sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Utredningens bakgrund, uppdrag, organisation och avgränsningar Inledningsvis spreds också information om utredningen och möjlig- heten att bli intervjuad främst genom de föreningar som finns represen- terade i utredningens referensgrupp samt via utredningens hemsida. Den delrapport som lämnades med prelimi- nära resultat från ett 60-tal intervjuer och uppmärksamheten kring detta kan också sägas ha bidragit till informationsspridning. fastställdes som slutdatum för att anmäla sig till intervju. I den första delrapporten hade utredningen aviserat att en informationskampanj bör pågå för att få genomslag och nå alla intresserade. Informationskampanjen genomfördes med hjälp av en externt anlitad PR-byrå och den inriktades på att nå både eventuella intervjupersoner och personer i deras närhet, som exempelvis vårdpersonal, socialsekre- terare, kommunanställda och bekanta. Pressmeddelandet som skickades ut med information om sista anmälningsdatum, resulterade i flera radio- och TV-intervjuer, intervjuer i och/eller artiklar i de flesta lands- ortstidningarna samt notiser på många hemsidor. En separat webbsida skapades där allmänheten fick hämta informa- tion i form av affischer och banners som de kunde sprida vidare. Från utredningen sändes ett brev till chefer för vård- och omsorg eller mot- svarande i varje kommun med en uppmaning om att föra informa- tionen vidare till sina anställda som kan tänkas träffa presumtiva intervjupersoner. Utredningen har också satt in annonser i tid- ningar och tidskrifter med social anknytning eller som når anställda i dessa verksamheter. Föreläsningar, artiklar och framträdanden i media Utredaren och sekretariatet har varit representerade i flera olika offent- liga sammanhang, föreläst om utredningsarbetet på konferenser och seminarier, årsmöten, etc. Media har ägnat utredningen stor uppmärk- samhet. Artiklar har publicerats i både rikspress och landsortspress och framträdanden i radio och TV har förekommit . Utredningens bakgrund, uppdrag, organisation och avgränsningar Har vi nått alla? Utredningen får enligt direktiven inte söka upp berörda personer. Deltagandet vid intervju ska vara helt frivilligt. Det är troligt att det finns personer som fortfarande inte känner till utredningens arbete och som skulle vilja bli intervjuade. Det kan också finnas personer som känner till utredningen men som av olika skäl inte vill bli intervjuade. , sista anmälningsdagen till intervju, hade över 1 000 personer anmält sig. Varje gång utredningen får uppmärksamhet i massmedia har nya personer hört av sig och önskat bli intervjuade. Det gällde särskilt efter delrapport 1 (2007) och under informationskampanjen . Sannolikt kommer det att upprepas även när denna delrap- port presenteras. Det blir, en fråga för att ta ställning till om, och i så fall hur, personer som anmält sig för sent ska intervjuas. Utredningens uppgifter om enskilds personliga förhållanden omfattas av sekretess enligt Sekretessförordningens 3 §. Inga uppgifter om vilka personer som intervjuats eller ska intervjuas av utredningen har fått lämnas ut. Det har bl.a. också inneburit att ärendehanteringssystemet och databasen fått byggas utanför datanät. Utred- ningen har via extern konsult upphandlat egna system med hög säker- het. Alla upprättade och inkomna handlingar som rör enskilda inter- vjupersoner, inklusive ljudupptagningar från intervjuerna, har antingen sparats digitalt i låsta filer, förvarats i kassaskåp eller i låst säkerhetsklassat utrymme . De ska arkiveras sedan utredningen avslutats och är sekretessbelagda . All korrespondens som innehåller uppgifter om enskilds per- sonliga förhållanden har skett via rekommenderad post. Inga upp- gifter som rör individs personliga förhållanden har kommunicerats via e-post om inte intervjupersonen uttryckligen önskat det. Intervjupersonerna är garanterade att de inte ska kunna identi- fieras i någon av utredningens rapporter. Utredningens bakgrund, uppdrag, organisation och avgränsningar 1.6Psykologiskt stöd för intervjupersoner Erfarenheterna från bl.a. de norska granskningarna visade att inter- vjuerna kan väcka till liv känslor som är förknippade med de svåra upplevelser som intervjun berör. Frågan om att erbjuda psykolo- giskt stöd till de intervjupersoner som så önskar togs därför upp redan i direktiven till utredningen. Inledningsvis diskuterade vi hur det psykologiska stödet skulle utformas. Utredningen hade kontakt med en av de psykologer som deltagit i den första granskningen av barnhem och specialskolor i och som skedde i Bergen.14 Det gjordes också en utvärder- ing av den första utredningen i Bergen. Den blev också viktig för vår planering.15 De norska erfarenheterna pekade på att man borde, i nära anslutning till intervjuerna och med kort varsel, kunna erbjuda en serie stöd- samtal. Vi tog ställning för att stödsamtalen skulle utföras av legitimer- ade psykoterapeuter. Eftersom utredningen inte bedriver hälso och sjukvård, bör den inte göra psykologiska behovsbedömningar. Stödet blev därför ett erbjudande till alla intervjuade. Vi gjorde också sonderingar med experter inom hälso- och sjuk- vård, i och inom Kommuner och Lands- ting. Alla gjorde bedömningen att samhällets hälso- och sjukvård (läs landstingen) inte kunde klara kraven på tillgänglighet på ett tillfreds- ställande sätt. För att undvika en långdragen process om ansvar för stödsamtal till tidigare vanvårdade blev det nödvändigt för utred- ningen att både finansiera och upphandla tjänsten. Uppdraget att tillhandahålla psykologiskt stöd till intervju- personerna gick till Förbundet , som erbjuder ett nätverk av legitimerade psykoterapeuter över hela landet. Antalet stödsam- tal begränsades till åtta med syfte att bearbeta det som kom upp vid intervjun. 