sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Detta är en uttrycklig regel om parts rätt till insyn, vilken innebär att bolagen med stöd av rätte- gångsbalken skall få del av de handlingar som stiftelsen åberopar utan hinder av sekretess. Att denna rätt till partsinsyn föreligger oberoende av om sekretess föreligger för vissa uppgifter i ett mål framgår av 14 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen. Denna regel innebär även att bestämmelserna i 14 kap. 5 § första stycket inte blir tillämpliga i fråga om en parts rätt enligt att ta del av uppgifter som åberopats som bevisning i målet. Härav följer i sin tur att sekretess- lagens regelsystem över huvud taget inte kan åberopas mot parten i detta hänseende. När en sekretessbelagd uppgift med stöd av 14 kap. 5 § sekretesslagen lämnas till en enskild, får myndigheten ställa upp förbehåll som in- skränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. Detta framgår av 14 kap. 10 § sekretesslagen. Av vad som sagts om innebörden av bestämmelsen i 14 kap. 5 § andra stycket sekretess- lagen följer att det inte är möjligt att ställa upp ett sådant förbehåll i fråga om sådana omständigheter som en part har rätt att ta del av enligt . Vid delgivning enligt 42 kap. 5 § med svaranden av en stämningsansökning med därtill fogade handlingar kan således inte något förbehåll ställas upp. 1986/87:89 om ett reformerat tingsrättsförfarande I propositionen togs frågan upp om den misstänkte i samband med förundersökning eller vid rättegång har rätt att få ta del av handlingar eller annat material som omfattas av försvarssekretess enligt dåvarande 2 kap. 2 § SekrL eller om den misstänkte ska på något annat sätt få del av vad sådant material innehåller (a. prop. s. 145 f.). Frågan för- anleddes av en skrivelse från Överbefälhavaren om problem med den misstänktes tillgång till sekretessbelagda uppgifter i mål om brott mot rikets säkerhet. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Enligt departementschefen innehåller kollisionsbestämmelsen i 14 kap. 5 § första stycket SekrL huvudreglerna om parts rätt till insyn under handläggningen av ett mål eller ärende. Rätten enligt andra styckets andra mening att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande enligt RB innebär ingen obetingad rätt för part att till sig få utlämnad en handling vari upptas sådana omständigheter. I vad mån en part har rätt att få en sådan handling är beroende av vilken rätt till insyn RB ger parten. Vidare drogs vissa slutsatser efter en jämförelse mellan 14 kap. 5 § SekrL och 23 kap. 21 § fjärde stycket . Till en början fastslogs att den misstänktes rätt enligt 23 kap. 21 § fjärde stycket RB att efter åtal få en kopia på förundersökningsprotokollet utgjorde en sådan rätt som avses i 14 kap. 5 § SekrL och som inte kan begränsas på grund av sekretess. JO 1995/96 s. 29 I ett utförligt beslut med anledning av domstolarnas handläggning av det s.k. buggningsmålet då ett antal höga polischefer åtalades för otillåten avlyssning eller myndighetsmiss- bruk avhandlades ett flertal frågor av intresse för relationen mellan partsinsyn och sekretess i handlingar eller vid förhandlingar. JO anförde bl.a. att lagstiftaren när det gäller förfarandet vid allmän domstol valt att helt avstå från att låta SekrL regler begränsa den rätt för en part att få del av processmaterial som uttryckligen eller underförstått följer av RB:s regelsystem. SekrL:s regelsystem kan alltså inte åberopas mot en part när det gäller parts insynsrätt som avses i 14 kap. 5 § andra stycket andra punkten SekrL. Det leder till att ett förbehåll enligt 14 kap. 10 § SekrL inte kan ställas upp när processmaterial delges en part (se även JO 1993/94 s. 83). I beslutet framhöll JO vidare i anslutning till en redogörelse för rättsfallet NJA 1983 C 7, se ovan, angående formen för hur insyns- rätten enligt RB ska tillgodoses att rättsfallet på ett tydligt sätt ger uttryck för uppfattningen att man vid tolkningen av SekrL:s hänvis- ning