sou · GYB311 · 2010-02-23 00:00:00 — Konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön, anslaget 7:2 Bidrag till kulturmiljövård och delar av anslaget 8:1 Centrala museer ap. 6 Statens maritima museer och ap. I det sistnämnda fallet gäller det medel till försvarshistoriska museer som regleras i förordning (2007:1438) om medel till försvarshistoriska museiverksamheter. Nedan redogör vi för våra resonemang kring dessa anslag. Konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön Inom ramen för anslaget 4:2 Konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön beställer myndigheten konstverk och konstnärliga gestaltningar för ca . En ny modell för kultursamverkan Av dessa medel gick enligt Statens konstråds årsredovisning totalt ca till gestaltning av icke-statliga miljöer. Medlen fördelades till ett fastighetsbolag och till sex kommuner. Grundprincipen när ger medel till gestaltning av icke-statliga miljöer är delade kostnader. Samverkansprojekten administreras lokalt av samarbetspartnern. Beslut om vilken eller vilka konstnärer som ska få uppdrag fattas på plats ute i landet. Statens konstråds projektledare utgör en garant för den konstnärliga kvaliteten och samverkar med konstnären och respektive part för att det producerade verket ska svara mot såväl de konstnärliga som de praktiska krav som ställts i projektet. I Tid för kultur aviserade regeringen att skulle ges ett särskilt uppdrag att, i samverkan med , och samt med berörda kommuner och fastighetsägare, fördela medel och genomföra projekt för gestaltning av offentliga rum och miljöer som inte är i statlig ägo. Vi delar uppfattning att de medel som går till gestaltning av den gemensamma miljön inte bör fördelas inom ramen för en ny fördelningsmodell. Medlen avser i huvudsak konstinköp till och gestaltning av statligt ägda och förvaltade miljöer och byggnader. Endast en mycket liten del av medlen används till icke-statliga miljöer. Förutom den kyrkoantikvariska ersättningen fördelas det statliga bidraget till kulturmiljövårdande insatser huvudsakligen från anslaget 7:2 Bidrag till kulturmiljövård. uppgår anslaget till . För var anslaget . () fördelar anslaget enligt sitt regleringsbrev och enligt förordning (1993:379) om bidrag till kulturmiljövård. RAÄ delegerar genom ett särskilt beslut beslutanderätten över bidragsgivningen till länsstyrelserna. Av anslaget får även fördelas enligt förordning (2002:920) om bidrag till arbetslivsmuseer. Denna del av bidraget fördelas av RAÄ till ca 70 museer som drivs av ideella organisationer. En ny modell för kultursamverkan Bidraget till kulturmiljövård får enligt förordning (1993:379) och RAÄ:s regleringsbrev fördelas till arkeologiska undersökningskostnader i samband med bostadsbebyggelse, intrångsersättningar vid kulturreservatsbildningar enligt , inlösen av fornfynd och fastigheter, konserveringsinsatser, vård av fornlämningar och säkerställande av kulturvärden i landskapet med mera. Vård och ersättningar fördelas även med stöd av lagen (1988:950) om kulturminnen. RAÄ fördelar medel till länsstyrelserna efter ett ansökningsförfarande. Länsstyrelserna fördelar större delen av anslaget som bidrag till enskilda personer och aktörer, huvudsakligen fastighetsägare, för antikvariska överkostnader. Fastighetsägarna ansöker om bidrag hos som gör en antikvarisk bedömning av lämplighet, behov och omfattning. Bidragen betalas ut av RAÄ i efterskott, dvs. då arbetet utförts. Utbetalade belopp 2009 varierade mellan 6,5 och per län. utbetalades till olika vårdinsatser (varav till byggnadsvård, till fornlämningar och till landskapsvård), nästan 9 miljoner till kunskapsunderlag, drygt 9 miljoner till arkeologi och 35 miljoner till information och tillgängliggörande. Andelen utbetalade medel till objekt/miljöer som är skyddade enligt lag uppgick till De avslutade insatserna med medel för kulturmiljö- vård medfinansierades med ca . Av dessa utgjorde 22 miljoner stöd från EU:s fonder och program. lämnar i sitt betänkande förslag om att