sou · GYB321 · 2010-04-14 00:00:00 — Köper Polisen valpar skulle det stärka privata uppfödare, som då kan sälja direkt till tjänstehundsanvändarna eftersom användarna då inte behöver förlita sig på omplaceringshundar. Sannolikt kommer dock köparna att kräva en viss garanti för att valpen kommer att bli lämplig som tjänstehund. Försvarsmakten ska enbart föda upp hundar för eget behov. Minskningen av uppfödningen bör ske i takt med att den privata uppfödningen av tjänstehundsämnen växer till. Försvarsmakten ska tillämpa öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag när de köper hundar. Överlåter Försvarsmakten hundar ska marknadspris tas ut. Som redan nämnts är Försvarsmaktens produktion av hundar den största hämskon för privata uppfödare av tjänstehundar. Försvarsmaktens uppfödning medför att marknaden för åtminstone deras egna hundar kommer att blir obefintlig när avelsbesättningen är fullt utbyggd. Den är så pass stor att överskottet av valpar medför en press på priserna för tjänstehundar och hundar av brukstyp. Om inte den privata uppfödningen gradvis ska upphöra måste Försvarsmakten minska sin uppfödning, till och med radikalt. I och med tillägget till konkurrenslagen som trädde i kraft är det till och med tveksamt om uppfödningen och försäljningen av hundar som den sker skulle klara en lagprövning. Regeringsbeslutet (Fö2002/2318/MIL) som Försvarsmakten grundar sin hunduppfödning på är formulerat så det kan tolkas på olika sätt. Som ett första steg bör regeringen klargöra att Försvarsmakten endast får bedriva uppfödning för eget behov. Den tolkning som Försvarsmakten gjort och arbetar efter är att de ska bygga upp och driva en avelsbesättning. Skillnaden i producerad volym är avsevärd mellan de två olika tolkningarna. En avelsbesättning är, på grund av inavelsproblematiken, så stor att Försvarsmaktens produktion av valpar överstiger myndighetens behov åtta gånger. Klargörandet bör få till effekt att antalet tikar under ett första skede minskas till 20 stycken. Då kan produktionen förutses hamna på 100 valpar , vilket ändå är dubbelt så många som Försvarsmaktens behov. Nedfasningen bör ske under ett par års tid. Eftersom långt ifrån alla valpar i en kull lämpar sig som tjänstehundar torde Försvarsmakten behöva köpa hundar, trots att den egna produktionen antalsmässigt väl överstiger behovet. Slutsatser och förslag SOU 2010:21 bör Försvarsmakten tillämpa öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag. Det finns på kort sikt inte någon säker tillgång på tjänstehundsämnen från andra uppfödare som kompenserar ett bortfall av hundar från Försvarsmaktens uppfödning. Minskningen av Försvarsmaktens uppfödning måste därför, såväl antalsmässigt som tidsmässigt, ske med beaktande av detta. Tillgången på tjänstehundsämnen från den privata marknaden måste tillåtas växa fram parallellt med Försvarsmaktens minskning. Nedskalningen av Försvarsmaktens hunduppfödning får dock inte ske så långsamt att den privata marknaden inte kan växa till. Det vore olyckligt om Försvarsmaktens hundar med bra avelsegenskaper för tjänstehundsändamål inte kunde tas tillvara. Privata uppfödare bör därför erbjudas köpa överflödiga tikar. bör en utvärdering göras med inriktningen att antingen ytterligare minska Försvarsmaktens egen uppfödning så att den som mest motsvarar det egna behovet eller att minska den än mer. I det sistnämnda fallet bör ett av alternativen vara att den helt ska upphöra. En del av de hundar som Försvarsmakten inte har behov av och som klarar de krav som ställs på en polishund säljs till Polisen. Hundar som inte klarar vare sig Försvarsmaktens eller Polisens krav på tjänstehundar säljer Försvarsmakten i första hand till de fodervärdar som tagit hand om hunden. I båda fallen sätts priset lågt i förhållande till gängse hundpris. Detta snedvrider konkurrensen. Försvarsmakten bör upphöra med denna prissättningsmodell. De hundar som avyttras ska säljas till ett marknadspris oavsett vem som är köpare. Uppstår då behov av att