sou · GYB385 · 2010-11-23 00:00:00 — SOU 2010:85 Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter finns inte denna skillnad i beteende. Den mest anmärkningsvärda skillnaden mellan kohorterna är dock den utjämning i benägenhet att lämna arbetsmarknaden som skett mellan män och kvinnor . har kvinnorna i alla kohorter fortfarande en större benägenhet att lämna arbetsmarknaden än männen. Figur 6.4 Proportionen män och kvinnor i födelsekohorterna 1936–1940 som lämnat arbetsmarknaden efter , redovisat överstigande 60 Icke parametrisk kumulativ incidence function. I stället för att rita diagram med överlevnadskurvor respektive pensionskurvor av ovanstående slag, kan man rita kurvor över sannolikheten att lämna förvärvsarbetet givet att man varit förvärvsarbetande. Figur 6.5 visar sådana kurvor för de tre födelsekohorterna 1938, 1939 och 1940 och motsvarar således figur 6.2. Det är lättast att skilja de tre kurvorna åt i den vänstra delen av diagrammet. Den översta kurvan avser personer födda , den mellersta födda och den understa födda . Vi finner att före 65–stiger den betingade sannolikheten att lämna förvärvsarbetet. Vid given ålder är sannolikheten högre ju äldre kohorten är. Efter 65–avtar sannolikheterna. Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter Figur 6.5 Sannolikheten att lämna förvärvsarbetet givet att man förvärvsarbetat, redovisas efter ålder och födelseår för kohorterna 1938–1940 Kurvor som de i figur 6.5 brukar kallas hazardkurvor och motsvarande sannolikheter hazard rates. Dessa sannolikheter beror inte bara på födelseår utan i allmänhet på varje individs egenskaper och på andra förhållanden som kan tänkas påverka sannolikheten att sluta förvärvsarbeta. I den analys som redovisas nedan antas att man kan identifiera en hazardkurva för en normperson med vissa referensegenskaper, och att denna kurva förskjuts proportionellt upp eller ned för individer med andra egenskaper än normpersonens. En individ bidrar inte längre till analysen (eg. riskmängden) när denne lämnat förvärvsarbetet. En individ lämnar också datamängden och analysen om vederbörande avlider eller emigrerar, och kan då inte gå i pension i Sverige.2 Att emigrera eller avlida brukar kallas konkurrerande risker. För att få korrekta skattningar av sannolikheterna att lämna förvärvsarbetet måste man ta hänsyn till dessa konkurrerande risker. Det gör man i en s.k. competing 2 En individ kan dock vara bosatt i utomlands men erhålla pension från , vilket inte beaktats i denna analys. SOU 2010:85 Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter risk proportional hazard analysis. Resultaten från en sådan analys för var och en av de tre födelsekohorterna 1938–1940 redovisas i tabell 6.1 nedan.3 För varje kohort innehåller tabellen de faktorer som skjuter hazardkurvan upp eller ner och skattningar av förskjutningens storlek, s.k. subhazard rates (SHR). En skattning med värdet 1 betyder att hazardkurvan inte förskjuts alls, ett värde mindre än 1 att kurvan sjunker och ett värde över 1 att den stiger. Tabellen innehåller även s.k. Z-värden vilka är tester av hypotesen att förskjutningsfaktorn inte avviker från 1. Om beloppet av Z är större än 2, kan man säga att faktorn avviker signifikant från 1. Normpersonen har de egenskaper som markeras av ett SHR- värde lika med 1 och avsaknad av Z-värde. Det innebär att normpersonen är en gift man med kort grundutbildning. För denna grupp av personer inom respektive kohort ser hazardkurvan ut ungefär som kurvorna i figur 6.5. Kurvan förskjuts proportionellt upp eller ner för personer med andra egenskaper enligt de skattningar som finns i tabellen. En kvinna född , och som är , har en sannolikhet att sluta förvärvsarbeta som är större än den en man har. Ensamstående i samma åldersgrupp och utan barn har lägre sannolikhet att sluta förvärvsarbeta än en person som är gift. Högre utbildning minskar sannolikheten att lämna arbetsmarknaden, i synnerhet gäller detta dem som är