till partens insynsrätt enligt RB inte kan nöja sig med att se till balkens uttryckliga bestämmelser i ämnet utan att det också finns utrymme för mera principiella resonemang om omfattningen av parts- insynen med utgångspunkt i de allmänna rättssäkerhetskrav som kom- mer till uttryck i bl.a. (s. 53 f.). En naturlig ut- gångspunkt för sådana resonemang, menade JO, är att partens rätt Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior att få del av alla de omständigheter som domstolen har att döma över inte är underkastade några begränsningar men att ställningstagandet till hur denna rätt ska förverkligas i det särskilda fallet kan grundas på mera allmänna överväganden. Det kan i sammanhanget nämnas att JO i yttrandet bedömde att målsägandena – som i det aktuella fallet var parter och biträdde åtalet – inte hade någon direkt rätt enligt RB att före huvudför- handlingen få tillgång till skriftligt processmaterial och än mindre till sådana delar av förundersökningsprotokollet som inte åberopades som bevisning. Med hänvisning till likställig- hetsprincip och till principerna som bär upp rättegångsordningen i brottmål borde dock målsägandena i det aktuella fallet ha fått till- gång till åberopad skriftlig bevisning redan före huvudförhandlingen menade JO. Utredningen om skyddet för företagshemligheter I betänkandet Förstärkt skydd för företagshemligheter berörde utred- ningen farhågor om att en motpart i ett förfarande vid domstol eller annan myndighet får del av en företagshemlighet, för vilken gäller sekretess enligt 8 kap. 17 § SekrL (motsvarar 36 kap. 2 § OSL) och utnyttjar hemligheten utanför förfarandet på ett sätt som skadar det intresse som sekretessen skyddar (SOU 2008:63 s. 305 f.). När det gäller förvaltningsdomstol eller annan förvaltningsmyndighet fram- höll utredningen att dessa kan ställa upp förbehåll som inskränker partens möjligheter att lämna företagshemligheten vidare eller att annars utnyttja den; ett förebehåll som är förenat med straffsank- tion för brott mot tystnadsplikt. Enligt utredningens bedömning medförde denna möjlighet ett tillfredsställande skydd. När det däremot gäller processer vid allmän domstol fann utred- ningen – med hänvisning till de i det föregående redovisade avgöran- dena och uttalandena – att det inte är möjligt att använda förbehåll. Att ändra SekrL så att de allmänna domstolarna får en möjlighet att ställa upp förbehåll i samband med att en part får del av en allmän handling med en företagshemlighet är inte någon lösning som kunde övervägas av utredningen. Frågan hur principen om partsinsyn ska tillämpas är en fråga som berör rättegångsförfarandet i stort och det är inte lämpligt eller möjligt att försök hitta någon särlösning som avser endast företagshemligheter, menade utredningen. Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior I stället har utredningen föreslagit en ny skadeståndsbestämmelse i 8 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter av innebörd att en part som uppsåtligen eller av oaktsamhet röjer eller i närings- verksamhet utnyttjar en företagshemlighet, som han eller hon fått i ett mål enligt RB, ska ersätta skada som detta kan ha vållat. 6.6Särskilt om personuppgifter i elektroniskt material Hos polis, åklagare eller andra brottsutredande myndigheter såsom t.ex. används givetvis elektroniska informationssystem som stöd i förundersökningsarbetet, bl.a. i det dokumentations- arbete som följer av kraven i 23 kap. 21 § RB. I de allra flesta fallen görs emellertid pappersutskrifter av dokument m.m. som ska ingå i förundersökningsprotokollet och det är i sådan pappersform som förundersökningsprotokollet normalt överlämnas till den misstänkte och försvararen eller ges in till domstolen i samband med att åtal väcks. Det förekommer emellertid, inte minst när det handlar om omfattande förundersökningsprotokoll, att hela förundersöknings- protokoll sammanställs och lagras elektroniskt i kompletta filer, oftast i form av pdf-filer; filer som i sin