sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får be- sluta att dra in eller begränsa antalet dagar för fiske om fiskelicensen för den verksamhet som tilldelats dagarna har återkallats eller begränsats. Första stycket motsvaras i huvudsak av 50 h § femte stycket och andra stycket är nytt. I första stycket anges att beslut enligt 60 eller 61 § meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Vilken denna myndighet är framgår av fiskeförordningen. Ändringen är föranledd av lagtekniska överväganden och är inte avsedd att inne- bära någon ändring i sak. Andra stycket är nytt. Genom detta införs en möjlighet att dra in antalet dagar för fiske. Om förvaltande myndighet har beslutat att en licensinnehavare har ett visst antal dagar att fiska i ett visst om- råde och denne licensinnehavare får sin fiskelicens återkallad eller begränsad kan dras in. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.14. 63 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att den som landar en otillåten fångst ska åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften ska beslutas av den myndighet som reger- ingen bestämmer och bestämmas till ett belopp som motsvarar den otillåtna fångstens värde. Om det finns särskilda skäl, får avgiften sättas ned eller efterges. Paragrafen motsvarar i huvudsak 50 i § i nu gällande fiskelag. Ändringen är föranledd av en strävan att det inte länge ska anges i lagtexten vilka myndigheter som har olika befogenheter enligt lagen. I stället stadgas att avgiften ska beslutas av den myndighet reger- ingen bestämmer. Vilken denna myndighet är anges i fiskeförord- ningen. Ändringen är föranledd av lagtekniska överväganden och av- sikten är inte att det ska ske någon ändring i sak. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.13. 64 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om avgifter för en myndighets verksamhet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Innehållet i paragrafen motsvarar 36 § i den nu gällande fiskelagen och ska tillämpas på samma sätt. I fiskevårdslagen har däremot en annan systematik än i fiskelagen använts. Med anledning av detta har de bemyndiganden som inte direkt hör samman med och därför inte behövs i anslutning till andra bestämmelser samlats i slutet av lagen. 65 § beslut enligt denna lag eller enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen överklagas hos den myndighet som regeringen bestämmer. Övriga myndigheters beslut enligt denna lag eller enligt bestämmelser som meddelats med stöd av lagen överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd krävs i kammarrätten. Paragrafen ska i huvudsak motsvara 51 § i nu gällande fiskelag med viss språklig modernisering. I första stycket anges att beslut överklagas hos den myndighet regeringen bestämmer. Ändringen är föranledd av en strävan att det inte länge ska anges i lagtexten vilka myndigheter som har olika befogenheter enligt lagen. Vilken denna myndighet är anges i fiskeförordningen. Ändringen i andra stycket är föranledd av att det inte endast är och som fattar beslut enligt denna lag. Även t.ex. fattar sådana beslut. Med övriga myn- digheter avses här alla myndigheter, utom som sär- regleras i första stycket, som kan fatta beslut enligt denna lag eller enligt bestämmelser som meddelas med stöd av lagen. Övriga ändringar i första och andra stycket är föranledda av lag- tekniska överväganden och språklig modernisering. Avsikten är inte någon ändring i sak. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.15. 1.Denna lag träder i kraft . upphör fiske- lag (1993:787) och lag (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken samt lag (2009:866) om överlåtbara fiskerättig- heter att gälla. 2.För den som beviljats yrkesfiskelicens – 31december 2011 enligt tidigare 30 § fiskelagen börjar 8 § gälla först . 3.För tiden fram till kan fartygstillstånd som alter- nativ ersätta fiskelicens i 19–20 och 23–24 §§. 