sou · GXB316d3 · 2010-01-01 00:00:00 — Undersökningen visar också att en stor majoritet av mottagarna bedömer att deras möjligheter att försörja sig i fram- tiden hade ökat på grund av stipendiet. De s.k. stora stipendier som fördelar grundar sig på de betydelsefulla konstnärliga insatser som mot- tagarna gjort – och förväntas fortsätta att göra. Fördelningen sker utan föregående ansökningsförfarande och stipendiesumman vari- erar från till . Till de stora stip- endierna räknas Bildkonstnärsfondens Stora stipendium (), Dynamostipendiet (nyskapande arenor inom bildkonst – ), (ung koreograf ) samt (filmregissör ). Regeringen inrättade långtidsstipendierna 1990/91. De betonar den sociala aspekten och den arbetsmässiga tryggheten i kombination med konstnärlig utveckling. Stipendierna löper som mest och uppgår till tre basbelopp . Budgeten för långtidsstipendier var 2008 . Enligt en överenskommelse mellan förfogar ordområdet över 20 stipendier av totalt 102. Även här finns en utvärdering gjord av . Tre av fyra mottagare uppger t.ex. att den tid de ägnat åt sin konst- närliga verksamhet ökade med mellan . uppgav att deras inkomster av den konstnärliga verksamheten ökade med mellan . En majoritet av mottagarna ansåg att stipendiet förbättrade deras möjligheter att arbeta som konstnärer och att deras position och En sfär för frågor om konstarterna karriär stärkts på ett sätt som gör att de har bättre möjligheter än tidigare att försörja sig på sin konst. Undersökningen visar också att två av tre efter stipendietiden gick tillbaka till en ekonomisk situation de hade innan de fick stipendiet. Förutom dessa stipendier fördelar bl.a. inkomstgarantier, pensionsbidrag, efterlevandebidrag och tillfälliga bidrag, assistentstipendier, målinriktade stipendier, allmänna pro- jektbidrag, bidrag för samarbetsprojekt mellan arbetsgrupperna på musikområdet, bidrag till komponister som arbetar med beställ- ningsverk, resebidrag samt bidrag till internationellt kulturutbyte. Nämnden har en omfattande stipendie- och bidragsgivning för internationaliseringen för enskilda konstnärer, främst inom bild- och formområdet med Iaspis, något som regeringen i skrivelsen 2005/06 Kulturlivets internationalisering uppdrog till nämnden att utvidga med början inom dansområdet. Systemet med biblioteksersättningen, det vill säga att författare får ersättning av staten för att deras böcker lånas ut gratis på landets bibliotek, tillkom 1954 och rubricerades i propositionen 1954:133 som anslag till ersättning åt författare för utlåning av deras verk genom bibliotek. Ersättningen konstruerades redan från början så, att varje boklån gav en viss summa, ett visst öretal, i ersättning. Pengarna skulle förvaltas av en fond, , med en styrelse vars ledamöter till övervägande antal utsågs av upphovs- männens egna organisationer. Ersättningens belopp och regler i övrigt fastställdes till en början enbart av staten. för- handlar emellertid , Föreningen och med staten om biblioteksersättningens grundbelopp. Sedan den individuella ersättningen (författarpenning resp. över- sättarpenning) betalats ut kan fonden använda resterande medel till pensioner, stipendier och bidrag. Fonden har även till uppgift att fördela statliga stipendier och bidrag till författare, översättare och kulturjournalister. Fonden fördelar genom avtal med även långtidsstipendier och statliga inkomstgarantier till ordområdet. av fondens samlade medel En sfär för frågor om konstarterna betalas ut på sådant sätt i form av bl.a. konstnärsbidrag och lång- tidsstipendier till författare, översättare, kulturjournalister och dramatiker. Författarfonden leds av en styrelse bestående av ord- förande och 13 ledamöter. Ordföranden och tre ledamöter utses av regeringen. Åtta ledamöter utses av medan Svenska Tecknare och utser vardera en ledamot. Den svenska filmpolitiken styrs huvudsakligen genom ett avtal mellan staten och den svenska filmbranschen. Det första filmavtalet slöts 1963 då