sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Intervjupersonernas berättelser för utan tvekan tanken till någon form av psykisk störning hos den som de pekar ut som för- övare. Men det kan vi förstås inte veta. Vi avstår från försök att i detta sammanhang förklara och förstå vad det är vi tagit del av. I normalfallet nöjer vi oss i denna resultatsammanställning med att återge intervjupersonernas beskrivning av den vanvård de varit utsatta för med deras egna ord. I detta avseende gör vi således ett undantag. När vi på det här sättet döper intervjupersonernas upplevelse till bisarr vanvård med absurda inslag ägnar vi oss åt vad som skulle kunna kallas för indirekt diagnostik. Detta medför att vi noga behöver redovisa hur vi har gått tillväga. Vi påstår inte att vi här presenterar det värsta som inter- vjupersonerna i denna utredning har fått utstå. Vi avstår medvetet från att göra den typen av värderingar av enskilda personers upp- levelser. Vi menar däremot att dessa berättelser skiljer ut sig från den vanvård som har presenterats tidigare i kapitlet. I berättelserna om bisarr vanvård tycker vi oss se ett kvalitativt språng från enskilda absurda vanvårdshändelser till ett helt system av vanvård. Ur det enskilda barnets perspektiv kan den bisarra vanvården innebära att verklighetsuppfattningen gradvis går förlorad. Det sker när en alltmer outhärdlig och onormal verklighet till slut uppfattas som normal. Barnen har tvingats att hitta överlevnadsstrategier i en värld som har varit obegriplig, galen och fullständigt oförutsägbar. Det som tillkommer och står ut när det gäller det vi kallar för bisarr vanvård är att övergreppen och försummelserna, som tidigare Försummelse och övergrepp – resultat påpekats, tycks ingå i något slags vanvettigt system och dess- utom, utan paus, totalt tycks ha dominerat vardagen för barnen. 14 personers berättelser om vanvård som de varit utsatta för har defi- nierats som bisarr vanvård. Den bisarra vanvården har beskrivits uteslutande från fosterhem med antingen den ena fosterföräldern som mer aktiv eller med båda i samförstånd. Definition av bisarr vanvård För att utredningen ska definiera en intervjupersons beskrivning av sina upplevelser som bisarr vanvård krävs att intervjupersonens berättelse om sina erfarenheter har uppfyllt minst tre av följande kriterier: Extrem kontroll och utsatthet Kombination av våld, hot, integritetskränkning och sadism Att denna behandling har genomsyrat vardagen, varit ständigt pågående, rutin- och regelmässig, om inte under hela placerings- tiden, så där vardagen har präglats av detta. Definitionen av bisarr vanvård utgår inte enbart från barnets upplevelse, d.v.s. vad barn kan ha upplevt som bisarr vanvård, utan baseras på vår tolkning av den miljö och de övergrepp som intervju- personerna vittnat om. I frågan om hur bisarr vanvård ska defini- eras har såväl psykologisk som psykiatrisk expertis konsulterats. I det följande avsnittet presenteras några intervjupersoners beskrivningar av fosterhem där de utsattes för bisarr vanvård. Vi har valt att återge beskrivningar som illustrerar vart och ett av de fyra kriterierna som ingår i definitionen. har berättat om sina i ett fosterhem där hon bodde med sin syster. Hon har berättat att de fick utstå psykisk och fysisk miss- handel. Fostermodern tvingade dem ofta att be om ursäkt för saker de inte gjort. När de bett om ursäkt spottade fostermodern dem i ansiktet. beskriver sin fostermor som psykopat. Hon upplevde att hon och systern blev behandlade som hennes marionettdockor. Försummelse och övergrepp – resultat Fosterhemmet var som ett fängelse och omgärdades av fostermoderns totala kontroll av allt från rörelser, hygien, toalettbesök, kontakt med varandra till den mängd mat de fick äta. Fostermoderns främsta kontrollinstrument var att begränsa barnens mat eller att ofta helt ta bort maten. Det hände att hon åt av kattmaten och drack deras grädde. Rädd- ningen var skolmaten. Flickorna fick inte gå fritt i huset