anslaget Bidrag till kulturmiljövård inte ska ingå i den portföljmodell som man föreslår. Motivet var att anslaget i huvudsak används till ersättning och kompensation för kostnader till enskilda till följd av den skyddslagstiftning som finns på området. Utredningen skriver att man övervägt att föreslå att vissa delar av anslaget ska kvarstå hos RAÄ/länsstyrelserna, medan andra delar förs till portföljanslaget, men valt att inte gå vidare med detta. Det framhålls i utredningen att länsstyrelserna också förfogar över andra medel som är relevanta ur ett kulturmiljöperspektiv, t.ex. olika utvecklingsmedel, medel för naturmiljöinsatser, jämställdhet, friluftsliv och fysisk samhällsplanering, medel som kulturmiljöbidraget samspelar med. I remissvar på betänkande har en rad remissinstanser framfört att bidraget till kulturmiljövård bör ingå i En ny modell för kultursamverkan en ny fördelningsmodell, medan bl.a. RAÄ och flera länsstyrelser har hävdat att den nuvarande ordningen bör kvarstå. RAÄ har i en skrivelse till förtydligat sin ståndpunkt att kulturmiljöbidraget inte bör ingå i en ny samverkansmodell. I skrivelsen anger RAÄ att detta även gäller de delar av anslaget som avser arbetslivsmuseer. föreslår att dessa medel ska ses som associerade till portföljmodellen. RAÄ framhåller dock att utredningen bör beakta hur RAÄ, men framför allt länsstyrelserna, ska ges möjlighet att delta i arbetet med de regionala kulturplanerna och utveckla sin samverkan med landstingen, de regionala samverkansorganen och kulturmiljöarbetet vid länsmuseerna. I Tid för kultur görs ingen bedömning om anslaget bör ingå i en ny fördelningsmodell eller inte. Däremot aviserar regeringen en översyn av kulturmiljövårdsbidragets användning som ett led i ett långsiktigt arbete med att modernisera kulturmiljöarbetets styrmedel. Eftersom länsstyrelserna uttryckligen har i uppgift att tillse att kulturmiljölagstiftningen efterlevs i respektive län, finns det fördelar med att låta bidragsgivningen kvarstå hos länsstyrelserna. Anslaget skiljer sig på viktiga punkter från andra typer av statligt stöd till regional kulturverksamhet, genom att det är så tydligt kopplat till kulturmiljölagstiftningen och därmed till länsstyrelsernas myndighetsutövning. Länsstyrelserna bör involveras i framtagandet av de regionala kulturplanerna i respektive län för att främja att kulturmiljöintressen tillvaratas. På liknande sätt bör samråda med RAÄ kring de frågor med koppling till kulturmiljöarbetet som kan bli aktuella i de länsvisa dialogerna. överfördes ansvaret för ett antal försvarshistoriskt inriktade museer från Försvarsdepartementets ansvarsområde till . Museerna samarbetar i nätverket militärhistoriska arv, där även nio berörda kommuner ingår. Nätverket samordnas gemensamt av myndigheterna och Statens maritima museer som även fördelar bidrag till museerna. Totalt ingår nu 26 museer i nätverket och sammanlagt får museerna ca 30 mil- En ny modell för kultursamverkan joner kronor i statligt stöd från anslaget 8:1 Centrala museer: Myndigheter, ap. 6 och 9. Museerna är spridda över hela landet och huvuddelen av museerna behandlar försvar under kallakrigsepoken. Ett mindre antal är inriktade på äldre tider. Bidraget regleras i förordning (2007:1438) om statsbidrag till försvarshistoriska museiverksamheter. har övervägt hur detta bidrag bäst kan hanteras och kommit fram till att regeringen inte särskilt bör föreskriva att bidraget ska tas upp i dialogen mellan staten och landstingen. Vården och förmedlingen av det försvarshistoriska kulturarvet kräver en specialistkompetens som finns etablerad på de myndigheter som har ansvar för nätverket. Utredningen ser inget hinder för att respektive län i sina kulturplaner inkluderar den försvarshistoriska museiverksamheten, men bedömer att den nuvarande nätverksstrukturen tjänar sitt syfte och bör få möjlighet att utvecklas. Bedömning: Insatser för att stärka samverkan mellan kulturlivet och skolan bör ingå i de regionala kulturplanerna. Medel inom