ersätta fodervärdar bör det ske genom kontraktsbaserade penningbelopp. ska tillämpa öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag när de köper hundar. och Kriminalvården bör samverka när det gäller inköp av hundar. och Kriminalvården har ett relativt litet årligt behov av hundar. Särskilt gäller det Kriminalvården. Trots att behovet av tjänstehundar är litet bör övergå till öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag vid inköp av hundar, särskilt de år då behoven är störst. Fördelarna med ett upphandlingsförfarande är att det blir tydligt vilka krav som ställs på hundarna och vilka leveransvillkoren är. får också bättre möjlighet att styra leveranser till önskad tidpunkt. Därmed bör verket kunna komma ifrån den svårighet man ibland haft att få tillräckligt med hundar till kursstart. Antalet potentiella leverantörer bör öka genom ett sådant upphandlingsförfarande. Uppfödningen kan då anpassas efter önskemål, inte minst vad gäller leveranstidpunkt. Om Kriminalvården behöver köpa en större volym hundar under ett enskilt år, bör även de tillämpa öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag. En samordning mellan och Kriminalvården vid inköp av hundar kan vara fördelaktig för såväl myndigheter som uppfödare. För myndigheternas del behöver då bara ett upphandlingsunderlag arbetas fram och en upphandling genomföras. Uppfödarna får tillgång till en större marknad vid varje anbudstillfälle. 7.4.4Hundekipage som rekryteras av brukshundsklubbarna Anskaffning av hundar till räddningstjänst och hemvärn ger inte anledning till några åtgärder. Brukshundsklubbarna har i uppdrag från Försvarsmakten och från MSB att rekrytera hundekipage till räddningstjänst och hemvärn. Hundförarna rekryteras på frivillig basis. Hundarna är redan inköpta när de potentiella hundförarna kommer till . Det är frågan om att motivera människor att ta på sig frivilliga uppdrag och att skapa förutsättningar för att uppdragen och den tidsåtgång de medför ska passa in som en del i ett fungerande vardagsliv. Tillgången på hundar är därför inte någon primär fråga för räddningstjänsten och hemvärnet. Hundförsörjningen för MSB:s och hemvärnets ändamål ligger därför utanför utredningens egentliga uppgifter. Jag vill dock peka på att det tycks bli allt svårare att rekrytera och behålla personer som vill vara tjänstehundsförare. Detta gäller för såväl räddningsverksamhet som hemvärn. Ska staten i längden klara av att upprätthålla verksamheter som baseras på frivilliga insatser, så som tjänstehundsförare, måste en kontinuerlig nyrekrytering ske. Som ett första steg för att öka rekryteringen kunde Svenska tillsammans med MSB och Försvarsmakten genomföra en heltäckande undersökning för att utröna vad som krävs för att människor ska vilja bli och kvarstå som tjänstehundsförare. Myndigheterna kan också överväga om det går att få fördelar genom att samarbeta vid rekrytering av ekipage och utbildning av dem. Med ledning av resultaten kan därefter åtgärder för att förbättra rekryteringen vidtas. Det är viktigt att svenska uppfödare i konkurrens med uppfödare från andra länder inte missgynnas av nationella regler. Vid öppen offentlig upphandling kan även uppfödare från andra länder komma att konkurrera om att få leverera hundar. Det är då viktigt att svenska uppfödare inte missgynnas på grund av nationella regler. 7.6Inrättande av ett avelsråd för statliga tjänstehundar Ett avelsråd för statliga tjänstehundar ska inrättas. Rådet ska vara ett nationellt samordningsorgan med rådgivande och stödjande verksamhet med uppgift att främja en väl fungerande marknad för statliga myndigheters behov av tjänstehundar. Rådet ska utarbeta råd i frågor om avel av hundar lämpade som tjänstehundar samt utarbeta rådgivande anvisningar för sådana tester av hundar som genomförs i samband med inköp av tjänstehundsämnen för att bedöma förmågan att tjänstgöra som tjänstehundar. Rådet ska även i övrigt stödja berörda myndigheter vid deras upphandling av tjänstehundar. Rådet ska organisera ett kontinuerligt informations- och erfarenhetsutbyte mellan berörda myndigheter och hunduppfödare. Uppfödare som förklarar sig beakta avelsrådets rådgivning ska vara ackrediterad uppfödare. Hundvalpar från ackrediterad uppfödare efter lämplig kombination av föräldradjur kan av rådet förklaras vara av certifierat ursprung. 