sou · GYB334 · 2010-05-11 00:00:00 — På väg mot en ny roll – överväganden och förslag om Riksutställningar SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utarbeta ett förslag till införande av den nya modell för fördelning av statliga bidrag till kulturverksamheter på regional och lokal nivå, som regeringen presenterade i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3). förordnade chefen för , statsrådet , landshövdingen som särskild utredare. Utredningen har antagit namnet . Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11). I betänkandet redogjorde utredningen för en rad förslag och överväganden när det gällde den framtida utformningen av statens stöd till regional kulturverksamhet. har därutöver haft i uppdrag att som en följd av den nya modellens införande föreslå lämpliga förändringar av Riksutställningars roll och uppdrag. har varit utredningens sekreterare. vid kommittéservice har assisterat utredningen. överlämnar härmed slutbetänkandet På väg mot en ny roll – överväganden och förslag om Riksutställningar (SOU 2010:34). Vårt uppdrag är därmed slutfört. Utredningens uppdrag och arbetsformer ....................... Så här har vi arbetat.................................................................. Kartläggningen av Riksutställningars verksamhet ................. Riksutställningars tillkomst och utveckling.................... utredningar och förslag............................................. års kulturpolitiska proposition ........................... års kulturpolitiska proposition ........................... Tid för kultur ................................................................ Utställare och konstförmedlare i ....................... Samhällets insatser för den samtida konsten.......................... 3.1.1 Statliga insatser ............................................................. 3.1.2 Regionala och kommunala insatser ............................. 3.1.3 Privata och ideella insatser ........................................... 3.3Utbildningar och konsultföretag inom utställnings- Riksutställningars nuvarande verksamhet ...................... Uppdrag i instruktion och regleringsbrev .............................. Mål och resultat avseende verksamheten 2009....................... 4.4.2 Kunskapsutveckling och tekniska tjänster .................. Överväganden om Riksutställningars verksamhetsform.... Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar.................... Riksutställningars nya uppdrag ............................................... 6.1.1 Ändringar i Riksutställningars instruktion ................. 6.1.2 Ändringar i Riksutställningars regleringsbrev............. Resurs-, kompetens- och lokalbehov...................................... Vissa konsekvenser av utredningens förslag ................... Utredningen har träffat...................................................... har haft i uppdrag att se över Riksutställningars roll och uppdrag och föreslå lämpliga förändringar. Syftet är att ge förbättrade möjligheter att utveckla utställningsmediet i hela landet så att publiken kan möta utställningar av hög kvalitet. Utredaren ska bl.a. beakta museisektorns behov av kompetensmässigt stöd och de prioriteringar som gäller för Riksutställningar när det gäller barn och unga och samtida konst. Se direktiv i bilaga 1. Ett underlag för utredningens arbete har varit den kartläggning som tagit fram och som bygger på intervjuer med en rad intressenter som har beröringspunkter med Riksutställningars verksamhet. Utredningen har också själv haft en rad möten med olika aktörer på området. Riksutställningars tillkomst och utveckling Riksutställningar inleddes som en försöksverksamhet 1965 och omvandlades till stiftelse 1976. Den museiutredning som presenterades 1994 föreslog att Riksutställningar skulle bli en efterfrågestyrd organisation där önskemålen från olika samarbetspartners runt om i landet i huvudsak styrde vad organisationen arbetade med. I propositionen som presenterades 1996 valde den dåvarande regeringen dock att inte gå på den linjen. Istället omvandlades Riksutställningar från stiftelse till att bli en myndighet . I betänkande som lades fram föreslogs att Riksutställningar skulle slås samman med , , och . I propositionen Tid för kultur bifölls inte förslaget. I stället angavs att Riksutställningar skulle minska sin produktion av vandringsutställningar och få ett uppdrag som var mer inriktat på expertstöd och kompetensutveckling. Riksutställningar har satsat på såväl stora utställningsprojekt som mindre produktioner riktade till skolor, bibliotek och andra samlingslokaler. Utställningarna har inte sällan haft samhällsdebatterande teman. Beslutet att