sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — 71 personer () har uppgett annan etnicitet än svensk dvs. tillhör någon av de svenska minoriteterna1 eller att minst en av föräldrarna har utländsk bakgrund. Hur intervjupersonernas etni- citet/nationalitet fördelar sig redovisas i följande tabell. Tabell 7.1 Intervjupersonernas etnicitet fördelat på kvinnor och män. Antal och andel (%) Svensk, ej minoritet I gruppen finsk ingår i den här redovisningen sverigefinnar och finska krigsbarn. Den största gruppen med annan etnicitet är resandefolket. 35 personer eller av dem som intervjuats i delrapporten till- hör resandefolket. Det är en betydligt högre siffra än vad som mot- svarades av deras uppskattade andel av den svenska befolkningen. När vi funnit det adekvat, i meningen att det finns skillnader eller likheter som bör återges, redovisas resultaten med särskild hänsyn till etnicitet. I slutrapporten har vi för avsikt göra en djup- are analys av hur människor med annat etniskt ursprung än svensk och de svenska minoriteterna har drabbats av vanvård. Enligt utredningsdirektiven ska försummelse och övergrepp också redovisas med hänsyn till funktionshinder. Definitionen av funktions- hinder i detta sammanhang innebär att personen ska ha varit funktions- 1 De svenska minoriterna är romer, judar, samer, tornedalingar och sverigefinnar. Resande- folket tillhör den romska minoriteten men särredovisas. Försummelse och övergrepp – resultat hindrad hon eller han var placerad i den sociala barna- vården. Endast 5 personer har uppgett något funktionshinder under barn- domen. Utredningen har mött personer som berättat att de felaktigt pekats ut som funktionshindrade i barndomen, genom felaktiga diag- noser eller utredningar och felaktigt placerats i olämpliga insti- tutioner. De har inte registrerats som funktionshindrade i denna rapport. Utredningen har också mött personer som haft olika funk- tionshinder vid tiden för intervjun. Det finns inget i resultaten som tyder på att funktionshinder har spelat någon roll i den vanvård som intervjupersonerna utsattes för som barn. Därför särredovisas inte några resultat i fortsättningen med hänsyn till funktionshinder. Utredningen har intervjuat personer i spridda åldrar. Den äldsta var vid intervjutillfället, den yngsta . Utredningen intervjuar enligt direktiven endast vuxna personer. Det innebär att intervjupersonen måste ha fyllt för anmälan till intervju. Den följande tabellen visar under vilket decennium inter- vjupersonerna är födda. Försummelse och övergrepp – resultat Tabell 7.2 Antal kvinnor, män samt totalt antal och andel (%) intervjuade fördelat på födelsedecennium Den största gruppen är född , följd av . Två av tre intervjupersoner är födda under dessa två decennier. Inter- vjupersoner födda utgör knappt hälften så många som de som var födda . I ändarna av ålderskurvan är det få per- soner som har intervjuats. Fördelning av kommuner som placerat intervjupersonerna De 404 intervjupersonerna har varit placerade av sammanlagt 130 kom- muner. Fram till 1980-års socialtjänstlag var det vistelsekommunen dvs. kommunen där fosterhemmet eller institutionen var belägen, som hade huvudansvaret för att godkänna och följa upp placeringen, inte placeringskommunen. Se kapitel 2. var, genom en särskild förordning, det enda undan- taget från regeln om vistelsekommunens uppföljningsansvar. ansvarade för uppföljning och tillsyn av sina placeringar redan före socialtjänstlagen trädde i kraft och under hela den tid som utred- ningen granskat. Uppgifterna om placeringskommun säger således inget om vilken kommun som hade uppföljningsansvaret, annat än för . Utredningen kan konstatera att den bristande uppföljningen av fosterhemmen är ett kommunalt ansvar, men det är ett omfattande analysarbete att peka ut vilken kommun som haft ansvaret för upp- följning och tillsyn i det enskilda fallet. I slutrapporten har vi för avsikt att presentera en analys av vilka kommuner som ansvarade Försummelse