sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — I avsnitt 5.3.2 har vi citerat ett uttalande av om grundsatsen att en tilltalad inte ska dömas på processmaterial som han eller hon inte haft kännedom om (SOU 1926:32 s. 156). Vi vill framhålla att utgångspunkten för våra överväganden är att inget i samhällsutvecklingen utgör bärande skäl till att nu tänka sig avsteg från denna grundsats för process- ordningen vid allmän domstol. Tvärtom har grundsatsen ytterligare förstärkts i och med vår bundenhet till och dess krav på den kontradiktoriska principen som ett avgörande moment i en rättvis rättegång. Kravet innebär bl.a. att en domstol inte får grunda sitt avgörande på annat material än sådant som båda parter haft tillfälle att yttra sig över. Kravet gäller dessutom i både tvistemål och brottmål. Vi har inte heller uppfattat att det är vårt uppdrag att överväga något avsteg härifrån eller att det kring kärnan i denna grundprincip finns några egentliga oenigheter eller oklar- heter i gällande rätt. Men det tål att poängteras att vår absoluta inställning i fråga domstolsprocessen är att en part ska ha full insyn i den bevisning och det övriga processmaterial som domstolen har Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol att ta ställning till vid sin bedömning av ett åtal eller ett käromål och av övriga frågor som gäller avgörandet av saken. Det sagda hindrar dock inte att det kan finnas befogad anled- ning att överväga begränsningar i fråga om vad som ska gälla be- träffande annat än processmaterial i ett mål eller ärende eller i fråga om formerna för hur denna insynsrätt ska tillgodoses. Vår allmänna utgångspunkt, i linje med det sagda, är att en parts rätt till insyn i förfarandet bör vara i princip obegränsad när det handlar om material som kan vara av betydelse för eller annars ha intresse för partens möjligheter att föra sin talan i målet. Endast mycket tungt vägande skäl med hänsyn till olika allmänna eller enskilda intressen bör kunna motivera olika slags begränsningar i insynens omfattning, dock självklart inte i något avseende som strider mot principerna för vårt rättssystem eller mot krav på rättssäkerhetsgarantier. Vilken rätt har parten att ta del av handlingar m.m. i en akt? Både första och andra stycket i 10 kap. 3 § OSL handlar om situa- tioner då en part på grund av annan reglering än OSL eller på grund av någon allmän rättsgrundsats har rätt till insyn i ett mål eller ärende. Kollisionsregeln ger alltså i sig ingen sådan rätt. RB inne- håller emellertid, som sagts ovan, ingen direkt och allmängiltig regel om partens insynsrätt i domstolsförfarandet. I stället är det i 10 kap. 3 § andra stycket OSL som själva grundbulten i RB:s insynsrätt uttrycks; att få del av dom och beslut samt alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende. Då RB:s utgångspunkt är att mål ska avgöras efter huvudförhandling enligt bl.a. omedelbarhets- och muntlighetsprincipen har som framgått ovan främst uppstått frågetecken kring vad kollisionsregeln i andra stycket egentligen innefattar när det gäller handlingarna i ett mål eller ärende. Under ett måls handläggning, från dess anhängiggörande fram till huvudförhandling och dess slutliga avgörande, ska alla inkommande och upprättade handlingar registreras och samlas i akten, se 6 kap. 1 § RB. Med handling förstås i det följande inte bara skrift, ritningar, bilder etc. på papper. Även elektroniskt material såsom filmer, CD- romskivor m.m. avses. När det gäller inkommande handlingar har domstolen i realiteten inte något större inflytande över vad som efter hand utgör handlingarna i målet. Visserligen ankommer det ytterst Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol på rätten att avgöra om en viss inlaga eller annan handling tillhör ett mål eller inte. (Att en handling rent fysiskt har tillförts akten och försetts med ett aktbilagenummer har inte i sig någon betydelse i detta avseende, se JO 1998/99 s. 485 f.) Allt som kommer in till domstolen per