4.För tiden fram till kan yrkesfiskelicens även ersätta kravet om fiskelicens i 9 §. Innebörden i övergångsbestämmelserna punkten 2 är följande: 8 § fiskevårdslagen ersätter tidigare krav om yrkesfiskelicens och fartygs- tillstånd. Fartygstillståndet regleras dock bara i före- skrifter. Yrkesfiskelicensen gäller enligt 30 § fiskelagen . Jag anser inte att de som beviljats yrkesfiskelicens före ska kunna behålla bara denna licens , eftersom det skulle innebära att det skulle dröja alltför länge innan den nya lagen med dess miljökrav i 8 § skulle få genom- slagskraft. Det är dock rimligt med en viss övergångsperiod inte minst på grund av att det skulle vara praktiskt omöjligt att alla skulle behöva ha tillgång till fiskelicens redan från . Jag har bestämt till från det att lagen började gälla. måste alltså alla söka fiskelicens. En följd av detta blir då också att kravet om fiskelicens i 19–20 och 23–24 §§ kan börja gälla först . Fram till den tidpunkten är det alternativt tillräckligt med tidigare krav om fartygs- tillstånd. Skälet till att bara fartygstillstånd och inte yrkesfiskelicens kan vara ett alternativt krav är att den tidigare lagen om överlåtbara fiskerättigheter var utformad på det sättet. Enligt 9 § i fiskevårdslagen gäller att den som bedriver yrkes- mässigt fiske på allmänt vatten med fiskelicens har rätt att använda fasta och rörliga redskap. ska det som alternativ vara tillräckligt med yrkesfiskelicens. 5.I fråga om överträdelser som skett före ikraftträdandet ska bestäm- melser i fiskelagen (1993:787) och lagen (1994:1709) om EG:s förord- ningar om den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas. 6.Förbud, förelägganden och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter ska anses beslutade enligt denna lag. Innebörden av övergångsbestämmelsen i punkten 5 är att överträd- elser som skett före ikraftträdandet av fiskevårdslagen ska lagföras enligt fiskelagen eller lag (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Detta gäller dock endast så länge inte de allmänna straffrättsliga principerna säger något annat. I 1 kap. 1 § BrB stadgas att Brott är en gärning som är beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning och för vilken straff som sägs nedan är föreskrivet. Denna princip, legalitetsprincipen, är lagfäst i brotts- balken. Principen har dock även annat lagstöd. I artikel 7 mom. 1 av konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken gäller som lag enligt lagen (1994:1219), stadgas: Ingen må fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet, som för dess begående icke utgjorde ett brott enligt inhemsk eller inter- nationell rätt. Ej heller må högre straff utmätas än vad som var tillämpligt för den brottsliga gärningens begående. I regeringsformen 2 kap. 10 § 1 st stadgas att Straff eller annan brottspåföljd får icke åläggas för gärning som icke var belagd med brottspåföljd, när den förövades. Ej heller får svårare brottspåföljd åläggas för gärningen än den som var föreskriven då. Vad nu sagts om brottspåföljd gäller även förverkande och annan särskild rätts- verkan av brott. Den princip, som kommit till uttryck i konven- tionen, i regeringsformen och i , brukar uttryckas med den latinska sentensen nullum crimen sine lege (= intet brott utan lag). I svensk rätt uttalas principen inte endast i regeringsformen 2:10 utan också i BrB:s promulgationslag 5 § första st. (lagen (1964:163) om införandet av ), som äger tillämplighet på straffrättens hela område. Det stadgas i stycket att ingen må dömas för gärning för vilken ej var stadgat straff när den begicks. Förbudet mot retroaktiv lagstiftning gör att de nya straffbestäm- melser som införs i fiskevårdslagen inte kan tillämpas på gärningar begångna innan fiskevårdslagens ikraftträdande. Av 5 § andra stycket i promulgationslag framgår att straff ska bestämmas enligt den lag som gällde när gärningen företogs. Detta är dock inte fallet om annan lag gäller när dom meddelas, om den nya lagen leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Bestämmelsen ger uttryck för den lindrigaste lagens princip. Att straffskalan har ändrats i fiskevårdslagens straffbestämmelser så att vissa gärningar där straffskalan tidigare innehöll fängelse numera endast innehåller böter väcker frågan om hur övergångsbestämmelserna bör se ut. Formellt sätt är böter att se som ett lindrigare straff än fängelse. Detta bör normalt få genomslag bakåt i tiden. Det är dock min uppfattning att när det gäller fiskevårdslagens straffbestämmelser är lämpligast att inte ge dessa tillbakaverkande effekt. Det finns inte heller något formellt hinder mot att i en övergångsbestäm- melse göra undantag från 5 § andra stycket i promul- gationslag. I förarbetena till införandet av administrativa sanktioner på yrkes- fiskets område angav Lagrådet följande. Enligt Lagrådets mening finns det skäl att vid prövningen av lämplig- heten av den föreslagna ordningen beträffande gärningar som begåtts före ikraftträdande närmare än som skett i remissen beröra när förut- sättningar föreligger för en övergångbestämmelse som innebär att lag- stiftaren, utöver vad som har skett, gör undantag från huvud- regeln om lindrigaste lagens princip. Enligt Lagrådets mening kan en sådan bedömning ta sin utgångspunkt i de motiv som föranlett lag- ändringen. Om skälet till lagändringen inte är en förändrad syn på vad som är straffbart utan i stället önskemålet om en annan och mera effektiv sanktionsform, faller motiven för en tillämpning av den lindrigaste lagens princip bort. Mot denna bakgrund får den föreslagna övergångsbestäm- melsen enligt Lagrådets mening godtas. 2007/08:107 s. 66). Regeringen föreslog mot bakgrund av vad Lagrådet anfört att ett sådant undantag skulle göras. Den ändrade straffskalan i fiskevårdslagen är inte avsedd att vara en strafflindring utan tvärtom är en straffskärpning avsedd. Fängelse har heller aldrig, såvitt jag kunnat se, utdömts för fiskebrott enligt fiskelagen. Det är därför min uppfattning att lindrigaste lagens princip inte gör sig särskilt starkt gällande vad gäller straffbestämmelserna i fiskevårdslagen. Övergångsbestämmelserna bör därför innehålla ett undantag från 5 § andra stycket i promulgationslag. 11.2Förslaget till förordning (2012:00) om fiskevård Utredningen föreslår en helt ny fiskeförordning, eftersom jag före- slår så pass många ändringar i den befintliga förordningen att det inte är möjligt att hantera som ändringar. kommer ändå mycket från den tidigare förordningen att överföras i med endast mindre justeringar. Det gäller exempelvis hela kapitel 3 om mark- nadsreglering på fiskets område, eftersom det inte utretts av utred- ningen. Jag har även valt att kommentera de förändringar som gjorts i förordningen, trots att det inte är sedvanligt att kommentera för- ordningar och inte heller är ett krav. Jag menar dock att det med hänsyn till regelverkets omfattning och komplexitet är nödvändigt, eftersom förändringarna annars är mycket svåra att förstå. 1 § Denna förordning innehåller föreskrifter om 1.fiske och vattenbruk inom Sveriges sjöterritorium och inom ekonomiska zon, 2.svenskt fiske utanför den ekonomiska zonen, 3.fiskerinäringens marknadsreglering, och 4.stöd till vattenbruket och fiskerinäringen. I förordningen ges föreskrifter som behövs för att EU:s gemensamma fiskeripolitik ska kunna genomföras i . Ändringen är en språklig anpassning av förändringen i 2 § fiskevårds- lagen. 