beslutet kan inte överklagas. Möjligheten till uppföljning utan samtycke ska tillämpas restriktivt och uppföljningen genomföras på ett genomtänkt och respektfullt sätt. Enligt tredje stycket får uppföljningen pågå . bör med viss regel- bundenhet, beroende på barnets ålder och behov, ha kontakt med föräldrar och barn och i övrigt ta de kontakter som behövs. I fjärde stycket åläggs socialnämnden en skyldighet att underrätta den som berörs av uppföljningen, både om beslutet att inleda och beslutet att avsluta uppföljningen. Informationsskyldigheten är av största betydelse och det får inte råda någon tvekan om huruvida uppföljning pågår eller inte pågår. En allmän bestämmelse om uppföljning finns i 2 kap. 10 §. En bedömning av barnets eller den unges behov av skydd enligt 1 § andra stycket ska dokumenteras. Bestämmelsen är ny. Den ålägger socialnämnden en skyldighet att dokumentera den skyddsbedömning som avses i 1 § andra stycket. Allmänna regler om dokumentation gäller därmed även för dessa uppgifter. Vad som har kommit fram vid en utredning enligt denna lag och som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryg- gande sätt. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 1 § andra stycket SoL, såvitt gäller barn och unga. Handläggning av ärenden som rör barn och unga samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Handlingar som rör enskildas personliga förhållanden ska förvaras så att obehöriga inte får tillgång till dem. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 5 § SoL, såvitt gäller barn och unga. Dokumentationen ska utformas med respekt för den enskildes integri- tet. Den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom eller henne. Om den en- skilde anser att dokumentationen är oriktig ska detta antecknas. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 6 § SoL. Den enskilde har här behållits eftersom en utredning normalt sett innehåller uppgifter som även berör vuxna. Skyldigheten att underrätta den enskilde avser även underrättelse till barn och unga. ska i alla ärenden tillämpa bestämmelserna om remissförfarande i 13 § förvaltningslagen (1986:223). Bestämmelsen motsvarar i sak 11 kap. 7 § SoL. I ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild ska socialnämnden tillämpa följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223): 1.14 § första stycket om en parts rätt att meddela sig muntligen, 2.16 och 17 §§ om en parts rätt att få del av uppgifter, 3.20 § om motivering av beslut, 4.21 § om underrättelse om beslut, och 5.26 § om rättelse av skrivfel och liknande. Vad som sägs i första stycket gäller också när det är fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 8 § SoL, såvitt avser barn och unga som omfattas av denna lag. Den som enligt vad som sägs i 13 § ska ges tillfälle att yttra sig enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) har rätt att få företräde inför nämnden, om inte särskilda skäl föranleder annat. Den som ges tillfälle att yttra sig ska underrättas om sin rätt att få företräde inför nämnden. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 9 § SoL. 7 kap. Rätt till bistånd Kapitlet innehåller bestämmelser om rätt till bistånd. Här finns en ny bestämmelse om bistånd till barn och unga, men också en sär- skild bestämmelse som anger att ekonomiskt bistånd regleras i SoL. Kapitlet innehåller inte några bestämmelser om vilka insatser som kan ges som bistånd eller om insatsernas genomförande. Sådana bestämmelser finns i stället i främst andra och nionde kapitlen. När det gäller frågan om var i lagen bestämmelser om bistånd bör placeras, kan det konstateras att syftet med den utredning som regleras i föregående kapitel är att den ska utvisa om barnet eller den unge har behov av någon insats inom . Bestäm- melser om rätt till bistånd bör därför placeras efter bestämmelser om utredningen. Mot denna bakgrund regleras rätten till bistånd alltså i detta sjunde kapitel. Barn och unga har rätt till bistånd av socialnämnden om deras behov av stöd och skydd inte tillgodoses på annat sätt. Bistånd till barn enligt första stycket kan även omfatta insatser till barnets förälder. Biståndet ska utformas så att det stärker barnets eller den unges möjligheter att växa upp under trygga förhållanden och att utvecklas väl. Syftet med bestämmelsen är att ange barns och ungas rätt till bistånd från samhällets sida, när deras behov inte i tillräcklig om- fattning tillgodoses på annat sätt. Bestämmelsen ersätter den all- männa biståndsbestämmelsen i 4 kap. 1 § SoL, såvitt avser insatser och andra åtgärder till barn och unga enligt denna lag. Frågor om ekonomiskt bistånd regleras alltjämt enligt bestämmelserna i (jfr 2 § detta kapitel). Bestämmelsen innefattar även de situationer där äldre barn och unga är i behov av stöd och behandling med hänsyn till sin livs- föring eller sociala situation i övrigt. Deras behov kan bero på all- varliga relationsproblem i familjen, hedersrelaterad problematik, barnets eller den unges eget normbrytande eller