sou · GYB338 · 2010-06-08 00:00:00 — Mottagare är här deltagare eller funktionär i tävling som är föremål för kommersiell vadhållning anordnad för allmänheten. Att någon gjort sig skyldig till givande av muta innebär inte alltid att mottagaren kan hållas ansvarig för tagande av muta. en anställd i enlighet med allmänna riktlinjer tagit emot en förmån och lämnat den vidare till sin chef, kan någon otillbörlig påverkan typiskt inte anses föreligga. Chefen har naturligtvis att se till att förmånen inte kommer någon till godo på ett sådant sätt att det ändå finns risk för sådan påverkan. 10 kap. 5 c § Paragrafen är ny. Den innehåller en särskild straffskala för brott som avses i 10 kap. 5 a och 5 b § För grova fall av såväl givande som tagande av muta används brottsbenämningarna grovt givande av muta respektive grovt tagande av muta. Straffskalan är identisk med den som gäller för grova fall av bestickning och mutbrott. Vid brottsrubriceringen ska en samlad bedömning göras av samtliga omständigheter. En nyhet i förhållande till gällande rätt är att det i stycket anges tre exempel på omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om givande och tagande av muta kan anses grovt. Omständigheterna motsvarar dem som anges i bestämmelsen om grovt företagsspioneri i 3 § lagen (1990:409) om företagshemligheter. Den första omständigheten tar sikte på om gärningen avsett betydande värde. Härmed avses värdet på den aktuella förmånen. Som ett riktmärke kan värden över tio basbelopp isolerat hänföras till grovt mutbrott (jfr Borgeke och Sterzel, Påföljdspraxis, fjärde upplagan, s. 338, som hänvisar till att ett belopp om cirka 18 basbelopp vid grov stöld leder till fängelse. Minimistraffet för grovt mutbrott är ). Den andra omständigheten avser om gärningen ingått i en brottslighet som utövats systematiskt. Den tredje omständigheten avser om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Så kan vara fallet om den riktat sig mot centrala funktioner inom stat och kommun eller avsett beslut av stor vikt för allmänheten. Som exempel kan nämnas mutbrott för att påverka utnämningen av domare i eller Regeringsrätten eller beslut av domstol om att försätta ett företag med tiotusentals anställda i konkurs. Uppräkningen är som framgått inte uttömmande. Brottet kan bedömas som grovt också på grund av andra omständigheter, t.ex. om gärningen lett till att huvudmannen tillfogats betydande eller synnerligen kännbar skada, jfr 10 kap. 5 § . 10 kap. 5 d § Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 6.2.14. Den innehåller en straffbestämmelse om grovt oaktsam medverkan till mutbrott. Brottet rubriceras vårdslös finansiering av muta. Bestämmelsen har inte någon motsvarighet i gällande rätt. Den som främjar gärning med råd och dåd kan enligt 23 kap. 4 § dömas för medverkan till brottet. Det innebär att den som tillhandahållit pengar eller andra tillgångar för att användas vid mutbrott kan dömas för medhjälp till mutbrott, om han eller hon inte döms som gärningsman. En förutsättning för detta är dock att den medverkande haft uppsåt att främja gärningen. Den nya bestämmelsen innebär att även grovt oaktsam medverkan till mutbrott kan leda till ansvar. Det är endast den som företräder ett företag som kan dömas till ansvar. avses här fysiska och juridiska personer som omfattas av bokföringsplikt enligt bokföringslagen (1999:1078) eller lagen (1992:160)om utländska filialer m.m. En förutsättning för straffansvar är att företrädaren på företagets vägnar erbjudit, lovat eller lämnat någon pengar eller andra tillgångar. Företrädaren kan ha fått tillfälle att göra detta t.ex. genom att företagets medel flyttats över till eller på annat sätt gjorts tillgängliga på ett bankkonto som han eller hon disponerar. En förutsättning för straffansvar är vidare att tillgångarna lämnas till någon som grund av ställning eller avtal företräder företaget i viss angelägenhet. Detta kan vara t.ex. en befattnings- havare i ett bolag inom samma koncern eller ett