sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Sålunda ändrades från bestämmelsen i 47 § fiskelagen, vari regleras befogenhet att ta fisk och annan egendom i beslag enligt fiskelagen, så att det numera ut- tryckligen anges att befattningshavare hos , Fiskeri- verket eller i vars uppgifter det ingår att övervaka efter- levnaden av bestämmelser om fiske har sådan befogenhet. Vad vidare gäller kritiken mot att inte har några egna för- undersökningsledare för misstänkta brott mot fiskerilagstiftningen kan hänvisas till betänkandet av Utredningen om befogenheter, SOU 2008:55. Ett av förslagen som presenterades i betänkandet är att ska få rätt att inleda och bedriva förundersökning om vissa brott av enkel beskaffenhet, däribland brott mot fiskelagstiftningen (se närmare avsnitt 5.1). utredningar och pågående arbeten m.m. av påtalade brister finns det givetvis anledning för utredningen att analysera dessa och överväga förslag till förändringar. 6Jämförelse med annan lagstiftning I detta kapitel ska den nu gällande fiskelagen jämföras med annan relevant lagstiftning. Syftet är att närmare analysera vilka brister den nuvarande fiskelagstiftningen har. Vidare är ambitionen att försöka finna förebilder till lösning inom annan lagstiftningen. Under 6.1 analyseras i förhållandet till fiskelagen. Avsnittet har på uppdrag av utredningen författats av miljörådet . Författaren var huvudsekreterare i den utredning som föreslog den nu gällande . I avsnitt 6.2 analyseras och jämförs fiskelagen med vår jaktlag- stiftning. Under 6.3 analyserar vi skogsvårdslagstiftningen. Såväl denna lagstiftning som är omnämnd i våra direktiv. Det anges särskilt att både skogsvårdslagen och har portal- paragrafer som klargör att målsättningen är hållbart nyttjande, vilket saknas i fiskelagen. 6.1Miljöbalken – en presentation ur fiskerättsligt perspektiv ska enligt sina direktiv skapa en fiskelag- stiftning som ger ett hållbart fiske. och bestämmelser i den anges i vissa fall som modell för förändringar av den nuvarande fiskelagstiftningen. I direktiven diskuteras särskilt portalparagraf om hållbar utveckling liksom begreppen försiktighets- principen, bästa tillgängliga teknik och miljökonsekvensbedömning. Det anges också att fiskeriförvaltningen ska utgå från ekosystem- ansatsen. innehåller också i övrigt bestämmelser som kan ha betydelse för utformningen av en fiskevårdslag. Jämförelse med annan lagstiftning Denna rapport inleds med en bakgrund som översiktligt redo- gör för som helhet. Därefter följer en genomgång och beskrivning av i de delar som kan vara av särskilt intresse vid utformningen av en ny fiskelagstiftning. I bilaga 1 åter- finns en innehållsförteckning för , där dessa delar är markerade. Rapporten avslutas med slutkommentarer som är avsedda som diskussionsunderlag. Innehållet i rapporten baseras till stora delar på propositionen till , Miljöbalk, prop. 1997/98:45, samt på kommentaren till balken, Miljöbalk. m.fl. blå bibliotek, senast uppdaterad . Om inget annat anges är det dessa arbeten som avses med propositionen respektive kommentaren i texten nedan. 6.1.1Något om historia, struktur och koppling till internationella bestämmelser trädde i kraft och ersatte då sexton lagar som tidigare reglerat olika typer av miljöfrågor. har ett brett tillämpningsområde, bredare än vad de tidigare sexton lagarna hade sammantaget. Den är nämligen tillämplig på alla verksamheter och åtgärder som motverkar dess syfte – att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kom- mande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö (1 kap. 1 §). som tillämpningsområdet breddades genom miljö- balkens tillkomst, fördjupades också kraven på vilka hänsyn som ska tas. Det framgår bland annat av så kallade allmänna hänsynsregler. Det tillkom också ytterligare instrument för miljöarbetet. Exempel på instrument som funnits redan i den tidigare lagstiftningen