post, e-post eller personliga besök och som tillställts målet är domstolen dock skyldig att registrera och aktbilagera krono- logiskt i akten, se 8 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol. Vidare ska fortlöpande registreras vilka åtgärder domstolen utför i målet eller ärendet och vad som i övrigt före- kommer i detta eller i samband med överklagande av ett meddelat avgörande, se 5 § i samma förordning. I akten kan exempelvis finnas tjänsteanteckningar som upprättats av tjänstemän med anledning av kontakter m.m. som skett via telefon, vid personliga besök hos domstolen eller liknande. kan många handlingar eller anteck- ningar i en akt i egentlig mening inte alls sägas röra målet i sak utan har bara mer eller mindre anknytning till målets handläggning. Varia- tionen i tänkbara handlingar och anteckningar som samlas i en akt är med andra ord oerhört stor. Normalt sett förekommer således i ett mål väldigt många handlingar som inte blir processmaterial genom att läggas fram vid huvudförhandling. kan sådana handlingar innehålla uppgifter som omfattas av sekretess och som det uppstår frågor kring huru- vida de verkligen bör komma till en parts kännedom. Det kan t.ex. röra sig om ett vittne som skickar in mycket integritetskänsliga utdrag ur sin patientjournal i syfte att visa ett laga förfall för in- ställelse till huvudförhandling eller för att visa sitt särskilda behov av att få åka taxi i stället för allmänna kommunikationer till huvud- förhandlingen (se även det i avsnitt 5.9.2 redovisade JO beslutet Dnr 3305-2008). Ett annat exempel är en hotbilds- analys, för vilken sekretess kan gälla, som lämnas från polisen i sam- band med att polisen anmäler behov av särskild säkerhetskontroll på grund av misstankar om att en tilltalads nätverk planerar att allvarligt skada målsäganden vid kommande huvudförhandling etc. Sekretesskyddade adressuppgifter till bevispersoner är ett annat ganska vanligt exempel på sekretessbelagda uppgifter i en akt som normalt saknar allt intresse för prövningen av målet utan bara har betydelse för domstolens möjligheter att delge bevispersonen kallelse till huvudförhandling. Vi instämmer emellertid i det synsätt som redovisats ovan och som innebär att RB måste tolkas så att den ger en part i ett mål eller ärende enligt RB en rätt att ta del av alla uppgifter som tillförts ett Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol mål och som samlats i målets akt alldeles oavsett om uppgifterna har någon betydelse för målet i sak eller inte. Den rätt till insyn för parten som, direkt eller indirekt, följer av förhandlingsprincipen, omedelbarhetsprincipen, partens rätt att när- vara vid förhandling samt den skriftliga eller muntliga kommunika- tionen av visst processmaterial m.m. med parterna inför huvud- förhandling är inte, menar vi, tillräcklig. Visserligen är det dessa moment som sammantaget utgör RB:s garanti för att ett avgörande i huvudförhandlingsmål kommer att grundas bara på material som parten getts möjlighet att få vetskap om och yttra sig över. Så som principerna praktiseras ger de också parterna tillgång till egna exemplar av skriftligt processmaterial och andra handlingar som behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt under för- beredelsen och förbereda utförandet av sin talan vid huvudförhand- lingen, nog så viktigt för principen om en rättvis rättegång. Sett ur partens perspektiv är detta emellertid inte tillräckligt. Den part som så önskar har ett befogat anspråk på att kunna få tillgång till ett måls alla handlingar och på så sätt själv kunna kon- statera i vad mån det under ett måls föreberedelse till huvud- förhandling tillförs målet uppgifter som kan vara av intresse för hans eller hennes talan. Det är också en viktig förtroendefråga att kunna kontrollera och förvissa sig om att domstolen fullgör sina skyldigheter med avseende på kommunikation, likabehandling av parterna m.m. Partens behov av insyn handlar vidare inte bara om att få del av uppgifter som behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sina intressen i förhållande till den sak målet rör. Det är också viktigt att parten kan kontrollera att domstolen handlägger målet på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Utan insyn även i för saken ovidkommande material, försvåras partens möjligheter att t.ex. be- döma om olika handläggningsåtgärder varit välgrundade eller att målet drivs framåt mot ett avgörande inom rimlig tid. Även här handlar det ytterst om en förtroendefråga. Både i 43 § FPL och i 16 § FL finns, som redovisats ovan, grundläggande huvudregler om att parter har rätt att på egen begäran ta del av allt som tillförts ett mål eller ärende, dvs. där slås en rätt till s.k. aktinsyn uttryckligen fast. Att parter i förfaranden som regleras i RB skulle vara sämre ställda i detta avseende be- träffande något material som finns i ett mål eller ärende ter sig inte rimligt. Omständigheterna i Högsta domstolens beslut i NJA 1996 s. 439, se avsnitt 5.8.1, var visserligen speciella men ger ett visst stöd Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol för synsättet att parten har en principiell rätt att få insyn i också annat material än sådant som läggs till grund för avgörande av ett mål eller ärende (om än inte ovillkorlig i det aktuella fallet på grund av ett sekretessintresse av synnerlig vikt). Som vi tolkar gällande rätt, måste parten således anses ha en sådan principiell rätt till insyn i förfaranden som regleras enligt RB. Med en så i övrigt heltäck- ande förfarandereglering som RB utgör, anser vi att det är mest naturligt att anse att insynsrätten till alla handlingar i målet i första hand följer av grunderna för RB snarare än av någon från balken fristående allmän rättsgrundsats (jfr OSEK ovan) eller av Europa- konventionens krav på en rättvis rättegång. Vi återkommer i av- snitt 5.10.2 till frågan om denna rätt till insyn är ovillkorlig eller inte i fråga om uppgifter som omfattas av sekretess. Sammanfattningsvis avvisar vi således tanken om att en parts rätt att ta del av andra uppgifter i ett mål än sådana som utgör process- material enbart skulle grunda sig på den rätt som var och en har enligt tryckfrihetsförordningen att ta del av allmänna handlingar. Det kan för övrigt påpekas att tryckfrihetsförordningens bestäm- melser om handlingsoffentlighet och allas rätt att ta del av allmänna handlingar syftar till att tillgodose helt andra insynsintressen än de som parter i rättsliga förfaranden har. Det är en annan sak att det alltid står parten fritt att åberopa tryckfrihetsförordningen som stöd för en begäran om utfående av en handling i målet. Ett motiv för parten att åberopa tryckfrihetsförordningen i stället för sin parts- insyn enligt RB är att ett avslag kan överklagas enligt bestämmelserna i 6 kap. 7 § OSL medan ett beslut enligt RB nor- malt är ett beslut under rättegång som inte kan överklagas särskilt, se avsnitt 2.7. Ett annat motiv är att tryckfrihetsförordningen är uttrycklig när det gäller rätten att få en egen kopia av en allmän handling. I avsnitt 7.4 berör vi de parallella förfarandena lite mer ingående än här. När det gäller kumulerade mål kan det dock diskuteras huruvida rätten till aktinsyn alltid ska omfatta hela akten. Vi återkommer till den frågan i avsnitt 5.10.3. Bör insynsrätten komma till tydligare uttryck i ? Vårt uppdrag är att överväga om parts rätt till insyn i domstols- förfarandet bör regleras generellt i RB. Parts rätt till insyn kan emellertid ta sig lite olika uttryck och kan tillgodoses på flera sätt. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol Centralt för förfaranden enligt RB är, som redan tidigare angetts, partens ovillkorliga rätt till insyn i det muntliga förfarandet genom att personligen eller, om domstolen går med på det, genom ombud närvara vid förhandling (frånsett vid störande beteende eller i med- hörningssituationer, se 5 kap. 9 § och 36 kap. 18 § RB). Kring denna rätt att närvara vid förhandling råder inga egentliga oklarheter även om den inte är uttryckligen reglerad utan följer indirekt av olika bestämmelser i . Vi ser därför inget behov av något förtyd- ligande i RB av partens rätt att närvara vid förhandling då sådan sker inom stängda dörrar på grund av sekretess. Som angetts är tillgång till handlingarna i målet nästan lika viktigt; både för att parten själv ska kunna utforma och förbereda sin talan och för att parten ska kunna följa med i huvudförhand- lingens förlopp. Dessutom bör en part kunna granska handlägg- ningsåtgärder m.m. Som vi redan framhållit anser vi att insyns- rätten enligt RB måste anses omfatta mer än vad som innefattas av ordalydelsen i 10 kap. 3 § andra stycket OSL vilken i huvudsak tar sikte på processmaterial m.m. som läggs fram vid huvudförhand- ling. Mot bakgrund av den mångåriga osäkerheten kring denna fråga menar vi att det är hög tid att partens rätt till insyn i den skriftliga delen av domstolsförfarandet enligt RB kommer till klarare uttryck i balken än vad som är fallet. Utvecklingen mot en processordning med ökat utrymme för skriftlighet i rättegången understryker ytterligare, menar vi, behovet av ett klargörande när det gäller partens rätt till insyn i handlingarna i målet. Vi föreslår därför en allmängiltig bestämmelse om detta som kommer att omfatta alla parter och alla mål- och ärendetyper som regleras i RB. Bestämmelsen bör lämpligen införas i 6 kap. 1 § RB i anslutning till föreskriften om registerföring samt att handlingarna i ett mål ska föras samman till en akt. På detta sätt blir den av oss föreslagna bestämmelsen en bestämmelse om s.k. aktinsyn i det mål eller ärende i vilken parten intar just en partsställning. Avsikten med bestämmelsen är att den – på motsvarande sätt som 16 § FL och 43 § FPL – ska reglera partens rätt att på egen begäran få ta del av material i ett mål eller ärende. Det normala i de allra flesta fall ska självklart vara att en kopia av handlingen lämnas ut. Gäller sekretess för uppgifter i materialet kan dock finnas skäl att överväga om parten i stället ska få ta del av handlingen i dom- stolens lokaler eller om något slag av förbehåll kan ställas upp. Dessa frågor kommer vi att återkomma till i kapitel 6. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol 5.10.2I vad mån är insynsrätten ovillkorlig i förhållande till eventuell sekretess? I vårt uppdrag ingår att överväga i vilken mån det bör vara möjligt att begränsa partsinsynen på grund av sekretess. I enlighet med vad vi anfört inledningsvis i detta avsnitt angående vår utgångspunkt är det vår uppfattning att det skulle stå i strid mot partens grund- läggande rättssäkerhet och vara helt i motsats till tankarna bakom RB att på grund av sekretess begränsa partens rätt att närvara vid förhandling och där ta del av vad som förekommer i målet och kan läggas till grund för ett avgörande. Någon sådan begränsning finns inte anledning att överväga menar vi. När det så gäller partsinsyn i form av aktinsyn är det en oklarhet i gällande rätt vilka handlingar eller övrigt material i ett mål eller ärende som egentligen avses i bestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen OSL om att sekretess inte innebär begränsningar i parts rätt enligt RB att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av mål eller ärende. Med andra ord; vad inne- fattas i ordalydelsen omständigheter som läggs till grund för av- görande av mål eller ärende? I vilket material i ett mål eller ett ärende har parten en ovillkorlig insynsrätt alldeles oberoende av sekretess? Först ska dock något sägas om första meningen i samma stycke om att sekretess inte hindrar part att ta del av dom eller beslut i ett mål eller ärende. En fråga är vilka slags beslut som avses på RB:s tillämpningsområde. Enligt ordalydelsen avses inte enbart slutliga beslut varigenom domstolen skiljer ett mål eller ärende ifrån sig. Det är givetvis fullt ändamålsenligt och viktigt från rättssäkerhets- synpunkt att även beslut under rättegången inte ska kunna undan- hållas