och övergrepp – resultat för uppföljning och kontroll av de placerade barn som ingår i utred- ningen. Följande kommuner har placerat minst sex av de personer som rapporterat om vanvård till utredningen: (81), (59), (20), (9), Norr- (8), (7), (6), (6) och (6). De tre storstäderna har placerat av dem som inter- vjuats. Att en liten kommun kan ha förhållandevis många pla- ceringar med vanvård kan ibland förklaras av att en stor syskon- grupp intervjuats. I tidigare kapitel har vi beskrivit hur gruppen intervjupersoner anmält sig till granskningen av försummelse och övergrepp i den sociala barnavården. De som placeras i den svenska barnavården är en selekterad grupp. Dessutom är det enbart personer som anser sig varit van- vårdade som sökt sig till utredningen. Det innebär inte att dessa människors beskrivningar kan negligeras, endast att vi inte kan dra några generella slutsatser om den sociala barnavården. Gruppen är således inte representativ för samhällsvårdade barn utan bara för de 404 personer som ingår i rapporten. För att understryka detta följer några väsentliga fakta om undersökningsgruppen. Syftet med att redovisa detta i inledningen av resultatrapporten är att vi inte vill medverka till felaktiga tolkningar av ett mycket tungt material. De som ansett sig ha blivit utsatta för försummelse och/eller över- grepp under sin placering i den sociala barnavården har inbjudits till intervju. Det är således ingen normalpopulation av de minst 250 000 barn, som vi undersökt, har varit i fosterhem eller institution. De som inte ansett sig ha blivit vanvårdade har således inte bjudits in till intervju. Genom forskningen känner vi till att det finns överdödlighet i gruppen samhällsvårdade barn som dessutom ökar över tiden, Försummelse och övergrepp – resultat i takt med att personerna blir äldre är det fler som har dött jämfört med en normalbefolkning.2 Således finns det ett okänt antal individer som kan ha motsvarat utredningens första krav, men som inte är i livet. Risken för att utredningen inte nått alla som skulle ha velat bli inter- vjuade är uppenbar, trots de informationsinsatser som beskrivits tidigare. Det är okänt hur många personer det kan gälla. Människor bor på olika håll, i och utanför vårt land. Flera har kanske inte tillgång till de medier som frekvent rapporterat om utredningen. Efter det att utredningen stängde möjligheten att anmäla sig till intervju hade drygt 20 personer hört av sig till . Alla sade vid kontakten att de inte känt till utredningen förrän det var för sent att anmäla sig. Det finns också personer som känner till utredningen men som av olika orsaker inte vill bli intervjuade. Vi vet att den gruppen finns genom att flera personer ringt till utredningen och bl.a. diskuterat sina motiv för att inte intervjuas, men det är omöjligt att uppskatta hur många personer det gäller. 7.3Antal placeringar och omflyttningar De flesta intervjuade har varit föremål för flera placeringar under sin barndom. Sammanlagt har de 404 intervjupersonerna uppgett 1 403 placeringar. I det följande diagrammet visas antal placeringar per person. 2 , , Mortality after care among young adult children in . , 10(3), 2001;, Bo & Sallnäs, , Into adulthood: a follow-up study of 718 youths who were placed in out-of-home care during their teens. Social Work, 13, 2008; Hjern, A, , B & , Avoidable mortality among child welfare recipients and inter- country adoptees: an national cohort study. Helath, 58(5), 2004. Försummelse och övergrepp – resultat Diagram 7.1 Antal placeringar per person A nta l place ringar Diagrammet redovisar antalet placeringar som intervjupersonerna uppgivit. Medianpersonen har varit med om fyra placeringar. Det är få personer i vårt material som endast haft en placering. av kvinnorna och av männen uppgav att de endast haft en placering. Flera uppbrott är det vanligaste för intervjupersonerna. av männen och av kvinnorna uppgav att de hade haft 5 eller flera placeringar. av inter- vjupersonerna hade haft 10 eller flera placeringar. Alla intervjupersoner har inte uppgett att de blivit utsatta för vanvård under alla placeringar, men många blev utsatta under flera placeringar. 