forskarutbildade. En forskarutbildad i åldern 50–har en sannolikhet att sluta förvärvsarbeta som endast är av sannolikheten för en person med grundutbildning kortare än . Den som har en sjukdomshistorik med perioder på sjukhus har större sannolikhet att lämna förvärvslivet än den som inte har det. på sjukhus () motsvarar en förhöjd risk på i åldern 50–65 men ingen förhöjd risk efter 65. Förklaringen till att variabeln inte har den förväntade effekten efter 65 kan möjligen vara att personer som hindrats av sjukdom i sitt förvärvsarbete lämnat arbetsmarknaden senast . Den disponibla inkomsten är i denna analys mätt i basbelopp. Ett basbelopps högre inkomst innebär att sannolikheten att lämna förvärvsarbetet minskar med . För en egen företagare i samma åldergrupp är sannolikheten 80–av sannolikheten för en anställd. 3 I sträng mening är den modell som användes inte en proportionell hazard model, då parametrarna är en funktion av åldern. Närmare bestämt tillåter modellen att effekterna av respektive förklarande variabel är olika före och efter . Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter Med undantag för födelsekohorten 1938 gäller att ju högre arbetslösheten är i riket desto större är sannolikheten att man lämnar sitt jobb. Den effekten är mycket kraftig för kohorterna 1939 och 1940. En procents ökning i arbetslöshet mer än fördubblar sannolikheten. Detta resultat skiljer sig till synes från resultatet i probitanalysen i avsnitt 5.3 där effekten av den allmänna arbetslösheten var relativt beskedlig. De två analyserna skiljer sig dock åt i flera avseenden. I avsnitt 5.3 analyserades sannolikheten att vara sysselsatt, medan analysen i detta avsnitt gäller sannolikheten att sluta arbeta. I 5.3 var basen för analysen samtliga individer i födelsekohorterna, medan vi nu begränsat analysen till dem, som var förvärvsarbetande . Den senare gruppen är rimligen betydligt känsligare för situationen på arbetsmarknaden. Dessutom har två olika analysmetoder använts, och två olika antaganden beträffande effekten av den genomsnittliga arbetslösheten. I avsnitt 5.3 antogs att den förväntade förändringen i förvärvsfrekvens till följd av ändringar i den allmänna arbetslösheten var densamma för alla tre kohorterna, medan vi nu tillåter kohorterna att reagera olika. förändras effekterna av de förklarande variablerna något. Sannolikheten att en kvinna ska lämna förvärvsarbetet ökar något i de två yngsta kohorterna. Ensamstående personers större benägenhet att stanna på arbetsmarknaden förstärks något efter 65. Utbildning och antal dagar på sjukhus har däremot inte lika stor betydelse efter 65 som innan 65. Efter får istället den disponibla inkomsten större effekt. Sannolikheten att sluta förvärvsarbeta ökar nu med om den disponibla inkomsten ökar med ett basbelopp. Även betydelsen av att vara egen företagare har ökat. De har en sannolikhet att sluta arbeta som i stort sett är hälften av sannolikheten för en anställd. Egna företagare har således betydligt större benägenhet att fortsätta arbeta efter än anställda. Den genomsnittliga arbetslösheten påverkar personer i ungefär lika stor utsträckning som dem mellan 50 och 65. En jämförelse mellan kohorterna (1938–1940) visar endast mindre skillnader. Överrisken för kvinnor i 50–att sluta förvärvsarbeta är något lägre i de yngre kohorterna (födda och 1940), än kohort. Kvinnor som tillhör de yngre kohorterna har däremot en högre risk än kvinnor i motsvarande ålder födda . De forskarutbildades lägre risk att sluta arbeta minskar med stigande födelseår bland personer , medan SOU 2010:85 Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter det inte är någon stor skillnad mellan kohorterna i detta avseende i gruppen . Skillnaden i risken att sluta förvärvsarbeta mellan företagare och anställda i åldergruppen 50-65 tenderar att utjämnas, medan den i stället förstärks efter . Tabell 6.1 Skattningar av relativa sannolikheter (Sub Hazard Rates) att sluta förvärvsarbeta för