en part på grund av sekretess. Frågan är bara om alla slags beslut avses. Av kommentaren till 17 kap. 13 § RB (Fitger, Rätte- gångsbalken, s. 17:68) – vari regleras i vilken utsträckning beslut under rättegången i tvistemål ska motiveras – framgår att även så- dana beslut som endast angår ordningen för målets handläggning eller beslut om kallelse, föreläggande m.m. i och för sig avses med beslut i RB:s bemärkelse; dock att de normalt inte behöver motiveras. Enligt vår uppfattning kan syftet med den ovillkorliga rätten att ta del av beslut knappast vara att även sådana beslut om handlägg- ningsåtgärder ska omfattas. Rimligen avses bara beslut som kan överklagas av en part – särskilt eller i samband med att dom eller Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol slutligt beslut överklagas – och som det åligger domstolen att under- rätta en part om. När det så gäller andra meningen i 10 kap. 3 § andra stycket OSL (hänvisningsbestämmelsen) har som framgått ovan förekommit delade meningar om vad som egentligen åsyftas med hänvisningen till parts rätt enligt RB. Avses bara processmaterial i den bemärk- elsen som ligger i förhandlings- och omedelbarhetsprincipen? Eller avses även det processmaterial som man brukar talar om under ett måls förberedelse till huvudförhandling? Eller avses allt material som finns i målet och som kan omfattas av partens rätt till insyn? Av förarbetena till SekrL framgår att hänvisningsbestämmelsen syftade till att klargöra att ett mål eller ärende enligt RB inte – såsom undantagsvis kan ske inom det förvaltningsrättsliga förfarande – ska kunna avgöras på grundval av material som parten på grund av sekretess inte har fått full kännedom om. Någon närmare beskriv- ning av vilket material i ett mål eller ärende detta konkret innefattar gjordes inte. Det ligger emellertid i sakens natur att det som i första hand åsyftades var processmaterialet i förhållande till domen, dvs. det material som lagts fram vid en huvudförhandling. Även i Process- lagberedningens motiv till RB samt förarbetena till 39 § sekretesslag, se redovisningen i avsnitt 5.6, framgår att det är process- material i bemärkelsen av vad som efter huvudförhandling får ligga till grund för en dom som låg i beredningens förklaring av 39 § sekretesslags innebörd när det gäller parters rätt att ta del av omständigheter som åberopas som bevis. Av Processlagbered- ningens motiv framgår vidare att sekretess i vissa fall kunde med- föra begränsningar i insynen fram till huvudförhandlingen och att det egentligen var först vid huvudförhandlingen som den fulla in- synen garanterades. Detta synsätt på vilket processmaterial som avses i hänvisningsbestämmelsen stämmer väl överens med dess orda- lydelse som är, så att säga, tillbakablickande i förhållande till det av- görande som är i fråga. I rättspraxis har emellertid klargjorts att hänvisningen till omstän- digheter som läggs till grund för avgörande avser även material som läggs till grund för dom eller slutligt beslut på handlingarna, se NJA 1983 C7. Enligt hovrättspraxis avser hänvisningsbestämmelsen dessutom handlingar som under ett måls förberedelse ges in till domstolen och som en part enligt uttryckliga regler i RB har rätt att få del av, t.ex. stämningsansökan och åberopad skriftlig bevis- ning, se RH 1994:41 och RH 1999:97. Sådant anses utgöra målets processmaterial i tiden före huvudförhandling. Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol utvidgning i förhållande till ordalydelsen i hänvisningsbestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket OSL är välmotiverad och central för rättssäkerheten med tanke på partens behov av att kunna utforma sin talan och vid huvudförhandlingen vara väl att ta till vara sina intressen på ett adekvat sätt. Samma skäl gör sig gällande, menar vi, i fråga om förundersökningsprotokollet som inte auto- matiskt utgör processmaterial i förhållande till domen, i vart fall inte i huvudförhandlingsmål. Enligt vår bedömning och vårt förslag