sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — Det kan också nämnas att brottet kontakt med barn i sexuellt syfte även omfattar handlingar som syftar till att begå sexuellt ofredande. 13.3.19 Medhjälp och försök Bedömning och förslag: Vi föreslår att förbehåll görs att inte tillämpa artikel 24.2 på artiklarna 22 och 23. Sker detta innebär gällande rätt vad avser kriminalisering av medhjälp och försök inte något hinder mot att tillträder konventionen. I artikel 24 åläggs parterna att vidta lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder som krävs för att straffbelägga medhjälp och försök. Ut- gångspunkten är att straffansvaret för medhjälp och försök ska omfatta samtliga brottstyper som är straffbelagda i enlighet med konventionen. Beträffande försöksbrott medges parterna dock en rätt att göra förbehåll att inte tillämpa bestämmelsen på vissa av de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen, nämligen de som finns i artiklarna 20.1 b, d, e och f., 21.1 c, 22 och 23. Genom de generella medverkansbestämmelserna i 23 kap. 4 § uppfyller svensk rätt de krav som ställs upp gällande medhjälp till brott enligt artikel 24.1. Såvitt avser straffansvaret för försöksbrott gör vi följande bedöm- ning mot bakgrund av innehållet i dels 23 kap. 1 § , dels i 6 kap. 15 § i den av oss i kapitel 12 föreslagna nya lydelsen, dels 16 kap. 17 § i dess lydelse efter . Som vi redogjort för omfattas handlingar enligt artikel 18 av 6 kap. 1–6 §§ . Samtliga de brottstyperna är straff- belagda också som försöksbrott. Handlingar enligt artikel 19, som avser barnprostitution, kan ut- göra brott mot 4 kap. 1 a §, 6 kap. 9 § eller 12 § . Även de brottstyperna är straffbelagda som försöksbrott. Artikel 20 gäller barnpornografibrott. Handlingar däri utgör brott mot 16 kap. 10 a § och även försöksgärningar är straff- konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering bara enligt gällande svensk rätt. Något skäl att för svensk del göra förbehåll för försöksbrott enligt artikel 20 föreligger därför inte. Handlingar enligt artikel 21, som avser barns deltagande i porno- grafiska föreställningar, är straffbelagda i svensk rätt som brott en- ligt 6 kap. 8 § . Brottet är straffbelagt även på försöks- stadiet. Något skäl att göra förbehåll finns inte eftersom svensk rätt redan uppfyller kravet att straffbelägga försök. Såvitt gäller artikel 22, brott som avser barns bevittnande av sexuella övergrepp eller sexuella handlingar, har vi i det föregående föreslagit en utvidgning av 6 kap. 10 § första stycket , brottet sexuellt ofredande, för att helt säkert uppfylla kraven på kriminalisering enligt konventionen. Försök till sexuellt ofredande är emellertid inte kriminaliserat enligt gällande rätt. Tillräckliga skäl att föreslå en sådan kriminalisering föreligger inte enligt vår upp- fattning. Vi föreslår i stället att gör ett förbehåll enligt kon- ventionen på denna punkt. Handlingar enligt artikel 23, kontaktsökning med barn för sexuella ändamål, är straffbelagda enligt 6 kap. 10 a § . Försök till sådant brott är inte straffbelagt. Mot bakgrund av att brottet i sig innebär en kriminalisering som ett självständigt brott av handlingar som i praktiken utgör en slags förberedelse till brott ser vi inget behov av att kriminalisera också försök till sådant brott. Kriminaliseringen skulle i så fall blir alltför vidsträckt. Regeringen gjorde för övrigt motsvarande bedömning i samband med brottets införande.52 Vårt förslag är därför att även gör ett förbehåll enligt konventionen på denna punkt. Sammanfattningsvis är det vår bedömning att uppfyller konventionen även i den del som avser artikel 24.2 förutsatt att förbehåll görs enligt artikel 24.3 beträffande artiklarna 22 och 23. 2008/09:149 s. 33 f. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Bedömning och förslag: En brist föreligger såvitt avser artikel 25.4 genom att det krävs dubbel straffbarhet för att svensk domstol ska kunna döma för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering, brott av normalgraden, samt brottet köp av sexuell handling av barn, när brottet har begåtts utomlands. Ska tillträda konventionen måste bristen åtgärdas. Vi föreslår därför att dessa brott undantas från kravet på dubbel straffbar- het. I övrigt krävs det inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller domsrätt. Artikel 25 gäller domsrätt. Enligt artikel 25.1 ska varje part vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att kunna utöva jurisdiktion över de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen när brottet har begåtts a.inom dess territorium; eller b.ombord på ett fartyg