bildades och har huvudsakligen varit liktydigt med svensk filmpolitik. har dock omfattningen av vilka stöd som regleras av filmavtalet vari- erat. Vissa medel till filmändamål fördelas också av . Det nuvarande filmavtalet, som löper är begränsat till att omfatta produktionsstöd till svensk film och stöd till distribution och visning av film. Utanför avtalet fördelar medel till filmkulturella insatser. Produktionsstödet och andra insatser som omfattas av avtalet var . Staten bidrog med 185 mil- joner kronor, och därutöver med ca till de filmkulturella stöd som ligger utanför avtalets reglering. De verksamheter som är reglerade via filmavtalet är produktionsstöd, men även stöd till distribution och visning och stöd till fyra regio- nala filmproduktionscentrum. Verksamheter som inte regleras via filmavtalet utan där staten är ensam finansiär är bland annat arkiv- verksamhet, skolbio, cinematek och stöd till regionala filmresurs- centrum. Utanför den statliga filmpolitikens hägn bör den regionala nivån betonas. har regionala filmproduk- tionscentrum som t.ex. fått en framträdande plats som viktig filmpolitisk aktör genom att vara medfinansiärer i svensk filmproduktion. Vår principiella ståndpunkt är att vi ser filmpolitik som en del av kulturpolitiken. Film som kulturyttring har en djup förankring; filmtittande på bio, tv, dvd och via bredband är en av de mest utbredda kulturella aktiviteterna. Att det finns arenor för film och En sfär för frågor om konstarterna att möjligheter skapas för en fortsatt produktion av svensk film, liksom för svensk teater, litteratur och konst, är en prioriterad kulturpolitisk angelägenhet. Film har även en framträdande roll som kulturindustri, vilket lyfts fram av en del regioner som en viktig industri för regional tillväxt och sysselsättning. står svensk film inför ett viktigt vägval då det nuvarande filmavtalet löper ut . En filmutredning (dir. 2008:88), arbetar med frågan om den framtida filmpolitiken. Vi kommer därför inte att lägga några förslag som berör filmområdet. Oavsett om det blir ett nytt avtal eller inte kommer frågor om filmstöd av vara av intresse för den framtida kulturpolitikens inrikt- ning och organisering. förslag och den fortsatta beredningen av dessa får utvisa vilka frågor som kommer att aktuali- seras. Efter en femårig försöksverksamhet permanentades Rikskonserter 1968 (). Tillgänglighet och geografisk spridning var ledord i verksamheten. Konsertverksamhet i skolor skulle prioriteras och en organisatorisk utbyggnad i form av region- kontor på olika platser i landet inleddes. Organisationen genom- gick flera omorganisationer och fick flera nya uppgifter, bl.a. skiv- utgivning på märkena Caprice och Norr. slogs Riks- konserters regionala organisation (nio regionkontor) samman med dåvarande Regionmusiken (fd militärmusiken) och bildade Läns- musiken i form av 20 musikstiftelser med landstingen som huvud- män. Det som fanns kvar av det tidigare Rikskonserter var huvud- kontoret i – nu som stiftelsen – bl.a. med uppgift att ge service och stöd till de nya musik- stiftelserna. kulturutredning sammanfattas Svenska Riks- konserters uppdrag på följande sätt: Huvuduppgiften är att stödja och komplettera musiklivet samt bedriva internationell kon- sertverksamhet. Betydande del av konsertverksamheten bedrivs i samverkan med andra arrangörer.6 Till Rikskonserter var knutna och 6 kulturpolitik 1974-1994, En rapport från 1995:85 En sfär för frågor om konstarterna Blåsarsymfoniker, som utgjorde länsmusiken i . Ingen av dessa ensembler är kvar i organisationen.7 I regeringens kulturproposition 1996/97:3 betonas särskilt Riks- konserters samverkan med länsmusiken och att Rikskonserters uppgifter måste preciseras så att det framtida samarbetet med framför allt länsmusiken grundas på en tydlig ansvarsfördelning. Det ankommer på regeringen att i stadgar och verksamhetsmål noga markera att Rikskonserters roll är samordnande och kompletterande. har Rikskonserter fyra