är krav på förprövning av vissa slag av verksamheter genom tillstånds- eller anmälningsplikt liksom möjligheter att skydda geografiska om- råden samt växt- och djurarter. Genom tillkomsten av gavs också möjligheter att fastställa miljökvalitetsnormer och att i större utsträckning tillämpa generella föreskrifter. Jämförelse med annan lagstiftning Slutligen innebar en ny prövningsorganisation där miljödomstolar inrättades, liksom särskilda miljöprövningsdelega- tioner vid länsstyrelserna. är indelad i sju avdelningar. De tre första avdelningarna, kapitlen 1 till och med 15, innehåller materiella bestämmelser och instrument som är direkt inriktade på skyddet av miljön, medan de fyra sista avdelningarna, kapitlen 16 till och med 33 innehåller bestäm- melser om förfarandet vid olika myndigheter (inklusive domstolar och regeringen), om tillsyn, sanktioner och ersättningar. Det är framför allt i tre första avdelningar som det finns både enskilda bestämmelser och arbetsinstrument som kan bedömas vara av intresse vid en förändring av fiskelagstiftningen. Den första avdelningen (kapitlen 1 till och med 6) innehåller över- gripande bestämmelser. Här återfinns allmänna hänsyns- regler som tillsammans med portalparagrafen (1 kap. 1 § ) är av central betydelse i balken och som ger uttryck för flera grund- läggande principer som försiktighetsprincipen, tillämpningen av bästa tillgängliga teknik (Best Available Techniques, BAT), produktvals- principen, principerna om hushållning och kretslopp samt principen om att det är förorenaren som betalar (Polluter Pays Principle, PPP). De allmänna hänsynsreglerna är materiella regler som utgör grund vid all prövning enligt balken – både vid tillståndsprövning med fastställande av villkor av olika slag, vid dispensprövningar och vid tillsyn. Första avdelningen innehåller också planeringsbestämmelser om hushållning med mark och vatten. Dessa bestämmelser riktar sig till myndigheter som fattar beslut både enligt , (1987:10) och viss annan lagstiftning (3 och 4 kap.). De fanns tidigare i naturresurslagen (lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser). Avdelningen innehåller vidare bestämmelser om miljökvalitetsnormer som fastställer kvalitetskrav på miljön och bestämmelser om hur dessa kvalitetskrav med hjälp av åtgärdsprogram ska kunna (5 kap. ). Slutligen ingår bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar, dvs. innehållet i beslutsunderlag samt förfarandet för att utarbeta detta (6 kap.). Flera av bestämmelserna i första avdelning ska tillämpas även i ett stort antal lagar utanför . Jämförelse med annan lagstiftning vis ska både allmänna hänsynsregler i 2 kap., hushållningsbestäm- melser i 3 och 4 kap., bestämmelser om miljökvalitetsnormer i 5 kap. och om miljökonsekvensbeskrivningar i 6 kap. tillämpas även vid prövning av projekt enligt lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, väglagen (1971:948), lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning av och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen (1995:1649) om byggande av järnväg och naturgaslagen (2000:599). I ytterligare andra lagar ska en del av dessa bestämmelser tillämpas. andra avdelning (kapitlen 7 och 8) gäller skydd av naturen och innehåller arbetsinstrument som innebär skydd av olika slag av geografiska områden liksom av växt- och djurarter. En stor del av regleringen enligt dessa båda kapitel återfanns tidigare i natur- vårdslagen (1964:822). Den tredje avdelningen (kapitlen 9 till och med 15) innehåller särskilda bestämmelser om vissa verksamheter. Där utgör förpröv- ning genom anmälan och tillståndsprövning ett viktigt arbetsinstru- ment som ska tillämpas för dels miljöfarlig verksamhet och dels vattenverksamhet. Avdelningen innehåller också regler om hälso- skydd, förebyggande och avhjälpande av miljöskador, om genteknik, om kemiska produkter och om avfall. Miljöfarlig