7.3.1Intervjupersonerna om de många omflyttningarna Många barn förstod aldrig varför de flyttades. Ett genomgående tema är att barnen inte fick information vid omhändertagandet och inte heller vid omplaceringarna. Flera ser omflyttningarna som en orsak till att de senare i livet har känt sig rotlösa. Försummelse och övergrepp – resultat I det följande återges ett antal exempel från intervjureferaten. För att ingen person ska kunna identifieras har namnen fingerats. Det gäller i fortsättningen för samtliga utdrag ur intervjuerna som redo- visas i rapporten. Många intervjupersoner berättar att de inte förstod varför de flytta- des. De fick ingen information. I några referat beskrivs detta så här: När fosterföräldrarna av någon anledning inte ville ha kvar, fick hon flytta, utan att förstå varför. Ur referat person 38, kvinna född . Syskonskaran splittrades och ingen från personalen eller barnavården informerade om vart och varför de flyttades. Ur referat person 604, man född , resandefolket. berättar att han flyttades om tio gånger i livet och hur det påverkade honom . Jag blev totalförstörd . berättar att han förflyttades tio gånger . Han fick inte en chans att knyta an till någon vuxen. Ur referat person 15, man född på 1950- talet. En annan person hade sina saker i en banankartong för att ha något med sig till nästa ställe. De få saker jag hade förvarade jag i en banankartong så att jag snabbt skulle kunna flytta med mig den. Jag rotade mig aldrig, var alltid på väg. Än lever jag ett liv där mycket är packat och klart för avfärd. Ur referat person 18, man född . Att ofta tvingas att byta skola och kamrater med försämrade möj- ligheter till studier, eller att skolan helt försummades återkommer i flera intervjuer. Här följer ett exempel från ett referat på extremt många flytt- ningar. Per gick i 18 olika skolor under sin skoltid men har inte fullgjord grundskola, (7,). Per konstaterar att han och hans syskon har räknat ut att de sammanlagt bott på 125 olika ställen. Av alla de per- soner som tagit hand om dem är det hitintills ingen som hört av sig och undrat hur det gått för dem, hur de mår eller hur de har det. Detta menar är det värsta, att ingen egentligen har brytt sig och att han längtade efter sin familj och inte fick veta var de fanns och hur det gick för dem. Ur referat person 436, man född , resandefolket. Försummelse och övergrepp – resultat tar upp många flyttningar utifrån ett annat perspektiv. Hen- nes fosterfamilj flyttade . Fosterfamiljen flyttade och det tyckte var mycket besvärligt. Hon tvingades byta skola och kamrater varje gång. berättar att hon aldrig gått i varje klass, trots detta har det gått ganska bra för henne i skolan. Ur referat person 454, kvinna född , resandefolket. En intervjuperson berättar om hur fosterföräldrarna skyllde omflytt- ningarna på henne. Att det skulle bero på att hon var ett stört barn. Dom (fosterföräldrarna) berättade också att jag var ett socialt stört barn som hade en massa misslyckande placeringar bakom mig som berodde på mina svårigheter att kunna anpassa mig. Så jag skulle vara tacksam att dom tagit emot ett sådant stört barn. Jag skulle snart få se att dom minsann hade metoder för att kunna bota sådana dumheter. Ur referat person 6, kvinna född på 1950- talet. Utredningen har valt att skilja mellan placeringsformerna fosterhem, institution och annan placeringsform. Begreppet familjehem gäller i lag . dess- förinnan hette det fosterhem. Begreppet är allmänt känt och används i dagligt tal av allmänhet och i internationell litteratur. Fosterhemsbe- greppet har också använts frekvent i intervjupersonernas berättelser. Därför används begreppen fosterhem och fosterförälder i stället för familjehem och familjehemsförälder. Till fosterhem har också räknats sommarhemsplaceringar som barnavårdsnämnden, annan