huvuduppgifter: att komplettera regionalt och lokalt musikutbud, att stärka musikformer med svag institutionell förankring, att öka insatserna för nu verksamma ton- sättare och frilansartister samt att främja svensk musik och svenska artister internationellt.8 Rikskonserters ledning framhåller samarbeten och internatio- nella projekt som de viktigaste delarna i verksamheten men pekar också på den arbetsmarknadsmässiga betydelsen, inte minst på fri- lanssidan: Utöver orkestrar är det tusentalet instrumentalister och sångare som fått arbetstillfällen under 2007.9 genomfördes 540 konserter, vilket är 120 färre än 2006. Minskningen förklaras av en vikande köpkraft hos arrangörer, skolor etc. Av de 540 konserterna ägde många (108 st.) rum i . Av de olika verksamhetsgrenarna inom organisationen lades de största resurserna på svensk och internat- ionell konsertproduktion: (av ett totalanslag på ). Samarbete med svenskt musikliv 7Anställningen vid Rikskonserter för Kroumatas musiker upphörde . har som huvudman. 8Enligt stadgar för Stifteslen Svenska Rikskonserter från den . 1996, § 1, formuleras ändamålet med stiftelsen enligt följande: Stiftelsen har till ändamål att främja utvecklingen av musiklivet i hela landet och inom olika musikaliska uttrycksformer. Stiftelsens verksamhet skall anpassas efter regionala och lokala behov. Stiftelsen skall i detta syfte samverka med länsmusiken och andra intressenter. uppdraget enl. följande: Stiftelsen skall arbeta mot övergripande mål som är att - bidra till bredd och variation i musikutbudet i hela landet genom att komplettera regional och lokal musikproduktion och i samarbete med andra intressenter arrangera konsertturnéer samt stödja musikfestivaler och andra större musikevenemang, - främja utvecklingen av olika musikgenrer genom stöd och service till musillivets intresseorganisationer, - verka för att svenskt musikliv berikas genom ökade kontakter med andra länder. En sfär för frågor om konstarterna genererade kostnader som uppgick till medan konsertverksamheten på de egna scenerna 11 och Stallet (folk- och världsmusik) hade ett anslag på 7,7 miljoner kro- nor. Till fonogramproduktionen och verksamheten vid EMS anslogs vardera. Rikskonserters verksamhet har debatterats alltsedan starten. Kritiken har bl.a. gällt innehållet i verksamheten, fördelningen av resurser, ledning och organisation. fördes en intensiv debatt i medierna kring Rikskonserters verksamhet. Den gällde främst samspelet med andra aktörer inom området. Debatten och kritiken ledde bl.a. till att tog initiativ till en hearing om Rikskonserters framtida roll i musiklivet. Som en förberedelse genomfördes inter- vjuer och samtal med ett antal företrädare för olika delar av det svenska musiklivet. Ur innehållet i dessa samtal kunde syn- punkterna på Rikskonserter sammanfattas i fyra punkter: -Rikskonserter måste vara i samklang med musiklivet i övrigt. Därför bör musikområdets inflytande över Rikskonserters verk- samhet stärkas. -Rikskonserters organisation är för mycket av en förvaltnings- myndighet för att passa en verksamhet som ska präglas av konstnärlig kreativitet baserad på musiklivets behov och önske- mål. -Rikskonserter bör kunna spela en större roll som serviceorgan i olika sammanhang som är viktiga inom musiklivet. -Rikskonserters konsertlokal 11 bör utvecklas till en gästspelsscen för orkestrar, ensembler, grupper och artister som har sin hemvist i olika delar av landet.10 Tanken var att dessa samtal tillsammans med åsikter och förslag som kom fram under hearingen skulle vara inledningen till ett genomgripande förändringsarbete för Rikskonserter. Processen avsatte dock få resultat. Däremot upprepades kritiken mot Riks- 10 Efter Svenska rikskonserters roll i musikpolitiken och musiklivet. En sfär för frågor om konstarterna konserter, ungefär så som den sammanfattas ovan, i samband med våra många samtal med kulturföreträdare på olika platser i landet /08 i samband med utred- ningsarbetet. I