7.6.1Varför behöver ett avelsråd för statliga tjänstehundar inrättas? 7.6.1.1Mötesplats för berörda myndigheter och uppfödare Det finns en ömsesidig misstänksamhet mellan uppfödare och köpare av tjänstehundar. Misstänksamheten gäller resultaten från både hälsoundersökningar och lämplighetstester. Misstänksamheten gäller också härstamning, brist på information om föräldradjur och om den information som finns tillgänglig är korrekt. Detta gäller särskilt vid import av hund. Det finns också en bristande tilltro till vilja och förmåga att inrikta ett avelsarbete mot att få fram bättre tjänstehundar. Oavsett verklighetsbakgrund är det viktigt att misstron överbryggs. Därför behöver det skapas en plats för möten mellan uppfödare av tjänstehundsämnen och statliga myndigheter som köper tjänstehundar. På så sätt kan säljarna vinna legitimitet hos köparna. Likaså kan köparna visa att de hundar som köps fyller ställda krav så att det inte kan misstänkas att andra faktorer är avgörande för vilken hund som köps in. 7.6.1.2Jämförbarheten mellan tester av hundar behöver bli bättre För att det ska skapas en fungerande tjänstehundsmarknad måste en objektiv instans värdera och kvalitetssäkra tester och testmetoder. Inte minst viktigt är att skapa en fungerande och av alla accepterad standard för tester och kontroller så att jämförbarheten mellan hundar blir tydlig. De raser som används som tjänstehundar av Polisen och Försvarsmakten är i huvudsak och malinois. Den vanligaste hundrasen i är som också är den helt dominerande tjänstehunden. registrerade SKK drygt 2 400 schäfrar. Förutom kan andra raser komma ifråga för tjänstehundsändamål. Därmed kan det förväntas att avelsbasen är stor nog för att få fram tillräckligt många tjänstehundar. Dock förefaller det som att egenskaper som är önskvärda ur tjänstehundssynpunkt blivit allt mer sällsynta. Det är större efterfrågan på hundar som uppfyller krav på utseende, får bra utställningsresultat och lämpar sig som sällskapshund. Därför har aveln blivit allt mer inriktad på att tillfredställa dessa önskemål. Det finns behov av att förbättra de egenskaper som behövs hos en bra tjänstehund. Därför behövs det en objektiv instans som värderar härstamning och avkommebedömning för att få till stånd en gemensam syn på problembild och därav följande inriktning på avelsarbetet. Det råder enighet om att schäfern behöver bättre leder och rygg då dessa nu alltför ofta ställer till besvär för hunden. Detta är ett internationellt fenomen vilket ytterligare understryker behovet av ett avelsarbete för att förbättra tjänstehundsmaterialet. För hundar i tjänst kan påfrestningarna på leder och rygg vara betydande och är en stor anledning till att de inte längre förmår fullgöra sitt uppdrag. Polisens och Försvarsmaktens tjänstehundar används förvånansvärt i tjänst på grund av detta. Besvären är lätta att konstatera och mäta med hjälp av röntgenundersökningar. För höfter och armbågar är det möjligt att göra prognoser om framtida besvär. Vad gäller ryggproblem kan det endast konstateras om det finns ett fel. Ofta märks inte heller ryggproblemen innan hunden blivit . Förbättrad hälsa, i vart fall vad gäller höfter och armbågar, kan uppnås genom ett målmedvetet avelsarbete. Hundarnas hållbarhet skulle då kunna öka. Ytterligare i tjänst minskar den årliga avskrivningen på den investering i inköp och dressyr, som en tjänstehund innebär. I bästa fall skulle längre användning kunna innebära en minskad avskrivning . I genomsnitt är det få valpar i en kull som lämpar sig som tjänstehundar. Detta gäller även i valpkullar efter brukshundar. är det mentala egenskaper som till exempel arbetslust och