som för flagg från den parten; eller c.ombord på ett luftfartyg som är registrerat enligt den partens lagar; eller d.av en av dess medborgare; eller e.av en person som har sin hemvist inom dess territorium. Frågan om svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. . Enligt 1 § i det kapitlet döms efter svensk lag och vid svensk domstol om brottet har begåtts i . Enligt 4 § i samma kapitel anses ett brott begånget där den brottsliga handlingen före- togs, så ock där brottet fullbordades eller, vid försök, där brottet skulle ha fullbordats. Så snart någon del av den brottsliga handlingen har ägt rum här i riket, är handlingen i sin helhet att anse som be- gången i . Svensk domstol är enligt 2 kap. 2 § också behörig att döma för brott som har begåtts utomlands, om brottet har begåtts av en svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , eller av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, eller av annan utlänning som finns i landet om det på brottet kan följa fängelse . Vidare innehåller 2 kap. 3 § ytterligare bestämmelser om svensk domstols behörig- het. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering I de fall som tas upp i artikel 25.1 a–e föreligger en svensk doms- rätt enligt 2 kap. 1 och 2 §§ samt 3 § 1 . Artikel 25.2 föreskriver att varje part ska sträva efter att vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att fastställa jurisdiktion beträffande någon av de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen, när brottet har begåtts mot en av dess medborgare som har hemvist inom dess territorium. Gällande svensk rätt innehåller ingen uttrycklig bestämmelse av detta slag. Bestäm- melserna i 2 kap. ger dock svenska domstolar en formellt vidsträckt behörighet. Här ska pekas på 2 kap. 2 § 1 st. 3, som ger svensk domstol behörighet att döma för alla brott som begåtts utomlands – utom rena bagatellbrott – om gärningsmannen finns här i landet. Vidare kan lyftas fram 2 kap. 3 § 7 , som ger behörighet att döma för brott begångna utanför när det gäller brott med ett minimistraff om fyra års fängelse i straff- skalan.53 Eftersom konventionen i artikel 25.2 föreskriver en målsättning föreligger ingen hinder mot att tillträda konventionen, trots att svensk domstol inte har en generell behörighet när ett brott har förövats mot en svensk medborgare eller en person med hemvist i . Därtill kommer att en domsrätt i praktiken torde föreligga i de allra flesta fall. Även om vi således bedömer att konventionen enligt denna punkt till stor del redan är tillgodosedd vill vi här framhålla att det ändå finns skäl att framöver överväga att ändra behörighets- reglerna på denna punkt. Här kan hänvisas till att det i SOU 2002:98, Internationella brott och svensk jurisdiktion, föreslogs att ett nytt 2 kap. ska införas. Enligt förslaget ska svensk doms- rätt bl.a. föreligga för brott begångna utomlands som har riktat sig mot svensk medborgare eller någon annan som har hemvist i . Förslaget har inte lett till lagstiftning men bereds inom . Artikel 25.3 gäller möjligheten för en part att förbehålla sig rätten att inte tillämpa jurisdiktionsreglerna i artikel 25.1 e. Detta är inte aktuellt för svensk del eftersom den svenska rätten redan uppfyller kravet enligt 25.1 e. Av artikel 25.4 följer att parterna ska säkerställa att jurisdiktion över sina medborgare beträffande brott enligt artiklarna 18, 19, 20.1 a och 21.1 a–b inte är underkastad villkoret att handlingarna ska vara straffbara på orten där de har utförts. 53 Dock finns för brott begångna utomlands ett krav på åtalsförordnande enligt 2 kap. 5 § andra stycket . konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering att undantag ska göras beträffande det krav på dubbel straffbarhet som är en utgångspunkt för domsrätt över utomlands begångna brott, och som för del finns lagfäst i 2 kap. 2 § andra stycket . Kravet på dubbel straffbarhet är ett exempel på begräns- ning av behörigheten att döma över utomlands begångna brott. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas traditionellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Även om varje land själv bestämmer hur det vill utforma sina jurisdiktionsregler brukar det också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten. Undantag från principen är dock inte ovanliga. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i svensk rätt sedan 2005 års reform gjorts undantag såvitt gäller vissa utomlands be- gångna sexualbrott mot barn. Enligt 2 kap. 2 § fjärde stycket brotts- balken är de brott som undantas brott enligt 6 kap. 1–6 §§, 8 § tredje stycket och 12 § eller försök till sådana brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Genom en ändring av bestämmelsen som trädde i kraft undantas även människohandel, 4 kap. 1 a § , eller försök till sådana brott, samt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § första stycket 1 och femte stycket eller försök till sådana brott. Dessa brott kan alltså bestraffas i även om de skulle vara straffria i det land där de begicks. För de aktuella brotten har undantag också gjorts från den annars gällande begränsningen att domstolen inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Vid en jämförelse mellan svensk rätt och konventionens krav i denna del kan konstateras att svensk rätt, med de av oss i 6 kap. 1 och 2 §§ förslagna ändringarna, uppfyller kravet såvitt avser artiklarna 18 och 20.1 a. Någon förbehåll av det slag som anges i artikel 25.5 är därför inte aktuellt för del. Såvitt avser artikel 19 uppfyller vi till viss del konventionen i denna del genom att människohandel och koppleri undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Dock undantas inte brottet köp av sexuell handling av barn, 6 kap. 9 § , från kravet, vilket utgör en brist i svensk rätt i förhållande till konventionen. En brist i förhållande till konventionen föreligger även såvitt avser artikel 21.1 a och b. I och för sig kan brottet människohandel vara aktuellt, vilket i enlighet vad som sagts undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Det brott som torde vara vanligast är konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering dock utnyttjande av barn för sexuell posering, 6 kap. 8 § brotts- balken. Endast grovt sådant brott är undantaget från kravet på dubbel straffbarhet. Att inte också brottet av normalgraden är undantaget utgör en brist enligt vår bedömning. Vi har tidigare redovisat att handlingar enligt artiklarna 19 och 21 i vissa fall kan vara att bedöma som olaga tvång, 4 kap. 4 § brotts- balken. Eventuellt kan vissa specialstraffrättsliga bestämmelser också vara tillämpliga. De mest centrala straffbuden för artiklarna är dock det om människohandel och de i 6 kap. som vi har redovisat i det föregående. Att också andra brott än dessa, så som olaga tvång, undantas från kravet på dubbel straffbarhet bedömer vi därför inte vara nödvändigt. Vid ett tillträde till konventionen är det vår bedömning att en ändring måste ske av svensk rätt innebärande att även normalgraden av brottet utnyttjande av barn för sexuell posering samt brottet köp av sexuell handling av barn undantas av kravet på dubbel straffbar- het. Lagtekniskt bör detta ske genom att brotten läggs till den uppräkning av brott som finns i 2 kap. 2 § fjärde stycket brotts- balken. Artikel 25.6 föreskriver en skyldighet för varje part att beträf- fande brott som fastställs enligt artiklarna 18, 19, 20.1a och 21 säkerställa att deras jurisdiktion, på grund av att brottet har begåtts av en av dess medborgare eller av en person som har hemvist inom dess territorium, inte är underkastad villkoret att åtal endast får väckas efter anmälan från brottsoffret eller angivelse från staten där brottet har begåtts. Det är vår bedömning att uppfyller kon- ventionen i denna del eftersom brott som är tillämpliga på hand- lingar i de aktuella artiklarna lyder under allmänt åtal. Artikel 25.7 gäller situationer där en uppgiven gärningsman befin- ner sig inom en parts territorium och parten inte utlämnar honom eller henne till en annan part enbart på grund av hans eller hennes nationalitet. Varje part är beträffande de fallen skyldig att ha juris- diktion. Av förklaranderapporten framgår att det är partens egna medborgare som artikeln avser.54 uppfyller detta krav för brott begångna utomlands genom 2 kap. 2 § första stycket 1 brotts- balken. Artikel 25.8 innehåller en bestämmelse om samråd för det fall flera parter hävdar en domsrätt. Av artikel 25.9 följer att konventionen inte utesluter att parterna har en rätt att ha en nationell straffrätts- 54 on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No. 201) Explanatory Report art. 174. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering lig domsrätt även i andra situationer än som konventionen tar upp. Vi bedömer att även uppfyller dessa delar av konventionen. 