födelsekohorterna 1938–1940 50–65 år -3,89 -3,59 -3,10 -3,12 -3,27 -2,97 -9,99 -9,55 -8,86 -10,56 -10,07 -12,09 Grundutbildning kortare än 9 år -2,45 -1,47 -0,05 -0,41 -2,99 Eftergymnasial utbildning kortare än 2 år -4,02 -2,50 -2,55 Eftergymnasial utbildning om minst 2 år -8,65 -8,60 -16,34 -14,88 -13,45 -14,16 -0,81 -0,13 -0,74 Antal dagar på sjukhus Disponibel familjeinkomst i basbelopp -5,95 -5,30 -8,13 Om företagarinkomst föregående år -15,56 -12,95 -10,35 Relativ arbetslöshet i riket -12,30 Äldre än 65 år Longitudinell analys av sannolikheten att fortsätta förvärvsarbeta efter SOU 2010:85 -1,58 -1,72 -2,38 -3,75 -3,17 -3,90 -4,30 -5,68 -4,72 -9,86 -9,79 Grundutbildning kortare än 9 år -0,77 -2,20 -1,60 -0,28 -3,46 Eftergymnasial utbildning kortare än 2 år -0,38 Eftergymnasial utbildning om minst 2 år -1,22 -0,09 -0,41 -1,57 Antal dagar på sjukhus -5,85 -5,86 Disponibel familjeinkomst i basbelopp -4,51 -9,44 -7,25 Om företagarinkomst föregående år -14,33 -14,69 -14,52 Relativ arbetslöshet i riket Därav antal som: * Antalet personer med dagar på sjukhus är så få födelsekohort att en effekt av denna variabel inte kan estimeras. Sedan lågkonjunkturen har antalet sysselsatta ökat i . Det gäller i synnerhet den äldre arbetskraften. ökade antalet sysselsatta i åldrarna 65–74, trots finanskris och lågkonjunktur, från ca 75 000 till 120 000 personer. Den ökningen berodde både på att antalet äldre ökat och att sysselsättningsintensiteten ökat för både män och kvinnor. För män ökade sysselsättningsintensiteten från och för kvinnor från . Hur ska man förklara denna ökning mot bakgrund av att vi tidigare varit vana att se en ökande benägenhet att gå tidigt i pension? Då ökningen började just 2006 kan det vara frestande att förklara den med den stimulanspolitik som alliansregeringen införde vid sitt tillträde, inte minst det s.k. dubbla jobbskatteavdraget för personer . Undersökningen av förvärvsfrekvenserna för födelsekohorterna 1938–1940 visade dock att ökningen i andel förvärvsarbetande började . Det måste således även finnas andra förklaringar till de äldres ökade förvärvsintensitet, såsom ökad utbildning, förbättrad hälsa och en anpassning till det nya pensionssystemet. Vi har funnit att sannolikheten att fortsätta arbeta efter 65 är större för män än kvinnor, för högutbildade än för lågutbildade och för företagare än för anställda. Har andelen män, högutbildade och företagare bland förvärvsarbetande äldre ökat? Knappast andelen män och andelen företagare, men möjligen andelen högutbildade. En ökning av antalet högutbildade äldre kan dock knappast förklara den ökning i sysselsättningsintensiteten vi sett. Möjligen har fler och fler börjat inse att man kanske inte kommer att få de generösa pensioner många förväntat sig, såvida man inte väljer att gå senare i pension. En ökande (förväntad) återstående livslängd kan ju ge utrymme både till på arbetsmarknaden och för det rika pensionärsliv alla vill ha. I ett internationellt perspektiv är de svenska förvärvsfrekvenserna efter redan nu höga. Av de undersökta europeiska länderna är det endast och som kommer upp i ungefär samma nivå. Det finns institutionella skillnader som kan bidra till att förklara de nationella skillnaderna i förvärvsfrekvenser bland äldre personer. Faktorer som pensionssystem med låg normal pensionsålder och generösa regler för tidig pension i vissa länder, ekonomiska skillnader (t.ex. skillnader i inkomstnivå och inkomstspridning), skillnader i yrkessammansättning samt kulturella skillnader som t.ex. yttrar sig i skillnader i kvinnors arbetsmarknadsdeltagande respektive hemarbete kan alla bidra till att förklara de nationella skillnaderna i förvärvsfrekvenser bland de äldre. I genomförde vi tidigt en stor pensionsreform, som kräver den typ av anpassning av pensionsåldern och individuellt ansvartagande för pensionen, som diskuteras i många västländer. I har det också bedrivits en utbildnings- och familjepolitik som främjat jämställdhet