självdestruktiva beteende, etc. Bestämmelsen avser inte att innebära någon förändring i biståndsbedömningen i förhållande till vad som gäller enligt dagens biståndsbestämmelse i SoL när barn, unga och familjer behöver insatser. Med insatser avses här såväl öppna insatser som insatser i form av vård i ett annat hem än det egna. Stöd och skydd används i lagen som ett samlande begrepp för de behov som socialnämndens insatser ska tillgodose. Det finns ingen skarp gräns mellan stöd och skydd och behoven i det enskilda fallet bestäms av samspelet mellan risk- och skyddsfaktorer samt pro- blemens karaktär och allvarlighetsgrad. Från uttrycket kan tillgodoses på annat sätt i dagens bistånds- bestämmelse har kan tagits bort eftersom det är den faktiska situationen för barnet eller den unge som måste bedömas. Barn och unga är i detta avseende ofta utlämnade till sina föräldrar eller andra vuxna, inte sällan utan möjlighet att själva påverka den vuxnes handlande. Det viktiga i sammanhanget är därför om barnets eller den unges behov rent faktiskt tillgodoses, inte om det skulle kunna tillgodoses av föräldrarna eller andra vuxna. Bistånd till barn enligt första stycket ska enligt andra stycket även kunna omfatta insatser till föräldrarna när det gäller stöd till dem i föräldrarollen, exempelvis i form av stödsamtal, familjepeda- gogiska insatser i hemmet, familjebehandling etc. Insatser som på detta sätt omfattar föräldrarna registreras redan enligt dagens kom- munala praxis vanligtvis på barnet, så länge insatsen grundar sig på barnets behov. Endast sådant stöd som har direkt anknytning till den vuxnes roll som förälder bör ges enligt denna bestämmelse. Det innebär att stöd och behandling som föräldrar kan vara i behov av t.ex. på grund av missbruksproblem inte ska ges enligt denna bestämmelse, utan enligt biståndsbestämmelsen i SoL, även om en förälders miss- bruk i allra högsta grad påverkar barnets situation. Med förälder likställs i detta sammanhang även den som utan att vara biologisk förälder har en föräldraroll i förhållande till barnet. Nivån på biståndet och inriktningen anges genom att det enligt bestämmelsens tredje stycke ska utformas så att det stärker barnets eller den unges möjligheter att växa upp under trygga förhållanden och att utvecklas väl. Nivån anknyter därmed till målet med soci- altjänstens verksamhet enligt denna lag. Det markerar vikten av att insatser enligt bestämmelsen ska ges utifrån ett tydligt barnperspektiv. Rätt till ekonomiskt bistånd regleras i socialtjänstlagen (2001:453). Frågor om försörjningsstöd och annat renodlat ekonomiskt bi- stånd regleras i SoL. Jämför även 1 kap. 1 § denna lag. Förslaget till en särskild lag om stöd och skydd för barn och unga får inte tolkas som att barnperspektivet i tillämpningen av de bestämmelser som enligt förslaget alltjämt regleras i SoL framöver kan ges en mindre framträdande roll. Vid bedömning av familjers rätt till ekonomiskt bistånd enligt SoL ska barnperspektivet därför alltjämt beaktas på samma sätt som . För barn som har fyllt får socialnämnden besluta om bistånd enligt 1 § i form av öppna insatser även utan vårdnadshavarens sam- tycke, om det är lämpligt och barnet begär eller samtycker till det. Bestämmelsen är ny. Den reglerar en möjlighet att besluta om bistånd i form av öppna insatser till barn som har fyllt obero- ende av vårdnadshavarens samtycke. Beträffande barn som är är endast vårdnadshavaren behörig att begära bistånd för barnet. Om barnet självt önskar hjälp, men vårdnadshavaren motsätter sig det, saknas förutsätt- ningar för socialnämnden att besluta om insatser, såvida förhållan- dena inte är sådana att frågan om insatser utan samtycke enligt 8 kap. aktualiseras. Om barnet däremot har fyllt , kan bistånd inte beslutas mot barnets vilja. Genom den här föreslagna bestämmelsen får socialnämnden dessutom en möjlighet att bevilja bistånd i form av öppna insatser för ett barn som har fyllt , även om vårdnads- havaren motsätter sig det. Vårdnadshavarens inställning har därmed inte längre avgörande betydelse. En förutsättning för biståndsbeslutet är att barnet begär eller samtycker till biståndet. För att ett beslut om bistånd mot vård- nadshavarens vilja ska kunna fattas måste det dessutom bedömas lämpligt. Det faktum att nämnden ges en möjlighet att fatta beslut mot vårdnadshavarens vilja innebär inte att ett sådant beslut ovill- korligen ska fattas när barnet begär eller samtycker till det. Det måste också bedömas vara till barnets bästa. Vidare är vissa insatser mer lämpliga än andra att komma i fråga för bistånd oberoende av vårdnadshavarens vilja. Det gäller sådana mindre ingripande insat- ser som t.ex. samtalskontakt och gruppverksamhet. Andra insatser bör tillämpas med försiktighet, särskilt när det rör sig om sådana som i högre grad inkräktar på förälderns vårdnadsansvar för barnet. Mot denna bakgrund bör mer ingripande åtgärder som t.ex. famil- jebehandling eller kontaktfamilj med övernattning rimligtvis förut- sätta vårdnadshavarens samtycke.