sou · GXB398 · 2010-01-01 00:00:00 — Därutöver ska enligt andra stycket försvarare förordnas om det finns ett behov med hänsyn till utredningen om brottet eller påföljdsvalet samt i fall då det finns särskilda skäl kopplade till antingen den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Överväganden och förslag i biträdesfrågan Med hänsyn till utformningen av och ändamålet med bestämmelsen kan den inte bli direkt tillämplig vid bedömningen av frågan om förordnande av offentlig försvarare i samband med ett resningsförfarande. Den kan möjligen tjäna som vägledning. Utgångspunkten är därför att det bör införas en ny regel som uteslutande tar sikte på resningsärenden. De särskilda förhållanden som råder i sådana ärenden måste då beaktas. En central fråga, som också framhålls i utredningens direktiv, är när rätten till offentlig försvarare ska inträda. För att beviljas rättshjälpsbiträde enligt rättshjälpslagen i ett resningsärende finns inte något uttryckligt krav på att processen ska ha nått en viss fas eller att något särskilt beslut ska ha fattats. Justitiekanslern synes närmast vara av uppfattningen att det i de fall då har begärt skriftlig förklaring av riksåklagaren eller förundersökningen har återupptagits finns ett större utrymme än annars att bevilja en ansökan om rättshjälp. Om någon av eller båda de nämnda åtgärderna vidtagits, torde de särskilda skäl som enligt praxis krävs för att få rättshjälpsbiträde vara uppfyllda. är det svårt att utpeka någon specifik omständighet som avgörande för om det framstår som rimligt att staten bidrar till kostnaderna för rättsligt biträde, vilket är den bedömning som slutligt alltid ska göras i ett rättshjälpsärende (jfr 8 § rättshjälpslagen). Enligt utredningens mening skulle det kunna innebära att möjligheterna till rättsligt bistånd i ett resningsärende begränsas för mycket om det uppställs ett absolut krav på att t.ex. förundersökningen har återupptagits eller att förutsättningar för ett återupptagande i och för sig föreligger för att en offentlig försvarare ska kunna utses. rör det sig om ett ytterst begränsat antal förundersökningar som återupptas i anledning av ett resningsförfarande. I något fler fall, ett femtontal , begär skriftlig förklaring av riksåklagaren. Genom de ändringar som utredningen föreslår angående ett sänkt krav för återupptagande av en förundersökning beräknas antalet utredningar som tas upp på nytt öka något. Den förväntade ökningen är dock inte av den omfattningen och så ekonomiskt betungande för staten, att det redan på grund av detta är nödvändigt att uppställa något absolut krav på att förundersökningen ska ha återupptagits för att offentlig försvarare ska kunna komma i fråga. Detta innebär inte att ett beslut att återuppta förundersökningen, eller att det bedöms finnas skäl för ett sådant beslut, saknar betydelse för domstolens bedömning av frågan om det finns skäl Överväganden och förslag i biträdesfrågan att förordna offentlig försvarare. Tvärtom kan det enligt utredningens uppfattning utgöra ett starkt skäl för att bevilja försvarare om processen nått en sådan nivå. Vad som framkommit i ärendet kan då ha en sådan substans att det nya materialet sannolikt kan utgöra grund för resning. En offentlig försvarare kan därför vara behövlig oavsett om syftet med utredningen är en ansökan om resning till fördel eller till men för den tilltalade. Nästa fråga är om det ska krävas att en ansökan om resning har lämnats in, att riksåklagaren har fått en begäran om att förundersökningen ska återupptas eller att resningsfrågan på något annat sätt har anhängiggjorts för att en offentlig försvarare ska kunna utses. Vad gäller förutsättningarna för beviljande av rättshjälpsbiträde finns inga sådana begränsningar, även om praxis i allmänhet är restriktiv. Vidare torde det, som tidigare berörts, inte vara ovanligt att en person som har för avsikt att t.ex. ansöka om resning lever under