ramen för satsningen på bör fördelas enligt på förhand fastställda fördelningsnycklar. presenterade regeringen satsningen Skapande skola som ett av förslagen i budgetpropositionen . Inledningsvis var målgruppen elever i årskurserna 7–9. Det avsattes för ändamålet och fick i uppdrag att hantera bidraget. är summan fördubblad för att satsningen även ska nå årskurserna 4–6. Syftet är att kulturella och konstnärliga uttryck långsiktigt ska integreras i . Den professionella kulturverksamheten för och med eleverna ska öka, i syfte att öka tillgången till kulturens alla uttrycksformer och möjligheterna till eget skapande. Bidragsgivningen regleras i förordning (2007:1436) om statsbidrag till kulturell verksamhet i skolan. Här anges bl.a. att endast skolhuvudman kan söka bidraget, samt att en förutsättning för bidrag är att det till ansökan bifogas en handlingsplan. En ny modell för kultursamverkan beskriva utvecklingsarbetet med kultur utifrån skolans behov och tydliggöra formerna för samverkan med kulturlivets parter. lämnade en första uppföljande rapport8 om satsningen, som visar att satsningen i stort sett varit framgångsrik och att där dialogen mellan olika yrkesgrupper fungerat väl, har också insatserna fungerat som bäst. Vidare konstateras att ökad kunskap behövs hos lärare och skolledning kring hur man kan arbeta med kultur i skolan, och hos kulturlivet om skolans villkor. Till grund för ligger bl.a. de förslag som lämnades av Aktionsgruppen för barnkultur i betänkandet Tänka framåt men göra nu – så stärker vi barnkulturen (SOU 2006:45) och den norska satsningen Den kulturelle skolesekken som etablerades 2001. I har man emellertid valt att ge den regionala beslutsnivån en tydlig roll i medelsfördelningen. /10 har avsatts till den Kulturelle skolesekken. En femtedel av medlen avsätts till nationella aktörer. Resterande medel fördelas mellan de 19 fylkeskommunerna med hjälp av en fördelningsnyckel som använts . Fördelningsnyckeln baserar sig på elevantal, avstånd och kulturell infrastruktur. Variationen är stor för hur fylkeskommunerna därefter väljer att fördela resurserna vidare ut till kommunerna. Även om det finns viktiga skillnader mellan och när det gäller den statliga och regionala förvaltningen, skolsystemets uppbyggnad m.m., menar vi att det finns starka skäl att följa det norska exemplet och överväga att ge den kommunala nivån ett utökat ansvar för . En sådan ordning skulle ge ökade möjligheter att koppla samman arbetet med kultur i skolan med regionala kultursatsningar. I betänkande (SOU 2009:16, vol. 2) förs ett längre resonemang kring behovet av att utveckla skolans arbete med kulturfrågor och kopplar även detta till ett regionalt perspektiv. I samband med remitteringen av betänkande har 14 remissinstanser föreslagit att medlen till ska fördelas i enlighet med portföljmodellen. Vår slutsats är att fördelningen av medlen till i stället bör ske enligt en fördelningsnyckel baserad på elevantal, geografiska förhållanden och andra relevanta faktorer. Samverkan mellan kulturliv och skola bör ingå i de regionala kulturplanerna. Vi vill t.ex. peka på att det finns skäl att i högre grad se bidragen till KUR 2009/3770 En ny modell för kultursamverkan Skapande skola och till Film i skolan, Stiftelsen Svenska Filminstitutets stöd till filmpedagogiskt arbete i skolor och kommuner, i ett sammanhang. Vi bedömer att det finns goda möjligheter till bättre resursutnyttjande genom ökad samverkan mellan staten, landstingen och kommunerna. Eftersom Skapande skola befinner sig i ett uppbyggnadsskede menar vi att det kan finnas anledning att vänta med att göra förändringar till dess att satsningen är utbyggd till att omfatta hela . Detta kan antas sammanfalla med att Kultursamverkansmodellen är fullt utbyggd. 