sou · GYB381 · 2010-11-29 00:00:00 — Dessutom ska det göras systematiska och återkommande kontroller av om någon obehörigen kommer åt sådana uppgifter. Vidare anges det att den personuppgiftsansvarige på begäran av en provgivare ska lämna information om den direktåtkomst och elektroniska åtkomst till uppgifter om provgivaren som har förekommit. Första stycket är utformat efter förebild i 4 kap. 3 § patient- datalagen och är avsett att få motsvarande tillämpning. Förarbetena till patientdatalagens bestämmelse finns i prop. 2007/08:126 s. 149– 50 och 240–41. Andra stycket motsvarar 8 kap. 5 § patientdata- lagen. För förarbeten till den bestämmelsen hänvisas till prop. 2007/08:126 s. 150–51 och 264–65. Bestämmelsen gäller även för . 4 kap. 10 § Regleringen av utlämnande av personuppgifter har förts från kapitlet om utlämnande och överlåtelse i den gällande biobanks- lagen till detta nya kapitel om personuppgiftsbehandling m.m. Endast mindre förändringar har föreslagits. Bestämmelsen i 4 kap. 10 § i förslaget motsvarar 4 kap. 10 § i nuvarande biobankslagen. Ordet obehörigen har skjutits in i lagtexten i förtydligande syfte. Bestämmelsen ska gälla även för behandling av personuppgifter vid . 4 kap. 11 § Bestämmelsen ersätter 4 kap. 11 § i den nuvarande biobankslagen. Förändringen i sista meningen innebär att de nya reglerna i 3 kap. ska tillämpas vid utlämnandet av personuppgifter, på samma sätt som för själva vävnadsproverna. Särskilda regler gäller för enligt 6 kap. 7 §. 4 kap. 12 § Bestämmelsen ersätter 4 kap. 4 a § i den nuvarande biobankslagen. Förändringarna i första meningen är endast redaktionella. andra meningen införs det föreslagna systemet enligt 3 kap. även för dessa utlämnanden. I dagens bestämmelse finns även en tredje mening som hänvisar till att föreskrifter om vissa känsliga person- uppgifter finns i personuppgiftslagen. Den meningen utgår, eftersom det i utredningens förslag till ny biobankslag finns bestämmelser om behandling av personuppgifter i biobankernas verksamhet. 4 kap. 13 § Bestämmelsen ersätter 4 kap. 6 a § i den nuvarande biobankslagen. Endast en paragrafhänvisning har ändrats. Bestämmelsen ska gälla även för behandling av personuppgifter vid . 4 kap. 14 § Bestämmelsen har förts över från 2 kap. 6 § i den nuvarande bio- bankslagen. Den har placerats i 4 kap. eftersom den gäller behandling av personuppgifter. De föreslagna ändringarna är endast redaktionella. Däremot påverkas innehållet i över biobanker av de föreslagna ändringarna i 2 kap. 6 § och den nya anmälningsskyldigheten i 5 kap. 12 §. 5 kap. Utlämnande och överlåtelse m.m. 5 kap. 1 § Bestämmelsen är ny. Den behandlas i avsnitt 15.3.2. Den inledande paragrafen i 5 kap. slår fast att biobanker och vävnadsprover som hör till en biobank får göras tillgängliga för någon annan än huvudmannen för biobanken endast under de förutsättningar som anges i kapitlet. Syftet med bestämmelsen är att reglerna i kapitlet inte ska kunna kringgås genom förfaranden som ges andra namn än de som förekommer i kapitlet. Dessutom ska vävnadsprover kunna göras tillgängliga för huvudmannen för biobanken eller för andra biobanker med samma huvudman utan att bestämmelserna i kapitlet tillämpas. I den situationen gäller dock att proverna inte får användas i strid med bestämmelserna i 2 kap. 3 § och 3 kap. 8 § i förslaget. 5 kap. 2 § Första stycket i bestämmelsen ersätter nuvarande 4 kap. 3 § andra stycket och 7 § andra stycket biobankslagen. stycke motsvarar 4 kap. 8 § i nuvarande biobankslagen. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 15.3.3 och 15.3.5. I första stycket anges betydligt mindre restriktiva regler för att ställa vävnadsprover och biobanker till förfogande för utländska mottagare. Utlämnandet får dock inte ske i strid med 33–35 §§ personuppgiftslagen. Enligt 33 § personuppgiftslagen är det i princip förbjudet att föra över personuppgifter till länder utanför EU och EES som inte har en adekvat nivå för skyddet av person- uppgifterna. Från denna regel finns vissa undantag i 34–35 §§ personuppgiftslagen. Avsikten med denna bestämmelses första stycke är att i större utsträckning göra internationell samverkan möjlig i hälso- och sjukvården och i forskningen. Lagen ska kunna tillämpas så att den inte kommer i strid med krav. Provgivarnas intressen skyddas, förutom av denna bestämmelse, av reglerna i 5 kap. 3 § om de villkor som ska uppställas i förhållande till mottagaren. I andra stycket påminns det om förbudet i 8 kap. 6 § lagen om genetisk integritet mot att befatta sig med biologiskt material i vinstsyfte. 5 kap. 3 § I denna nya bestämmelse anges de villkor som den utlämnande bio- banken ska ställa upp i förhållande till mottagaren. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 15.3.4. I första stycket anges det villkor som alltid ska uppställas. Villkoret ska anges före utlämnandet. Villkoret innebär att mottagaren inte får bevara eller använda de utlämnade vävnads- proverna för något annat ändamål än de ändamål för vilka de lämnades ut till mottagaren. Villkoret ska inte hindra att utlämnade vävnadsprover kommer till användning för identifiering av avlidna och utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § i den ordning som anges i 5 kap. 5 § i förslaget. Ett undantag om detta ska därför anges i villkoret. I andra stycket anges de villkor som ska uppställas i förhållande till mottagare som inte är en biobank enligt biobankslagen. Detta är för det första sådana mottagare som med stöd av 5 kap. 9 § hanterar de utlämnade vävnadsproverna utan att registrera dem för en biobank, med fortsatt ansvar för den utlämnande biobanken. Bland dessa ingår även mottagare vid utlämnande enligt 5 kap. 5 §. För det andra är det utländska mottagare, som inte omfattas av biobankslagens regler på grund av den geografiska begränsningen av lagens tillämpningsområde. Det ena villkoret som ska uppställas i förhållande till en sådan mottagare är att denne ska upprätthålla en dokumentation som är tillräcklig för att varje utlämnat vävnadsprov ska kunna återfinnas vid en förfrågan från biobanken. Det andra villkoret är att mottagaren ska garantera att de utlämnade vävnadsprovernas prov- givare ges åtminstone motsvarande rätt som anges i 3 kap. 9 § att när som helst motsätta sig att ett vävnadsprov bevaras. Genom dessa villkor uppnås ett skydd för den enskilde som i det väsentliga motsvarar det skydd som biobankslagen ger. Vid utlämnande enligt 5 kap. 5 § är det en förutsättning att provgivaren är avliden eller vistas på okänd ort. Det blir då sällan fråga om att provgivaren önskar utöva sin rätt till själv- bestämmande. Det är enligt utredningens mening ändå viktigt att principen om provgivarens självbestämmande upprätthålls i detta sammanhang. 5 kap. 4 § Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Den behandlas närmare i avsnitt 15.3.3. I bestämmelsen anges att vävnadsprover som hör till en biobank inte får lämnas ut för ändamål som strider mot de ändamål för vilka biobanken är registrerad eller mot de ändamål för vilka vävnads- proverna bevaras. Med det sistnämnda menas att proverna inte får lämnas ut för något annat ändamål än vad som omfattas av den information som tillhandahålls provgivarna samt att proverna inte får lämnas ut i strid mot vad provgivarna har angett enligt 3 kap. I 2 kap. 6 § i förslaget anges skyldigheten att anmäla bl.a. ändamålen med biobanken till över biobanker. Dessa ändamål anger en gräns för biobankens verksamhet och det är därför inte tillåtet att lämna ut vävnads- prover i strid med de registrerade ändamålen. Enligt 15 § etikprövningslagen finns det en möjlighet för etik- prövningsnämnd att godkänna en ny användning av vävnadsprover för forskningsändamål utan nytt samtycke från provgivarna. Situationen kan vara den att vävnadsprover har samlats in för ett snävt avgränsat forskningsändamål och att det senare kommer i fråga att använda proverna för ett annat angränsande forsknings- ändamål. Det förekommer då att etikprövningsnämnden finner att forskningen kan genomföras utan att nytt samtycke inhämtas och att proverna alltså kan användas utan stöd i nytt samtycke. Den nu föreslagna bestämmelsen är inte avsedd att förhindra ett utlämnande för ett sådant forskningsprojekt. Däremot ska det inte vara möjligt att använda proverna i strid med ett uttryckligt ställningstagande som provgivaren har gjort enligt 3 kap. (se 3 kap. 2 § i förslaget). 