våra kontakter med Rikskonserter pekar dess ledning på åtgärder som vidtagits som en direkt följd av hearingen 2005 och den övriga debatten kring Rikskonserter. Dessa handlar såväl om en förbättrad dialog med det regionala och lokala musiklivet som ekonomiska omprioriteringar för att förstärka verksamheten ute i landet. Rikskonserter har också påbörjat ett analysarbete i syfte att redogöra för konsekvenserna av olika vägval när det gäller inne- håll och omfattning av verksamheten. I kapitel 12 redogörs för ett förslag till nytt bidragssystem – portföljmodellen – som innebär att en stor del av de regionala bidragsmedel som fördelas av bl.a. istället efter för- handlingar med staten bör administreras och fördelas av landsting. Detta innebär i sin tur att en stor del av den direkta bidragsverk- samheten försvinner från den statliga myndighetssfären och att resurser därmed kan frigöras till andra kulturpolitiska uppgifter. Viss bidragsgivning föreslås fortfarande kvarstå på central, stat- lig nivå. Det gäller t.ex. bidrag till fria grupper inom scenkonst- området, kulturpolitiska bidrag med arbetsmarknadsinriktning (t.ex. till Allianserna) och hela stipendiesystemet som hant- eras av Konstnärsnämnden.Denna verksamhet föreslås nu kon- centreras till myndigheten för konstarterna. Scenkonstområdet har länge varit det utan jämförelse volymmässigt största konstområdet när det gäller bidragshantering. Merparten av dessa stöd – – föreslås ingå i den statliga bidragsportföljen som blir föremål för överläggningar med den regionala nivån. Kvar för central fördelning blir ca 185 miljoner av vilka utgörs av stöd till teater-, dans- och musikallianserna samt till centrumbildningarna. En stor post på ca utgörs av stöd till fria grupper inom En sfär för frågor om konstarterna Bidraget till nationella minoriteters kultur och språk kvarstår också på nationell nivå. Litteraturstödet – som också föreslås omfatta bl.a. stödet till kulturtidskrifter, litterära evenemang och läsfrämjande insatser – görs till ett allmänt stöd inom hela litteratur- och biblioteks- området och kvarstår för central fördelning inom myndigheten för konstarterna. Fonogramstödet föreslås ingå i ett allmänt musikstöd tillsammans med verksamhetsstöd till fria musikgrupper, sam- verkan med tonsättare samt delar av Rikskonserters verksamhet. Inom myndigheten finns även organisations- och institutionsstöd inom bild och formområdet. En ny, medborgarorienterad och samhällsinriktad kulturpolitik måste enligt vår uppfattning ha ett starkt konstpolitiskt inslag. De enskilda konstnärernas möjligheter och förutsättningar för att fördjupa och utveckla sina konstnärliga uttryck är synnerligen viktiga för att kulturpolitiken i stort ska kunna fungera. I det sam- manhanget är ett generöst stipendiesystem av avgörande betydelse. Det är också, enligt vår uppfattning, viktigt att behålla ett nation- ellt perspektiv på stipendiesystemet. Därför föreslås detta inte ingå i portföljmodellen, utan även i fortsättningen fördelas centralt. Däremot är det mycket som talar för att som myndighet skulle vinna på att knytas närmare andra nationella myndigheter på kulturområdet. Det förekommer samarbete i vissa frågor mellan och . Detta samarbete borde kunna utvecklas bättre och snabbare om båda myndigheterna fanns i samma organisation. De efterfrågar till stora delar samma slags kompetens när det gäller hantering och bedöm- ning av bidrags- och stipendieansökningar och har båda behov av juridisk expertis, informations- och kommunikationsresurser samt resurser för uppföljning och utvärdering. De är båda viktiga aktörer när det gäller stöd till de fria grupperna inom scenkonstområdet i allmänhet och inom dansområdet i synnerhet. Enligt vår uppfattning bör således föras till den föreslagna myndigheten för konstarterna. En sfär för frågor om konstarterna Författarfonden har som huvudsaklig uppgift att fördela biblio- teksersättningen. Fonden är till sin organisationsform