sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Sådana överväganden skedde i förarbetena till den följdlagstift- ning med lagändringar i anledning av RB:s införande som föreslogs av Processlagberedningen. I 38 § sekretesslag infördes därvid en bestämmelse om möjlighet för domstol att förordna om att allmän handling som inte är offentlig ska tillhandahållas, om den kan antas ha betydelse som bevis i rättegång eller för förundersökning i brottmål. För att i så stor utsträckning som möjligt skydda de intressen som sekretessen för uppgifterna i handlingarna avsåg, behövdes enligt beredningen garantier mot missbruk (SOU 1944:10 s. 159). Först och främst utvidgades möjligheterna att förordna om stängda dörrar genom en ny lag om inskränkning av offentligheten vid domstol beträffande allmänna handlingar. För att förhindra ett onödigt röjande, föreskrevs i 38 § sekre- tesslag vidare att handlingen i fråga skulle tillhandahållas domstolen och alltså inte skulle utlämnas till part. Enligt Processlags- beredningens motiv medförde visserligen RB:s förhandlingsprincip att parter ska kunna ta del av och yttra sig över allt som ska läggas till grund för domstolens avgörande; vilket i sin tur medför att hemliga handlingar kommer att bli kända även för parterna. Parters ovillkor- liga rätt att få kännedom om de omständigheter som åberopas som bevis bör emellertid, menade beredningen, inte under alla förhållan- den innebära en befogenhet att utbekomma hemliga handlingar, dvs. att få en handling utlämnad till sig. Beredningen föreslog mot den bakgrunden införandet av en ny bestämmelse i 39 § sek- retesslag enligt vilken det skulle tillkomma domstolen eller myn- digheten att pröva, om en hemlig handling skulle göras tillgänglig för part. Utlämnande borde ske bara om det kunde ske utan fara för spridning till obehöriga eller annan form av missbruk. Vid ett utläm- nande av handlingen borde göras erforderliga förbehåll (SOU 1944:10 s. 167). Tanken var således att begränsningen i parts rätt att utfå hand- lingar inte skulle innebära någon inskränkning i domstolens skyldig- het enligt RB att vid förhandling eller annan handläggning låta part få kännedom om alla omständigheter som kan läggas till grund för Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Vidare påpekades den möjlighet som domstol har enligt 5 kap. 4 § RB att förordna att vad som förekommit inom stängda dörrar inte må uppenbaras (a.a. s. 162 f.). En part skulle dock alltid ha en ovillkorlig rätt att utan begränsningar i förfoganderätten få en avskrift eller kopia av dom, beslut eller protokoll. I den fortsatta beredningen av förslaget hade några remissinstan- ser vissa betänkligheter mot förslaget att part skulle kunna förvägras att få ett eget exemplar av skriftligt processmaterial. Bl.a. påpekades att även om parten under förhandlingen fått del av vad som åberopats som bevis i målet, kunde för bedömande av fråga om fullföljd och för förberedande av talan i högre rätt vara av vikt för parten att äga tillgång till handlingarna (prop. 1947:260 s. 24 f.). Hovrätten över och föreslog vidare att bestämmelsen fick en sådan formulering att frågan om utlämnande eller inte av en handling skulle grundas inte bara på prövning av faran för missbruk utan även på en avvägning av sekretessintresset mot partens intresse att få ut hand- lingen. I den efterföljande propositionen uttalade departementschefen förståelse för invändningarna men framhöll att möjligheten att i viss utsträckning begränsa partens rätt att få ut handlingar kunde ut- göra en väsentlig förutsättning för att hemlig handling skulle kunna tillhandahållas rättskipningen och det även i andra fall när hemliga handlingar företes i rättegång än de som avses med bestämmelsen i 38 § sekretesslag om tillhandahållande av allmänna hand- lingar genom domstolens beslut. Dessutom skulle utlämnande av handling till part få vägras med stöd av en sekretessbestämmelse bara om det på grund av ett enskilt eller allmänt intresse var av synnerlig vikt att annan