13.3.21 Ansvar för juridiska personer Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller ansvar för juridiska personer. I artikel 26.1 föreskrivs att parterna ska säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen under vissa förutsättningar. Gärning- arna ska därvid ha begåtts till förmån för den juridiska personen av en fysisk person, som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation, som har en ledande ställning inom den juridiska personen grundad på a.behörighet att företräda den juridiska personen; b.befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar; c.befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. Enligt artikel 26.2 ska parterna också säkerställa att en juridisk person ska kunna hållas ansvarig när brister i tillsyn eller kontroll som ska utföras av en sådan person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en fysisk person underställd den juridiska personen att till förmån för denna juridiska person begå gärningar som är straffbelagda enligt konventionen. Artikel 26.3 anger att den juridiska personens ansvar kan vara straffrättsligt, civilrättsligt eller administrativt. I artikel 26.4 anges att ansvaret för juridiska personer inte ska påverka det straffrättsliga ansvaret hos de fysiska personer som har begått brottet. Motsvarande bestämmelser finns i EU:s rambeslut /68/RIF om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. I lagstiftningsärendet angående godkännande av det rambeslutet gjorde och regeringen bedömningen att uppfyller kraven genom reglerna om företagsbot i 36 kap. 7–10 §§ brotts- balken.55 Företagsbot är konstruerat som en särskild rättsverkan av 55 Se prop. 2003/04:12, bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering ändrades reglerna för att göra systemet med företagsbot effektivare. Motsvarande ställningstagande som det angående rambeslutet har gjorts i liknande lagstiftningsärenden.56 I ett lagstiftningsärende som bl.a. gällde frågan om tillträde till Europa- rådets konvention om bekämpande av människohandel (CETS 197) var bedömningen också densamma, dvs. det ansågs att reglerna om företagsbot är tillräckliga för att uppfylla konventionens krav på ansvar för juridiska personer.57 Kraven i konventionen om människo- handel, CETS 197, motsvarar de som finns i den konvention som vi har att behandla. Bl.a. i det senare lagstiftningsärendet hänvisades även till reglerna om förverkande i 36 kap. 4 § när det bedömdes att svensk rätt är i överenskommelse med de interna- förpliktelserna. Eftersom de gärningar som ska vara straffbelagda i enlighet med konventionen samtliga ska utgöra uppsåtliga brott innebär den åtals- prövningsregel som finns i 36 kap. 10 a § inget problem i förhållande till konventionens krav i artikel 26.4. Åtalsprövnings- regeln innebär att, om ett brott som kan föranleda talan om före- tagsbot har begåtts av oaktsamhet och den inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, det får åtalas av åklagare endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Mot den redovisade bakgrunden gör vi bedömningen att det inte föreligger några behov av lagändringar för att tillgodose de krav på ansvar för juridiska personer som ställs upp i konventionen i denna del. 13.3.22 Påföljder och åtgärder Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller påföljder och åtgärder. Artikel 27.1 föreskriver att parterna ska säkerställa att gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen beläggs med effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner med hänsyn till deras 56Se t.ex. prop. 1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20, rskr.1999/2000:217, prop. 2000/01:40, bet. 2000/01:JuU9, rskr. 2000/01:138, prop. 2001/02:135 s. 20, prop. 2003/04:35 s. 36, prop. 2003/04:111 s. 32 f. och prop. 2005/06:209 s. 39. 2009/10:152 s. 46. bet. 2009/10:JuU33, rskr 2009/10:273. konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering Vidare anges att dessa sanktioner ska omfatta påföljder som medför frihetsberövande vilket kan leda till utlämning. Varken i konventionen eller i förklaranderapporten uttalas vad som är att betrakta som en effektiv och avskräckande påföljd i detta samman- hang. I artikel 5 i EU:s rambeslut /68/RIF om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi finns angett att maximistraffen för brotten i rambeslutet minst ska uppgå till vissa nivåer. Rambeslutet har genomförts i svensk rätt. Straffbelagda gär- ningar enligt rambeslutet omfattas även av konventionen. Därutöver åläggs staterna genom konventionen att kriminalisera vissa andra gärningar. Samtliga brott som kan bli aktuella enligt svensk rätt för gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen har fängelse i straff- skalan. Därmed kan också utlämning komma i fråga. Mot bakgrund av det redovisade är det är vår bedömning att uppfyller kraven i artikel 27.1. Här ska nämnas att från Barn- ombudsmannen har förts fram synpunkten att kraven i artikeln innebär att inga brott mot barn får ha böter i straffskalan för att sanktionerna ska vara