på arbetsmarknaden. I dessa avseenden har vi kommit längre i den anpassning som en åldrande befolkning kräver än många andra länder, som dessutom har en besvärligare demografisk situation än . Är det då rimligt att tro att vi i vårt land ska kunna förvänta oss ännu högre förvärvsfrekvenser? Ja, det är inte omöjligt. Vi har t.ex. sett att det är fler män än kvinnor som förvärvsarbetar efter , men den genomsnittliga utbildningsnivån för kvinnor ökar snabbare än för män, och kvinnors och mäns yrkeskarriärer blir allt mer lika. Det förefaller därför rimligt att tro att antalet äldre kvinnor som förvärvsarbetar kommer att öka snabbare än antalet män. Kvinnorna utgör i detta avseende fortfarande en outnyttjad arbetskraftsresurs. Även den fortsatta urbaniseringen kan bidra till en högre förvärvsfrekvens bland de äldre, då förvärvsfrekvenserna är högre i storstadsområdena än i resten av landet. Vilka är det då som redan nu arbetar efter ? Det är inte de som lämnat arbetsmarknaden före eller . Andelen som lämnar arbetsmarknaden för att aldrig återkomma är större än . Att ha lämnat förvärvsarbetet är nästan, men inte fullt ut, ett absorberande tillstånd. Redan sorteras således ett stort antal personer bort från arbetsmarknaden eller väljer att lämna den frivilligt. Det gäller främst personer med hälsoproblem och personer som kommit in i långvarig arbetslöshet, men även dem som har starka preferenser för fritid och har tillräckliga ekonomiska resurser för att kunna avstå från Vi har funnit att utbildning är mycket starkt korrelerad med en hög förvärvsfrekvens. Det är således främst de lågutbildade, de med fysiskt påfrestande arbeten och de med mer frekventa hälsoproblem som sorteras ut på ett tidigt stadium. Vi har också funnit att gifta par har en benägenhet att anpassa sin pensionering till varandra. Å ena sidan kan det innebära att om en partner blir tvungen att lämna arbetsmarknaden tidigt, så kommer även den andra partnern att välja att göra det, men å andra sidan kan man genom att stimulera en partner att arbeta längre även vinna den andra partnern för ett längre arbetsliv. Det är framför allt två variabler som diskriminerar mellan dem som väljer att fortsätta arbeta efter och dem som inte gör det: om man är egen företagare och vilken utbildning man har. De som haft inkomst av eget företagande har nästan hälften så stor sannolikhet att sluta förvärvsarbeta, som de som inte haft det. Ju högre utbildning desto större är sannolikheten att man fortsätter förvärvsarbeta efter . Särskilt forskarutbildade har en mycket större sannolikhet att fortsätta arbeta än övriga grupper. För forskarutbildade födda var sannolikheten att sluta arbeta av sannolikheten för grundskoleutbildade, och i födelsekohorten 1940 ännu lägre, nämligen . Även kön spelar roll för benägenheten att fortsätta förvärvsarbeta. Kvinnor i åldrarna 50–har en större benägenhet än män att sluta förvärvsarbeta, men av analysen i kapitel 6 att döma utjämnas denna skillnad. är skillnaden mellan könen mindre än före 65, men i stället för att utjämnas ytterligare tycks den växa. För födelsekohorten 1940 uppskattades kvinnor i åldrarna 50–65 ha större sannolikhet att sluta förvärvsarbeta jämfört med män. Civilstånd har ändå större betydelse än kön. Ensamstående har en sannolikhet att sluta förvärvsarbeta som endast är av motsvarande sannolikhet för gifta och samboende. Hälsotillståndet har förmodligen betydelse även efter , men de som hade bräcklig hälsa har förmodligen redan lämnat arbetsmarknaden före denna ålder. Det skulle kunna förklara att hälsovariabeln inte längre har lika stor betydelse för att diskriminera mellan förvärvsarbetande och ej förvärvsarbetande efter . Hushållets ekonomi, mätt med disponibel inkomst, förklarar en del av skillnaderna i förvärvsfrekvens. Ett basbelopp högre inkomst minskar sannolikheten att sluta förvärvsarbeta med . Som tidigare framhållits är inte disponibel inkomst det rätta måttet för att fånga de ekonomiska