5.2.7Bidrag till kommunernas inköp av litteratur till folk- och skolbibliotek, stöd till läsfrämjande insatser samt litterära evenemang Bedömning: Bidrag till kommunernas inköp av litteratur till folk- och skolbibliotek, stöd till litterära evenemang och läsfrämjande insatser bör tillsvidare liksom fördelas av . Litteratur- och läsfrämjande insatser kan med fördel ingå i de regionala kulturplanerna och därmed tas upp till diskussion inom ramen för Kultursamverkansmodellen. Det bör övervägas om medlen för inköp till litteratur ska kunna användas mer flexibelt än . Inom ramen för anslaget 3:2 ap. 1 Bidrag till litteratur och kulturtidskrifter, fördelar bidrag för inköp av litteratur till folk- och skolbibliotek, bidrag till läsfrämjande insatser samt bidrag till litterära evenemang. Inköpsstödet kan endast sökas av kommuner och styrs av förordningen (1996:1608) om statsbidrag till folkbibliotek. Som villkor för bidraget gäller att kommunen måste bibehålla nivån på sina egna medieinköp från föregående år, samt att man antagit en plan för att stimulera barns och ungas läsning i samverkan mellan bibliotek, skola och förskola. Stödet till läsfrämjande insatser styrs av förordningen (1998:1386) om statsbidrag till läsfrämjande insatser. Där anges att statsbidraget får lämnas till kommuner, förskolor, skolor, bibliotek, bokhandlar, ideella föreningar och andra sammanslutningar med verksamhet i . Bidraget till litterära evenemang styrs av förordningen (1998:1469) om statligt litteraturstöd. En ny modell för kultursamverkan ordningar kommer troligen att upphöra och ersättas av en ny förordning om stöd till litteratur och kulturtidskrifter. Läsfrämjande är ett prioriterat område för regeringen. I Statens kulturråds regleringsbrev anges att ska användas för läsfrämjande insatser. pågår sex stora läsfrämjande projekt, med 15 län involverade. Läsfrämjandeprojekt som utförs i bred samverkan prioriteras. Flera av projekten syftar till att utveckla samverkan mellan folkbibliotek och förskola, skola, barnhälsovård och föreningsliv. Inom ramen för samarbetet mellan och länsbiblioteken genom länsbibliotekarier fastställdes ett antal gemensamma utvecklingsområden för samverkan kring läsfrämjande. Inköpsstödet, medlen till läsfrämjande insatser och de medel som fördelar till litterära evenemang bör även fortsättningsvis fördelas nationellt, men kan med fördel diskuteras i samband med de länsvisa dialogerna mellan och landstingen och ingå i de regionala kulturplanerna. Det bör övervägas om medlen för inköp till litteratur ska kunna användas mer flexibelt än , då det endast kan nyttjas för inköp av medier. 5.2.8Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper, arrangörer samt vissa aktörer av kulturpolitiskt intresse Bedömning: Frågor som gäller finansieringen av den fria scenkonsten bör kunna diskuteras mellan staten och den kommunala nivån inom ramen för samverkansmodellen. Detaljregleringen av anslaget 2:3 ap 1 Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper, arrangörer samt vissa aktörer av kulturpolitiskt intresse, bör minska. En översyn bör göras av bidragen till arrangörer. Inom ramen för anslaget 2:3 Bidrag till vissa teater-, dans- och musikändamål, ap 1. Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper, arrangörer samt vissa aktörer av kulturpolitiskt intresse, fördelas 2010 ca . fördelar bidragen i enlighet med förordning (1974:452) om bidragsgivning till teater-, dans- och musikverksamhet i mindre ensembler och fria grupper. En ny modell för kultursamverkan Enligt Statens kulturråds regleringsbrev ska anslagsposten dessutom användas för bidrag till arrangörer inom Dansnät och till daglig träning för fridansare, till gästspel av nationella och internationella ensembler, bidrag till , , (Confidencen), , Internationella akademin, Musikaliska Akademin, Orionteatern, Strindbergsteatern och Unga . För samtliga dessa utpekade bidragsmottagare, utom Unga , gäller att bidraget ska uppgå till . får använda högst för administration och genomförande av verksamheten. Beslut om bidrag till fria grupper inom teater-, dans- och musikområdena fattas av Statens kulturråds generaldirektör efter förslag från de tre referensgrupper som finns för respektive