intressebolag eller någon som på grund av ett uppdragsavtal företräder företaget i angelägenheten. och intresseföretag används här med samma betydelse som i 1 kap. 4 § respektive 1 kap. 5 § årsredovisningslagen (1995:1554). Härutöver krävs att gärningsmannen genom sina åtgärder av grov oaktsamhet främjat givande av muta eller grovt givande av muta i den aktuella angelägenheten. Kravet på grov oaktsamhet kan t.ex. vara uppfyllt om tillgångar till mycket betydande värde överflyttats till ett befullmäktigat ombud utan att givaren gjort någon närmare kontroll av vad pengarna skulle användas till. Det är vanligt att exportföretag etablerar dotterföretag i de länder dit de önskar exportera sina produkter. Ett alternativ som många väljer är att anlita en lokal eller regional agent som säljer företagets produkter i ett främmande land. Erfarenheten visar att sådana agenter ibland använt sig av mutor för att underlätta försäljningen. I sådana fall kan ansvariga på exportföretaget enligt nuvarande bestämmelser inte hållas straffrättsligt ansvariga därför att åklagaren inte förmår visa att de ansvariga känt till att agenten använt sig av mutor. Genom den nya bestämmelsen saknar dock finansiärens kunskap om mutbrottet direkt betydelse. Om åklagaren visar att finansiären fört över pengar som använts vid mutbrott, kan ansvar för finansieringen inträda, om denne inte fullgjort sina skyldigheter att ha en god intern kontroll inom företaget. Bestämmelsen är tänkt att fungera tillsammans med bl.a. den föreslagna koden om gåvor och andra förmåner i näringslivet. I koden föreslås åtgärder som företagen ska vidta för att förebygga mutbrott och otillbörlig påverkan. Ett företag som följt koden i dessa avseenden kan inte anses ha handlat grovt oaktsamt, även om det skulle visa sig att företaget anlitat en agent som trots alla försiktighetsmått som företaget vidtagit använt sig av mutor när han eller hon sålt företagets produkter. Mutbrottet kan ha begåtts såväl utomlands som i . Har finansiären fört över pengar från eller är det fråga om ett svenskt företag som är finansiär, finns det som regel sådan svensk anknytning som gör att det inte finns något krav på dubbel straffbarhet enligt 2 kap. 3 § . Finansieringen måste dock avse givande av muta enligt 5 a § eller grovt givande av muta enligt 5 c §. Det är tillräckligt för ansvar att åklagaren kan visa att ett sådant brott har begåtts, även om det kan vara oklart av vem. Har mutbrottet begåtts utomlands, måste vid bedömningen av om förfarandet varit ägnat att utgöra en otillbörlig påverkan viss hänsyn tas till lokala seder. Straffet för vårdslös finansiering av muta är detsamma som för övriga mutbrott, böter eller fängelse i högst . 10 kap. 10 § Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 6.2.15, har ändrats genom införande av ett nytt tredje stycke. I detta föreskrivs att mutbrott och finansiering av mutbrott får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Det innebär att åtal för belopp som avser mycket blygsamma belopp ibland kan underlåtas. Detsamma gäller när målsäganden inte önskar att det förs en process, t.ex. för att företaget riskerar att förlora pengar om händelsen blir allmänt känd eller på grund av förhållandet mellan företaget och den anställde. Är det å andra sidan fråga om en gärning med inslag av illojal konkurrens, saknar huvudmannens inställning som regel betydelse. Det faller inom åklagarens diskretionära prövning att avgöra om åtal är påkallat från allmän synpunkt och denna sak kan därför inte avgöras av domstol. 