tur kan kopieras över på exempelvis en cd-romskiva eller ett usb-minne eller liknande. Som framgått i förra avsnittet kan det utöver förundersökningsprotokoll finnas andra elektroniska upptagningar som ingår i det totala för- undersökningsmaterialet, t.ex. i sidomaterialet eller i ljud- och bild- upptagningar eller ljudupptagningar av förundersökningsförhör som i protokollet finns med som nedtecknade utskrifter i dialogform, ljudupptagningar från hemliga tvångsmedel som åberopas som bevis- ning m.m. Även i allmän domstol sker en stor del av målhanteringen i det elektroniska verksamhetsstödet . I det systemet sker bl.a. regi- strering och dagbokföring av mål och ärenden. Vidare lagras ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör med bevispersoner i . I framställs också domar, protokoll, förelägganden, kallelser m.fl. handlingar som upprättas i mål och ärenden. är det dock pappershantering i akter med originalhandlingar på papper som dominerar målhanteringen vid allmän domstol. Likaså sker fortfa- rande kommunikation mellan domstol och åklagare, försvarare, parter Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior och ombud m.fl. aktörer i såväl tvistemål som brottmål i huvudsak genom att papper skickas via post eller telefax. Av allt att döma kommer emellertid den elektroniska hanteringen att på olika sätt öka än mer inom rättsväsendet; inte minst gäller detta i fråga om samarbetet mellan involverade myndigheter. bedriver de brottsbekämpande myndigheterna och domstols- väsendet ett arbete för att skapa ett elektroniskt informationsflöde som möjliggör att information kan återanvändas i den s.k. rätts- kedjan. Ett sådant arbete bedrivs inom ramen för Rådet för rätts- väsendets informationsförsörjning (), som består av före- trädare för bl.a. Polisen, , , och Kriminalvården. Oavsett om elektroniskt förundersökningsmaterial ingår i för- undersökningsprotokollet, i förundersökningens sidomaterial eller i någon annan del av förundersökningsmaterialet innehåller sådant material oftast personuppgifter, dvs. uppgifter som direkt eller in- direkt kan hänföras till en levande person, se 3 § personuppgiftslagen (1998:204). Detsamma gäller flertalet handlingar i ett brottmål eller tvistemål vid domstol. Med tanke på den reglering av personupp- giftsbehandling som finns i bl.a. personuppgiftslagen eller i särskilda s.k. registerförfattningar är det en särskild fråga i vad mån förunder- sökningsmaterial över huvud taget får lämnas ut till en part eller ett ombud i elektronisk form, t.ex. såsom en kopia av en digital inspel- ning eller i form av en pdf-fil nedladdad på en cd-romskiva, på ett usb-minne, i en e-post eller liknande. Utlämnande av personuppgifter i elektronisk form anses som käns- ligt från integritetssynpunkt, eftersom det ofta ger mottagaren möj- ligheter att själv bearbeta informationen eller i vart fall underlättar vidarespridning av de mottagna uppgifterna. Det förhållandet är bak- grunden till det s.k. utskriftsundantaget i 2 kap. 13 § första stycket andra meningen TF, om vilket vi skrivit i vårt delbetänkande när det gäller allmän domstols ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör (SOU 2008:93 s. 37 f.). Utskriftsundantaget innebär att en myndig- het inte är skyldig att enligt TF lämna ut en elektronisk upptagning som utgör en offentlig allmän handling i elektronisk form, såvida inte en sådan skyldighet särskilt föreskrivits i lag. En myndighet kan alltså i stället välja att lämna ut en pappersutskrift av den efter- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior Något förbud mot att lämna ut handlingen i elektronisk form gäller dock inte enligt utskriftsundantaget. I 10 § förordningen (2003:234) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. följer i stället att statliga förvaltningsmyndigheter får tillhandahålla handlingar i elektronisk form, om det är lämpligt. Be- stämmelsen torde gälla såväl utlämnanden enligt TF som utlämnan- den till parter m.fl. på grund av andra