incitament som bestämmer när man går i pension. Under förutsättning att fritid är en inkomstelastisk vara ska högre inkomst öka sannolikheten att gå i pension, inte minska den. Den skattning vi nu får av inkomstens effekt på benägenheten att arbeta kan betraktas som en blandning av inkomst- och substitutionseffekten, varvid den senare tycks dominera. Ett annat sätt att tolka detta resultat är att personer med höga inkomster har lägre preferenser för fritid och större för de icke pekuniära nyttigheter som förvärvsarbete ger, jämfört med personer med lägre inkomster och sannolikt även andra yrken. Välbetalda yrken ger ofta intressanta arbetsuppgifter och andra attraktiva förmåner, vilka kan vara de primära skälen till att man fortsätter arbeta efter . När vi använder SHARE-data och svaren på frågan om man får hushållsekonomin att gå ihop, får vi dock inte riktigt samma resultat. gäller fortfarande att den som har god ekonomi har högre förvärvsfrekvenser, men efter är det istället den grupp som har det svårast att få ekonomin att gå ihop som har den klart största förvärvsfrekvensen. Det antyder att det finns en grupp av personer som är tvingade att fortsätta arbeta efter 65 för att få hushållsekonomin att gå ihop. Det allmänna arbetsmarknadsläget i landet, här mätt med den genomsnittliga arbetslöshetsprocenten, påverkar de äldres sysselsättning. Ett försämrat arbetsmarknadsläge minskar sysselsättningen. Variationer i arbetsmarknadsläget har dock relativt liten inverkan på den totala sysselsättningsintensiteten (antalet sysselsatta i förhållande till samtliga individer åldersgruppen), då alla de som redan lämnat arbetsmarknaden inte påverkas av arbetsmarknadsläget. Däremot visade analysen i kapitel 6 att en ökning av den allmänna arbetslösheten med en procentenhet fördubblar (eller beroende på födelsekohort kanske mer än fördubblar) de äldres sannolikhet att sluta förvärvsarbeta. Sammanfattningsvis och med viss förenkling kan man således säga att den som förvärvsarbetar efter är en välutbildad ensamstående man med god hälsa, som är egen företagare och som har turen att möta en arbetsmarknad med låg arbetslöshet. Denna studie har i flera avseenden bekräftat vad vi tidigare kände till, nämligen att god hälsa, utbildning och att vara egen företagare är starka prediktorer på att förvärvsarbeta. Nytt är däremot den stora betydelse forskarutbildning har för benägen- heten att stanna i förvärvsarbete. Vi har tolkat det som ett uttryck för att denna grupp till stor del har andra motiv att arbeta än att förtjäna en inkomst. Mindre känt är kanske också att civilstånd och om makan/maken förvärvsarbetar har betydelse för om man förvärvsarbetar. Nya resultat är också att det finns kohortvisa skillnader i benägenheten att förvärvsarbeta, som troligen främst beror på att yngre kohorter har bättre hälsa och är mer välutbildade än äldre kohorter. Det har inte varit möjligt att undersöka hur mycket policyförändringar som t.ex. införandet av de s.k. jobbskatteavdragen har betytt för de äldres sysselsättning, men ökningen i sysselsättning för 65+ efter 2006 talar för att det finns en sådan effekt. Studien har visat att det finns skillnader i förklaringarna till att man förvärvsarbetar före och efter . Många av de variabler vi använt visar en svagare samvariation med förekomsten av förvärvsarbete efter än före. Den väsentligaste förklaringen till detta är förmodligen att det är en selekterad grupp personer kvar på arbetsmarknaden efter , personer som har starka preferenser för förvärvsarbete oavsett deras övriga egenskaper. Studien har också visat att sannolikheten att denna grupp ska stanna kvar i förvärvsarbete är starkt konjunkturberoende. , Meghir C, MaCurdy T (2007), Labor Supply Models: Unobserved Heterogeneity, Nonparticipation and Dynamics, in Handbook of Econometrics, Volume 6A Chapter 69, Heckman J, Leamer E, eds. , , , Höjgård S och (2008), , Chapter 6 i Klevmarken och . , Klevmarken A, (1997), Household Market