knapphändiga ekonomiska förhållanden och därför inte har möjlighet att själv bekosta ett rättsligt biträde, ens för att upprätta en ansökan om resning. Mot den enskildes rättssäkerhetsintresse står dock samhällets intresse av att lagakraftvunna domar i princip är orubbliga och att statens resurser används för rimliga ändamål. Utredningens uppfattning är att frånvaron av ett minimikrav av aktuellt slag inte nödvändigtvis påverkar de nämnda samhällsintressena. Bedömningen är naturligtvis beroende av hur en bestämmelse om rätt till offentlig försvarare i övrigt är utformad. Det är nämligen varken önskvärt eller realistiskt att det i ett resningsärende mer eller mindre per automatik ska utses en offentlig försvarare endast av det skälet att någon begär det eller förutskickar att det finns en avsikt att ansöka om resning. Frågan är då vad som mer konkret ska krävas för att få rätt till en offentlig försvarare i ett resningsärende. I enlighet med det ovan förda resonemanget bör inte uppställas något absolut krav på att processen ska ha nått ett specifikt skede eller att åklagare eller domstol ska ha vidtagit någon åtgärd. Enligt utredningens mening bör domstolen i stället göra en samlad bedömning av de omständigheter som föreligger i det enskilda fallet, dock med en tydlig tyngdpunkt på om förundersökningen återupptagits eller om det finns förutsättningar för ett återupptagande. Därmed blir vad som anförs angående resningsskälen betydelsefullt även i försvararfrågan. Om en förundersökning återupptagits kan detta alltså utgöra ett starkt skäl för att en offentlig försvarare ska utses. Överväganden och förslag i biträdesfrågan det finnas ett särskilt behov av rättsligt biträde om den tilltalade ska höras på nytt. Likaså kan det finnas skäl för en försvarare att bevaka sin huvudmans intressen genom att närvara och ställa frågor i samband med ett förnyat målsägande- eller vittnesförhör. Generellt sett bör det vidare föreligga särskilt starka skäl att förordna offentlig försvarare om syftet med att återuppta en förundersökning är att utreda om det finns tillräckliga skäl att ansöka om resning till men för den tilltalade. Det är dock inte så att det regelmässigt ska förordnas offentlig försvarare när en förundersökning återupptagits. Genomförandet av förundersökningen, som ofta torde inskränka sig till enstaka åtgärder, behöver nämligen inte i sig innebära att det finns ett behov av offentlig försvarare. Åtgärden som ska vidtas kan t.ex. bestå i en kompletterande teknisk undersökning, vilket uppenbarligen inte i alla situationer fordrar rättsligt bistånd för den enskilde. Även i det fall domstolen bedömer att det som framkommit har sådan tyngd att det finns förutsättningar att återuppta en förundersökning, trots att något beslut om det ännu inte fattats av åklagare, kan det finnas skäl att utse offentlig försvarare. Prognosen blir i allt väsentligt beroende av omständigheter och material som den tilltalade lyft fram. Underlaget bör också, om behov finns, kunna kompletteras av synpunkter från åklagaren. Ett föreläggande från domstolen till åklagaren om skriftlig förklaring i ett resningsärende är en åtgärd som kan anföras vara av betydelse för försvararfrågan, eftersom resningsansökan då i vart fall inte avvisats eller avslagits (jfr 58 kap. 6 § RB). Utredningen bedömer dock att en sådan åtgärd inte ensamt bör vara avgörande för försvararfrågan, särskilt inte vid handläggning i hovrätt. Utredningen anser således att det vid bedömningen av försvararfrågan i ett resningsärende som huvudregel bör gälla att förundersökningen återupptagits, eller att det bedöms föreligga skäl för ett återupptagande för att offentlig försvarare ska komma i fråga. Skälet för att dessa omständigheter bör beaktas särskilt är att ärendet när det nått en sådan fas har bedömts innehålla sådan substans att de nya bevisen eller omständigheterna – om de bekräftas av den fortsatta utredningen – förväntas kunna sprida nytt ljus över den lagakraftvunna domen. Det framstår nämligen då som mer rimligt än annars att staten bidrar till kostnaderna för rättsligt biträde. Överväganden och förslag i biträdesfrågan Även om huvudregeln bör vara den nämnda bör det finnas utrymme för förordnande av offentlig försvarare även i andra fall. Som exempel kan nämnas ärenden som kräver särskilda förberedelser inför en ansökan om resning eller en begäran om att förundersökningen ska återupptas. Det arbete som behöver läggas ned kan innehålla sådana komplicerade juridiska eller andra frågor att det framstår som rimligt att staten bekostar rättsligt bistånd för den enskilde. Naturligtvis måste närmare anges i framställningen vad det är för åtgärder som ska vidtas eller vari den särskilda problematiken består. Denna ventil bör utnyttjas restriktivt och endast då det finns synnerliga skäl, men möjligheten bör enligt utredningens mening i vart fall inte vara utesluten. När domstolen ska ta ställning till frågan om offentlig försvarare kan inte endast beaktas i vilket skede handläggningen befinner sig. Såsom nämnts i det föregående bör prövningen också innefatta en bedömning av om det finns ett behov av rättslig assistans för den enskilde. Brottets svårhetsgrad bör enligt utredningen tillmätas betydelse vid behovsprövningen. Även i ett fall där förundersökningen återupptagits och det i samband med detta beslutats om förhör med den tilltalade kan offentlig försvarare anses vara obehövligt. Saken kan gälla t.ex. ett rattfylleribrott eller en enklare form av egendomsbrott där den tilltalade inte ens varit berättigad till offentlig försvarare i det bakomliggande brottmålet. Avser ärendet däremot ett allvarligt brott kan det finnas större anledning att anta att ett försvararbehov föreligger. Följderna för den enskilde av att lagföras för ett grovt brott är ofta mycket ingripande, vilket måste beaktas. Återigen ska dock en samlad bedömning av behovet göras. Den tilltalades personliga förhållanden bör också vägas in i domstolens bedömning. Det finns i sammanhanget anledning att göra en koppling till 21 kap. 3 a § andra stycket 3 p. RB. Av bestämmelsen framgår att offentlig försvarare ska förordnas om det i övrigt (utöver punkterna 1 och 2) föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden. Som exempel anges i motiven mycket hög levnadsålder, psykisk eller allvarlig sjukdom, nedsatt syn eller hörsel eller annat allvarligt handikapp. Det påpekas att offentlig försvarare dock inte bör förordnas av rent kurativa skäl. Detsamma ska naturligtvis gälla även när det är fråga om ett resningsärende. I den ordinarie brottmålsprocessen bör personliga förhållanden av det nämnda slaget i hög grad kunna spela in när det gäller att säkerställa en allsidig belysning av den Överväganden och förslag i biträdesfrågan åtalade gärningen och påföljdsfrågan (se Fitger, , Del 2, s. 21:18 f.). I detta avseende skiljer sig resningsförfarandet från den ordinarie processen. Exempelvis torde påföljdsfrågor sällan aktualiseras i ett resningsärende. Det ligger också i förfarandets natur att det inte blir fråga om muntlig förhandling och de eventuella komplikationer en sådan kan innebära för t.ex. funktionshindrade eller svårt sjuka personer. Trots skillnaderna bör viss vägledning kunna hämtas från praxis och förarbeten rörande den nämnda bestämmelsen i 21 kap. 3 a § RB. När det gäller åldern hos den tidigare tilltalade bör i resningssammanhang, inom ramen för de personliga förhållandena, även beaktas om personen i fråga är ung. I 24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) finns särskilt reglerat förutsättningarna för förordnande av offentlig försvarare beträffande en misstänkt som inte fyllt . Enligt bestämmelsen ska offentlig försvarare förordnas om det inte är uppenbart att den misstänkte saknar behov av det. Utredningens uppfattning är att bestämmelsen inte kan göras