konstområde. Referensgruppens ledamöter är ämnesexperter med god kännedom om respektive konstområde. Enligt direktiven ska utredningen beakta vad regeringen anfört i Tid för kultur om att statens stöd till den fria scenkonsten, inklusive stödet till arrangörer tillsvidare bör hanteras på central statlig nivå. Utredningen har dessutom i uppdrag att se på förutsättningarna för en ändamålsenlig bidragsgivning med ökad grad av lokal och regional medfinansiering. I linje med våra direktiv lämnar vi inga förslag om att de statliga bidragsmedel till den fria scenkonsten som beslutar om ska fördelas av landstingen. När det gäller stödet till de fria grupperna delar vi bedömning att detta stöd inte i första hand kan eller bör fördelas med utgångspunkt i att stödet ska ha en jämn spridning över landet. De fria grupperna är för sin verksamhet ofta beroende av att ha tillgång till de produktionsresurser och alternativa försörjningsmöjligheter som storstadsregionerna kan erbjuda. Därav följer att de fria grupperna i hög utsträckning är koncentrerade till storstäderna. Som illustration av detta kan nämnas att vid det första fördelningstillfället av bidragsmedel till fria grupper inom teaterområdet 2010 hade 36 av totalt 48 grupper sin hemvist i någon av storstadsregionerna. Av dessa är 22 hemmahörande i eller någon av kranskommunerna. Det ska dock noteras att många av de fria grupperna turnerar med sina föreställningar i hela eller delar av landet och en del även utomlands. Att besluten om bidrag till de fria grupperna baserar sig på bedömningar av personer som själva är eller har varit konstnärligt En ny modell för kultursamverkan yrkesverksamma är viktigt. Det bidrar till kvalitet i besluten och till att upprätthålla ett armlängdsavstånd mellan politiska och konstnärliga överväganden. Sådana referensgrupper kan givetvis också byggas upp på regional nivå. I stad använder man sig av referensgrupper för konstnärliga bedömningar, och processen är enligt uppgift till påbörjad i bl.a. och län. I många län har man dock inte någon sådan struktur på plats. Det är också viktigt att uppmärksamma att någon skarp gräns mellan vad som är att betrakta som en kulturinstitution och vad som är en fri grupp ofta är svår att dra. Vanligen definieras institutionen av att den har en huvudman och någon form av offentligt formulerat kulturuppdrag. Men många fria grupper inom teaterområdet har med tiden kommit att bli så pass etablerade att de i praktiken fungerar som institutioner. Det finns också flera exempel på att teatrar gått över från att vara fria grupper till att få ett formaliserat regionalt uppdrag. Det senaste exemplet är Västanåteatern, som har sin bas i kommun. Villkoren för musiken och dansen ser något annorlunda ut. Inom musikområdet är de enskilda stöden små och spridda på många mottagare och inom dansen är den regionala institutionsstrukturen ännu så pass svag att de fria grupperna i hög utsträckning bär upp området. I de avsiktsförklaringar som har undertecknat med ett antal län är vanligtvis den fria scenkonsten nämnd. Från utredningens sida ser vi det som naturligt att de dialoger som genomförs mellan staten och länen inom ramen för Kultursamverkansmodellen även berör den fria scenkonsten – även om beslutsansvaret behålls på nationell nivå. En sådan ordning skulle också skapa möjligheter för staten och den regionala nivån att gemensamt finna finansieringslösningar som ger det fria kulturlivet en ökad stabilitet och en tryggare ekonomi. Från utredningens sida vill vi rekommendera regeringen att minska detaljregleringen när det gäller anslagspostens fördelning. Regeringen bör också överväga att låta bidragsgivningen till vissa ändamål som får stöd från anslaget i stället ske inom ramen för det nya anslaget till regional kulturverksamhet. Vi vill också uppmärksamma behovet av att se över stödet till arrangörerna. En nackdel med dagens system är att fördelningsmodellen bygger på en uppdelning mellan olika konstnärliga genrer som i hög grad är historiskt betingad. Detta