20 kap. 5 § Paragrafen har ändrats. Ändringen är en följd av att 20 kap. 2 § föreslås upphävd. Fjärde och femte styckena har dock behållits. Dessa stycken omfattar även andra brott än mutbrott enligt 20 kap. 2 §. En modernare mutbrottslagstiftning och en kod för beslutspåverkan inom näringslivet En särskild utredare ska se över den straffrättsliga regleringen av brotten mutbrott och bestickning. Syftet ska vara att åstadkomma en modernare samt mer ändamålsenlig och lättillgänglig reglering med tydliga kriterier för straffansvar. Utredaren ska vidare bedöma lämpligheten av och vid behov föreslå en straffrättslig reglering av s.k. handel med inflytande. En annan uppgift för utredaren ska vara att tillsammans med en till honom eller henne knuten arbetsgrupp ta fram förslag till en kod för beslutspåverkan inom näringslivet. Straffansvar för de i svensk rätt grundläggande korruptionsbrotten, mutbrott och bestickning, föreskrivs i 20 kap. 2 § respektive 17 kap. 7 § . För mutbrott döms en arbetstagare som, för sig själv eller annan, tar emot, låter åt sig utlova eller begär en muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning. Straffbestämmelsen gäller även om arbetstagaren har begått gärningen innan han eller hon fick anställningen eller efter det att anställningen upphört. Bestämmelsen omfattar inte bara arbetstagare, utan även de uppdragstagare och funktionärer som räknas upp i bestämmelsens andra stycke. Straffet för mutbrott är böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt, är straffet fängelse i lägst eller högst . För bestickning döms den som till arbetstagare eller annan som räknas upp i bestämmelsen om mutbrott lämnar, utlovar eller erbjuder, för denne själv eller för annan, en muta eller annan otillbörlig belöning för tjänsteutövningen. Straffskalan överens- stämmer med den som gäller för mutbrott. För grova fall av bestickning finns en särskild straffskala, som motsvarar den som uppställs för grova fall av mutbrott. Ansvar för mutbrott kommer i fråga för var och en som är arbetstagare eller annars omfattas av personkretsen i 20 kap. 2 § andra stycket, alldeles oavsett om han eller hon fullgör sitt arbete i offentlig eller privat verksamhet. Mutansvaret är alltså generellt reglerat. Behovet av en utredning Korruption är ytterst ett angrepp på beslutsprocesser i samhället och har i alla sina former negativa konsekvenser. Inom den privata sektorn bidrar den till att snedvrida konkurrensförhållanden och motverkar ett fritt handelsutbyte. Inom den offentliga sektorn rubbar förekomsten av korruption förtroendet för förvaltning och demokratiska institutioner och kan i förlängningen påverka stabiliteten i samhället. På båda sektorerna skadar korruptionen också det förtroendeförhållande som måste råda mellan arbetsgivare och arbetstagare och mellan uppdrags- givare och uppdragstagare. I det internationella samarbetet har intresset för korruptions- bekämpning vuxit markant . har tillträtt ett flertal internationella instrument på korruptionsbekämpningens område. Bland dessa finns () konvention mot korruption, Organisationens för ekonomiskt samarbete och utveckling () konvention om bekämpande av bestickning av utländska offentliga tjänstemän i internationella affärsförhållanden samt straffrättsliga och civilrättsliga konventioner mot korruption och tilläggs- protokollet till den förstnämnda. Vidare har det inom Europeiska unionen antagits rättsakter som tar sikte på kampen mot korruption, t.ex. rådets rambeslut /568/RIF av om kampen mot korruption inom den privata sektorn. Även rent nationella åtgärder finns att redovisa. Så inrättades inom en särskild riksenhet mot korruption. Det främsta syftet med åtgärden var att förbättra förutsättningarna för korruptionsbekämpning genom att koncent- rera lagföringen av korruptionsbrott till en enda enhet med specialiserade åklagare. I som präglas av ökad vaksamhet mot korruption är det naturligt att intresset riktas mot den straffrättsliga reglering som finns på området. Av skilda aktörer har därvid kritik riktats mot den nuvarande regleringen. Den framförda kritiken har dels varit av semantisk och systematisk art, dels tagit sikte på regleringens innehåll. I den förra delen har det bl.a. gjorts gällande att givande och tagande av muta borde vara reglerat i samma kapitel i och att begreppet bestickning – såsom svårförståeligt för allmänheten – borde utmönstras ur lagtexten. I den senare delen har det ansetts att regleringen är