tillämplig i ett ärende om resning. I princip bör därför samma regler som för vuxna personer gälla. Domstolen bör dock vid behovsprövningen särskilt beakta den tilltalades låga ålder, inte minst då förundersökningen återupptagits och i än större utsträckning då syftet är att undersöka förutsättningarna för resning till men för den underårige. Även i andra fall kan det förhållandet att den tilltalade är mycket ung anses innebära att det föreligger synnerliga skäl att utse en offentlig försvarare. Beskaffenheten av den utredningsåtgärd som ska vidtas eller som kan förväntas komma att bli behövlig i den återupptagna förundersökningen är också av betydelse för bedömningen av om ett behov av försvarare finns. Som nämnts ovan förhåller det sig inte alltid så att den aktuella utredningsåtgärden kräver rättsligt bistånd för den enskilde. En kompletterande teknisk undersökning eller inhämtande av ett sakkunnigutlåtande kan vara exempel på sådana åtgärder. Om avsikten är att förhör ska hållas, torde det oftare finnas anledning att utse en offentlig försvarare. Överväganden och förslag i biträdesfrågan 6.5Förfarandet i samband med en framställan om rättsligt biträde Förslag: Reglerna om förundersökningsledarens anmälningsskyldighet enligt 23 kap. 5 § RB ska vara tillämpliga även i samband med ett ärende om resning. Behovet av rättsligt biträde för en målsägande i ett resningsärende torde i normalfallet uppkomma i samband med att ett förnyat förhör ska hållas inom ramen för en återupptagen förundersökning. Målsäganden bör då, om det är målsägandebiträde som kommer i fråga, kunna vända sig antingen direkt till den domstol som är behörig att pröva resningsfrågan eller till åklagaren. Enligt 23 kap. 5 § andra meningen RB är undersökningsledaren skyldig att hos rätten anmäla om en målsägande begär biträde eller om det annars finns behov av det. Regeln gäller under det ordinarie förundersökningsförfarandet, men bör vara tillämplig även i samband med resningsförfarandet. I det fall ett förordnande av särskild företrädare för barn skulle bli aktuellt i ett resningsärende är det den handläggande åklagaren som ska göra ansökan om det hos den behöriga tingsrätten (jfr 19 kap. 12 § RB). Det kan för övrigt nämnas att lämnat förslag på att åklagaren ska ges behörighet att fatta beslut i en sådan fråga. Beträffande offentlig försvarare bör den tilltalade i första hand vända sig till den domstol som är behörig att pröva resningsfrågan. Detta blir också den naturliga gången om framställan görs i samband med att en ansökan om resning lämnas in. Detsamma gäller om framställan görs före en ansökan om resning och det inte heller finns något ärende angående återupptagande av förundersökningen anhängiggjort hos åklagaren. Om åklagaren när en fråga om resning uppkommit gör bedömningen att en offentlig försvarare ska utses, bör han eller hon göra en anmälan om det hos rätten. I det fall den enskilde vänder sig direkt till åklagaren med en begäran om offentlig försvarare, ska denne vidarebefordra framställan till domstolen(jfr 23 kap 5 § första meningen RB och 24 § andra meningen LUL). Åklagarens skyldighet gör sig särskilt starkt gällande om syftet med att återuppta en förundersökning är att ta reda på om det finns förutsättningar att ansöka om resning till men för den tilltalade. Överväganden och förslag i biträdesfrågan Enligt 21 kap. 4 § andra stycket RB kan rätten också på eget initiativ förordna en offentlig försvarare. Några ändringar i materiellt hänseende av de nämnda bestämmelserna i och LUL torde inte vara påkallade. Bedömning och förslag: Den nya regleringen bör kunna träda i kraft . Om ett rättshjälpsbiträde i ett pågående ärende om resning utsetts för en tidigare tilltalad före ikraftträdandet ska bestämmelserna i rättshjälpslagen gälla. I övrigt finns inget behov av övergångsbestämmelser. är utredningsförfarandet i samband med resning i stora delar oreglerat. Detsamma