and Nonmarket Activities, Vol III – VI, , , . . Klevmarken A (2008), Tax-deferred pension savings, Chapter 3.1 i Klevmarken och . (2009), Medelpensioneringsålder, Socialförsäkringsrapport 2009:9, . Gustman A L, Juster F T (1996), Income and wealth of older American households: modeling issues for public policy analysis, in Hanushek E, Maritato L (eds.) Assessing Knowledge of Retirement Behaviour, , DC: . Gustman AL, T. Steinmeier T (2009), Integrating Retirement Models, Working Paper 15607, , , MA. (2003), Alternative approaches to model withdrawals from the labour market – a literature review, Working Paper 2003:4, , . (1992), Labor Supply of Elderly Men. Do Taxes and Matter? Phd-thesis, , . Hernaes E, Ström S (2000), Family labour supply when the husband is eligible for early retirement, : , . (1992), Research on the elderly: economic status, retirement and consumption and saving, , Vol. 28, pp. 565–637. Klevmarken A (1986), Höj och sänk pensionsåldern! Socialmedicinsk , 1986, 9, 392–397. Klevmarken A (2002), Swedish Pension Reforms in the 1990s, Working Paper 2002:6, , . (2008), Simulating the Future of the Elderly, Chapter 12 i Klevmarken och . Klevmarken A, (eds.) (2008), Simulating an Ageing Population. A microsimulation approach applied to , Contributions to Economic Analysis no 285. , , UK. Klevmarken A, . (1993), Household Market and Nonmarket Activities. Procedures and Codes 1984–1991, Vol. I och II, (), , . , M (2000), Mot en högre pensionsålder, D-uppsats i nationalekonomi, , , vt 2000. (Handledare: ). SCB (2009), Longitudinell Integrationsdatabas för Sjukförsäkrings- och Arbetsmarknadsstudier () 1990–2007, Bakgrundsfakta, Arbetsmarknads- och utbildningsstatistik 2009:1, , . Zweimüller J, Winter-Ebmer R, Falkinger J. (1996), Retirement of spouses and the social security reform, , Vol 40, pp 449–472. Ett råd bestående av forskare ska tillkallas med uppdrag att belysa relevanta forskningsrön inom det sociala området. Rådet ska agera som rådgivare till regeringen i hälso- och sjukvårdsfrågor och i sociala frågor samt förse regeringen med relevant kunskap för utformningen av välfärdspolitiken inom områden. Arbetet ska redovisas dels i en årlig rapport, dels vid återkommande möten med ansvariga statsråd och tjänstemän vid . Behovet av ett socialt råd Det svenska samhället står inför ett flertal utmaningar. Det stora utanförskapet och en åldrande befolkning sätter bl.a. socialförsäkringssystemen, hälso- och sjukvården och äldreomsorgen under finansiell press. ökar möjligheterna till att leva ett längre liv i hälsa för en stor del av befolkningen. För att möta dessa utmaningar krävs en effektiv och evidensbaserad politik. Aktuella forsknings- och utredningsresultat med relevans för utformning av välfärdspolitiken inom område behöver tas tillvara på ett mer effektivt sätt än . Flertalet myndigheter inom det sociala området följer forskningen inom respektive ansvarsområde. Det finns dock ett behov av att få en samlad syn på aktuella frågor som är bredare än någon myndighets verksamhetsområde. Genom att ha kontakt med välmeriterade forskare, verksamma inom det sociala området, kan man främja utformningen av en samlad evidensbaserad politik för det sociala området. För att på ett mer effektivt sätt än ta till vara aktuell kunskap, såsom nya forskningsrön på det sociala området, och främja utbytet mellan forskning och politik ska ett råd med välmeriterade forskare tillsättas av regeringen. Utöver dessa adjungeras generaldirektörerna för och till rådet. Rådets uppgift är att bidra till att bredda och fördjupa underlaget för framtida socialpolitiska avgöranden. Rådets verksamhet delas in i två huvudområden: -Att vara rådgivare till regeringen i frågor inom det sociala området. -Att förse regeringen med relevant kunskap för utformning av välfärdspolitiken inom områden. Rådet ska redovisa relevant och aktuell kunskap baserad på bl.a. svenska och internationella forskningsrön inom det sociala området.