1 § I detta kapitel finns föreskrifter om fisket och vattenbruket. I bi- laga 1 till förordningen anges också de platser och de redskap som den som anges i 13 § andra stycket fiskevårdslagen (2012:00) har rätt att fiska med på enskilt vatten. Detta kapitel ska inte tillämpas i den utsträckning det strider mot särskilda föreskrifter om älvs fiskeområde. Sådana föreskrifter finns i kungörelsen (1971:1018) om tillämpning av stadgan för fisket inom älvs fiskeområde och förordningen (FIFS 1997:12) om fisket i älvs fiskeområde. Detta kapitel ska inte heller tillämpas i den utsträckning det strider mot bestämmelserna i artskyddsförordningen (2007:845) eller före- skrifter som har meddelats med stöd av den förordningen. Som framgår av 13 § fiskevårdslagen och 9.1.10 ska bilagan till fiske- lagen tillsvidare flyttas till förordningen. De centrala bestämmel- serna om handredskapsfiske tas dock bort i bilagan och framgår i stället direkt av fiskevårdslagen. Vidare följer även den grundlägg- ande rätten till s.k. frifiske av 13 § 2 stycket fiskevårdslagen. Det som därmed följer av bilagan är geografiska anvisningar och red- skapsbegränsningar. Från något håll har ifrågasatts om det med hänsyn till 8 kap. regeringsformen är möjligt att flytta bilagan till förordningen. Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen gäller att ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden meddelas genom lag. Av 8 kap. 7 § regeringsformen följer dock att regeringen utan hinder av 3 § efter bemyndigande i lag i förordning kan meddela föreskrifter om fiske. Dessutom menar jag att den grundläggande rätten till frifiske följer av 13 § andra stycket fiskevårdslagen, den är bara kompletterad med detaljerade geografiska anvisningar i bi- Vidare sker den förändringen att alla ostron utom japanska jätteostron är förbehållet fiskerättsägaren. 2 § ger tillstånd att sätta ut fasta redskap på allmänt vatten. Vidare ger tillstånd att sträcka fast redskap från enskilt vatten ut i allmänt vatten för den som har rätt till fisket på enskilt vatten. Sådant tillstånd ska ges om det inte medför olägenhet för andra fiskande Tillstånd för att sträcka ut redskap behövs inte vid kusterna i Norr- bottens län, län söder om , östra och södra samt vid i (norr om ) och öster om en linje dragen från över och Ungskärs sydspets till . 3 § Annat fiske får inte bedrivas närmare än från fast red- skap på allmänt vatten. Detsamma gäller för fiske enligt 13 § 2 stycket på enskilt vatten. 4 § Fiske får inte bedrivas närmare än från en vatten- bruksanläggning. Den ursprungliga bestämmelsen i 2 § fiskeförordningen blir med fiskevårdslagens nya systematik överflödig. I förslaget till den nya lagen anges vem som har rätt att använda fasta redskap. Det är enligt 12 § fastighetsägaren på enskilt vatten och enligt 9 § den som be- driver yrkesmässigt fiske med fiskelicens. En prövning om vem som får använda fasta redskap blir därmed överflödigt. I stället följer rätten att använda fasta redskap av lagen. måste dock även fortsättningsvis ha kontroll över placeringen av de fasta red- skapen. Därför måste den som vill använda sig av fasta redskap även fortsättningsvis söka tillstånd. Sådant tillstånd krävs liksom tidigare på allmänt vatten. Att sätta ut fasta redskap på enskilt vatten är liksom tidigare fritt. prövning ska alltså endast om- fatta placeringen. Jag har övervägt om inte detta av förenklingsskäl skulle kunna integreras i den konsekvensbedömningen för miljön som ska ske enligt 8 § fiskevårdslagen av . Som fram- gått är konsekvensbedömningen för miljön av redskap ett viktigt inslag i denna prövning. Genom att placeringen av de fasta red- skapen även fortsättningsvis ska bedömas av länsstyrelserna blir det en form av dubbelprövning. sernas sida har det dock uppgetts att den lokala kännedomen är en viktig faktor vid bedömningen av de fasta redskapens placering. Vidare regleras i 2 § även sträckning av fasta redskap. I den tidi- gare fiskelagens 11 och 12 §§ reglerades sträckning av fasta redskap från enskilt vatten ut i allmänt vatten. Dessa bestämmelser ska gälla oförändrat, men jag anser att bestämmelserna på grund av sin detalj- karaktär bättre hör hemma i förordningen än i ramlagen. Språkligt sett har ordalydelsen i 11 § moderniserats. Bemyndigandet för det finns i fiskevårdslagens 35 §. 