handling än dom eller beslut inte lämnades ut till parten. Ett utlämnande skulle alltså framstå som det normala. Vidare skulle begränsningen i rätten att få ut handlingen inte inskränka domstolens skyldighet att vid förhandling eller annan handläggning låta parten få kännedom om alla omständigheter som åberopas som bevis. För att begränsa behovet av att helt vägra utlämnande, skulle utlämnande dock kunna ske med straffsanktionerat förbehåll, t.ex. till en advokat som företräder parten (NJA II 1947 s. 324 f.). Kollisionsregeln i 39 § sekretesslag utformades i enlighet med vad departements- chefen anfört och fick följande lydelse vilken gällde fram till dess att SekrL trädde 1981. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Vad i denna lag stadgas länder ej till inskränkning i sökandes, klagan- des eller andra parters rätt att i mål och ärenden hos domstol eller annan myndighet utbekomma dom, beslut och andra handlingar. Finnes av hänsyn till allmänna eller enskilda intressen vara av syn- nerlig vikt att innehållet i annan handling än dom eller beslut icke uppen- baras, må dock med stöd av stadgande i denna lag utlämnande av sådan handling till parten vägras; vid utlämnande skola erforderliga förbehåll göras. Bestämmelsen kom således att i första hand reglera i vad mån en part har en rätt att få en egen avskrift eller kopia av en handling som finns i ett mål eller ärende enligt RB eller något förvaltningsförfarande. Det kan konstateras att någon ovillkorlig rätt till ett eget exemplar bara fanns i fråga om domar och beslut. När det gäller andra hand- lingar kunde tillgången till ett eget exemplar förvägras en part alldeles oavsett om det var fråga om processmaterial i ett mål enligt RB eller någon annan handling, om ett sekretessintresse av synnerlig vikt krävde det. Utgjorde innehållet i handlingen processmaterial, dvs. åberopades som bevis i en rättegång enligt RB, var domstolen dock skyldig att vid förhandling eller annan handläggning låta parten få full kännedom om detta innehåll. Endast i den mån denna princip iakttogs, kunde man nämligen bortse från de betänkligheter som annars kan anföras mot begränsningar i parts rätt att utfå hand- lingar (NJA II 1947 s. 324 f.). Om utlämnande inte vägrades, kunde handlingen lämnas ut med straffsanktionerat förbehåll alldeles oavsett om handlingen utgjorde processmaterial eller inte. Det kan noteras att i förarbetena till 39 § lag motive- rades begränsningarna i parts rätt att utfå handlingar till en början som kopplade till att domstol gavs befogenhet att förordna om till- handahållande av sekretessbelagda allmänna handlingar. Bestämmelsen kom dock att få en mer generell utformning. Enligt ordalydelsen omfattades alla allmänna handlingar frånsett domar och beslut; inte bara allmänna handlingar som genom förordnande tillhandahållits domstolen från annan myndighet. Vidare kom bestämmelsen att ut- över allmänna handlingar vid allmän domstol omfatta även andra myndigheters allmänna handlingar. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior 6.4.3Kollisionsbestämmelsen sekretesslag och i offentlighets- och sekretesslagen När SekrL trädde 1981 ersatte den bl.a. sekretess- lag men fick ett väsentligen vidare tillämpningsområde då inte bara sekretess för allmänna handlingar reglerades utan även sekretess för uppgifter i andra handlingar eller i annan form än i handlingar. Av propositionen till SekrL och dess kollisionsregel i 14 kap. 5 § fram- går att någon saklig ändring av kollisionsregelns innebörd jämförd med dess tidigare motsvarighet i 39 § sekretesslag inte var avsedd frånsett det nämnda vidgade tillämpningsområdet (prop. 1979/80:2 Del A s. 333 f.). Bestämmelsens andra styckes andra mening om att sekretess inte innebär någon begränsning av parts rätt enligt RB att få del av alla omständigheter och bevis före- faller därmed närmast vara ett förtydligande av då redan gällande rätt såsom den framgick bl.a. av tidigare nämnda förarbetsuttalanden. Skälet till förtydligandet synes ha varit