författningar. Det är emeller- tid ganska vanligt att det i registerförfattningar rörande myndigheters behandling av personuppgifter finns bestämmelser som av hänsyn till integritetsriskerna förbjuder eller annars begränsar myndigheters möj- ligheter att lämna ut personuppgifter elektroniskt. Sådana begräns- ningar avser normalt alla slags elektroniska utlämnanden oavsett om de sker enligt om utlämnande av allmän handling eller enligt någon processuell förfarandereglering. Polisens personuppgiftsbehandling har en omfattande spännvidd och regleras av flera olika författningar med inriktning på mer eller mindre utpräglad detaljreglering av särskilt känsliga registerföringar inom polisverksamheten. Av intresse i detta sammanhang är emeller- tid de generella bestämmelserna om behandling av personuppgifter inom polisiärt arbete som finns i 1–13 §§ polisdatalagen (1998:622) med anknytande polisdataförordning (1998:81). För Åklagarväsen- dets personuppgiftsbehandling gäller bestämmelserna i förordningen (2006:937) om behandling av personuppgifter inom åklagarväsendet (i fortsättningen åklagardataförordningen). För domstolar gäller för- ordningen (2001:639) om registerföring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling. Ingen av de här nämnda författningarna innehåller några särbestämmelser om i vad mån per- sonuppgifter får behandlas genom att lämnas ut i elektronisk form, dvs. på medium för automatiserad behandling, t.ex. i e-post, cd- romskiva, usb-minne eller liknande. Får en personuppgift behand- las genom att lämnas ut, spelar det alltså enligt personuppgiftslagen eller de här aktuella registerförfattningarna i princip ingen roll huru- vida det sker i form av pappersutskrift eller i elektronisk form. Det sagda har emellertid inte hindrat att det i rättstillämpningen förekommit viss tveksamhet angående huruvida ett förundersök- ningsprotokoll verkligen får lämnas ut till en offentlig försvarare i elektronisk form. Skälet till detta är det grundläggande förbudet i 21 § personuppgiftslagen för andra än myndigheter att behandla per- sonuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brott- mål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberö- vanden. Det säger sig självt att, bland alla de personuppgifter som Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior finns i ett förundersökningsprotokoll av normal omfattning, det oundvikligen också finns vissa personuppgifter av det här nämnda slaget. Datainspektionen har emellertid i kraft av bemyndigande härom meddelat föreskrifter, 1 § föreskrifter (1998:3) om undantag från förbudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser m.m., som innebär att uppgifter om lagöverträ- delser utan hinder av förbudet i 21 § personuppgiftslagen får be- handlas bl.a. om behandlingen avser endast enstaka uppgift som är nödvändig för att rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällan- de eller försvaras i ett enskilt fall. I ett vägledande beslut rörande det digitala förundersökningsprotokollet i en stor ekobrottmåls- rättegång (Prosolviamålet) uttalade Datainspektionen att syftet med undantaget är att göra det möjligt för bl.a. advokater att behandla personuppgifter om klienter som exempelvis är misstänkta för brott. Nödvändiga behandlingar av personuppgifter som exempelvis rör för- svaret av klienten vid misstanke om brott omfattas av undantaget. Är det nödvändigt för försvaret av klienten är det även tillåtet att be- handla uppgifter om eventuella medåtalade. En försvarares behand- ling av brottsuppgifterna genom mottagandet av t.ex. en cd-romskiva innehållande förundersökningen och den fortsatta hanteringen av den mottagna informationen i utförandet av försvararuppdraget om- fattas alltså av undantaget i Datainspektionens föreskrifter (Data- inspektionens beslut , dnr 757-2003). Det kan här nämnas att förundersökningsprotokollet i det aktuella målet var mycket omfattande. Flera personer var tilltalade och antalet uppgifter om lagöverträdelser