och de gjorde nästan bara saker på order av fostermodern. När de hade gjort en uppgift väntade de på nästa. Om flickorna inte gjorde som fostermodern sa blev de bestraff- ade på olika sätt. De fick aldrig prata i telefon, öppna kylskåpet, inte använda inne- toaletten utan hänvisades till utedasset. De fick inte duscha utan till- delades en halv hink med vatten för att tvätta sig med. De fick inte byta underkläder när de ville. Syskonen förbjöds också att prata med varandra. De enda gånger de kunde viska till varandra var när de var utanför huset. Det upptäckte fostermodern snart och förbjöd dem att ha ryggen mot huset när de var ute på gården. En daglig rutin var att flickorna skulle ta in familjens katter på kväll- arna. Fostermodern var mörkrädd och beordrade ut dem i skogen för att leta. För att flickorna inte skulle kunna prata med varandra tving- ades de gå åt olika håll i mörkret. En gång glömde fostermodern att de var ute och låste dörren. Ur referat person 243, kvinna född på 1960- talet. Exemplet illustrerar kriteriet ständigt pågående vanvård. Det kanske är det mest kännetecknande för den bisarra vanvården; att aldrig bli lämnad i fred, att ständigt ha fostermor eller fosterfar på lur. Att aldrig hinna tänka en egen tanke eller ta ett eget steg utan att någon påpekar att du gjort fel, att aldrig kunna slappna av, känna sig lugn och säker utan istället vara förberedd på det oförberedda. Två syskon som bodde tillsammans i ett fosterhem har berättat att fostermodern utsatte dem för daglig fysisk och psykisk misshandel och tortyr. Båda beskriver sin fostermor som sadist. låste fostermodern dörren så att pojken inte kunde gå på toaletten. Så han hade ingen annan utväg än att kissa i krukor och prydnadssaker och sen hälla ut det genom fönstret. När fostermoderna upptäckte detta satte hon lås på fönstret. Försummelse och övergrepp – resultat Sängvätning som straff för hindrade fostermodern syskonen från att sova ordentligt . Det var värre innan vi börjat skolan. Då hade man ingen flyktväg, säger brodern. Fostermodern kom ständigt in och väckte dem genom att sticka nålar i dem eller låta dem ligga på ett kallt golv och sova utan täcke. Denna tortyr pågick , enligt intervjupersonerna. Barnen tillämpade strategin att sova i skift så att en av dem kunde hålla koll på fostermodern. Fostermodern sov med fönstret öppet även om det var mitt . Barnen turades om att lägga sig på samma fläck på golvet, för att hålla värmen. Hade vi tur kunde vi sova . Barnen berättar också att fostermodern använde en mattpiska med stoppnålar i skaftet som hon stack dem med , för att de inte skulle sova. Syskonen har också beskrivit att de inte fick sitta ner i foster- hemmet, annat än när de gjorde sina läxor. Vid måltiderna fick de stå och äta vid bänken medan fostermodern satt vid köksbordet. När fosterfadern var hemma kunde de få sitta vid bordet och äta. De har också berättat att fostermodern utsatte dem för olika typer av fysisk misshandel så som att skålla barnens händer. De fick lägga händerna på diskbänken och hon slog med baksidan av en kniv. tyckte att det värsta var att fostermodern tvingade henne att slå sin egen bror. Ur referat person 107, kvinna född och person 399, man född . Exemplet illustrerar kontroll av kroppsfunktioner. I och fall har fostermodern kontrollerat deras sömn och toalettbesök. De fick inte ens sitta ner när de själva ville. Sådan kontroll har flera intervjupersoner vittnat om. Andra har beskrivit att de inte fått blinka, andas eller dricka vatten vid behov. Kombination av våld, hot, integritetskränkning och sadism berättar om sina erfarenheter ifrån ett fosterhem som han var placerad i under . Han beskriver sin fosterfar som psykopat och sadist, men också som en allmänbildad man med ett bra arbete. berättar att han var som familjens slav. Han fick göra alla sysslor i hemmet. Han fick äta först efter det att familjen hade ätit. Då fick han ofta annan mat. i fosterhemmet fick han utstå brutala sadistiska övergrepp