spårförmåga som brister ur tjänstehundssynpunkt. Tjänstehundar kräver stort engagemang av sina ägare och förare. För den vanliga hundköparen är detta en nackdel. Då det årliga behovet av tjänstehundar motsvarar en mycket liten andel av det totala antalet valpar som föds är det naturligt att uppfödarna inriktar sig på att ta fram hundar som flertalet köpare klarar av att sköta och hantera. Temperamentsmässigt anpassas därför rasen genetiskt till normalköparens önskemål, vilket innebär att de mentala egenskaper som önskas för en tjänstehund blir sällsyntare. Då arvbarheten inte är lika klarlagd för mentala egenskaper som för fysiska är det viktigt att öka kunskapen om hur egenskaperna nedärvs för att kunna avla fram hundar som med högre säkerhet kan förutses vara lämpliga som tjänstehundar. Uppfödningen av tjänstehundar sker hos många relativt små uppfödare. Därför krävs en gemensam problembild och gemensamma avelsmål för att åstadkomma en önskad utveckling av rasen. saknas en sådan. En gemensam avelsinriktning hos alla intresserade uppfödare ökar takten i avelsframstegen eftersom fler hundar ingår i avelsmaterialet och bedömningsunderlaget ökar. 7.6.2Ett avelsråd bör inrättas En systematiserad avel för att förbättra bruksegenskaperna hos tjänstehundar, särskilt schäferhunden, är önskvärd. Aveln bör inriktas på såväl bättre mentala egenskaper för tjänstehundsändamål som bättre fysik. Det speciella för statliga tjänstehundar är att det strategiska avelsarbetet inte bara är ett intresse för de aktuella uppfödarna utan även för de allmänna intressen som de tjänstehundsanvändande myndigheterna företräder. Vare sig användarmyndigheter eller uppfödare kan ensamma ta ansvar för ett strategiskt avelsarbete. Ett avelsråd för statliga tjänstehundar kan ha uppgiften att med berörda myndigheter och uppfödare i samverkan ta fram en avelsstrategi för tjänstehundar. För dessa ändamål bör ett avelsråd inrättas. bör ha till syfte att öka tillgången på tjänstehundsämnen. Detta bör ske genom att rådet främjar ett målmedvetet avelsarbete som utförs gemensamt av uppfödare som anammar råd från avelsrådet. På så sätt ska hundarnas fysiska och mentala kapacitet långsiktigt förbättras. Vidare bör råd tas fram för vilka tester, testbanor och testare som bör användas för att bedöma hundars lämplighet som tjänstehundar. 7.6.3Vilka uppgifter ska rådet ha? Ett avelsråd för statliga tjänstehundar bör vara ett nationellt samordningsorgan och därför arbeta genom rådgivning och inte genom föreskrifter eller andra bindande normer. Genom att beakta den rådgivning som rådet ger kan en uppfödare öka sina möjligheter att med framgång delta i användarmyndigheternas kommande upphandlingar av tjänstehundar. Rådet bör således ha till uppgift att utarbeta råd i frågor om avel av hundar lämpade som tjänstehundar. Rådet bör också ha till uppgift att ta fram anvisningar angående sådana tester av hundar som ska utföras i samband med användarmyndigheternas upphandlingar av tjänstehundar. Den rådgivning som rådet bedriver ska inte vara bindande för vare sig användare eller uppfödare och utgör alltså inte statlig normgivning. Regeringen bör dock inom ramen för sin styrning av de statliga myndigheternas verksamhet förordna att myndigheter med tjänstehundsverksamhet ska beakta denna rådgivning. Det handlar om att tydliggöra att myndigheterna vid sina upphandlingar av tjänstehundar ska använda den kunskap som rådet besitter. ska ange önskad avelsinriktning och avelsmål för tjänstehundar. Till grund för avelsarbetet bör avelsrådet samla, registrera och tillhandahålla relevant information om djur för tjänstehundsavel och deras avkommor. Exempel på sådan information är hälsostatistik, resultat från mentalbeskrivning hund (MH-test), resultat från lämplighetstester samt kullegenskaper och kullresultat som förutom ovanstående också tar hänsyn till tjänstbarhet. Den viktigaste egenskapen för ett avelsdjur är hur bra dess avkommor blir. För tjänstehundsändamål är det värdefullt om många valpar