eller straffprocessuella tvångsåtgärder m.m. som avses i 21 § personuppgiftslagen torde totalt sett ha överstigit vad som i dagligt tal anses med uttrycket enstaka uppgift. Det kan vidare nämnas att genom en relativt ny bestämmelse, 5 a § personuppgiftslagen, har ett flertal av personuppgiftslagens han- teringsbestämmelser – däribland förbudet i 21 § för andra än myn- digheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser m.m. – undantagits från tillämplighet när det handlar om personuppgifter som inte ingår i eller är avsedda att ingå i en samling av personupp- gifter som har strukturerats för att påtagligt underlätta sökning efter eller sammanställning av personuppgifter. Möjligen kan undantaget träffa exempelvis ett förundersökningsprotokoll nedladdad i en pdf-fil på en cd-romskiva med endast enkla sökmöjligheter. Som påpekats tidigare bedriver även förundersöknings- verksamhet i vissa slags brottmål. I den verksamheten gäller lagen Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior (2005:787) om behandling av personuppgifter i brotts- bekämpande verksamhet (i fortsättningen tullbrottsdatalagen) och förordningen (2005:791) om behandling av personuppgifter i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet. Lagen skiljer sig från de nämnda registerförordningarna bl.a. genom att den innehåller en väsentlig begränsning av möjligheterna att elektroniskt lämna ut personuppgifter. I 25 § tullbrottsdatalagen föreskrivs nämligen att endast enstaka uppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Regeringen får dock meddela föreskrifter om att sådant utlämnande får ske även i andra fall än då det handlar om enstaka uppgifter. Några sådana föreskrifter har dock inte meddelats. Syftet med bestämmelsen om begränsning till enstaka uppgifter är enligt förarbetena att ett mer omfattande eller systematiskt upp- giftsutlämnande ska vara förbehållet regeringen att besluta om. Ett helt register eller delar av ett register får således inte lämnas ut elek- troniskt enligt 25 § tullbrottsdatalagen. Däremot kan med stöd av bestämmelsen några enstaka handlingar och uppgifter lämnas ut via e-post som svar på en förfrågan (prop. 2004/05:164 s. 125 f.). Både polisens och åklagarväsendets behandling av personuppgifter har varit föremål för översyn och bereds några aktuella lagförslag i som har betydelse för de i detta avsnitt behandlade frågorna. I regeringens proposition Integritet och effektivitet i polisens brotts- bekämpande verksamhet (prop. 2009/10:85) föreslås en ny lag om be- handling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet. Lagen avses ersätta polisdatalagen. När det gäller personuppgifter som är gemensamt tillgängliga i verksamheten – vilket enligt propo- sitionen omfattar flertalet uppgifter i förundersökningar (se prop. s. 128) – föreskrivs vissa särbestämmelser. En allmän bestämmelsen som gäller vid behandling av personuppgifter är emellertid 2 kap. 20 § i lagförslaget enligt vilken endast enstaka personuppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad behandling, om inte rege- ringen har meddelat föreskrifter eller i ett enskilt fall beslutat om att uppgifter får lämnas ut på sådant medium även i andra fall. En- ligt den allmänna motiveringen bör de närmare förutsättningarna för att lämna ut större mängder uppgifter i elektronisk form anges genom föreskrifter i förordning. Därigenom ges regeringen möjlig- Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior het att medge utlämnande i elektronisk form i vissa situationer där starka skäl kan tala för ett sådant utlämnande, t.ex. utlämnande av en förundersökning till en försvarare eller annat juridiskt biträde (a. prop. s. 186). Enligt specialmotiveringen används uttrycket enstaka i bestämmelsen med en något annan innebörd än i vanligt språkbruk. Bestämmelsen avses också ge stöd för utlämnande av ett ärende eller delar av ett ärende där personuppgifter förekommer (a. prop. s. 333 f.). I betänkande Åklagarväsendets