som utvecklingen inom många konstområden innebär att olika uttryck blandas En ny modell för kultursamverkan och korsbefruktar varandra. Ett annat skäl som talar för att den nuvarande ordningen bör ses över är att resurserna på regional nivå behöver samordnas bättre. I mindre län kan det uppstå situationer där olika offentligt stödda verksamheter med i stort sett liknande verksamhet konkurrerar om samma publik och samma scener. Vi bedömer att en bättre samordning och en närmare koppling mellan de ideellt verkande musikarrangörerna, och de regionala teatrarnas och musikinstitutionernas verksamhet skulle vara gynnsam för kulturlivet i hela landet. 5.2.9Bidrag till bild- och formområdet Bedömning: Bidraget till vissa utställare inom bild- och formområdet samt konsthantverkskooperativ bör även fortsättningsvis fördelas av . Frågor som gäller finansieringen bör kunna diskuteras mellan staten och den kommunala nivån inom ramen för samverkansmodellen. Detaljregleringen i bidragsvillkoren bör minska. Inom ramen för anslaget 4:5 Bidrag till bild- och formområdet fördelar bidrag om sammanlagt till organisationer inom området och verksamhetsstöd till vissa utställare. Bidragen styrs av förordningen (1998:1370) om statligt utrustningsbidrag till kollektivverkstäder, förordningen (1998:1368) om statsbidrag till vissa utställare inom bild- och formområdet, samt förordning (1982:502) om statsbidrag till konsthantverkskooperativ. Därutöver ges stöd till ett antal organisationer som varit utpekade i tidigare regleringsbrev, bl.a. Konstfrämjandet, Sveriges konstföreningar och . Verksamhetsbidraget till vissa utställare bereds av en referensgrupp med ämnesexperter. Det finns en stark koncentration till storstadsområdena. Av de utställare som beviljats bidrag finns i , i län, i och resterande i , och . Stödet till konsthantverk är huvudsakligen inriktat på att ge goda produktionsförutsättningar för konstnärerna, bl.a. genom att förordningen ställer särskilda krav på hur verksamheten ska vara organiserad. Inom andra delar av bild- och formområdet har En ny modell för kultursamverkan bidragsgivningen på ett tydligare sätt inriktats mot att konsten ska vara tillgänglig för så många som möjligt. Stödet till vissa utställare har många paralleller till de statliga bidragen till fria teater-, dans- och musikgrupper och arrangörer. Vi bedömer därför att även bidraget till bild- och formområdet med fördel kan tas upp vid dialogerna mellan och länets representanter. Utredningen anser också att det finns skäl för regeringen att överväga att minska detaljregleringen när det gäller bidragsvillkoren. 5.2.10Övriga bidrag inom anslaget 1:2 Bidrag till allmän kulturverksamhet, utveckling samt internationellt kulturutbyte och samarbete Bedömning: Den del av anslaget 1:2 Bidrag till allmän kulturverksamhet, utveckling samt internationellt kulturutbyte och samarbete som disponerar och som inte avser konsulentverksamhet bör även fortsättningsvis fördelas av . Frågor som gäller finansiering och utveckling av vissa verksamheter bör diskuteras mellan staten och den kommunala nivån inom ramen för Kultursamverkansmodellen. Utvecklingsverksamhet, internationell och interkulturell kulturverksamhet disponerar medel för allmän kultur- och utvecklingsverksamhet inom ramen för anslaget 1:2 ap. I regleringsbrevet finns en rad utpekade verksamheter och ändamål: bidrag till centrala amatörkulturorganisationer, Skådebaneverksamhet, lokalhållande organisationer, bidragsgivning för att öka tillgängligheten till kulturlivet för personer med funktionsnedsättning, centrumbildningarna för bl.a. arbetsförmedlande tjänster, Moomsteatern och Resursbiblioteket för döva i . Därutöver fördelades 2009 bidrag till en rad projekt. Som exempel kan nämnas BIBU - Scenkonstbiennal för barn och unga och Barnkulturpalatset i . Bidragsgivningen styrs inte av någon förordning. Bidraget till internationell och interkulturell kulturverksamhet ska bl.a. användas för bidrag enligt förordningen (2008:556) om