5 kap. 5 § Bestämmelsen har ingen motsvarighet i den nuvarande biobanks- lagen. Den behandlas i avsnitt 17.4 och 18.4. Bestämmelsen utgör ett undantag för de två ovanliga sekundära ändamålen identifiering av avlidna och utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . När det gäller identifiering av avlidna får utlämnande endast ske om de avlidnas identitet är preliminärt fastställd . Detta innebär att det inte är möjligt att lämna ut flera prover från olika provgivare för att fastställa identiteten för en enda avliden. Proverna får enbart lämnas ut på begäran av de myndigheter som ska genomföra identifieringsarbetet, och polismyndigheterna. Detta inkluderar och dess expertgrupp för identifiering vid katastroffall (). Det är enligt förslaget en skyldighet för biobanken att lämna ut de prover och de tillhörande personuppgifter som behövs för identifieringsändamålet. När ett vävnadsprov behövs för en utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § ska detta bara få lämnas ut om det härrör från någon som är avliden eller vistas på okänd ort. Den som begär att få ett vävnadsprov utlämnat för detta ändamål måste kunna visa att tillräckliga efterforskningar har gjorts i detta avseende för att vävnadsprovet ska kunna lämnas ut. Utlämnande för detta ändamål får endast ske till Rättsmedicinal- verket. Tillsammans med vävnadsprovet får även tillhörande personuppgifter som behövs för utredningen lämnas ut. För att markera allvaret i denna situation ska frågan om utlämnande av prover och nödvändiga uppgifter prövas av domstol. I lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap finns en ordning för domstolsprövning av frågor om tagande av prover från vissa personer. Dessa regler ska tillämpas även för den nu aktuella prövningen, med de ändringar som är nödvändiga med hänsyn till att prover inte tas direkt från personen i fråga utan från en biobank. Eftersom det enligt förslaget är en skyldighet för biobanken att lämna ut uppgifter i dessa båda fall, ska utlämnande ske utan hinder av sekretess (10 kap. 28 § OSL). Något beslut enligt 5 kap. 7 § i förslaget ska alltså heller inte fattas. När vävnadsprover lämnas ut i ett sådant fall som anges i denna paragraf medför detta att proverna efter utlämnandet inte längre omfattas av biobankslagens tillämpningsområde och att hanteringen i stället styrs av de regler som gäller för mottagarens verksamhet. Biobanken ska uppställa villkoren enligt 5 kap. 3 § i förhållande till mottagaren innan vävnadsproverna lämnas ut. Eftersom mottagaren i dessa fall inte är en biobank enligt lagen ska samtliga de villkor som anges i bestämmelsen uppställas. 5 kap. 6 § Även denna bestämmelse är ny. Den behandlas utförligare i avsnitt 15.3.3. Enligt förslaget ska vävnadsprover som hör till en biobank inte få lämnas ut om det finns anledning att anta att mottagaren saknar förmåga att hantera vävnadsproverna enligt de krav som anges i biobankslagen. Avsikten med bestämmelsen är inte att införa någon omfattande undersökningsplikt för den utlämnande biobanken, utan enbart att slå fast att utlämnande inte ska ske när det finns konkreta omständigheter som talar för att denna förmåga saknas. Om detta är fallet kan det finnas anledning att gå vidare och undanröja detta hinder för utlämnandet. När skälen för att betvivla mottagarens förmåga inte längre finns kvar och sådana förändringar som behövs har genomförts, kan utlämnandet ske. Om mottagaren inte har någon registrering som kan hålla reda på vävnadsproverna eller mottagaren saknar ändamålsenliga lokaler för proverna finns det enligt utredningens mening anledning att ifrågasätta mottagarens förutsättningar att uppfylla lagens krav. Det finns dock inte skäl att vägra lämna ut vävnadsprover enligt denna bestämmelse endast på den grunden att den tilltänkte mottagaren har överträtt biobankslagens bestämmelser. 