regleringen för- valtningslag (motsvarande 16 och 17 §§ i nu gällande förvaltnings- lag [1986:223]) samt i 19 och 43 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) som innebär att avgörande enligt de där reglerade förfarandena i undantagsfall kan grundas på omständigheter som en part inte fått full kännedom om. Detta ville man i SekrL klart uttrycka inte skulle kunna vara fallet vid förfaranden enligt RB, eftersom en sådan begränsning i insynen skulle vara främmande för handläggningen vid allmän domstol. Dock påpekades att detta inte innebär att part i ett förfarande enligt RB ska få till sig utlämnad handling varav om- ständigheterna framgår. Någon ändring i det avseendet borde inte komma i fråga framhölls i propositionen. Man kan dock notera en skillnad i ordalydelsen mellan kollisionsnormen i 14 kap. 5 § SekrL och 39 § sekretesslag genom att den senare är explicit i fråga om partens ovillkorliga rätt att få utlämnad till sig kopia eller avskrift av dom eller beslut medan bestämmelsen i SekrL talar om partens rätt att ta del av dom eller beslut utan närmare beskriv- ning av hur det kan ske. Någon saklig skillnad synes emellertid inte heller i denna del ha varit avsedd. I SekrL bröts vidare bestämmelsen om förbehåll när sekretess- belagda uppgifter lämnas till part ut ur kollisionsbestämmelserna sekretesslag, förvaltningslag samt förvaltnings- processlagen och infördes i 14 kap. 10 § SekrL med en lydelse som i sak motsvarar lydelsen i den nu gällande motsvarande paragrafen i 10 kap. 4 § OSL, se ovan. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior I förarbetena till 14 kap. 10 § SekrL angavs inget av särskilt intresse för frågan om kopplingen mellan den paragrafen och första respek- tive andra stycket i 14 kap. 5 § SekrL. Inte heller antyddes på annat sätt att möjligheten till förbehåll, när sekretessbelagda uppgifter läm- nas till part, skulle enligt SekrL ha ett snävare eller vidare tillämp- ningsområde än motsvarande bestämmelse i 39 § sekretesslag. Det kan således noteras att förbehållsbestämmelsen enligt sin lydelse i och för sig inte har ett tillämpningsområde som bara omfattar ut- lämnande som avses i 14 kap. 5 § första stycket SekrL eller utlämnan- den enligt någon annan förfarandereglering än RB. Det kan också konstateras att domar och beslut inte undantagits på motsvarande sätt som i 39 § sekretesslag enligt vilken utlämnande av domar och beslut inte fick förenas med något slag av förbehåll. Det kan slutligen nämnas att i samband med att SekrL ersatte sekretesslag, flyttades bestämmelsen om tillhandahållande av allmänna handlingar i 38 § sekretesslag i huvudsak oför- ändrad till RB och återfinns numera 38 kap. 8 § RB. Vidare föränd- rades och förenklades förvaltningslagens och förvaltningsprocess- lagens bestämmelser om aktinsyn och kommunikation genom att det infördes hänvisningar till begränsningar som kan följa av 14 kap. 5 § SekrL. SekrL:s kollisionsbestämmelse finns numera som framgått ovan i 10 kap. 3 § OSL. Några ändringar i sak har inte genomförts. Det- samma gäller bestämmelserna i 10 kap. 4 § OSL som är desamma som de i 14 kap. 10 § SekrL såvitt avser förbehåll vid utlämnande på grund av partsinsyn. Det ovan sagda gäller således även de nya be- stämmelserna. 6.5Relevant praxis och förarbetsuttalanden m.m. Det finns inte många avgöranden från överrätt eller förarbets- uttalanden som ger närmare vägledning i frågan om vilken rätt till kopior av sekretessbelagda handlingar som en misstänkt eller part har enligt RB. Några rättsfall m.m. finns dock som refereras här. Även när det gäller relevanta avgöranden och förarbetsuttalanden är redo- visningen i det följande delsvis en upprepning av tidigare framställ- ningar i vårt första delbetänkande och i främst avsnitt 5.8.1. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior NJA 1983 C 7 I ärendet var det fråga om en häktad som överklagat ett häktningsbeslut till hovrätt. I hovrätten fanns nytt processmaterial i form av förhörsprotokoll från förundersökningsförhör med två per- soner. Hovrätten avslog begäran att få ut förhörsproto- kollen. konstaterade att förhörsprotokollen ut- gjorde omständigheter som lagts till grund för hovrättens avgörande. var därför berättigad att få del av de omständigheter som framgår av förhörsprotokollen enligt 14 kap. 5 § andra stycket SekrL. Detta kunde lämpligen (kursiverat här) ske genom att kopior av protokollen lämnades ut till honom. Anmärkning: Det kursiverade ordet bör noteras särskilt, eftersom det kan tolkas som att vid ställningstagande i fråga om formen för insynen prövade vad som framstod som lämpligt och just i detta fall ansåg att parten borde få ett eget exemplar av handlingarna (se även JO 1995/96 s. 53 nedan). NJA 1989 C 102 I en brottmålsdom om sexuellt ofredande förordnade hovrätten om fortsatt sekretess enligt 9 kap. 16 § SekrL för bl.a. ljudband- inspelningar av förhör som hållits i hovrätten och utskrifter därav. I samband med överklagande av domen till be- gärde den tilltalade att utskrifterna alternativt kopior av bandinspel- ningarna skulle lämnas ut till honom. Den tilltalade upplyste emellertid att utskrifterna eller bandkopiorna inte behövdes för att ta tillvara hans rätt i processen utan att han ville ha tillgång till materialet för att ha allt material som lagts till grund för domarna mot honom. , som beaktade 14 kap. 5 § SekrL, lämnade den tilltalades framställan utan bifall beträffande såväl utskrifter som bandkopior. anförde som skäl för beslutet att den tilltalade hade varit personligen närvarande vid huvudförhandlingen i hovrätten och således åhört de aktuella förhören. Med hänsyn till det och till att dokumentationen inte behövdes för att ta tillvara den tilltalades rätt i processen fann att det sak- nades skäl att lämna ut dokumentationen. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior NJA 1996 s. 439 I målet var frågan huruvida en tilltalad, S, efter resning i ett mål om våldtäkt och misshandel mot en styvdotter skulle få full tillgång till patientjournaler som hovrätten med stöd av 38 kap. 8 § RB funnit skulle tillhandahållas rätten. Hovrätten hade med undantag av vissa överstrukna avsnitt – då det befanns vara av synnerlig vikt att vissa sekretessbelagda uppgifter i materialet inte röjs – lämnat ut journal- anteckningarna till den offentlige försvararen med förbehåll för denne att inte lämna uppgifterna vidare eller på annat sätt utnyttja uppgifterna i vidare mån än vad som följer av 14 kap. 10 § andra stycket SekrL (dvs. att utnyttja uppgifterna i målet och lämna muntlig upplysning till parten). fann bl.a. att vissa av de överstrukna av- snitten i journalanteckningarna skulle lämnas ut, dock bara till ombudet och med sådant förbehåll som hovrätten föreskrivit. anmärkte vidare bl.a. att handlingarna inte hade åberopats som bevisning av åklagaren eller införts i målet av denne samt att det i RB saknas uttryckliga bestämmelser om parternas rätt i en situation som den aktuella. Vissa överstrukna avsnitt lämnades inte alls ut med hänvisning till ett sekretessintresse av synnerlig vikt. Anmärkning: En reflektion beträffande detta rättsfall är att bedömningarna och utgången är väl förenliga med ordalydelsen i och motiven till 39 § sekretesslag medan det i avsaknad av närmare förklaring inte är helt klart hur 14 kap. 5 § SekrL tillämpats i fråga om särskilt de ytterligare journalanteckningar som beslutade skulle lämnas ut till försvararen med visst för- behåll enligt 14 kap. 10 § SekrL. Ansåg att dessa var processmaterial och tillämpade 14 kap. 5 § andra stycket andra meningen SekrL? Hovrätten hade ju trots allt beslutat att de skulle tillhandahållas domstolen med stöd av 38 kap. 8 § RB och bör i vart fall vid det tillfället ha antagit att de utgjorde processmaterial. NJA 2002 s. 433 I detta fall hade en hovrätt i ett överklagat sexualbrottmål – vari videobandade polisförhör med en underårig målsägande hade spelats upp och åberopats som bevisning vid huvudförhandling i tingsrätten – på begäran av ombudet och försvararen lämnat ut kopior av de ifrågavarande videobanden till försvararen, T.N. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior enades med förbehåll för försvararen att han inte fick lämna banden vidare, att ingen annan än han själv och huvudmannen, , fick ta del av uppspelning av banden samt att, när dom eller slutligt beslut i målet vunnit laga kraft, banden skulle återlämnas till hovrätten. Den tilltalade, P.N., överklagade förbehållen till . upphävde förbehållen och anförde bl.a. följande. HovR:n synes ha prövat T.N:s framställning som en fråga om ut- lämnande av allmän handling och därvid tillämpat de regler i sekre- tesslagen (1980:100) som ger möjlighet för utlämnande myndighet att ställa upp förbehåll (14 kap. 9 och 10 §§). En förutsättning för att dessa regler kan tillämpas är dock att det är fråga om ett utlämnande enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen och de kompletterande bestäm- melserna i sekretesslagen. Eftersom videoupptagningarna enligt TR:s dom är sekretessbelagda enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen, bör en förutsättning för att fram- ställningen om utlämnande skulle ha bifallits ha varit att HovR:n ansåg att P.N. enligt 14 kap. 5 § sekretesslagen hade rätt till s.k. parts- insyn i materialet. I den paragrafens andra stycke föreskrivs att sekre- tess inte innebär någon begränsning i en parts rätt enligt RB att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende. Med andra ord viker sekretessen för den rätt till parts- insyn som följer av RB. Det betyder i sin tur att en domstol som skall pröva en utlämnandefråga i ett fall som det förevarande skall göra sin prövning i första hand utifrån RB:s regelsystem och inte utifrån tryck- frihetsförordningens och sekretesslagens. Kommer domstolen därvid fram till att parten har en rätt att ta del av materialet, utgör eventuell sekretess inget hinder mot att parten får del av det. Eftersom RB saknar bestämmelser som tillåter inskränkningar i en parts rätt att förfoga över material i ett mål eller ärende, kan ett ut- lämnande av sådant material inte ske med förbehåll av den typ som sekretesslagen reglerar (jfr m.fl., Sekretesslagen s. 14:66). har i detta fall ansett att 14 kap. 10 § SekrL inte kunde tillämpas, eftersom det var ett utlämnande enligt RB och inte enligt bestämmelserna i 2 kap. TF om utlämnande av allmän hand- ling. Domstolen konstaterade därför att hovrätten inte hade haft någon grund för att uppställa förbehållen när kopiorna av video- banden lämnades ut med stöd av 14 kap. 5 § andra stycket andra meningen SekrL utan hinder av sekretessen. Förbehållen undan- röjdes därför. Anmärkning: Man kan bara spekulera i vilken inverkan det kan ha haft för bedömningen att videobanden eventuellt ansetts utgöra sådan av åklagaren åberopad skriftlig bevisning som ska delges genom överlämnande av kopia med den tilltalade enligt 45 kap. 9 § RB och Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior 6 § delgivningslagen. Enligt föredragande revisionssekreterare ut- gjorde videobanden sådant material. Vi återkommer senare till frågan huruvida en tillämpning av om parts rätt till insyn alltid bör utesluta att ett förbehåll uppställs som inskränker parts rätt att lämna uppgifter vidare eller att utnyttja dem utanför målet eller ärendet. NJA 2008 s. 650 Rättsfallet gällde egentligen offentlige försvarares rätt till ersättning för utlägg i form av avgift som polismyndighet hade debiterat för ett eget exemplar åt den misstänktes av det slutliga förundersöknings- protokollet; ett exemplar hade utan avgift expedierats till den offent- lige försvararen. Enligt får 23 kap. 21 § fjärde stycket första meningen RB, trots att ordalydelsen skulle kunna ges en annan tolk- ning, av rättssäkerhetsskäl anses innebära att också den misstänkte har rätt att efter åtalsbeslutet på begäran få ett exemplar av förunder- sökningsprotokollet utan att behöva betala någon avgift. (Se Fitger, , suppl. 