gäller rätten till rättsligt biträde. Utredningens författningsförslag syftar till att öka tydligheten och förutsebarheten för de enskilda parterna i nämnda avseenden. Det är därför av värde att den föreslagna regleringen kan träda i kraft . Enligt utredningens mening bör detta kunna ske . När det gäller frågan om övergångsbestämmelser ska påpekas att regleringen, såvitt gäller förfarandet, i huvudsak utgör en kodifiering av nuvarande praxis. Det saknas därför behov av övergångsbestämmelser i denna del. I fråga om rättsligt biträde kan uppstå en situation där rättshjälp i ett pågående ärende om resning beviljats en tidigare tilltalad före ikraftträdandet. Ett sådant beslut och konsekvenserna av det ska gälla även sedan de nya reglerna, som bl.a. innebär att det är möjligt för en tilltalad att få rättshjälp, trätt i kraft. Bedömning: I vart fall kommer förslagen att innebära vissa mindre kostnadsökningar för och domstolarna till följd av en större ärendehantering i samband med resningsförfarandet. Därutöver tillkommer marginellt ökade kostnader för staten i form av ersättningar för rättsligt bistånd. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, ska utredningen föreslå en finansiering. Utredningen föreslår att kraven för att återuppta en förundersökning i resningssyfte ska sättas lägre än vad som enligt praxis gäller . återupptas endast ett fåtal förundersökningar i samband med ärenden om resning. Den föreslagna ändringen medför sannolikt en viss ökning av antalet återupptagna förundersökningar. Denna ökning bedöms dock inte bli så stor att den kommer att påverka behovet av resurser hos polis och åklagare för att vidta de utredningsåtgärder som en återupptagen förundersökning kan innebära. Däremot är det troligt att antalet framställningar till åklagaren om att nya utredningsåtgärder ska vidtas kommer att öka, i vart fall . Detta torde i första hand gälla framställningar till riksåklagaren. Uppskattningsvis kan det därvid röra sig om ett förstärkningsbehov motsvarande en halv åklagartjänst. Utredningen gör bedömningen att de allmänna åklagarkamrarna i princip inte kommer att beröras av ändringen. Utredningen föreslår även att det ska införas en rätt att under vissa förutsättningar få offentlig försvarare utsedd i samband med resningsförfarandet. Den nuvarande möjligheten för tidigare tilltalade att få rättshjälp enligt rättshjälpslagen upphör då. Praxis har varit restriktiv och antalet ansökningar om rättshjälp i samband med ärenden om resning har varit relativt få. Enligt uppgift från inkommer det 5–10 sådana ansökningar till myndigheten. Ett lika stort antal ansökningar bedöms handläggas i domstol. Såvitt framgår av de uppgifter som inhämtats har det – beviljats rättshjälp i två ärenden hos och , medan det i domstol rör sig om i vart fall fyra bifallna ansökningar . Det är utredningens uppfattning att antalet framställningar om offentlig försvarare kommer att bli fler än dagens omfattning av ansökningar om rättshjälp. Ökningen torde i första hand komma att beröra . Det framstår dock som sannolikt att frekvensen framställningar med tiden kommer att minska. Beträffande antalet förordnanden av rättsligt biträde för tilltalade bedömer utredningen att förslaget kommer att medföra en viss ökning. Uppskattningsvis kan det komma att röra sig om 15–20 förordnanden . Prognosen får dock anses vara mycket osäker. Under alla förhållanden bör statens ökade kostnader i det sammanhanget bli ganska begränsade. Kostnaderna för rättsligt bistånd till målsägande i resningsprocessen torde inte komma att påverkas av utredningens förslag. Sammantaget bedöms de föreslagna ändringarna leda till ett visst behov av resursförstärkning hos riksåklagaren i anledning av en ökad ärendetillströmning. I någon mån torde även komma att beröras genom att ett större antal frågor om förordnande av biträde ska handläggas. Statens ökade kostnader för arvoden till rättsliga biträden framstår som förhållandevis marginella. De sammantagna kostnadsökningarna som förslaget förväntas ge upphov till bedöms kunna finansieras inom de befintliga budgetramarna för rättsväsendet. I övrigt bedöms förslagen inte få några konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. 