otydlig och att det är svårt att utläsa av lagtexten om ett visst handlande är brottsligt eller inte. Kritiken tar här sikte på kravet att den mottagna eller lämnade belöningen ska vara otillbörlig. Vidare har det ansetts att den personkrets som omfattas av mutansvaret inte bör bestämmas genom användning av arbetstagarbegreppet och en uppräkning av de uppdragstagare som omfattas av ansvaret. I stället borde avgränsningen ske genom en legaldefinition som sätter skyddet för mottagarens ställning, uppdrag eller tjänst i centrum. Det har också efterlysts ett tydliggörande av vilka intressen mutbrottslagstiftningen ska skydda och gjorts gällande att dessa skyddsintressen är olika för privat respektive offentlig sektor. Somliga kritiker har därvid menat att den nuvarande generella regleringen av mutansvaret har bidragit till att förta en del av allvaret i korruption inom den offentliga sektorn. Det har ansetts att man med begreppet korruption i första hand bör förstå missbruk av offentlig tjänst för egen och att mutansvaret på den privata sektorn skulle kunna rymmas inom en modifierad reglering av trolöshetsbrotten. Ett ökat inslag av självreglering bör övervägas Regleringen av mut- och bestickningsbrotten visar på den konflikt som ibland kan uppkomma mellan å ena sidan intresset av en allmängiltig strafflagstiftning med förutsättningar att stå sig över tiden och å andra sidan enskildas anspråk på konkret vägledning när det gäller omfattningen av det straffbara området. Från näringslivets organisationer efterfrågas inte sällan klarare besked i lagtext om vad som ska anses vara tillåtna respektive otillåtna former för beslutspåverkan i affärslivet. Det görs då gällande att det nuvarande otillbörlighetskravet ger en otillräcklig vägledning för gränsdragningen mellan vad som är mutor och vad som är godtagbara kontakt- och relationsbefrämjande förmåner. Det har också framhållits att lagens förarbeten inte innehåller tillräckliga råd och anvisningar i detta hänseende. Att förhållandet till kunderna ofta är helt avgörande för ett företags framgång och fortlevnad är oomtvistat. Det är därför förståeligt att företrädare för näringslivet reser krav på klara och detaljerade förhållningsregler på området. Emellertid finns det i detta och andra fall en gräns för hur detaljerad en allmängiltig reglering kan göras. En alternativ lösning är därför att som ett led i självregleringen inom näringslivet åstadkomma en samlad och brett förankrad uppfattning om vad som ska vara tillåtna kontakt- och relationsbefrämjande förmåner. Detta bör ske genom att det utarbetas en kod för beslutspåverkan inom näringslivet. En särskild utredare ska utses och ges ett tvådelat uppdrag. Han eller hon ska för det första göra en översyn av mutbrottslag- stiftningen i syfte att åstadkomma en modernare samt mer ändamålsenlig och lättillgänglig reglering med tydliga kriterier för straffansvar. För det andra ska det vara utredarens uppgift att i dialog och nära samarbete med berörda intressenter ta fram förslag till en kod för beslutspåverkan inom näringslivet. En översyn av mutbrottslagstiftningen Det samordnade mutansvaret för privat och offentlig sektor gäller att mutansvaret för arbets- och uppdragstagare i privat och offentlig verksamhet är samordnat. fanns regleringen för den privata sektorn på annan plats än i och var annorlunda utformad än den som gällde för offentlig verksamhet. Som skäl för förändringen åberopades bl.a. att det allmänna i allt högre grad hade kommit att inrikta sin verksamhet på andra funktioner än de myndighets- utövande, dvs. uppgifter som även fullgjordes inom den privata sektorn. Dessutom hade anställningsförhållandena i privat och offentlig sektor blivit så lika att det var rimligt att alla anställda agerade under samma principiella ansvar (prop. 1975/76:176 s. 30 f.). Utredaren ska överväga om några fördelar skulle stå att vinna med en reglering av mutansvaret som är samordnad för privat och offentlig verksamhet. Häri ligger att mot bakgrund