fyra till . Försummelse och övergrepp – resultat berättar att kom fosterfadern in till honom för att kontrollera hans hygien. Han sökte anledning till att få slå mig och tortera mig. Jag tvättade mig så noga för att han inte skulle hitta några fel och då hittade han på andra anledningar. Vid hygienkontrollen skulle ligga på rygg och då kontrollerade fosterfadern hans könsorgan. Detta kunde pågå i flera minuter. Han fick inte säga något för då kunde han bli slagen av fosterfadern. Därefter tvingades han vända sig om och då skulle hans stjärt kontrolleras. Denna kontroll kunde också pågå i flera minuter. har också berättat att hygienkontrollen kunde gå över i brutal misshandel. Fosterfadern gjorde även kvävningsförsök på . Fosterpappan sträckte då ut sin arm och tvingade att sätta huvudet straxt nedanför sin axel sedan drog han in armen så att han inte fick luft. Han höll så länge att svimmade. Ur referat person 375, man född . Exemplet illustrerar kombinationen av våld, hot, integritetskränk- ning och sadism. beskrivningar av sadism återkommer i flera av intervjupersonernas beskrivningar som vittnat om bisarr vanvård. Några har också nämnt att sexuella övergrepp varit en del av deras bisarra vardag. Extrem kontroll och utsatthet bodde i ett fosterhem som han benämner fängelse med regler för allt. Reglerna handlade om allt som hade med det dagliga livet att göra. När man skulle gå upp, hur länge man skulle sitta på toa- letten hur mycket man skulle göra ifrån sig på toaletten, när man skulle leka, vad man skulle leka med, hur man skulle ligga i sängen, osv., osv., osv. Om inte följde reglerna blev fostermodern tokig. Hon drog oss i håret, slog oss med händer och knytnävar över hela kroppen. Hon satte mitt huvud mellan sina knän när hon slog och höll för munnen så att det inte skulle höras hur man skrek. Jag slutade gråta innan jag var sju, säger han. berättar också om extrem kontroll av sina toalettbesök. lade hon papper i toaletten för att se hur mycket vi gjorde ifrån oss därinne. Hade vi inte åstadkommit tillräckligt fick vi Försummelse och övergrepp – resultat sitta där till dess vi hade gjort mer och hon var nöjd. Man skulle stånka högt också, annars gillades det inte. Hon stod utanför och lyssnade. Efteråt skulle vi stå på alla fyra när hon skulle kolla att vi hade torkat oss ordentligt. Dessutom var det förbjudet att tända lyset på toaletten. Det vi gjorde därinne skulle ske i mörker. Fostermodern påstod att skulle vara tacksam att det fanns någon som över huvud taget ville ta hand om honom. menar att han var så hjärntvättad av fostermoderns regler och kontroll att han trodde på henne. Han berättar att detta gjorde att han aldrig vågade säga något till den tillsynspersonal som kom till fosterhemmet. Där- emot har han som vuxen funderat på hur det kunde vara möjligt att representanter från den sociala barnavården var på besök utan att för- stå att det inte stod rätt till i fosterhemmet. Ur referat person 152, man född , finsk. har berättat att hon blev utsatt för psykisk och fysisk miss- handel såväl dag som natt i det fosterhem där hon tillbringade under sin uppväxt. Det var främst fostermodern som var förövare, men hela familjen deltog i trakasserierna av . Hon har beskrivit en vardag fylld med absurda regler, straff och över- grepp. Ett av de första minnena som har från sitt fosterhem är hur hon fick en nyckel av fostermodern när hon skulle ut och leka. ropade fostermodern tillbaka henne för att, som hon sa, känna efter om nyckeln låg kvar i flickans jackficka. I själva verket tog fostermodern nyckeln. När ropades tillbaka en andra gång uppdagades att nyckeln inte låg kvar på sin plats. Den här bisarra leken eskalerade och tvingades ut att leta efter nyckeln . Om hon inte hade den med sig in så skulle hon inte få komma in. kunde fostermodern säga att Du letar mycket bättre om jag får dina vantar. Varje gång som kallades in för att höra om hon hittat nyckeln och inte hade den straffades hon med att ett nytt