verksamhet reg- lerades tidigare enligt miljöskyddslagen (1969:387), hälsofrågor en- ligt hälsoskyddslagen (1982:1080), vattenverksamhet enligt vatten- lagen (1983:291) och kemiska produkter enligt lagen (1985:426) om kemiska produkter. I den fjärde avdelningen (kapitlen 16 till och med 25) regleras prövningen av mål och ärenden enligt balken. Där framgår att det är regeringen, länsstyrelserna och andra förvaltningsmyndigheter, kommunerna, miljödomstolarna, och som prövar mål och ärenden enligt eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. Där finns också regler om förfarandet vid dessa myndigheter. I 16 kap. finns vissa allmänna regler om tillstånd, godkännanden och dispenser, samt bestämmelser om vilka som har rätt att överklaga domar och beslut. Bestämmelserna i 24 kap. gäller bland annat tillstånds giltighet och förutsättningar för omprövning av tillstånd. För vissa typer av projekt ska regeringen göra en särskild tillåtlig- hetsprövning innan miljöprövningen fortsätter vid den ordinarie tillståndsmyndigheten. Den obligatoriska tillåtlighetsprövningen gäller kärnteknisk verksamhet, vissa vägar, järnvägar och allmänna farleder. Regeringen kan också förbehålla sig att tillåtlighetspröva vissa slag av enskilda projekt. Likaså kan en miljödomstol eller Jämförelse med annan lagstiftning i vissa fall överlämna ett mål till regeringen för tillåtlighetsprövning. (Se 17 kap.) Den femte avdelningen (kapitlen 26 till och med 28) gäller till- syn, avgifter för tillsyn samt tillträde. I den sjätte avdelningen (kapitlen 29 och 30) finns bestämmelser om straff och förverkande respektive om miljösanktionsavgifter. Den sjunde och sista avdelningen (kapitlen 31 till och med 33) reglerar frågor om bland annat ersättning vid ingripanden av det allmänna, skadestånd för vissa miljöskador och försäkringsfrågor. Frågor om miljöskador hanterades tidigare i miljöskadelagen. Det finns i flera avseenden kopplingar mellan och . Kommunerna har ett ansvar för att i sina över- siktsplaner enligt ange hur de riksintressen som utpekas genom 3 och 4 kap. ska tillvaratas inom kom- munen. Skydd av områden enligt 7 kap. får inte ske och tillstånd enligt får inte lämnas i strid mot detaljplan. Den svenska miljörätten baseras i stor utsträckning på internatio- nella krav och åtaganden, särskilt EG-rätten. Genom har vissa internationella konventioner och ett stort antal EG-direk- tiv på miljöområdet genomförts. Det gäller bland annat följande konventioner och direktiv som är av central betydelse och som också är grunden för några av de delar av som är av intresse vid inför en förändring av fiskelagstiftningen. Något om innehåll och koppling till FN/ECE:s (ekonomiska Tillförsäkrar allmänheten rätt att delta kommission för ) konvention om i beslutsprocesser som gäller stora tillgång till information, allmänhetens projekt och rätt till rättslig prövning i deltagande i beslutsprocesser och till- sådana frågor (access to ). gång till överprövning i miljöfrågor Århuskonventionen har också imple- menterats i EG-rätten. Konventionen har betydelse för bland Jämförelse med annan lagstiftning Något om innehåll och koppling till Konventionen om miljökonsekvens- beskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang (Esbo 1991) med protokoll om strategiska miljö- bedömningar (2003) [under FN/ECE] Behandlar samarbete mellan grannländer när det gäller miljökonsekvensbeskrivningar för projekt och planer som har gräns- överskridande effekter. Konventionen har betydelse för reglerna om miljökonsekvens- beskrivningar i 6 kap. Konvention om internationell handel med utrotnings- hotade vilda djur och växter Fågel- samt art- och habitatdirektiven Rådets direktiv /409/EEG av om bevarande av vilda fåglar Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livs- miljöer samt vilda djur och växter Rådets direktiv /337/EEG av om bedömning av in- verkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, Rådets direktiv /11/EG av om ändring av direktivet ovan, Global naturvårdskonvention utarbetad på initiativ av Internationella natur- vårdsunionen (IUCN). Konventionen har betydelse för artskyddsförordningen (2007:845) Innehåller bestämmelser som innebär inrättandet av ett nätverk av skyddade områden – Natura 2000-områden – i . Direktiven ligger till grund för bestämmelserna om Natura 2000-områden i 7 kap. och 4 kap. . Direktiven innebär dels att det fordras miljöprövning (miljökonsekvens- bedömning) av vissa stora projekt och vid fastställandet av vissa planer och program, dels att allmänheten ska ges rätt att delta vid miljöprövningen. Direktiven implementerar delar av Århuskonventionen i EG-rätten. De ställer krav på beslutsunderlaget (miljökonsekvensbeskrivningen) och förfarandet vid miljöprövningen. SOU 2010:42 Jämförelse med annan lagstiftning Något om innehåll och koppling till Direktiven ligger till grund för 2003/35/EG av om åt- bestämmelserna i 6 kap. , gärder för allmänhetens deltagande i samt för bestämmelser i utarbetandet av vissa planer och och andra lagar om tillståndsprövning program avseende miljön och om av projekt av olika slag (i ändring, med avseende på allmän- 9, 11, 16–25 kap.) hetens deltagande och rätt till rättslig prövning, av rådets direktiv /337/EEG och 96/61/EG och rådets direktiv /1/EG av om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, kodifierad version (omarbetning pågår) och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemen- skapens åtgärder på vattenpolitikens område Ställer krav på en integrerad prövning av ett antal – främst industriella – verksamheter. Integrerad prövning innebär att alla typer av miljöpåverkan (som utsläpp till luft, utsläpp till vatten, buller, avfall) beaktas samlat. Direktivet ställer krav på tillämpning av BAT (Best Available Techniques, bästa tillgängliga teknik) och ger uttryck för försiktighetsprincipen. Vissa av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. baseras på direktivet, liksom tillståndsprövningen av miljöfarliga verksamheter i 9 kap. . Ställer krav på förvaltning av yt- och grundvatten med fastställande av åtgärdsprogram som syftar till att så långt möjligt nå god ekologisk status i vattenområdena. Direktivet har genomförts genom bestämmelser i 5 kap. . 6.1.2En hållbar utveckling och mål Begreppet hållbar utveckling (sustainable development) präglades och fick sitt genombrott i den internationella miljöpolitiken genom den så kallade Bruntlandrapporten som presenterades 1987. Begreppet har sedan fått Jämförelse med annan lagstiftning spridning, och även EG-fördraget betonar nödvändigheten av en hållbar utveckling. (Se kommentaren, 1:3) Begreppet infördes i svensk lagstiftning genom portalparagraf (1 kap. 1 §) som anger balkens mål och tillämpnings- område och som har följande lydelse. 1 § Bestämmelserna i denna balk syftar till att främja en hållbar ut- veckling som innebär att nuvarande och kommande generationer till- försäkras en hälsosam och god miljö. En sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att för- ändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl. skall tillämpas så att 1.människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan, 2.värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, 3.den biologiska mångfalden bevaras, 4.mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hus- hållning tryggas, och 5.återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås. En grundtanke i är att vi som lever nu inte får ägna oss åt en livsföring som skadar miljön och utarmar naturresurserna. Det är inte endast nu levande, utan även kommande generationer av människor som ska tillförsäkras en hälsosam och god miljö att leva i. Naturen utgör inte bara en livsmiljö för människan utan har dess- utom ett eget skyddsvärde. Detta utgör en del av vad som kan sägas utgöra en hållbar ut- veckling. Att skapa en hållbar utveckling innebär att en långsiktigt god hushållning med naturens resurser måste säkerställas. I en sådan hushållning ingår i många fall att göra avvägningar mellan ett fler- tal, ofta motstridiga, intressen. Ekologiska, sociala och samhälls- ekonomiska intressen måste då vägas mot varandra på ett sätt som sammantaget främjar en långsiktigt god hushållning. Bland annat ska ekosystemens långsiktiga produktionsförmåga bevaras. Människans rätt att bruka naturen är förknippad med ett för- valtaransvar som innebär att varsamhet ska iakttas så att onödig olägenhet eller skada inte uppkommer. Planering avseende utnyttjade av resurser måste kombineras med skyddsåtgärder och i vissa fall rent reparativa åtgärder. (Se propositionen, del 2, s. 7–8) Jämförelse med annan lagstiftning Paragrafens andra stycke är exempel på sådant som är av särskild betydelse för balkens mål och utgör därmed en viss precisering av hur begreppet hållbar utveckling ska tolkas. Att den biologiska mång- falden ska värnas (punkten 3) är en följd av att naturen tillerkänns ett självständigt skyddsvärde. I punkten avses både mångfald av eko- system och mångfald mellan och inom arter. De sexton miljökvalitetsmål som fastställt, men som inte förekommer i någon lagstiftning, ger ytterligare ledning vid tolkningen av vad som är en hållbar utveckling. Bland miljökvali- tetsmålen är det särskilt de tre målen om Levande sjöar och vatten- drag, Hav i balans samt levande kust och skärgård samt Ett rikt växt- och djurliv som är av betydelse för fisk och fiske. De nationella miljökvalitetsmålen har ytterligare konkretiserats genom att brytas ned till delmål och till mål på regional och lokal nivå (se och Miljömålen – nu är det bråttom, Miljömåls- rådets utvärdering av miljömål 2008). Samtliga bestämmelser i ska tolkas i ljuset av portal- paragrafen. Det framgår särskilt tydligt när det gäller tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna – bland annat försiktighetsprincipen och kravet på bästa teknik – i 2 kap. som har ett nära samband med portalparagrafen. I de fall bestämmelser hämtats från tidigare lagstiftning utan någon ändrad utformning, kan de efter införandet i komma att få en annan tillämpning än tidi- gare genom den roll som portalparagrafen har. Begreppet ekosystemansats som förekommer i utredningsdirek- tivet återfinns inte som något entydigt begrepp i . Det måste dock förstås som en ansats utgående från portalparagrafens innehåll med det grundläggande synsättet att naturen har ett själv- ständigt skyddsvärde, att den biologiska mångfalden ska bevaras och att människans rätt att bruka naturresurser är förknippad med ett förvaltaransvar så att en långsiktigt god hushållning främjas. 6.1.3De allmänna hänsynsreglerna – miljörättsliga principer Detta avsnitt inleds med en orientering om reglerna i 2 kap. miljö- balken i de delar som bedöms vara av intresse från ett fiskevårds- rättsligt perspektiv. Orienteringen syftar till att visa hur de regler som kan vara av intresse i detta sammanhang samverkar – reglernas inbördes struktur – och utgör inte någon fullständig beskrivning av kapitlet. De miljörättsliga principer som är av störst betydelse för Jämförelse med annan lagstiftning fiskelagsutredningen ges därefter en noggrannare redovisning var för sig. andra kapitel innehåller de centrala materiella bestäm- melserna i balken. De kallas de allmänna hänsynsreglerna och bygger på grundläggande miljörättsliga principer. Reglerna riktar sig till alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd – i det följande kallade verksamhetsutövare – och är också grunden för avgöranden om tillstånd, godkännanden och dispenser samt för tillsyn enligt . De syftar till att motverka skada på människors hälsa och miljön och ska liksom övriga regler tolkas i ljuset av balkens portalparagraf. sexton miljökvalitetsmål kan ge ledning