9.1Förslaget till lag om ändring i 21 kap. 3 b § När en fråga om resning kommit upp ska, om det finns behov av det, offentlig försvarare förordnas om 1.en förundersökning återupptagits enligt 58 kap. 6 a §, 2.det finns förutsättningar att återuppta en förundersökning enligt samma paragraf, eller 3.det med hänsyn till omständigheterna i övrigt finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om det finns behov av offentlig försvarare ska brottets svårhet och den tilltalades personliga förhållanden beaktas samt vilka utredningsåtgärder som ska vidtas. Paragrafen är ny och innebär att tillämpningsområdet för offentlig försvarare utvidgas till att även gälla i samband med resningsärenden. Offentlig försvarare ersätter därmed rättshjälpsbiträde som rättslig biträdesform för tidigare tilltalade i resningsprocessen (jfr 7 § andra stycket rättshjälpslagen [1996:1619]). Av bestämmelsen framgår att det inte uppställs något absolut krav på att resningsprocessen ska ha nått ett visst skede eller att något särskilt beslut ska ha fattats av åklagare eller domstol för att offentlig försvarare ska kunna förordnas. Vid prövningen av försvararfrågan ska domstolen göra en helhetsbedömning med utgångspunkt i punkterna 1–3 och med beaktande av den tilltalades behov av offentlig försvarare. Enligt första stycket punkten 1 ska offentlig försvarare förordnas när en förundersökning återupptagits enligt den föreslagna bestämmelsen i 58 kap. 6 a § (RB), förutsatt att ett behov av biträde finns. Om den tilltalade ska förhöras inom ramen för den återupptagna förundersökningen bör det ofta finnas ett behov av biträde. Även i samband med förnyade målsägande- och vittnesförhör kan det finnas skäl för en offentlig försvarare att bevaka sin huvudmans intressen. Behovet av biträde framstår dock som betydligt svagare om den åtgärd som ska vidtas är begränsad till en kompletterande teknisk undersökning eller till inhämtande av ett sakkunnigutlåtande. Att förundersökningen återupptagits i syfte att klargöra om det finns förutsättningar att ansöka om resning till men för den tilltalade utgör ett starkt skäl att utse offentlig försvarare. Punkten 2 avser situationen när förundersökningen ännu inte återupptagits, men domstolen bedömer att det i och för sig finns förutsättningar att göra det. Det handlar alltså om att från domstolens sida göra en prognos beträffande åklagarens förväntade ställningstagande i frågan. Bedömningen får göras utifrån det underlag som presenteras av den tilltalade eller dennes ombud. Yttrande i frågan kan också inhämtas från åklagaren. Finns ett behov av offentlig försvarare och punkterna 1 och 2 inte är tillämpliga kan förordnande i undantagsfall göras med stöd av punkten 3. Synnerliga skäl ska då föreligga. En situation som är tänkt att täckas av bestämmelsen är om den tidigare tilltalade inte fyllt . I övrigt bör bestämmelsens tillämpningsområde vara begränsat till fall som kräver särskilda förberedelser inför en ansökan om resning eller en begäran om att förundersökningen ska återupptas. Arbetet kan vara kopplat till komplicerade juridiska eller andra frågor. Enligt andra stycket ska vid behovsprövningen brottets svårhet först beaktas. Vid grövre brott ligger det i sakens natur att behovet kan bedömas vara större än annars. Konsekvenserna av en lagföring i ett sådant fall är ofta ingripande för den enskilde. Om det t.ex. är tveksamt om en planerad utredningsåtgärd inom ramen för en återupptagen förundersökning fordrar försvarare, bör den omständigheten att brottet är grovt påverka domstolens ställningstagande i förmånlig riktning från den tilltalades synpunkt.