klädesplagg plockades av henne. När inte hittade nyckeln straffades hon ibland med att klä av sig helt och hållet och tvingas gå ut och ställa sig i snön. Den bisarra nyckelleken skedde så att till slut började klä av sig själv och ställde sig i snön. En gång kom fosterfadern hem och hittade ute, fullständigt nedkyld. Då hade han sagt till fostermodern att hon inte fick låta stå ute så . Han var rädd att de skulle få barnavårdsnämnden på sig. har också uppgett att hon alltid var rädd när hon skulle gå och lägga sig för att fostermodern ofta kom in och skrämde Försummelse och övergrepp – resultat henne genom att stå bakom gardinerna och prata, skaka hennes säng och satte hon på en bandspelare med nedvärderande kommentarer om henne. uppgav under intervjun att hon som barn ibland inte förstod om det var foster- modern eller någon annan som skrämde henne . har också berättat att hon utsattes för dagliga straff. Bland annat skulle hon som regel befinna sig på samma plats för att invänta sitt kvällsstraff. Här utdelade fostermodern olika typer av straff. Fostermodern styrde även hennes möjlighet att röra sig fritt och att ha tillgång till toaletten efter behov. Hon fick inte gå på toaletten när hon önskade utan tvingades att hålla sig tills hon fick tillåtelse från fostermodern att gå. har också berättat att fostermodern tvingade henne till att erkänna falska lögner. önskade att gå på toaletten. Då ska fostermodern ha sagt: Erkänn att du ljög om att du ska kissa. fick inte besöka toaletten på och kissade på sig. Ur referat person 277, kvinna född . Exemplen illustrerar extrem kontroll och utsatthet. Intervju- personerna som berättat om bisarr vanvård har nämnt fosterför- äldrarnas extrema kontroll som på olika sätt styrt deras vardag. beskrev sitt fosterhem som ett fängelse fyllt med regler för allt. Fostermodern styrde hans vardag så till den grad att den bisarra vanvården kom att bli vardag. Kontrollen och utsattheten gjorde att han som han själv beskriver det, hjärntvättades. Den extrema kontrollen går också igen i beskrivning. Fostermodern fick henne att självmant klä av sig sina kläder och ställa sig utomhus. Hon visste att detta straff var följden av att hon inte hade hittat den nyckel som hon, fostermodern hade gömt. har också förmedlat att det som barn var svårt att veta vad som var verklighet, att hon hade svårt att förstå att det var hennes fostermor som stod bakom gardinen och skrämde henne om nätterna. Försummelse och övergrepp – resultat De utpekade förövarna till den bisarra vanvården är till största del fostermödrar och fosterfäder. I ett fall har också fostersyskon varit aktiva i ett system av bisarr vanvård. Flera personer har berättat att fosterfadern fanns i foster- hemmet men att han var undfallande och osynlig. I några fall har han gjort små försök att hindra fostermoderns behandling av barnet. Det har i de flesta exemplen varit en person som beskrivits som den värsta, men vanvården har beskrivits som så omfattande att ingen människa kan ha levt i samma hem utan att på ett aktivt eller passivt sätt accepterat behandlingen av barnet. 8Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun Ett av flera nödvändiga verktyg för att förhindra övergrepp och försummelser mot placerade barn är en verkningsfull tillsyn.1 Den räcker inte för att garantera säkerheten, men tillsynen och en med- veten uppföljning av placeringarna bidrar till att minska riskerna. I detta kapitel redovisas hur tillsyn och uppföljning av placerade barn har varit utformad i teori och praktik, eller i lagstiftning och den praktik som intervjupersonerna har berättat om. Dessutom kommenteras övrigt agerande från den sociala barnavården som intervjupersonerna har nämnt under intervjuerna. Kapitlet är indelat i tre delar. Först redovisas vad tillsynen skulle omfatta enligt gällande lag- stiftning –1980, samt i de handböcker som skulle tjäna som vägledning för barnavårdsnämndernas och social- tjänstens arbete. Därefter följer en undersökning av