3 och 4 §§ ersätter 26 § fiskevårdslagen. Bemyndigandet för det finns också i 35 § fiskevårdslagen. Paragrafen har förenklats och förtydligats. Med annat fiske avses förstås fiske som bedrivs av annan än den som förfogar över det fasta redskapet. Det anges nu uttryckligen att 100-metersregeln gäller på allmänt vatten och för det s.k. frifisket på enskilt vatten. Kopplingen till korrekt märkning har tagits bort, eftersom det enligt min mening saknar betydelse. Vidare har även utan lov tagits bort, det har saknats bestämmelse om vem som skulle kunna utfärda dispensen i fiskelagen. Därmed borde även den delen av bestämmelsen sakna betydelse. 3–4 §§ Upphävda Enligt min uppfattning blir 3–4 §§ i fiskeförordningen överflödiga. I fiskevårdslagen anges uttryckligen i 10, 11 och 13 §§ i vilken utsträckning utländska medborgare får fritidsfiska. Reglerna är förenliga med . När det gäller yrkesfiskare finns det nedan i 19 § bestämmelser om anknytning. Även dessa har utarbetats med hänsyn tagen till . Att därutöver ha särskilda regler om rätt till fiske för utländska medborgare är överflödigt. 5 § får meddela föreskrifter om konsekvensbeskrivning för miljö och utbildning enligt 8 § fiskevårdslagen (2012:00). Paragrafen speglar 31 § fiskevårdslagen när det gäller konsekvens- bedömning för miljö och utbildning. I 31 § finns även ett bemyn- digande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om anknytning. menar jag dock att det saknas skäl att ge bemyndigande att ange före- skrifter om anknytning. I stället är kraven för anknytning noga angivna i 19 § och frågan är noga utredd av mig, se avsnitt 9.1.15. I 19 § anges också att får beakta andra omständigheter. Kraven om anknytningen bygger dock på och kan vid förändring i den även snabbt behöva förändras nationellt. Jag har därför valt att i 31 § fiskevårdslagen ge regeringen möjlighet att om det krävs att föreskriva att även eller annan myndighet ska möjlighet att meddela föreskrifter. 6 § får meddela föreskrifter om fiskevård för havet och , , , och i till första vandringshinder samt för svenskt fiske utanför ekonomiska zon. Därvid får regional hänsyn tas. får meddela föreskrifter om fiskevård för annat vatten än vad som anges i första stycket för att skydda hotade arter eller stammar av nationellt intresse. I bemyndigandet om fiskevård ingår bl.a. att helt förbjuda fiske eller att begränsa tillträdet till fiske genom särskilda tillståndskrav. Paragrafen följer 30 § i fiskevårdslagen. Som framgår av kommen- taren till denna är innebörden att även fortsättnings- vis ska kunna vidta alla nödvändiga fiskevårdsåtgärder. Det ingår också exempelvis som tidigare att meddela föreskrifter för fiske- vård som avser förbud mot att behålla fisk som fångats, bearbeta fisk ombord, förvara fisk i sump eller omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fisk. Föreskriften måste dock ytterst ha fiske- vård som syfte och gälla fisk från havet eller de angivna sjöarna. Den bakomliggande tanken är att behovet av fiskevård är varier- ande och att det är onödigt komplicerat för att inte säga omöjligt att i detalj ange de olika verktygen. Som anges i kommentaren till 30 § fiskevårdslagen ersätter detta bemyndigandet 22 § fiskelagen. Det ersätter i konsekvens därmed också 5 kap 1 § i denna förord- ning, eftersom den blir överflödig. §§ 4 och 5 i fiskeförordningen upphävs. De är alltför detaljerade för att höra hemma i förordningen och behöver dessutom ses över. I stället ersätts de av föreskrifter om fiskevård i före- skrifter. 7 § får meddela föreskrifter för att komplettera eller verk- ställa EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som avser 1.åtgärder för bevarande och förvaltning av fiskresurserna, 3.marknadsreglering av fisk och fiskprodukter Föreskrifterna ska falla utanför tillämpningsområdet för livsmedels- lagen (2006:804).Sådana föreskrifter får även meddelas för svenskt fiske utanför ekonomiska zon. Vid meddelandet av föreskrifter får verket ta regional hänsyn. Paragrafen speglar 29 § fiskevårdslagen, se kommentaren till den para- grafen. 