omlokalisera Riksutställningar till fattades 2005 och fullföljdes genom att nya lokaler invigdes . Konsekvenserna har bl.a. blivit ökade kostnader och att nästan all personal bytts ut. Flytten har också gjort att Riksutställningar omprövat sin verksamhet i många delar. Utställare och konstförmedlare i Det finns uppskattningsvis cirka 2 000 museer och konsthallar i . Av dessa har ungefär 250 minst en person anställd på heltid. På museerna gjordes 2008 cirka 18 miljoner besök. De totala intäkterna för museiväsendet uppgick till . Staten är den största finansiären av museernas verksamhet, därefter kommer kommuner och landsting. Kommunerna driver och finansierar dock de flesta konsthallarna. Inom samtidskonstområdet är förutom Riksutställningar och viktiga statliga aktörer. fördelar stöd till utställare av samtidskonst och bidrar genom att ge bildkonstnärer stipendier och genom att administrera det internationella konstnärsprogrammet Iaspis. Staten är även medfinansiär till konstkonsulenternas verksamhet, vilken bedrivs i 15 län och har landstingen som huvudmän. Landstingens stöd till samtidskonsten sker i övrigt huvudsakligen via stödet till de regionala museerna. Kommunerna är viktiga lokala aktörer för samtidskonsten genom stödet till kommunala konsthallar. Andra viktiga aktörer inom konstområdet är Konstfrämjandet, Sveriges Konstföreningar samt Folkets Hus och Parker, Våra Gårdar och Bygdegårdar. Utställningsområdet har professionaliserats och akademiserats i stigande grad. Högre utbildningar i museologi och utställningsproduktion finns på många platser runt om i . Det finns också flera företag som på kommersiell basis erbjuder tjänster inom utställningsområdet. Riksutställningar har till uppgift att producera, förmedla och arrangera turnerande utställningar i syfte att ge perspektiv och samhällsutvecklingen. Myndigheten ska förmedla kunskaper och erfarenheter samt erbjuda tekniska tjänster till andra som vill arbeta med utställningar. Myndigheten är en enrådighetsmyndighet utan insynsråd. Riksutställningar har litet mer än 40 personer anställda. Innan flytten till uppgick personalstyrkan till 60–70 personer. Riksutställningar hade 2010 ett anslag på . En anslagsminskning på är aviserad 2011. Riksutställningar har sedan flytten till inte kommit upp i den produktionsvolym av vandringsutställningar som man tidigare hade. turnerade 13 utställningar. Innan flytten låg siffran runt 25. Av utställningarna var åtta riktade mot barn och unga och sju hade inslag av samtidskonst. Riksutställningar har i samband med sina turnerande utställningar samarbetat med 76 utställningsarrangörer runt om i landet. Utställningarna har producerats i samarbete med, och i något fall på uppdrag av, ett flertal olika organisationer, myndigheter och institutioner. Riksutställningar arbetar på olika sätt med att utveckla utställningsmediet, genom bl.a. kurser, utveckling av nya utställningsformat och genom att publicera nyhetsbrev och handledningar. Överväganden om Riksutställningars framtida verksamhetsform Det har inte legat inom ramen för vårt uppdrag att lämna förslag om en nedläggning av Riksutställningar som självständig myndighet. Vi gör dessutom bedömningen att Riksutställningar, har förutsättningar att utveckla sin verksamhet. Dock har utredningen mot bakgrund av den utveckling som sker i omvärlden och de synpunkter som vi tagit del av under utredningsarbetet funnit anledning att resonera kring vilka alternativen skulle vara till den nuvarande verksamhetsformen. Ett alternativ skulle kunna vara att slå samman myndigheten med andra myndigheter med liknande uppdrag såsom eller . Ett annat att Riksutställningars anslag i stället fördelades som utvecklings- och bidragsmedel till regionala och lokala museer och utställare. Ytterligare ett alternativ vore att ge stöd till uppbyggnaden av ett produktions- och arrangörsnätverk för vandringsutställningar. Ett förändrat uppdrag för Riksutställningar Utredningen föreslår att regeringens uppdrag till Riksutställningar i instruktion och regleringsbrev förändras och anpassas till en ny roll som innebär minskad produktion av vandringsutställningar och ökat fokus på omvärldsanalys och tekniskt stöd. Riksutställningar besitter hög kompetens när det gäller utställningar för barn och unga och bör fortsatt ha detta som en särskild prioritering. Utredningen föreslår också att Riksutställningar bör behålla sitt samtidskonstuppdrag, men inrikta verksamheten på stöd till arrangörer. Vi föreslår vidare att det museipedagogiska uppdraget som riktar sig till länsmuseerna ska upphöra eller omformuleras och att återrapporteringskravet när det gäller att öka samlingarnas rörlighet stryks ur regleringsbrevet. Riksutställningar bör utöka sin samverkan med relevanta universitet, högskolor och andra forskningsinstitutioner som arbetar med utställningsmediet och med konstpedagogik. Riksutställningars lokaler bör i ökad omfattning kunna användas i utbildningssammanhang för experimentella och nyskapande projekt inom området. Utredningen föreslår att Riksutställningars anslag bör behållas på den nivå som är beräknad . 