i en kull klarar lämplighetstesten och att många sedan faktiskt blir tjänstehundar med i tjänst. Om flera valpkullar klarar dessa mål är hunden en god nedärvare, även om den själv inte presterat lika bra. På basis av ovanstående uppgifter ska goda nedärvare, särskilt hanhundar, på ett lättillgängligt sätt redovisas. Nedärvningsresultaten för respektive föräldradjur bör komma att registreras som ett index där resultat över 100 indikerar bättre resultat Det ska ingå i rådets uppgifter att, vid förfrågan, rekommendera lämpliga avelskombinationer. Rådet ska bevaka utvecklingen av inavelsgraden så att det går att motverka att den blir för hög. Inavelsgraden ska vara lätt att få reda på vid en given avelskombination. Rådet ska också registrera förekomsten av ärftliga sjukdomar och ärftliga fysiska defekter. Utvecklingen ska följas så att även dessa kan motverkas. Hundens förmåga som tjänstehund avgörs till betydande del av dressyr. Det är därför viktigt att ta hänsyn till dressyrens påverkan vid bedömning av en hunds resultat för att i görligaste mån renodla vad som beror på nedärvning. Rådet bör kunna tillhandahålla möjlighet att lagra sperma. Därvid kan rådet avtala med befintliga anläggningar om den praktiska hanteringen. För importerade hundar, även i form av sperma eller som användas i tjänstehundsavel, bör rådet värdera och registrera tillgänglig information om hälsa och mentala egenskaper. Grundläggande är att motsvarande hälsoundersökningar som krävs i ska ha utförts. Vad gäller importerade hundar där mentaltest motsvarande det svenska saknas behöver det göras en bedömning av nyttan med att inlemma hunden i avelsarbetet. Nyttan bör klart överstiga riskerna att få in sämre egenskaper. Rådet bör utarbeta kriterier för detta. Alla bedömningar av hundarna bör ske under så likvärdiga förhållanden som möjligt. bör verka för att hälsokontroller inför inköp av tjänstehundar sker med samma metoder och på samma sätt för att de ska vara fullt jämförbara. Likaså bör rådet verka för att lämplighetstester av tjänstehundar i samband med inköp blir så likvärdiga som möjligt. Testarna bör vara så få som möjligt för att jämförbarheten mellan testtillfällen ska vara så god som möjligt. Rådet bör se till att det finns godkända testbanor som ska vara begränsade till antalet. Endast dessa testbanor bör användas vid lämplighetstest av tjänstehundar. Testare som uppfyller krav som gör att de kan användas vid tester av tjänstehundar bör identifieras av rådet. Rådet bör även kunna verka för att testarna samtrimmas och fortbildas. Till att börja med bör lämplighetstester utformas så att ett test räcker för att tillgodose såväl Polisens som Försvarsmaktens krav. Därefter kan övervägas om också tester för och Kriminalvårdens behov bör utföras på banor och av testare som uppfyller avelsrådets rekommendationer. Till stora delar ingår testmoment i de tester som görs för Polisens och Försvarsmaktens behov. kan rekommendera vilka kriterier en hund och dess föräldradjur måste möta för att få testas för inköp som tjänstehund. Detta kan ske genom en standardiserad mall. Utrymme för individuella bedömningar behöver kunna ges då även hundar, oavsett ras eller renrasighet, som tros vara lämpliga som tjänstehund, bör få testas. 7.6.3.3Stöd vid inköp av tjänstehundar och tjänstehundsämnen Det är köparen som preciserar vilka krav som ställs på hunden och säljaren som bedömer om dessa kan uppfyllas. Eftersom det är myndigheter som är köpare av tjänstehundar ska i de flesta fall öppen offentlig upphandling med förfrågningsunderlag tillämpas. Det innebär bland annat att det i upphandlingsunderlaget är möjligt att ställa sådana krav på föräldradjurens bakgrund att de kan fångas in av avelsrådets verksamhet. Därför bör avelsrådet användas både som kunskapsbas och rådgivare vid utformandet av anbudsunderlag. Rådet har vare sig någon formell uppgift eller ansvar för en konkret upphandling. Om en hund inte klarar kraven för att bli tjänstehund är det värdefullt att preciserad information om anledningen ges till uppfödaren. 