8 § Det är förbjudet 1.att utan föregående desinfektering använda redskap för kräftfiske iett vatten om redskapet tidigare använts för fiske i ett annat vatten, 2.att förvara eller kasta kräftor eller delar av kräftor i annat vatten än det där de fångats, och 3.att i ett vatten rengöra eller kasta emballage i vilket kräftor från ett annat vatten har förvarats. 9 § För att hindra spridningen av kräftpest får besluta att ett visst område skall anses kräftpestsmittat eller utgöra skyddsområde för flodkräfta. Ett beslut om skyddsområde skall vara grundat på en av upprättad och av godkänd förvaltningsplan för flodkräfta. 10 § Inom ett område som har förklarats kräftpestsmittat är det förbjudet att 2.saluhålla, sälja, köpa eller transportera okokta kräftor, 3.använda fisk som betesfisk i ett annat vatten än det där den fångats. Fiskeredskap, båtar, maskiner eller andra föremål som har använts i ett vatten inom ett område som har förklarats kräftpestsmittat får inte transporteras till någon annan sjö eller något annat vattendrag inom området eller föras ut ur området utan föregående desinfektering. Inom ett område som har förklarats utgöra skyddsområde är det för- bjudet att 1.saluhålla, sälja, köpa eller transportera okokta kräftor som inte här- rör från området, 2.använda fisk som betesfisk i ett annat vatten än det där den fångats, 3.utan föregående desinfektering använda fiskeredskap, båtar, maskiner eller andra föremål som har använts i vatten utanför området, får föreskriva sådana undantag från bestämmelserna i första till tredje styckena som inte ökar risken för smittspridning eller som behövs av vetenskapliga skäl. 11 § meddelar föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske skall tas till naturvårdens intressen. 11 § följer 33 § i fiskevårdslagen som i sin tur ersätter tidigare 20 § 1 stycket i fiskelagen. 2 stycket upphävs eftersom den bestäm- melsen blir överflödig. Den ersätts i stället av kravet om konse- kvensbeskrivning för miljö enligt 8 § fiskevårdslagen, se vidare kommentarerna till den paragrafen och 9.1.3. Innehållet i fiskelagens 13 § är flyttad till fiskevårdslagens 10 §, se kommentaren till den. Märkning och utmärkning av fiskeredskap 12 § meddelar föreskrifter om märkning av redskap som används vid fiske och om märkning av fisksump. Genom märkningen ska det framgå vem som använder redskapet eller sumpen, om an- vändaren av redskapet är yrkesfiskare eller fritidsfiskare och om an- vändaren fiskar med enskild fiskerätt. 13 § meddelar de föreskrifter som behövs för utmärk- ning av fiskeredskap och vattenbruksanläggningar. Utplantering av fisk m.m. 14 § För att sätta ut fisk eller flytta fisk från ett vattenområde till ett annat eller för att anlägga och driva en fiskodling krävs tillstånd av läns- styrelsen. Ett tillstånd får förenas med villkor. Tillstånd till fiskodling får meddelas . Tillstånd får inte ges för sådana fiskarter eller fiskstammar som är olämpliga med hänsyn till vattenområdets särart. Tillstånd får inte heller ges om det finns risk för spridning av smittsamma sjukdomar. Om någon i en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende om vatten- verksamhet enligt eller motsvarande äldre bestämmelser är ålagd att vidta en åtgärd som kräver tillstånd enligt första stycket, ska tillståndsprövningen endast omfatta de villkor som behövs för att före- bygga spridning av smittsamma sjukdomar. Bestämmelser om att en särskild tillståndsprövning krävs i vissa fall finns i 7 kap. 28 a–29 b §§ . 15 § får helt eller delvis återkalla ett tillstånd att bedriva fiskodling 1.om den som har sökt tillståndet har vilselett genom att lämna oriktiga uppgifter eller låta bli att lämna uppgifter av betydelse för tillståndet, 2.när tillståndet eller villkor som gäller för verksamheten inte har följts och avvikelsen inte är av ringa betydelse, 3.om det genom verksamheten har uppkommit någon olägenhet av väsentlig betydelse som inte förutsågs när verksamheten tilläts, 4.om verksamheten medför avsevärd risk för skyddsvärda fiskbestånd,