1Utredningens uppdrag och arbetsformer har haft i uppdrag av regeringen att utarbeta ett förslag till införande av den nya modell för fördelning av statliga bidrag till regional kulturverksamhet som beslutade om. Denna del av uppdraget redovisades till regeringen i delbetänkandet Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11). Utredningen har därutöver haft i uppdrag att – som en följd av förslagen om en ny modell för ökat samspel mellan stat, landsting och kommuner – föreslå lämpliga förändringar av Riksutställningars roll och uppdrag. Syftet är att ge förbättrade förutsättningar att utveckla utställningsmediet i hela landet så att publiken kan möta utställningar av hög kvalitet. Förslagen ska bl.a. beakta museisektorns behov av kompetensmässigt stöd, exempelvis vad gäller kunskapsutveckling inom utställningspedagogik, teknikanvändning samt internationell omvärldsbevakning. De särskilda prioriteringar som gäller för Riksutställningars verksamhet när det gäller barn och unga samt samtida konst ska beaktas. Utredningen ska överväga i vad mån dessa uppgifter kan tillvaratas av andra offentliga aktörer inom musei- och utställningsområdet. Hänsyn bör även tas till det samarbetsuppdrag som föreslås i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3) för . Se direktiv i bilaga 1. Utredningens uppdrag och arbetsformer 1.2Så här har vi arbetat Kulturpolitiken har en svår men ansvarsfull uppgift. Dess praktik handlar om att fastställa lagar och förordningar, anslagsramar, styrdokument och myndighetsstrukturer som gör att människor får möjlighet till ett rikare liv, till skönhetsupplevelser och till att ompröva sina livsval, sin identitet och kanske fundera på vad det ytterst innebär att vara människa. Kultur och konst är omdiskuterade begrepp som ständigt omprövas och omdefinieras. En liten, men inte alls obetydlig del av det kulturella och kulturpolitiska landskapet är utställningsväsendet. I har Riksutställningar bidragit till att utställningar, och i synnerhet vandringsutställningar, inte bara betraktas som ett sätt att distribuera kultur utan som en uttrycksform i sig med en utvecklad estetik och pedagogik. Om detta kan mycket tänkas och skrivas. Vi har haft att förhålla oss till den statliga styrningen av verksamheten. Ett viktigt underlag för utredningens överväganden har varit den kartläggning som tagits fram av och som bygger på intervjuer med ett antal intressenter inom kulturlivet, i synnerhet på utställningsområdet, se avsnitt 1.3. Utredningen har dessutom haft kontakter med Riksutställningar, , Länsmuseernas samarbetsråd, och med andra aktörer på området samt tagit del av årsredovisningar och rapporter som rör myndighetens verksamhet och utställningsområdet i stort. Utställningsområdet är mycket komplext. Det finns ett otal frågeställningar som hör samman med Riksutställningars verksamhet, musei- och utställningssektorns utveckling och den nationella kulturpolitikens ambitioner och möjligheter inom detta område. Vi har valt att se vår analys av Riksutställningar som ett led i en process som innebär ökad dialog och långsiktighet i förhållandet mellan staten och den regionala nivån på det kulturpolitiska området. Den utgångspunkten uttrycks också i våra direktiv. Det innebär att de förslag och överväganden som lämnas är tydligt kopplade till införandet av den kultursamverkansmodell som utredningen redogjort för i betänkandet Spela samman – en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11). Utredningens uppdrag och arbetsformer 1.3Kartläggningen av Riksutställningars verksamhet Som ett underlag för uppdrag avseende Riksutställningar har låtit ta fram en kartläggning som till stora delar bygger på intervjuer med totalt 44 representanter för olika institutioner och verksamheter som har koppling till Riksutställningar. Kartläggningen har gjorts av , verksamhetschef för och föreningsstöd vid kommuns kultur- och fritidsförvaltning och finns tillgänglig på (Ku2010/750/KV). Kartläggningen, och de samtal som utredningen själv har haft under resans gång, visar att det finns många olika och ofta motsatta åsikter om vad Riksutställningar har för betydelse och vad myndigheten borde inrikta sig på. Kommunernas kulturförvaltningar uttrycker ett behov av att Riksutställningar distribuerar utställningar, särskilt