när det gäller den misstänktes insyn i förundersökningsförfarandet hos förundersökningsmyndighet, se avsnitt 2.6, omfattar hänvisnings- bestämmelsen redan den rätt som den misstänkte har enligt 23 kap. 21 § RB att efter åtal få ett exemplar av förundersökningsproto- kollet, eftersom protokollet utgör de omständigheter som läggs till grund för åklagarens avgörande i åtalsfrågan. När det däremot gäller en målsägande som biträder ett väckt åtal finns inga bestäm- melser som ger målsäganden eller målsägandebiträdet en rätt att få ta del av förundersökningsprotokollet. JO menade i buggnings- ärendet att en målsäganden som är part genom att biträda åtalet inte har någon insynsrätt som omfattar förundersökningsprotokollet i de delar som inte åberopats som bevisning, se JO 1995/96 s. 54 f. Enligt vår uppfattning bör dock målsägandens partsställning inne- bära att insynsrätten omfattar även förundersökningsprotokollet, i vart fall i den del som avser det åtal som målsäganden biträder. Även den insynsrätten bör vara ovillkorlig på sätt framgår av hänvisnings- bestämmelsen. Rättspraxis ger emellertid inget stöd för det synsätt som hävdar att hänvisningen till omständigheter som läggs till grund för av- görande omfattar allt material i ett mål, även sådant som är ovid- kommande för målets avgörande. Tvärtom tyder rättsfallet NJA 1993 C7 på att så inte är fallet ens vid skriftlig handläggning. I skriv- ningarna framgår att ansåg att det kan finnas ovidkommande material i ett mål och som därför inte utgör material som läggs till grund för ett avgörande. Sammanfattningsvis anser vi alltså att den ovillkorliga insyns- rätten som avses i hänvisningsbestämmelsen omfattar också sådant som räknas som processmaterial under ett måls förberedelse till huvudförhandlingen. Med vårt förslag om att parten ska ges en rätt enligt RB till aktinsyn uppkommer frågan om hur den rätten förhåller sig till första respektive andra stycket i 10 kap. 3 § OSL. Som fram- gått synes den omständigheten att det finns en uttrycklig regel i RB Partsinsyn och kommunikationsplikt i domstol av innebörd att en part ges rätt att ta del av handlingar eller uppgifter, i praxis tillmätas den betydelsen att hänvisningsbestäm- melsen blir tillämplig och partens rätt blir ovillkorlig i förhållande till eventuell sekretess. Vi menar emellertid att vårt förslag om en bestämmelse som uttryckligen slår fast partens generella rätt till aktinsyn inte bör ges en sådan innebörd. Enligt vår uppfattning bör aktinsynen undan- tagsvis kunna begränsas i enlighet med sådana förutsättningar som anges i 10 kap. 3 § första stycket OSL såvitt gäller sådant som inte är processmaterial under målets handläggning eller vid avgörandet, dvs., material som inte kan antas få betydelse för ett kommande av- görande i sak. Vårt förslag innebär således att det klargörs att det finns en partsinsyn enligt RB som omfattar alla uppgifter i handlingarna i ett mål eller ärende. Vi föreslår också att det i anslutning till denna bestämmelse införs en klargörande hänvisning till att OSL:s kolli- sionsreglering undantagsvis kan begränsa rätten till aktinsyn. För att så ska kunna ske ska dock krävas att ett enskilt eller allmänt sekretessintresse av synnerlig vikt kräver det samt att parten inte heller på annat sätt ska kunna få upplysning om handlingens inne- håll utan allvarlig skada för sekretessintresset. Den närmare reg- leringen av detta såvitt avser kollisionsregleringen kommer vi att behandla i avsnitt 7.3. Slutligen vill vi framhålla att enligt vår uppfattning avser hän- visningsbestämmelsen också processmaterial i förhållande till beslut under rättegång om tvångsmedel. Den misstänktes insyn i de för- hållanden som domstolen lägger till grund för ett beslut om fri- hetsberövande eller annat straffprocessuellt tvångsmedel bör inte kunna begränsas på grund av sekretess. Vi föreslår dock ingen sär- skild reglering med sikte just på beslut under rättegång. 5.10.3Särskilt om kumulerade mål med fler än två parter