av dagens förhållanden göra en förnyad värdering av de skäl som åberopades till stöd reform. Inom ramen för detta ska utredaren analysera och ta ställning till vilka skyddsintressen som bör ligga till grund för en modern reglering av mutbrott och bestickning. Om förändringar föreslås, ska utredaren redovisa hur förslagen förhåller sig till och inverkar på andra gärningstyper som kan sägas innefatta oegentligt beteende i ett förtroendeförhållande eller på annat sätt har korruptionsanknytning, t.ex. trolöshet mot huvudman. I 20 kap. 2 § andra stycket anges den krets av personer som kan träffas av straffansvar för mutbrott. På grund av hänvisning från 17 kap. 7 § blir den kretsen avgörande också för avgränsningen av brottet bestickning. Till kretsen hör inte bara arbetstagare utan även de uppdragstagare och funktionärer i övrigt som räknas upp i bestämmelsen. Det har gjorts gällande att denna detaljerade och delvis överlappande uppräkning av personer gör bestämmelserna svår- tillämpade och att uppräkningen borde ersättas av en legal- definition som sätter skyddet för mottagarens uppdrag eller tjänst i centrum. Mot denna bakgrund ska utredaren överväga och ta ställning till om lagen på annat sätt eller enklare än bör ange de personer som kan göra sig skyldiga till mutbrott. Utredaren ska vid sina överväganden och vid utformningen av eventuella förslag särskilt beakta internationella åtaganden, som i flera fall utgjort skälen tillägg till och ändringar i person- kretsen. Användningen av begreppet muta eller annan otillbörlig belöning för att bestämma vad som ska vara mutbrott och bestickning gör att det straffbara området inte kan utläsas direkt ur lagtexten. Till stöd för konstruktionen har traditionellt anförts dels att vad som är otillbörligt beror på sed och bruk i samhället och vid varje tid rådande uppfattning och därför knappast kan preciseras i lagtext, dels att konstruktionen därmed är resultatet av ett avsiktligt och nödvändigt ställningstagande från lagstiftarens sida, dels att närmare ledning för tolkning av begreppet får ges i rättspraxis. Mot varandra har här vägts å ena sidan intresset av en flexibel reglering som är tillräckligt vid för att träffa straffvärda fall av otillåten påverkan i ett föränderligt samhälle och å andra sidan de berättigade förväntningar som både enskilda personer och närings- livet har på en tydlig lagstiftning vars tillämpning inte uppfattas som slumpmässig och som inte leder till osäkerhet om vilka beteenden som är förbjudna. Det finns skäl att på nytt överväga om denna avvägning har gjorts på ett ändamålsenligt sätt. Utredaren ska därför utreda och ta ställning till om några förändringar är påkallade i detta hänseende, t.ex. på så sätt att otillbörlighets- begreppet ersätts av en tydligare formulerad förutsättning för straffansvar eller att dess innebörd på annat sätt förtydligas. Att bestämma innehållet i begreppet genom angivande av bestämda värdegränser för tillåtna belöningar eller förmåner ingår dock inte i uppdraget. Övervägandena i denna del ska samordnas med den del av utredarens uppdrag som avser att ta fram en kod för besluts- påverkan inom näringslivet. Påpekanden från internationella övervakningsorgan Flera av de internationella instrument som har tillträtt på korruptionsbekämpningens område är försedda med övervaknings- mekanismer. Inom ramen för dessa utvärderas löpande hur konventionsstaterna uppfyller de åtaganden som instrumenten innehåller. I anledning av sådan utvärdering har vissa frågor om den svenska regleringen uppkommit, bl.a. omfattningen av straff- ansvaret för bestickning och avsaknaden av uttrycklig kriminali- sering av s.k. handel med inflytande. Vid bedömningen av efterlevnad av OECD- konventionen om bekämpande av bestickning av utländska offent- liga tjänstemän i internationella affärsförhållanden har det inom mot bestickning rekommenderats att kretsen av personer som åtnjuter bestickningsskydd utvidgas till att omfatta också valda tjänstemän i internationella