5 kap. 7 § Första stycket i bestämmelsen ersätter 4 kap. 1 § i den nuvarande biobankslagen. Andra och tredje styckena i bestämmelsen är avsedda att ersätta nuvarande 4 kap. 6 §. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 16.3.2 och 16.3.3. Enligt utredningens förslag är det endast den biobanksansvarige som kan pröva ansökningar om utlämnande av vävnadsprover. Möjligheten att lämna över frågan till huvudmannen för biobanken utgår således. Huvudmannens roll begränsas till att ompröva den biobanksansvariges beslut. Bestämmelsen innebär inte något hinder för att någon annan sätts i den biobanksansvariges ställe om denne skulle vara tillfälligt förhindrad att fullgöra sitt uppdrag i detta avseende. I andra stycket anges förfarandet för omprövning av den biobanksansvariges beslut. Om den biobanksansvarige anser att vävnadsprover inte ska lämnas ut enligt en ansökan, kan sökanden begära att ställningstagandet omprövas av huvudmannen för biobanken. Den nuvarande skillnaden i förfarande mellan bio- banker i offentlig och enskild verksamhet avskaffas enligt förslaget. Detta är i stället utformat i mer allmänna termer, så att det ska kunna tillämpas även i enskild verksamhet. Även om det då inte är frågan om ett formellt förvaltningsrättsligt förfarande, kan den biobanksansvarige först ta ställning till frågan och därefter kan huvudmannen på sökandens begäran ta ställning på nytt till frågan. När sökanden har begärt omprövning och frågan har över- lämnats till huvudmannen för biobanken, kan denne antingen hålla fast vid den biobanksansvariges ställningstagande eller ändra det så som sökanden begär. Det är också möjligt för huvudmannen att endast delvis gå sökanden tillmötes. Om huvudmannen inte redan från början finner att den biobanksansvariges ställningstagande ska ändras så att sökanden får allt det som han eller hon har begärt, ska huvudmannen inhämta ett yttrande från inför omprövningen. yttrande ska främst avse hur angeläget det forskningsprojekt är som ansökan gäller och vilka prioriteringar som bör göras. Yttrandet ska utmynna i ett förslag till hur huvudmannen för biobanken bör avgöra omprövningsfrågan. Huvudmannen är inte bunden av yttrande. Oavsett yttrandets innehåll kan huvudmannen alltså vidhålla eller ändra det ursprungliga ställningstagandet inom de ovan nämnda ramarna. Enligt 5 kap. 5 § i förslaget har biobanken en skyldighet att lämna ut vävnadsprov för identifiering av avlidna respektive utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . Eftersom den biobanksansvarige inte kan vägra att lämna ut ett prov i dessa fall kommer bestämmelsen då inte att tillämpas. I sista stycket anges att sökanden ska informeras om möjligheten att begära omprövning, på liknande sätt som gäller enligt 6 kap. 3 § OSL angående utlämnande av allmänna handlingar. 5 kap. 8 § Bestämmelsen ersätter 4 kap. 4 § i den nuvarande biobankslagen. Den behandlas närmare i avsnitt 15.3.6. Av första stycket framgår att vävnadsprover som lämnas ut ska vara kodade, om det inte finns särskilda skäl mot det. De skäl som kan tala mot kodning är främst vikten av en säker identifiering, t.ex. för patientsäkerheten. Bl.a. görs detta i vissa transplantations- situationer enligt 8 kap. 3 § föreskrifter (SOSFS 2009:30) om donation och tillvaratagande av organ, vävnader och celler. I 4 kap. 4 § i den nuvarande biobankslagen anges avidentifiering som ett alternativ till kodning. Enligt utredningens mening bör lagen inte uppmuntra till avidentifiering, varför detta alternativ inte anges i förslaget. gäller dock att icke identifierbara vävnadsprover inte omfattas av biobankslagen. Avidentifiering kan ske enligt förfarandet i 3 kap. 