brotts- bekämpning. Integritet – Effektivitet (SOU 2008:87) har bl.a. lämnats ett förslag till lag om behandling av uppgifter i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet som ska ersätta åklagardataförord- ningen. På motsvarande sätt som i förslaget rörande polisen före- slås också en bestämmelse om att endast enstaka personuppgifter ska få lov att lämnas ut i elektronisk form, dock med möjlighet för regeringen att meddela föreskrifter eller i ett enskilt fall besluta om att personuppgifter får lämnas ut på sådant medium även i andra fall. Bestämmelsen omfattar även uppgifter om juridiska personer. I ut- redningens förslag till förordning om behandling av personuppgifter i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet finns en bestäm- melse om utökade möjligheter till elektroniskt utlämnande till sådana myndigheter som enligt den föreslagna lagen ska få ha viss direkt- åtkomst till uppgifter som behandlas inom åklagarväsendet. Något förslag som ger uttryckligt stöd för att t.ex. ett omfattande förunder- sökningsprotokoll med stora mängder personuppgifter lämnas ut elektroniskt till en misstänkt eller en försvarare eller, för den delen, till brottmålsdomstol i samband med att åtal väcks har således inte lämnats. Med den bestämmelse om förutsättningarna för elektroniskt utläm- nande som finns i 25 § tullbrottsdatalagen och som föreslås i lag- förslagen om personuppgiftsbehandling i polisens respektive åkla- garväsendets brottbekämpande verksamhet anser vi att det måste ifrågasättas om sådana bestämmelser medför hinder mot att förunder- sökningsmaterial av annat än ganska begränsad omfattning lämnas ut elektronsikt till en försvarare. I sammanhanget måste nämligen observeras att med uppgifter i 25 § tullbrottsdatalagen (samt i de föreslagna lagarna) avses alla slags personuppgifter, dvs. inte bara sådana som är känsliga enligt 13 § Partsinsyn och risken för obehörig spridning av kopior personuppgiftslagen eller sådana uppgifter om brottsmisstankar m.m. som avses i 21 § personuppgiftslagen. Det är alltså en väsentlig skill- nad härvidlag jämfört med det ovan nämnda fallet rörande ett eko- brottmål som Datainspektionen gjorde vissa uttalanden i. I det fallet, som visserligen rörde en mycket omfattande förundersökning, hand- lade rättsfrågan bara om sådana personuppgifter som avses i 21 § personuppgiftslagen. Även om en förundersökning alltid handlar om lagöverträdelser m.m. torde normalt sett flertalet i en förunder- sökning förekommande personuppgifter sedda för sig själva inte höra till den kategorin personuppgifter. Man kan alltså, menar vi, inte av Datainspektionens accepterande av vad som i det aktuella fallet kunde anses utgöra enstaka uppgifter om lagöverträdelser m.m. enligt 21 § personuppgiftslagen dra slutsatsen att ett förundersökningsproto- koll normalt bara innehåller enstaka uppgifter i den bemärkelse som avses i 25 § tullbrottsdatalagen eller de motsvarande föreslagna be- stämmelserna för polisens och åklagarväsendets brottsbekämpning. Därutöver kan noteras att också uppgifter om juridiska personer omfattas av begränsningarna när det gäller den elektroniska utläm- nandeformen (se t.ex. 1 § andra stycket tullbrottsdatalagen). I vart fall måste det betraktas som relativt oklart huruvida ett förunder- sökningsprotokoll av normal eller stor omfattning verkligen kan lämnas ut elektroniskt till en försvarare utan att det strider mot 25 § tullbrottsdatalagen eller mot motsvarande bestämmelser i de här redo- visade lagförslagen. Det är också, menar vi, tveksamt om det vid ett genomförande av förslag kommer att vara fortsatt möjligt att lämna en elektronisk version av ett förundersök- ningsprotokoll till domstol i samband med att åtal väcks. I samman- hanget kan noteras att det oftast är just i de mera omfattande brott- målen där det finns särskilt stora arbetsmässiga vinster för domstolen, försvararen eller ett målsägandebiträde med att få tillgång till för- undersökningsprotokollet i elektronisk form.