vid tolkningen. Kapitlet inleds med en bestämmelse som anger att det är verksam- hetsutövaren som har att visa att han eller hon iakttar de allmänna hänsynsreglerna, dvs. en bevisbörderegel (2 kap. 1 §). Därefter följer i fyra paragrafer (2 kap. 2–5 §§) hänsynsreglerna. De ställer krav på verksamhetsutövaren i fråga om kunskap (2 §), skyddsåtgärder, begränsningar och försiktighetsmått i övrigt samt bästa möjliga teknik i yrkesverksamheter (3 §), val av de kemiska produkter som innebär minsta risk (4 §) och hushållning, åter- användning och återvinning (5 §). Hänsynsreglerna syftar gemen- samt till att så långt möjligt begränsa de negativa verkningarna av en verksamhet eller åtgärd. Efter hänsynsreglerna följer en paragraf (2 kap. 6 §) som inne- håller bestämmelser om valet av plats för en verksamhet eller åt- gärd. Bland annat ska platsen vara lämplig och ge minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön – den bästa platsen ska väljas. Paragrafen innehåller också en koppling till reglerna om hushållning med mark och vatten i 3 och 4 kap. samt en bestäm- melse om att tillstånd inte får meddelas i strid mot en detaljplan, beslutad enligt . Hänsynsreglerna och regeln om val av bästa plats gäller i den utsträckning det inte är orimligt att uppfylla dem (2 kap. 7§). Om verksamheten eller åtgärden, trots att alla rimliga hänsyn tagits och trots att den bästa platsen valts, ändå kan befaras ge upphov till oacceptabla skador får den enligt huvudregeln inte bedrivas. Reger- ingen kan dock i vissa fall lämna tillstånd (2 kap. 9 och 10 §§). Jämförelse med annan lagstiftning Schematiskt kan systemet beskrivas på följande sätt. -krav på försiktighets- Kunskapskrav uttrycks enligt följande i 2 kap. 2 §. 2 § Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verk- samhetens eller åtgärdens art och omfattning för att skydda människors hälsa och miljön mot skada eller olägenhet. Bestämmelsen riktar sig till var och en som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd av betydelse för mål, oavsett om det är fråga om näringsverksamhet, myndighetsutövning eller en handling i det dagliga livet. Vilka krav som kan ställas skiljer sig åt med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, men det är den eventuella effekten av handlandet, inte vem som utför det, som är avgörande för vilken kunskap som behövs. Av den som exempelvis driver industriell verksamhet kan det krävas att den kunskap som finns inom och utom landet inhämtas, samt att egna utredningar och undersökningar görs så snart det finns skäl att anta att verk- Jämförelse med annan lagstiftning samheten inte saknar betydelse för hälsa eller miljö. Genom bestäm- melserna om miljökonsekvensbeskrivning i 6 kap. ställs det också krav på redovisning av sådana kunskaper. (Se propositionen, del 2, s. 13 f.) Försiktighetsprincipen och kravet på bästa möjliga teknik Försiktighetsprincipen uttrycks i genom 2 kap. 3 § som är balkens grundläggande hänsynsregel och som har följande lydelse. 3 § Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägen- het för människors hälsa eller miljön. I samma syfte skall vid yrkes- mässig verksamhet användas bästa möjliga teknik. Dessa försiktighetsmått skall vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Förenklat kan regeln uttryckas som att de försiktighetsmått ska vidtas som behövs för att undvika skada för människors hälsa eller miljön. Vid den bedömningen ska det dock ske en rimlighets- avvägning enligt 2 kap. 7 §. Syftet är inte bara att förebygga sådana skador och olägenheter som säkert kan förutses; även risken för skador och olägenheter ska leda till försiktighetsmått. Skyldigheten inträder så snart det finns skäl att anta att en skada eller olägenhet kan uppkomma. Försiktighetsprincipen är internationellt vedertagen, bland annat genom Rio-deklarationen av 1992. Den finns också inskriven i flera av EG:s rättsakter.