för barn och unga. Museisektorn efterlyser nationella insatser för kompetensutveckling och samordning, medan vissa – men inte alla – aktörer inom samtidskonstområdet efterfrågar stöd till att bygga upp konstområdets infrastruktur och bistå med konstpedagogisk expertis. Frågan om det behövs en nationell aktör för att utveckla utställningsmediet får olika svar i kartläggningen. Den utställningstekniska delen är det många som lyfter fram. Om Riksutställningar kan och bör ha uppdraget att utveckla museipedagogiken är det fler som är tveksamma till. 2Riksutställningars tillkomst och utveckling I delbetänkande Spela samman– en ny modell för statens stöd till regional kulturverksamhet (SOU 2010:11) lämnas en redogörelse för de olika utredningar, propositioner och riksdagsbeslut som lett fram till beslutet om en ny samverkansmodell. I detta kapitel görs en översiktlig genomgång av hur Riksutställningar och till Riksutställningar anknuten verksamhet behandlats i olika utredningar och beslut. Avslutningsvis redogörs för myndighetens interna utveckling samt de konsekvenser som beslutet om att flytta verksamheten till inneburit. 2.1Tidigare utredningar och förslag Riksutställningar har sitt ursprung i den försöksverksamhet med riksutställningar som startade under ledning av regeringens expertgrupp musei- och utställningssakkunniga (MUS 65). Dess tidigaste föregångare kan sägas vara konst som bildades och Föreningen i Skolan som bildades . Dessa organisationer gick samman med Riksutställningar . Tankar om hur staten kan tillgodose att befolkningen i hela landet kan få tillgång till och öka sin kunskap om bl.a. bildkonsten fanns t.ex. också i den statliga folkbildningsutredning som lades fram . I direktiven till MUS 65 ingick att föreslå åtgärder för att få till stånd en allsidig utställningsverksamhet som nådde ut till allmänheten, skolan och det fria och frivilliga folkbildningsarbetet på ett bättre sätt än som dittills hade varit möjligt. I direktiven betonades vidare att allmänheten borde få bättre möjligheter att komma i Riksutställningars tillkomst och utveckling kontakt med museernas föremålsbestånd. Skapandet av Riksutställningar sågs som ett led i den processen. Redan från början fanns det kritiska synpunkter på själva idén med Riksutställningar och det distributiva och centralistiska tänkande som man ansåg att verksamheten utgick ifrån.1 Kritiken fanns bl.a. uttryckt i boken 70-talets museum: Samspel, kontakt, kommunikation, som skrevs av fyra länsmuseichefer och landsantikvarier.2 Bokens författare uttryckte oro för att en rikstäckande organisation skulle stå för idéinnehåll och produktion av utställningar, medan de regionala museerna i huvudsak skulle få rollen som passiva mottagare. I stället menade man att Riksutställningars verksamhet borde avgränsas till forskning och utveckling av utställningsmediet samt distribution av utställningar som produceras av andra. 2.1.11976 års kulturpolitiska proposition I den sista i raden av tre kulturpolitiska propositioner som lades fram behandlades frågan om Riksutställningars framtid.3 Mot bakgrund av betänkandet Utställningar (SOU 1974:43) från MUS 65 föreslog regeringen att Försöksverksamheten med riksutställningar skulle permanentas i form av en statlig stiftelse. MUS 65 föreslog att Riksutställningar skulle bli ett gemensamt organ för musei- och utställningsväsendet med ett ansvar för verksamheten med vandringsutställningar i landet. Reaktionerna på förslaget från flera remissinstanser, främst museerna, var att detta kunde leda till att Riksutställningar skulle få en alltför dominerande ställning. I stället ville man att Riksutställningar skulle vara ett serviceorgan på utställningsområdet med uppgift att komplettera verksamheten vid andra kulturinstitutioner. Den dåvarande regeringen hänvisade till den decentralisering av verksamhet och beslutsfunktioner på kulturområdet som hade genomförts som en följd av kulturpolitiska beslut. Samverkan med andra institutioner betonades och även att Riksutställningar skulle ha en bred utställningsverksamhet som omfattade 1Se resonemang om detta i artikeln Kulturarvens speglingar av i Nordisk Museologi, (2003:1) s. 270-talets museum: samspel, kontakt, kommunikation av , , , 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3. Riksutställningars tillkomst och utveckling såväl konst-, kultur- och utställningar som bredare samhällsinformerande och debatterande utställningar. Vikten av att lyfta fram bildkonsten betonades särskilt. Regeringen angav att en av uppgifterna för Riksutställningar borde vara att överta och sända ut utställningar som andra hade producerat. Uppdraget skulle emellertid inte begränsas till samarbete med