7.6.3.4Öka och sprida kunskap om tjänstehundar bör på grundval av vunna erfarenheter initiera projekt inom forskning eller försök. Målsättningen bör vara att förbättra hundmaterialet och att vinna ökad kunskap om samband mellan prestation, miljö och genetisk bakgrund. kan fungera som informationsspridare av den kunskap som finns och tas fram om tjänstehundar. Därför bör rådet ha uppgiften att organisera ett utbyte av information och erfarenheter mellan användarmyndigheter och uppfödare. Den information som rådet sammanställer bör vara tillgänglig för alla intresserade. Uppfödare som frivilligt beaktar avelsrådets rådgivning som redovisats ovan, bör kunna förklaras ackrediterade av rådet. Ackrediterade uppfödare som får valpkullar efter hundar med goda avelsresultat bör kunna få dessa valpkullar förklarade vara av certifierat ursprung av rådet. En sådan förklaring visar att förutsättningarna för att dessa valpar kan bli tjänsthundar är större än för valpar som inte förklarats vara av certifierat ursprung. Köpare av tjänstehundar bör ha krav på förklaring av certifierat ursprung som kvalitetsindikator vid upphandling. Särskilt gäller detta vid inköp av valpar. Ackreditering ska fungera som en kvalitetsindikation för tjänstehundsuppfödare. Därför ska ackrediteringen tydligt framgå av officiella dokument. Valpkullar som förklarats vara av certifierat ursprung liksom goda avelsdjur bör lätt kunna identifieras så att uppfödare kan dra nytta av detta vid marknadsföring av sin uppfödning. bör vara öppet för alla uppfödare. Anammande av avelsrådets rådgivning bör vara frivillig för privata uppfödare, vilket betyder att det måste finnas incitament för dem att göra detta. Ackreditering av uppfödare och valpkullar som förklarats vara av certifierat ursprung är ett sådant. Viktigare torde dock vara att denna kvalitetsstämpel bör medföra ett försteg när det gäller att sälja tjänstehundsämnen. Försvarsmaktens hunduppfödning, oavsett storlek bör självklart beakta rådgivningen. Det är möjligt att resurserna initialt inte räcker för ett avelsarbete som omfattar alla aktuella raser. Eftersom är den absolut vanligaste rasen, både totalt och som tjänstehund, bör avelsrådet när det gäller avelsarbetet till en början koncentrera sig på denna. På grund av det relativt stora antalet schäferhundar ökar sannolikheten för genomslag av avelsframstegen. bör övriga hundraser som används som tjänstehundar ingå i rådets avelsarbete. Råd ska ges om hur valpar ska födas upp och tränas innan de blir så gamla att de kan lämplighetstestas. På så sätt kan det undvikas att hundar får en för tjänstbarhet olämplig uppfostran. Tveksamheter om på vilket sätt hunden förberetts för test kan också undvikas. 7.6.4Vilken sammansättning bör rådet ha? bör vara partsammansatt där uppfödare och användare bör vara representerade. Användarna bör ges större tyngd. Rådet bör ledas av en ordförande som är neutral och oberoende i förhållande till användarmyndigheter och uppfödare. Ordföranden utses av regeringen. Rådet bör bestå av ytterligare fyra ledamöter. Även dessa bör utses av regeringen. Rådet bör inte vara för stort och balans mellan olika intressenter bör råda. Därför bör endast två ledamöter representera de centrala användarmyndigheterna Polisen, Försvarsmakten, MSB, och Kriminalvården. Dessa myndigheter bör därför gemensamt lämna förslag på två ledamöter. Det ställs helt andra krav på ledarhundar än på övriga tjänstehundar. För ledarhundar har en fungerande marknadsplats redan etablerats. De kan därför lämnas utanför rådets verksamhet utan att det är till nackdel vare sig för användare eller för uppfödare av ledarhundar. Hunduppfödarna bör representeras av en ledamot. Det är naturligt att SKK lämnar förslag till denna ledamot. Det förutsätts att klubben bereder förslaget i samråd med berörda special- och rasklubbar. Slutligen bör sakkunskap i fråga om husdjursförädling eller avelsfrågor företrädas av en ledamot i rådet.