hur tillsynen av inter- vjupersonernas placeringar praktiserades. Praktiken har studerats dels genom vad intervjupersonerna har berättat att de minns av till- synen, dels genom vad några intervjupersoners barnavårds- och socialakter berättar om tillsynen ur ett myndighetsperspektiv. Slutligen redovisas vad intervjupersonerna har berättat om övrigt agerande från den sociala barnavården som de har farit illa av. 1 Utredningen tillämpar här ett vidare begrepp av tillsyn och inbegriper dels individ och verksamhetstillsynsansvar, tillsynsansvar samt den placerande kommunens socialtjänst/socialbarnavårdsansvar att följa upp och utvärdera placeringen av det enskilda barnet. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun 8.1Tillsyn i teorin: lagstiftning och handböcker 8.1.1En sammanfattning av tillsynsansvaret Tillsyn inom den sociala barnavården har varit, och är fortfarande, tre olika instansers ansvar. En detaljerad genomgång av tillsynsan- svaret återfinns i kapitel 2, men sammanfattas kort här. Barnavårdsnämnderna, och senare , har haft till uppgift att utöva tillsyn över både fosterbarn och barnhemsbarn, i kommunen. Fram till att socialtjänstlagen trädde i kraft , vilade det främsta tillsynsansvaret på vistelsekommunen. Därefter fick den placerande kommunen det övergripande ansvaret men vistelsekommunen ansvarade fortfarande för att fosterhemmen var lämpliga. Länsstyrelser har haft till uppgift att dels övervaka att barnavårds- nämnderna följer sina åtaganden, dels att kontrollera barnavårds- anstalter, senare HVB, och ingripa om missförhållanden förelåg. Slutligen har ansvarat för att övervaka barna- vården i landet. Det har bland annat inneburit att denna myndighet har haft till uppgift att ge ut föreskrifter om hur vården skulle bedrivas samt att utöva tillsyn över barnavårdsanstalter. I det här avsnittet undersöks vilka konkreta krav som har ställts på tillsynen i lagstiftning och i handböcker. Med handbok menar vi litteratur som har tolkat hur lagtexterna borde tillämpas i prakt- iken. Två frågor har varit vägledande för sammanställningen: –Vad skulle tillsynen granska enligt lagstiftning och hand- böcker? –Hur ofta skulle tillsyn ske enligt lagstiftning och handböcker? Hur, när och vem som skulle utöva tillsynen av placerade barn har reglerats i lagstiftning men ofta konkretiserats i handböcker. Underlaget för denna studie utgörs dels av de lagar som reglerat den sociala barnavården , dels av vägledande litteratur som riktade sig till länsstyrelser, barnavårdsnämnder och andra socialvård- ande instanser. Vi har inventerat Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor2, åtta upplagor av handboken 2Vi har använt upplagor som behandlat den sociala barnavården , 1961, 1969, 1981 och 1982. 3Samhället och barnen har getts ut i 13 upplagor. Vi har använt upplagorna , 1950, 1955, 1965, 1969, 1971, 1977 och 1984. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun som var ett slags översiktsverk gällande svenska lagstiftning om barn som gavs ut mellan 1940–1984 samt en handbok som gavs ut av 1931. Eftersom syftet med dessa lagtolkningsböcker var att vägleda de sociala vård- instanserna i deras arbete, utgår vi ifrån att dessa handböcker säger något om hur tillsynen borde ha utförts. 8.1.3Vad skulle tillsynen granska? Tillsyn beskrivs på olika sätt i lagar och handböcker. De konkreta kraven på vad tillsynen skulle omfatta, återfinns främst i handböck- erna. I lagtexterna är tillsynsbegreppets innebörd mer en övergripande beskrivning av vad som förväntades av de barnavårdande instanserna. Rekommendationer om vad tillsynen skulle granska har skilt sig något åt för fosterhem och barnavårdsanstalter. Därför redovisas tillsyn av fosterhem och barnavårdsanstalter i separata avsnitt. Det är dock viktigt att komma ihåg att barn på barnavårdsanstalt räkna- des som fosterbarn i lagstiftningen (se kapitel 2 Lag- regler om den sociala barnavården). Det framgår inte av lagarna hur tillsynen skulle ske, men att den