nämnd eller en förening arrangerat. Med institutioner avses institutioner inom den sociala barnavården. De har genom decennierna haft många olika benämningar; barnhem, flick- eller pojkhem, ungdomsvårdskolor, skolhem, yrkesskolor, HVB mm. Andra placeringar kan ha skett inom barnpsykiatrin, vuxen- psykiatrin, sjukhus, lanthushållsskolor, etc. Försummelse och övergrepp – resultat Många intervjupersoner har haft flera placeringsformer i den sociala barnavården. Alla 404 intervjupersoner i rap- porten har berättat om vanvård vid minst en placering. Tabell 7.3 Personer som berättat om vanvård i fosterhem, institution och andra placeringar Av de 404 intervjupersonerna har berättat om försummelse och övergrepp i fosterhem. har berättat om försummelse och övergrepp i institution och i andra placeringar. Antalet per- soner som berättar om vanvård i de tre placeringsformerna är fler än de intervjuade eftersom samma person kan ha varit utsatt för vanvård i mer än en placeringsform. Beskrivningar om vanvård kommer i störst utsträckning från fosterhem. Här följer en kortare sammanställning av hur vanvården och övergreppen har fördelat sig inom respektive placeringsform. De 404 intervjupersonerna har uppgett att de har bott i sammanlagt 792 fosterhem. Det förekom inte vanvård i alla fosterhem enligt intervjupersonerna. 343 personer av de 404 har rapporterat om van- vård i 513 fosterhem. Av de intervjupersoner som berättat om vanvård i fosterhem är 200 kvinnor (av kvinnorna) och 143 män (). 65 intervjupersoner tillhör någon etnisk minoritet eller har utländsk här- komst. 5 personer hade något funktionshinder för sin pla- cering. Antalet fosterhem är större än antalet intervjupersoner eftersom många har varit placerade i fler än ett fosterhem där vanvård före- kom. Men utredningen har noterat att intervjupersonerna har rap- porterat betydligt fler incidenter av vanvård under sina foster- hemsplaceringar än under institutionsplaceringarna. Barn från storstäderna, har med få undantag placerats i fosterhem utanför den egna kommunen, ofta på landsbygden. Bland sammanlagt 792 fosterhem som 404 intervjuper- Försummelse och övergrepp – resultat soner rapporterar om finns endast 13 i , 15 i och 11 i . De 404 intervjupersonerna har uppgett att de har bott på samman- lagt 452 institutioner. Det förekom inte vanvård i alla institutioner enligt intervjupersonerna. 249 personer av de 404 har rapporterat att det förekommit vanvård i 241 av dessa 452 institutioner. 129 kvinnor (av alla kvinnor) och 120 män () har vittnat om vanvård på institution. De 404 intervjupersonerna har uppgett att de har varit placerade i sam- manlagt 159 andra placeringsformer. 50 personer har rapporterat att det förekommit vanvård i 51 av dessa andra placeringar. Det ingår inte i utredningens uppdrag att beskriva vanvården vid placeringar utanför den sociala barnavården. Därför har jag valt att endast kortfattat redovisa att intervjupersonerna berättat om van- vård i andra placeringsformer som de var omhänder- tagna inom den sociala barnavården. Av 404 intervjupersoner har således 343 rapporterat om försum- melse och övergrepp i fosterhem Forskning har visat att barn- och ungdomar som placerats på insti- tutioner som skulle korrigera deras beteende, t.ex. ungdomsvårdsskolor, uppvisar en högre överdödlighet och social utslagning än andra pla- cerade barn. Resultatet kan till viss del ha och göra med detta.3 3 , , Mortality after care among young adult children in . , 10(3), 2001;, Bo & Sallnäs, , Into adulthood: a follow-up study of 718 youths who were placed in out-of-home care during their teens. Social Work, 13, 2008; Hjern, A, , B & , Avoidable mortality among child welfare recipients and inter- country adoptees: an national cohort study. Helath, 58(5), 2004. Försummelse och övergrepp – resultat 7.4.2Typ av försummelse och övergrepp I kapitel 5 redovisas hur vanvårdskategorierna arbetats fram och förhåller sig till varandra. De har i denna redovisning delats