ingen tradi- tionell myndighet. Regeringen utfärdar inget särskilt reglerings- brev, utan de riktlinjer för verksamheten som gäller finns i en sär- skild förordning (1962:652) om . I praktiken betyder detta att Författarfonden har samma funktion som har inom resten av kulturlivet: att förbättra villkoren för upphovsmän och utövare. Vår uppfattning är att bör ingå i den föreslagna myndigheten för konstarterna. Betydande samordnings- vinster och en större kulturpolitisk tyngd bör därmed kunna upp- nås. Diskussionen om Rikskonserter har, som nämnts, länge varit inten- siv. Röster om nedläggning har hörts i debatten, liksom krav på ett i grunden förändrat uppdrag. I budgetpropositionen före- slog regeringen en minskning av anslaget till Rikskonserter med . Detta har lett till hårda omprio- riteringar och nedskärningar. ligger ansvaret för statens kulturpolitiska insatser på musikområdet dels på Rikskonserter, dels på . Riks- konserter har en produktionsverksamhet som, enligt vår uppfatt- ning, till viss del överlappar det som t.ex. länsmusiken och orkester- institutionerna gör. Man har också samverkansprojekt med olika delar av svenskt musikliv, internationell verksamhet, fonogramutgivning och konsertverksamhet i konsertsalen 11 i . Rikskonserter ansvarar för kompositionsbeställningar och är huvudman för verksamheten hos Elektroakustisk musik i (EMS). Rikskonserter lämnar också visst stöd till t.ex. musikfestivaler. svarar för bidragsgivning inom musikområdet, bl.a. i form av stöd till fria musikgrupper, till produktion och utgiv- ning av fonogram, till samverkan med tonsättare, internationellt kulturutbyte och till vissa organisationer på musikområdet. Många av dessa uppgifter, som är uppdelade på två parter, kan samordnas och skulle på så sätt stärka musiklivet. En sfär för frågor om konstarterna enligt vår uppfattning rimligt att de delar av Rikskonserters verk- samhet som bl.a. omfattar stödgivning, samordning och tonsättar- beställningar tillsammans med bidragshantering på musikområdet samt stipendieverksamhet samlas i den föreslagna myndigheten. Andra delar av verksamheten inom nuvarande Rikskonserter föreslås upphöra eller läggas på annan, extern part. Det bör i sammanhanget beaktas att Riks- konserter är en stiftelse, vilket förutsätter en särskild hantering. ser infrastruktur och verksamhet inom musikområdet helt annorlunda ut än då Rikskonserter skapades. Framför allt har det regionala musiklivet utvecklats starkt . Länsmusiken utför en stor del av det som var Riks- konserters ansvar. Flera nya orkestrar har tillkommit och det fria musiklivet har vuxit både vad gäller genrebredd och mångfald och vad gäller omfattning och kvalitet. Merparten av den konsertproduktion som finns hos Riks- konserter kan, enligt vår bedömning, utföras av länsmusik, orkester- institutioner, fria musikgrupper och organisationer. Om regeringen eller ansvarig myndighet vill markera vikten av ett särskilt ansvar för en viss musikform, genre eller liknande kan detta göras i form av ett nationellt uppdrag till lämplig organisation eller institution. Av i huvudsak samma skäl anser vi att ansvaret för att samverka och utveckla arrangörsnätet på musikområdet kan läggas på en extern part med lämplig kompetens. Detta bör ske med hjälp av statlig finansiering och föregås av en förhandling där ansvarig stat- lig myndighet kan precisera uppdraget. Uppdragsperioden bör följa tidsperioderna i den föreslagna portföljmodellen och ligga på mellan tre och . Arrangörerna på musikområdet är en heterogen samling organisationer vars medlemmar drivs av ett starkt musikintresse och lägger ner ett stort mått av ideellt arbete. De är i behov av en organisation som kan stödja arrangörsarbetet, driva kulturpolitiska frågor som är viktiga för området samt vara en dialogpart gentemot statliga myndigheter och andra delar av det offentliga samhället. I kapitel 9 redogörs för hur civilsamhällets organisationer kan få en aktiv och betydelsefull