10 § i förslaget. I andra stycket anges i vilken utsträckning kodnycklar till kodade vävnadsprover ska lämnas ut. De flesta biobanker omfattas av OSL, som reglerar rätten att få del av allmänna handlingar. I den utsträckning utlämnandet av handlingen med kodnyckeln inte hindras av sekretess, har biobanken en skyldighet enligt OSL att lämna ut denna. Om utlämnandet i stället hindras av bestämmelserna om sekretess, finns det inte någon möjlighet för biobanken att ändå lämna ut handlingen. När det i stället gäller de biobanker som inte omfattas av OSL, föreslår utredningen att kodnycklarna ska få lämnas ut endast om det finns särskilda skäl för det. Bestämmelserna i bör kunna vara vägledande vid bedömningen av om det finns särskilda skäl. Bedömningen får inte heller strida mot regleringen i patient- säkerhetslagen, för de biobanker som omfattas av bestämmelserna i den lagen. Kravet på att kodnycklarna ska förvaras på ett betryggande sätt har förts över till ett eget stycke. Detta krav kan jämföras med bestämmelsen i 2 kap. 5 § om förvaringen av vävnadsproverna. 5 kap. 9 § Denna bestämmelse kan i någon mån sägas ersätta 4 kap. 5 § i den nuvarande biobankslagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15.3.2. Förslaget innebär avsevärt friare former för att lämna ut vävnadsprover utan att dessa registreras för en biobank hos mottagaren. Utredningen föreslår alltså ett avskaffande av den uppräkning av vissa ändamål i vissa verksamheter som avgränsar möjligheterna att lämna ut prover till den som inte innehar en biobank. Förslaget innebär dock att ansvaret för sådana vävnadsprover kvarstår hos den ansvarige för den utlämnande biobanken. Bestämmelsen kompletteras också av de tydligare krav för utlämnande av vävnadsprover som anges i 5 kap. 1–6 §§ i förslaget och för kodning som anges i 5 kap. 8 § i förslaget. Särskilt bör uppmärksammas de villkor som enligt 5 kap. 3 § andra stycket ska ställas upp gentemot den mottagare som inte är en biobank enligt biobankslagen. Om mottagaren är en biobank, måste denna registrera proverna, antingen i eller i ett eget biobanks- register hos den mottagande biobanken (4 kap. 1–2 §§ i förslaget). Däremot kan proverna lämnas ut till en mottagare som är huvudman för en biobank, utan att de registreras för biobanken. 5 kap. 10 § Bestämmelsen är ny. Den behandlas i avsnitt 16.3.5. Av den föreslagna regeln följer att provgivarna ska ha möjlighet att begära att ett insamlat vävnadsprov ska lämnas åter. En sådan begäran ska leda till att biobanken lämnar åter provet, om det inte finns särskilda skäl mot det. Som exempel på särskilda skäl mot återlämnande kan anges att provet ska användas i strid med lag eller att det uppstår en påtaglig smittrisk eller risk för vårdskada om provet lämnas ut. Om provet ska lämnas åter kan provgivaren ange vart provet ska skickas, om det t.ex. ska användas för fortsatt vård och behandling vid en annan vårdgivare, inom eller utom landet. I förekommande fall ska provgivaren representeras av vårdnadshavaren. Även de som har stått en avliden nära ska ha möjlighet att begära att ett vävnadsprov från den avlidne lämnas åter. En sådan begäran ska dock endast leda till att biobanken återlämnar provet om det finns särskilda skäl för det. Utgångspunkten är alltså att sådana prover inte ska återlämnas, men utredningen föreslår en undantagsregel med hänsyn till att det ibland kan finnas en önskan att återförena ett insamlat vävnadsprov med den avlidnes kropp inför begravningen. Kommer det i fråga att vägra återlämna ett vävnadsprov ska saken avgöras av huvudmannen för biobanken. Ett avslagsbeslut av en biobank med en myndighet som huvudman kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 7 kap. 4 § i förslaget. Överlåtelse m.m. av biobanker och vävnadsprover 5 kap. 11 § Bestämmelsen ersätter 4 kap. 7 § första stycket i den nuvarande biobankslagen. Den behandlas utförligare i avsnitt 16.3.7. Utredningen föreslår att det krav på tillstånd från Social- styrelsen