organisationer där inte är medlem. Inom ramen för sina överväganden i övrigt om personkretsens utformning ska utredaren analysera denna kritik och vid behov föreslå åtgärder för att komma till rätta med den. Av artikel 12 i straffrättsliga konvention om korruption framgår att staterna ska kriminalisera s.k. handel med inflytande. Det som ska göras straffbart är bl.a. att utlova, lämna eller erbjuda en otillbörlig förmån till någon som påstår eller bekräftar sig kunna utöva ett oegentligt inflytande över t.ex. en offentlig tjänsteman, parlamentariker eller minister. Mot tillämp- ningen av denna artikel har reserverat sig och då anfört att straffvärd påverkan av personer som träffas av beskrivningen redan är kriminaliserad och att en kriminalisering i övrigt i enlighet med artikeln mycket lätt kunde komma i strid med den grundläggande rättigheten att i en demokrati kunna yttra sin mening och på så sätt söka påverka makthavare och andra (prop. 2003/04:70 s. 33). Det övervakningsorgan som utvärderar staternas efterlevnad av Europa- rådskonventionen – Gruppen av stater mot korruption (GRECO) – har i flera fall rekommenderat andra konven- tionsstater att ompröva sina på motsvarande grunder gjorda reservationer. Frågan togs också upp under gruppens senaste utvärderingsbesök här och en rekommendation av samma innebörd kommer av allt att döma att riktas också mot . Mot denna bakgrund ska utredaren på nytt överväga behovet av en kriminalisering av handel med inflytande och i förekommande fall föreslå hur ett sådant straffansvar bör utformas. Utredaren ska utreda och ta ställning till om det i lagtexten bör införas exemplifieringar som anger när ett givande respektive tagande av muta ska anses som ett grovt brott. Sådan ledning saknas . I den mån det inte redan följer av uppdraget i övrigt ska utredaren därutöver göra en redaktionell översyn av regleringen av brotten mutbrott och bestickning. Häri ingår att överväga om en annan brottsbenämning än den nuvarande bör införas för den handling som består i att ge en muta. Även frågan om i vilket eller vilka kapitel i de båda brotten bör vara placerade ska utredas. En kod för beslutspåverkan inom näringslivet Av artikel 12.1 i konvention mot korruption framgår att konventionsstaterna ska vidta åtgärder för att förebygga korruption på den privata sektorn. Enligt artikel 12.2 kan åtgärder i detta syfte bl.a. bestå i att främja utveckling av uppförandekoder för kommersiell verksamhet. Det står klart att det förebyggande arbetet mot korruption är av stor betydelse och att uppförandekoder är ett verksamt medel i detta arbete. På global nivå har en sådan kod tagits fram av (). För svenska förhållanden finns den av framtagna skriften Vägledande etiska regler för kontakt- och relationsbefrämjande förmåner i affärsverksamhet. Konventionsåtagandet innebär att det ankommer på att bedriva ett aktivt arbete för att förebygga korruption på den privata sektorn. Mot denna bakgrund ska det vara en uppgift för utredaren att med hjälp av och i nära samverkan med näringslivets organisa- tioner och andra berörda utarbeta ett förslag till en kod för beslutspåverkan inom näringslivet. Koden ska vara ett led i självregleringen inom näringslivet och ha som syfte att samman- fatta och utveckla god svensk praxis på området. I sitt arbete ska utredaren beakta och bygga vidare på de dokument som tagits fram av ICC och . En självklar målsättning med koden ska vara att med större precision än vad som är möjligt i en allmängiltigt utformad lagtext ge så klara besked som möjligt om vad som är tillåtna kontakt- och relationsbefrämjande förmåner i affärsverksamhet. En utgångs- punkt för arbetet ska därför vara att det mot en person som följt kodens rekommendationer normalt inte med fog ska kunna göras gällande att han eller hon har gjort sig skyldig till mutbrott eller bestickning. Däremot kan inte sådana krav på precision ställas att allt handlande som strider mot koden med nödvändighet också ska betraktas som brottsligt.