in i följande huvud- rubriker: Fysiskt våld med tillhygge Hot och hotfulla situationer Integritetskränkning, särbehandling och orättvisor Fysiskt och/eller psykiskt skadliga tvång/regler/straff Intervjupersonerna har rapporterat över 400 olika vanvårdskate- gorier. Hur försummelse och övergrepp fördelar sig över de olika huvudrubrikerna vid kategorisering av vanvård redovisas i följande diagram. Diagram 7.2 Antal kvinnor och män som rapporterat viss vanvård Försummelse och övergrepp – resultat Av diagrammet framgår att de överkategorier som flest personer rap- porterat om är försummelse (353 personer, ) och integritets- kränkning (346 personer, ). Alla överkategorier utom fysiskt våld med tillhygge (49 pro- cent) och hot och hotfulla situationer () har rapporterats av mer än hälften av intervjupersonerna. Det är av inter- vjupersonerna som uppgett att de utnyttjats i arbete och att de utsatts för sexuella övergrepp. Det enda område som visar stora skillnader mellan kvinnor och män är rapporteringen om sexuella över- grepp. av kvinnorna i jämförelse av män- nen har berättat att de varit utsatta för sexuella övergrepp. 7.4.3Flera beskrivningar från samma fosterhem eller institution Det är 13 fosterhem som förekommer i fler än en intervjupersons berättelse. I tio av dessa 13 fosterhem rör det sig om syskon som varit placerade tillsammans. För sju av dessa tio fosterhem har upp- gifterna lämnats av syskon som har intervjuats eller när- varat under varandras intervjuer. För tre fosterhem har uppgifterna lämnats av minst två personer som inte var syskon. De har berättat om vanvård oberoende av varandra. 72 institutioner förekommer i fler än en intervjupersons berättelse. Från 32 institutioner har mer än tre personer berättat om vanvård. I tabellbilagan redovisas vilka institutioner som förekommit i tre eller flera personers berättelse om vanvård. Här redovisas de institutioner som förekommit i minst 10 av de 404 intervjupersonernas berättelser. Tabell 7.4 Institutioner i minst tio personers berättelse om vanvård Försummelse och övergrepp – resultat Vidkärrs barnhem i och Nybodahemmet i var största barnhem . När de var som störst fanns det 2004 platser på Vidkärr och 2645 i Nybodahemmet. Dit kom många barn som sedan placerades ut i fosterhem eller kom åter till sina föräldrar. Många vistades därför på dessa institutioner. En så pass liten institution som Skärsbo förekommer i 11 personers berättelse. När Skärsbo var som störst hade pojkhemmet 18 platser.6 Det är flera personer som berättar om försummelser och över- grepp vid samma institution. Dessutom pekar flera personer ut samma förövare. Även om vi har tillgång till namnen har vi inte befogenhet att föra uppgifterna om förövare i det enskilda fallet vidare. Alla typer av försummelser och övergrepp förekommer i de insti- tutioner som har många rapporter om vanvård. Utpekade förövare är i de flesta fall institutionspersonal inklusive ledning. Det förekommer också att andra placerade barn, vanligen äldre barn, har begått över- grepp mot yngre barn. Det är 37 intervjupersoner som berättar om sina erfarenheter från Vidkärr. De flesta beskrivningarna kommer från personer födda . Vid en granskning av referaten från 11 per- soner som är födda och som alla varit på Vidkärr framgår följande: Flera vittnar om våld som brukades från personalen mot barnen. Två personer har berättat att de kastades ut för en trappa. Andra vittnar om att de blev ryckta i öronen och fick smäll på stjärten med öppen hand. Flera personer har också uppgett att personalen var hårdhänt vid tvätt och tvagning. Som straff kunde de duschas med kallt vatten. Det finns många beskrivningar om att det rådde ett hårt klimat mellan barnen. Det kunde hända att äldre barn utsatte yngre barn för övergrepp, både sexuella och fysiska. 4Barnhemmet byggdes för barn med 176 platser och en isoleringsavdelning med 24 platser. Källa: kommunalkalender, , , diverse årgångar. 