andra. tillsatte den dåvarande regeringen en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att utvärdera kulturpolitikens inriktning med utgångspunkt kulturpolitiska mål och lämna förslag på mål och åtgärder för att främja kulturlivets utveckling. Kommittén, som antog namnet , presenterade sitt slutbetänkande Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84) . bedömning när det gällde Riksutställningars framtida roll utgick från det förslag som tidigare lagt fram i sitt slutbetänkande Minne och bildning (SOU 1994:51). slutsats var att Riksutställningar behövdes i museisystemet som en kompetent och väl fungerande part för förmedling av utställningar och kunskap om utställningsmediet. Riksutställningar borde dock koncentrera sig på uppgiften att bistå övriga delar av museisystemet med att förmedla vandringsutställningar i landet och utomlands samt att i detta sammanhang utveckla utställningsmediet tekniskt och pedagogiskt. Som en följd av detta ansåg utredningen att Riksutställningar borde omvandlas till att bli en efterfrågestyrd organisation där olika samarbetspartners runt om i landet i huvudsak styrde vad organisationen arbetade med. föreslog i enighet med förslag att Riksutställningars anslag skulle delas i två delar. Av det dåvarande anslaget på borde , motsvarande tre fjärdedelar, fördelas av Riksutställningar till utställningsproducenter som på egen hand eller i samverkan med andra vill producera utställningar för spridning i hela landet. Möjligheten att söka medel borde även finnas för andra parter än museer, t.ex. organisationer. Utredningen ansåg vidare att prioriteringarna för verksamheten skulle ligga på barn och unga, på den unga konsten och på utställningar som ingen annan gör. Riksutställningars tillkomst och utveckling 2.1.31996 års kulturpolitiska proposition Remissopinionen var till övervägande del positiv till förslag om ett förändrat uppdrag för Riksutställningar. Trots det valde den dåvarande regeringen att i huvudsak inte följa utredningens linje. I propositionen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3) skrev regeringen bl.a. att verksamheten alltmer kommit att bedrivas i samarbete med och ofta på initiativ från utställningshuvudmän i hela landet. Avtalsreglerad samfinansiering hade blivit vanligare. Regeringen såg detta som en utveckling mot den efterfrågestyrning som efterlyste. Regeringen konstaterade att Riksutställningar under /95 använde av sina resurser till vandringsutställningar och till kunskapsförmedling och teknisk hjälp. Verksamheten hade koncentrerats mot att producera färre utställningar, men av en kvalitet och en inriktning som var svår att uppnå i andra former. Den kraftiga begränsning av Riksutställningars producentroll som föreslog ansåg regeringen skulle motverka uppgiften att vidareutveckla kunskaper och metoder på området. Istället pekade regeringen på förstärkt samverkan som ett medel för att öka spridningen och kvaliteten på verksamheten. Den mest konkreta förändringen som följde av propositionen blev för Riksutställningars del att Stiftelsen ombildades till myndighet fr.o.m. . En sådan ombildning hade bl.a. föreslagits av . Som skäl för att ombilda verksamheten anförde regeringen att angivit som principiell hållning att statlig verksamhet normalt skulle bedrivas i myndighetsform, att Riksutställningar till finansierades via statliga anslag och att inga andra skäl talade för att behålla stiftelseformen. Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppdrag att se över vissa frågor inom museisektorn. – som fick beteckningen Museikoordinatorn – föreslog i sitt slutbetänkande Kraftsamling – museisamverkan ger resultat (SOU 2009:15), som överlämnades till regeringen , att en permanent Riksutställningars tillkomst och utveckling samordningsfunktion för museisektorn skulle inrättas. Museikoordinatorn föreslog att Riksutställningar i den nya strukturen skulle ha som uppgift att samverka med den nya samordningsfunktionen. Riksutställningar borde vidare få en stödjande och utvecklande roll i förhållande till museerna vad gäller omvärldsbevakning, publikarbete, nya medier, teknik och logistik m.m. I betänkandet från den kommitté som regeringen tillsatte för att se över kulturpolitiken, dess arbetsformer inriktning och som lade fram sitt betänkande (SOU 2009:16) , lämnades en rad förslag som berörde Riksutställningar direkt eller indirekt. Utredningen gjorde, utifrån en analys av samhällsutvecklingen , bl.a. bedömningen att det fanns skäl att ändra de nationella kulturpolitiska målen och relationen mellan stat, kommuner och landsting när det gällde stöd till kulturverksamhet samt, som en konsekvens av detta, myndighetsstrukturen på kulturområdet.