funktion i anslutning till den föreslagna portföljmodellen. Enligt vår bedömning får vi med den här fördelningen av upp- drag och verksamhet som tidigare funnits hos en nationell organisation både en starkare och tydligare musikpolitik och ett mera dynamiskt och decentraliserat musikliv. En sfär för frågor om konstarterna Sålunda föreslås sammanfattningsvis en nedläggning av Riks- konserter i nuvarande form och en fördelning av verksamheten enligt följande. Ansvaret för svensk och internationell konsertpro- duktion övergår huvudsakligen till länsmusik, orkesterinstitutioner och fria musikgrupper. När det gäller målsättningarna att stärka svaga musikformer, göra insatser för tonsättare och frilansartister samt utveckla den internationella verksamheten får även den före- slagna förvaltningsmyndigheten för konstarterna en huvudfunk- tion. Uppdraget att samarbeta med svenskt musikliv delas mellan lämplig extern part och förvaltningsmyndigheten. Fonogrampro- duktionen på Caprice föreslås upphöra. När det gäller Elektroakustisk musik i (EMS) är det vår uppfattning att verksamheten bör fortsätta under nytt huvud- mannaskap. Särskilt om Elektroakustisk musik i EMS grundades som en enhet inom men har varit en avdelning inom Rikskonserter. EMS är ett centrum för produktion av elektronisk musik och besläktade konstformer, t.ex. text-ljudkonst och har ett särskilt fortbildnings- ansvar för yrkesverksamma tonsättare. betraktades EMS som en av världens mest kraftfulla och produktiva studior för datormusik. Den viktigaste uppgiften är att vara en del av tonsättarnas infrastruktur. EMS har alltsedan starten arbetat i internationell miljö och studion i används regelbundet av utländska gästtonsättare. EMS har en budget på ca . Vår bedömning är att EMS fyller en viktig funktion inom en konstform som har svårt att utvecklas utan offentligt stöd. Arrangörsledet inom hela det nutida musikområdet är svagt och det finns få tillfällen där elektroakustisk musik kan möta en publik i en professionell och gynnsam miljö. Verksamheten inom EMS skulle behöva utvecklas ytterligare mot bl.a. beställ- ningsverksamhet, utlandslansering och fonogramproduktion. Vi anser därför att en konstruktiv diskussion om EMS framtid skulle kunna föras med flera aktörer på musikområdet och med utgångspunkt från den styrgrupp för EMS och det styrdokument för verksamheten som bl.a. givit tonsättarna själva ett stort inflytande och som har gällt . En sfär för frågor om konstarterna Genom tillskapandet av en myndighet för konstarterna med den struktur som beskrivits ovan uppnås, enligt vår bedömning, för- stärkningar inom flera delar av det kulturpolitiska området. Hanteringen av bidragen inom framför allt scenkonstområdet och de bidrag och stipendier som riktas till enskilda konstnärer kan, genom samordning mellan de nuvarande myndigheterna och bli mer effektiv och träffsäker. finns t.ex. en uppdelning av stöden till fria grupper respektive enskilda konstnärer. Hanteringen av dessa stöd görs inom två skilda myndigheter – respektive – och grundas i skilda regelsystem. Vi föreslår att relevansen i dessa regelsystem prövas i syfte att uppnå en större samsyn i statens bidrag till dessa båda kategorier. Även om det skulle visa sig befogat att uppdelningen kvarstår, tror vi att betydande samordningsvinster skulle kunna uppnås. Stöden till bild- och formkonstnärer utgör den största andelen av och bidrag. Den erfarenhet och kunskap som finns inom området skulle, tillsammans med Kultur- rådets bidragshantering inom bild- och formkonsten, kunna bidra till att området stärks kulturpolitiskt. Som ett exempel på hur en sammanslagen myndighet skulle kunna vara uppbyggd vill vi peka på Norsk kulturråd som under en gemensam adminstration samlar såväl stöd till kulturinstitutioner och grupper som stöd till enskilda konstnärer. Det är givetvis mycket viktigt att beslut om fördelning av enskilda bidrag fattas av expertgrupper med stor ämneskunskap och integritet.