5Antalet platser har varierat. Från början fanns det plats för 215 barn, 1946 var 264 barn inskrivna och hade hemmet 191 platser. Källa: kommunalkalender, stadsledningskontor, 1938-67. 6Skärsbo drevs av Stiftelsen barnhem , var barnavårdsnämnden i ansvarig. Källa: kommunalkalender, Stadskansliet, , diverse årgångar. Försummelse och övergrepp – resultat Personalen har av många beskrivits som känslokalla. Att barnen aldrig blev tröstade utan istället lämnades åt sitt eget öde. Det finns flera beskrivningar av att barnen blev inlåsta, som straff. Två personer har berättat att de låstes in i sina rum . En person menar att han och andra barn utvecklades till djur på Vidkärr genom det våld och den utsatthet som de drabbades av. Många vittnar om att barnen skulle äta upp maten på Vidkärr. Åt de inte upp den kunde de tvångsmatas av personalen. Spydde barnen tvingades de att äta upp sina egna spyor. Kom barnen för sent till en måltid straffades de med att bli utan mat. En person skiljer ut sig när det gäller beskrivningen om maten. Han anser att maten var bra. Barnen hade inga egna kläder utan dessa låstes in och barnen fick bära barnhemskläder med märkningen VB. Flera har vittnat om att när de rymt har det varit enkelt för polisen att se varifrån de kommit. Flera har berättat om , dit barnen fördes efter rym- ning. Då blev de inlåsta/isolerade i . Tre kvinnor har vittnat om att de tvingats genomgå gynekologisk undersökning efter rymningar. Ett par intervjupersoner har berättat att fick pojkarna ställa sig på rad utomhus. Där fick de stå med bar överkropp och bönder kom dit för att klämma på deras muskler och granska deras hälsa. Bönderna hade kommit för att ta barn som arbetskraft. Flera personer har namngivit en läkare som arbetade vid insti- tutionen som ordinerade dem för mycket mediciner. De blev slöa av medicineringen och har särskilt poängterat detta vid intervjun. Två personer skiljer ut sig från den här beskrivningen. En kvinna som säger att känslan från Vidkärr är positiv men hon har inte några konkreta minnen därifrån då hon var så liten. En annan person säger att Vidkärr inte var så dåligt då hon förstått att det var värre innan hon kom dit. Det är 16 personer som berättat om sin tid på Nybodahemmet i . Mer än hälften är födda och några är födda på 1930- respektive 1950-talen. Detta är en kort samman- ställning av vad de har berättat om sina upplevelser på barnhemmet. Försummelse och övergrepp – resultat Flera berättar att de blivit inlåsta som straff och örfilade. Det förekommer också flera beskrivningar om matsituationer där de tvingats äta upp maten eller sina egna spyor. Fler har berättat om hur presumtiva fosterföräldrar kom till barnhemmet och att barnen tvingades ställa upp sig på led, för att eventuellt bli utvalda. Det är flera som uppgett att de varit ensamma och rädda och att de inte fanns någon vuxen att ty sig till. Två av de äldre intervjuper- sonerna har uppgett att de fick bära barnhemskläder på Nybodahemmet. Ett par personer har uppgett att de vistades som tonåringar på . I deras beskrivningar har personalen saknat kontroll över barnen. Den ena uppger att barnen slogs utan att personalen lyckades stävja våldet medan den andra beskriver att hon och andra kunde röra sig i riskmiljöer utanför utan att någon i per- sonalgruppen ingrep. Det är 11 män som har berättat om sina erfarenheter från barn- hemmet Skärsbo. De flesta beskrivningar kommer från personer födda . Detta är en kort sammanställning av deras berättelser. Majoriteten har vittnat om våld på barnhemmet. Personalen har beskrivits som hård och militärisk. Flera intervjupersoner har berättat att våldet tillhörde vardagen. De har berättat att de blivit slagna med öppen hand och med tillhyggen som käppar och krattor. Två personer har berättat om att pojkarna kastades upp i luften och fick falla fritt ner till golvet. Personalen uppmanade även barnen att slå varandra, berättar andra. Flera intervjupersoner har uppgett att de tvingades till menings- löst arbete, ibland som gruppbestraffning.