för överlåtelse av biobanker som finns utvidgas till att avse även upplåtelser. Enligt förslaget ska tillstånd ges om det finns tillräckliga skäl för det. Någon möjlighet till skönsmässig bedömning ges alltså inte. I förslaget anges att vid bedömningen av de särskilda skälen ska beakta i vilken utsträckning provgivarnas intressen kan tas tillvara vid en överlåtelse eller upplåtelse. Det är inte möjligt att tillämpa alla de bestämmelser till skydd för den enskilde som anges för utlämnande av vävnadsprover när det är fråga om överlåtelse eller upplåtelse men intressena ska beaktas vid bedömningen. Liksom tidigare bör särskilda skäl normalt kunna anses föreligga vid organisationsförändringar, konkurs eller döds- fall. I övrigt bör särskilda skäl kunna anses föreligga om prov- givarnas intressen kan ges ett tillräckligt skydd. En grundläggande förutsättning är att förbudet i 8 kap. 6 § lagen om genetisk integritet mot att befatta sig med biologiskt material i vinstsyfte inte överträds. Dessutom kan överlåtelse av vävnadsprover inte godtas om inte mottagaren har eller inrättar en biobank som proverna ska tillhöra. Utredningen föreslår att förbudet mot överlåtelse till utlandet enligt nuvarande 4 kap. 7 § andra stycket avskaffas. Provgivarnas intressen skyddas bl.a. av 5 kap. 2 § första stycket om överföring av personuppgifter till länder utanför EU och EES samt 5 kap. 3 § andra stycket om villkor som ska ställas upp i förhållande till mottagare som inte är en biobank enligt biobankslagen. Överlåtelse eller upplåtelse till utlandet ska alltså få ske om det finns särskilda skäl och ska vid denna bedömning beakta i vilken utsträckning provgivarnas intressen kan tas till vara. Ansökan ska, liksom enligt gällande ordning, inges av huvudmannen för biobanken (prop. 2001/02:44 s. 78). 5 kap. 12 § Bestämmelsen är avsedd att ersätta nuvarande 4 kap. 9 § biobankslagen. Den behandlas närmare i avsnitt 16.3.8. Genom bestämmelsen överlåts det på huvudmannen för biobanken att fatta beslut om nedläggning. Kravet på beslut från avskaffas. I andra stycket anges i stället ett krav på anmälan till Social- styrelsen när en biobank har lagts ned. Den som varit huvudman för den nedlagda biobanken ska dessutom ange vad som skett med de vävnadsprover som hörde till biobanken vid nedläggningen och . Det normala är då att proverna har förstörts eller att de har utlämnats, t.ex. genom att de återlämnats till den biobank som de först hörde till. Det kan också hända att vävnadsproverna överlåts. Då krävs tillstånd till över- låtelsen från enligt 5 kap. 11 § i förslaget. 6 kap. Biobank med vävnadsprover från nyfödda barn 6 kap. 1 § Bestämmelsen har förts över från 5 kap. 1 § i den nuvarande biobankslagen. 6 kap. 2 § Bestämmelsen har överförts från 5 kap. 2 § i den nuvarande biobankslagen. Av 5 kap. 5 § följer att det finns en möjlighet att i vissa fall lämna ut ett insamlat vävnadsprov för identifiering av avlidna eller för utredning av faderskap eller av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . Detta behandlas i avsnitt 17.4 och 18.4 samt i kommentaren till 2 kap. 3 § och 5 kap. 5 §. Att uppgifterna i PKU- registret får användas för utlämnandet framgår av 6 kap. 5 § i förslaget. Utredningen vill framhålla att kunskapsutvecklingen långsiktigt kan komma att medföra att det blir möjligt för PKU-laboratoriet att göra undersökningar även av andra sjukdomar än ämnes- omsättningssjukdomar. Det kan därför finnas behov av att över- väga om proverna i PKU-biobanken och uppgifterna i PKU- registret ska få användas för att spåra och diagnostisera även sådana andra sjukdomar. Det ingår dock inte i utredningens uppdrag enligt direktiven att behandla denna fråga och någon förändring föreslås därför inte. 6 kap. 3 § Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 3 § i den nuvarande biobankslagen. Bestämmelsen har anpassats till det förhållandet att vävnads- proverna enligt förslaget ska höra till den biobank till vilken de samlas in.