skulle ske. lag om samhällets barnavård sägs följande om tillsynen: skall noggrant tillse att fosterbarn komma i åtnjutande av tillfreds- ställande vård och fostran4 5 I (1931), konstaterades att barnavårdsnämnden hade utrymme att själva tolka vad tillfredsställande vård innebar eftersom lagen inte var mer specifik än så.6 I handböckerna är det mer tydligt vad tillsynen skulle innehålla. I samtliga handböcker och rådgivningsskrifter som har bearbetats för den här studien har det framhållits att personliga besök i foster- hem eller på barnhem är det enda sättet att åstadkomma en verk- ningsfull tillsyn. Ett annat påpekande som återkommer i dessa texter är vikten av att inspektören försökte vinna såväl fostrarnas som barnets förtroende. Det kan förstås som att det alltid har varit påtalat att inspektören ska tala enskilt med barnet vid besöken. Dessa råd kring enskilda samtal gavs i handboken : 452 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 5Vid räknades även barnhemsbarnen in i fosterbarnsbegreppet. 6Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 46. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun I ombudets [inspektörens, vår anmärkning] intresse bör ligga att komma till tals på tu man hand med barnet självt, då det hunnit en ålder, som möjliggör detta. Samtalet bör då anordnas helt naturligt genom att t.ex. följa barnet ut i det fria till en lekplats o. dyl. Äger man barnets förtroende, yppar sig lätt ett tillfälle att få det att tala ut, berätta hur det trivs, hur det anser sig behandlat o.s.v. Under sådana samtal är emellertid av vikt att icke ställa till detsamma rent suggestiva frågor, vilka liksom lägga svaren i barnets mun, t.ex. Här har du det ju riktigt trevligt eller hur? När det gällde tillsyn av fosterhem har granskning av barnets kläder och sängplats varit ett återkommande tema för tillsynen, åtminstone . Förutom att kläderna skulle vara hela och rena gjordes anmärkningen i handboken att fosterbarnets kläder inte skulle skilja sig från plagg som bars av ortens jämnåriga.8 Men att endast granska klädernas beskaffenhet har inte ansetts som till- räckligt. betonades i handboken att inspektören inte skulle låta sig nöjas med att kon- statera att barnet hade en ordentlig säng och bra kläder. Tvärtom kunde ett minutiöst rent fosterhem vara sämre än ett mer oordent- ligt om de vuxna i det senare hade bättre hand med barn.9En annan omständighet som inspektörerna skulle granska var om barnen fick tillräckligt med närande föda samt sjukvård vid behov.10 års ändring av lag om samhällets barnavård framhölls även fosterbarnens utbildning som en viktig uppgift för barnavårds- nämnden att bevaka. I Samhället och barnen , och därefter följande upplagor, beskrivs hur tillsynspersonalen skulle informera sig om barnens skolgång. Inspektören skulle förhöra sig om hur det gick i skolan och om barnet utvecklades normalt. Om barnet hade särskilda anlag eller intresse för ett visst yrke eller utbildning skulle inspektören meddela detta till barnavårdsnämnden så att man kunde ordna lämplig utbildning för barnet.11 Vikten av foster- 7Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 29. 8Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 29. 9Se t.ex. , ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn, , , 1940, s. 217; , ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 7., [omarb.] uppl., , , 1965 s. 244. 10Se t.ex. , , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 28. 11Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn, 3. uppl., , 1950, s. 231. Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun barnens skolgång och utbildning har alltså haft en fram- skjuten plats i såväl lagtext som i handböcker. När det gäller tillsynen av barnavårdsanstalter ger de flesta texter som har inventerats för den här studien inte lika konkret vägled- ning som vid tillsyn av fosterhem. Men i handboken finns en utförlig redogörelse för vad tillsynen över barn på barnavårdsanstalt skulle inbegripa.