2008, s. 23:74 c och JO 1996/97 s. 72 samt 21 § andra stycket avgiftsförordningen, 1992:191, och regeringens förordningsmotiv 1992:3, s. NJA 2008 s. 883 I målet prövades om en tilltalad eller dennes försvarare hade rätt att utfå kopior av ljud- och bildupptagningar av vittnesförhör som hade hållits i ett brottmål vid tingsrätt. fann att upptagningar av det aktuella slaget i och för sig utgör sådan om- ständigheter som läggs till grund för avgörande av mål eller ärende och som den tilltalade har en ovillkorlig rätt att ta del av enligt RB och som avses i då gällande kollisionsbestämmelse i 14 kap. 5 § andra styckes andra mening SekrL. Den meningen hade samma lydelse som i den nuvarande bestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycke andra meningen OSL. Att partsinsynen vid allmän domstol inte inskränks genom bestämmelser i sekretessregleringen innebär emellertid inte att en part alltid har rätt att få ett eget exemplar av en handling eller annat som utgör processmaterial. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior när det gäller de i kollisionsbestämmelsen använda uttrycken, å ena sidan ta del av och få del av samt å andra sidan lämna ut, finns ingen saklig skillnad; saken ses helt enkelt bara från partens respektive myndighetens synpunkt. Beträffande formen för parts- insynen och hur den skall förverkligas i det enskilda fallet finns det ett visst utrymme för allmänna lämplighetsöverväganden (jfr t.ex. NJA 1983 C 7, JO 1995/96 s. 29 ff. och prop. 1979/80:2, Del A s. 335 och prop. 2004/05:131 s. 120). I det aktuella avgörandet fann således att det är en lämplighetsfråga om en tilltalads ovillkorliga rätt att ta del av en bildupptagning av dom- stolsförhör ska ske genom studium hos domstolen eller hos annan domstol eller genom att parten eller partens ombud får en kopia eller på något annat sätt. Dock fann domstolen att den grund- läggande rätten till partsinsyn inte kan anses tillgodosedd genom att endast ombudet eller den offentlige försvararen får tillgång till materialet utan måste anses innefatta en rätt till insyn också för parten personligen (jfr den rätt tilltalad enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB har till ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet, NJA 2008 s. 650 och dom i målet Kamasinski v. , judgment of , Series A no. Med hänvisning till den allmänna risken för att bildupptagningar kopieras och sprids på exempelvis Internet och de konsekvenser en sådan spridning skulle kunna få i form av att målsägande och vittnen, men även parter, av rädsla eller olust blir mindre benägna eller får svårt att lämna en fri och fullständig berättelse fann Högsta dom- stolen att det inte var lämpligt att en part får en kopia av bildupp- tagningen, som han kan behålla, kopiera eller sprida, om han på ett rimligt sätt kan ta del av bildupptagningen på annat sätt, exempelvis genom besök hos en domstol. Vidare konstaterade att eftersom RB saknar bestämmelser som tillåter inskränkningar i en parts rätt att förfoga över material i ett mål eller ärende, kan ett utlämnande av sådant material inte ske med förbehåll av det slag som är möjligt enligt SekrL:s bestämmelser (NJA 2002 s. 433, jfr m.fl., Sekretess- lagen, med suppl. t.o.m. , s. 14:65 f.). Det kan mot den bakgrunden, enligt nu gällande rätt, anförde , inte heller anses lämpligt att partens ombud eller försvarare får en kopia av materialet. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior En tingsrätt ansåg att sekretess gällde enligt 8 kap. 17 § SekrL (nuvarande 36 kap. 2 § OSL) för vissa uppgifter i bilagor till en stämningsansökan och förordnade därför om förebehåll för sva- randena enligt 14 kap. 10 § första stycket 1 SekrL innebärande att svarandebolagen inte skulle få lämna uppgifter i handlingarna vidare eller utnyttja dessa uppgifter i vidare mån än vad som var nöd- vändigt i målet. Hovrätten upphävde förbehållet och anförde följande. I 42 kap. 5 § andra stycket stadgas att om stämning utfärdas skall denna delges svaranden tillsammans med stämnings- ansökningen och därvid fogade handlingar.