tillräckliga. Vi delar dock inte den uppfatt- ningen. Av artikel 27.2 följer konventionens krav i fråga om de straff- rättsliga sanktionerna för juridiska personer. Parterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att ansvariga juri- diska personer kan bli föremål för effektiva, proportionella och av- skräckande sanktioner, som ska omfatta åtgärder så som de anges i artikel 27.2. Konventionen eller förklaranderapporten ger inte heller på denna punkt någon vägledning i frågan vilken nivå sanktionerna ska vara på för att konventionens krav ska vara uppfyllda. I andra sammanhang (vilka vi redovisat i avsnitt 13.3.21) har, då fråga varit om att genomföra rambeslut eller en konvention med bestämmelser med samma innebörd som de bestämmelser som är i fråga, reglerna om företagsbot befunnits tillräckliga för att uppfylla EU-rättsliga krav på sanktioner mot juridiska personer. Mot bakgrund härav gör vi bedömningen att det inte föreligger något hinder mot att tillträder konventionen i denna del. Enligt artikel 27.3 är parterna skyldiga att införa lagstiftning eller vidta andra åtgärder som gör det möjligt att göra beslag och förverkande i enlighet med vad som närmare beskrivs i artikeln. Vidare åläggs parterna att ha en möjlighet att stänga en inrättning som har använts för att begå de gärningar som är straffbelagda i enlighet konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering med konventionen, utan att det inverkar på rättigheterna för en tredje man som befunnit sig i god tro. Artikeln i denna del stadgar också att parterna ska vidta åtgärder för att möjliggöra att vägra gärningsmännen att utöva sådan aktivitet som innefattar kontakt med barn och genom vilket brottet har begåtts. Det är vår bedömning att kraven i fråga om beslag och förverkande är uppfyllda genom bestämmelser angående förverkande i 36 kap. samt genom att det av lagen (1994:1478) om förver- kande av barnpornografi följer en rätt att förverka barnporno- grafiska bilder. Angående möjligheter att stänga en inrättning respektive att hindra fortsatt yrkesaktivitet föreskrivs i 27 kap. 15 § att det för säkerställande av utredning av brott får vidtas åtgärder som innebär att bl.a. byggnad stängs eller tillträde till visst område för- bjuds. Möjlighet finns alltså att tillfälligt stänga sådana inrättningar som det talas om i artikel 27.3. Att det vidtas åtgärder som regleras i 27 kap. 15 § inverkar inte på någon rättighet för en tredje man i god tro. Vidare finns bestämmelser i 12 kap. 42 § jordabalken som ger möjlighet att förverka en hyresrätt. I 12 kap. 42 § punkten 9 uttalas att hyresrätten till en lägenhet kan förverkas om den helt eller väsent- ligt används för sådan näringsverksamhet eller liknande verksamhet som är brottslig eller där brottsligt förfarande ingår till en inte oväsentlig del eller används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Enligt 2 § bostadsförvaltningslagen (1977:792) kan en fastighet där det finns bostadslägenhet ställas under tvångsförvaltning, om fastigheten inte uppfyller de krav som bostadshyresgästerna har rätt att ställa i fråga om sundhet, ordning och skick. Fastighetens brister kan därvid bero på att fastighetsägaren eftersatt fastighetens underhåll eller på annat sätt förvaltat fastigheten på ett sätt som inte är godtagbart för bostadshyresgästerna. Här kan också redovisas att enligt 23 § polislagen (1984:387) finns det möjlighet att t.ex. stänga av eller förbjuda tillträde till hus, rum eller annat ställe om det kan anses föreligga en särskild risk för att något brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa kommer att förövas på viss plats. Syftet med en sådan åtgärd ska vara att av- värja brottet eller att bereda skydd mot detta. Dessutom vill vi här framhålla att genom att förövaren blir frihetsberövad hindras denne också rent faktiskt mot att bedriva fortsatt verksamhet. Av artikel 27.4 följer att konventionen inte lägger några hinder beträffande parternas möjligheter att vid sidan av de föreskrivna på- konvention om skydd för barn mot sexuell exploatering följderna eller åtgärderna vidta andra åtgärder, som t.ex. indragning av rättigheter som härrör från föräldraskapet eller övervakning eller tillsyn av dömda personer. Enligt artikel 27.5 får parterna fastställa att brott eller egendom som konfiskerats i enlighet med denna artikel ska tilldelas en sär- skild fond som ska bekosta förebyggande- och hjälpprogram för dem som blivit offer för någon av de gärningar som är straffbelagda i enlighet med konventionen. Bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen när det gäller försvårande omständigheter.