14Skjerve, , Granskning av barnevernsinstitusjoner i Bergen, barnevern nr 1, 2005. 15Dyregrov, , , Barnehjemsgranskning og mediefokusering - deltagarnes opplevelser og vurderingar, Rapport fra Senter for Krisepsykologi, Bergen 2004. Utredningens bakgrund, uppdrag, organisation och avgränsningar Till sekretariatet rekryterades personal med erfarenhet från journa- listik, tidigare utredningsarbete, socialt arbete, psykoterapi och behandl- ing. Teamen sattes samman så att en man och en kvinna till största del skulle intervjua tillsammans. Från början fanns ett intervjuteam. Efter den första delrapporten anställdes ytterligare ett. En forskare med inriktning på historia och fosterbarnsvård rekry- terades tidigt för att främst förstärka utredningens forskningsmässiga kompetens och arbetet med arkivfrågor. Utredningens arbete medför omfattande administrativa arbets- uppgifter omkring anmälan, genomförande av intervjuer, doku- mentation, råd och stöd per telefon och reseadministration mm. Utred- ningen hade en assistent. Det utökades med en per- son , som också kom att ansvara för utredningens informa- tionsinsats inför att möjligheten att anmäla sig till intervju skulle stängas. anställdes en arkivarie för att förstärka utredningens insamlande och analys av arkivmaterial. Intervjuarbetet innebär stora känslomässiga påfrestningar för de anställda i sekretariatet. Därför bedömdes det som angeläget med professionell hjälp när det gällde att förstå och bearbeta informa- tionen från intervjupersonerna. Känslomässigt krävande arbetsuppgifter ställer även krav på att medarbetarna tillåts bearbeta inbördes relationer. Det har också varit handledarens uppgift att hjälpa till med detta. Sekretariatet har fått handledning av samma handledare på både grupp- och individ- nivå. Handledningen startade och har förekommit . Expertgruppens uppgift har främst varit att ge utredningen råd och stöd om metodfrågor, avgränsningar och etik i utredningsarbetet. Expertgruppen består av sex personer, varav fem är forskare från barn- och ungdomspsykiatri, barns behov och rättigheter, socialt arbete samt historia. En är arkivarie. Möten med expertgruppen har skett tre till . Utredningens bakgrund, uppdrag, organisation och avgränsningar har flera intressegrupper skapats kring vanvård i den sociala barna- och ungdomsvården. Krav och påtryckningar från dessa grupper har också varit en del av bakgrunden till utred- ningen. För att hålla en kontinuerlig kontakt med dessa intressen bildades en referensgrupp med representanter för Föreningen hällets styvbarn, Föreningen barndom, och för Romni. Referensgruppens medlemmar har främst till uppgift att för- medla sina respektive medlemmars krav, behov och intressen till utredningen. De har också varit aktiva när det gällt att uppmuntra sina medlemmar att anmäla sig till utredningens intervjuer. Möten med referensgruppen har skett tre till . För att tillvarata erfarenheter av liknande utredningar företogs två studieresor. reste sekretariatet till och sam- manträffade med representanter för den utredning som hade gjorts där i fylkesmannens regi. reste sekretariatet till för att träffa de två irländ- ska utredningarna som kartlagt omfattningen av övergrepp och försum- melser som förekommit i katolska barnhem. Utredningen har också inhämtat information från det norska nationella kompetenscentret Projekt ett besök i . 2Lagregler om den sociala barnavården Enligt direktiven omfattar utredningens uppdrag att kartlägga van- vård av pojkar och flickor som varit placerade i fosterhem och på institution med stöd av de lagar som har reglerat den sociala barna- vården sedan 1924.1 I detta kapitel presenteras lagarna, något om bakgrunden till dem, samt hur lagstiftningen har reglerat foster- hemsvård och institutionsvård mer specifikt. Långt ifrån alla aspekter av barnavårdslagstiftningen presenteras. Kapitlet belyser enbart lagstiftningen utifrån vad som har gällt för fosterhems- och institutionsplaceringar, eftersom det är vården under placeringarna som utredningen ska granska. Syftet är alltså att presentera vad lagtexterna stadgar om vård i fosterhem eller institution. Följande frågor har ställts till lagtexterna: Hur har lagtexterna definierat fosterbarn och barn på insti- tution? Vilka regler har gällt för att få tillstånd att vårda andras barn? Vilka myndigheter har haft tillsynsansvar över fosterbarn res- pektive barn på barnavårdsanstalt? Kapitlet inleds med en översikt av barnavårdslagstiftningens för- ändring. Därefter besvaras ovanstående frågor. Under har den sociala barnavården i varit reglerad i särskild lagtext. Utredningen om vanvård i den sociala barna- vården kartlägger en större del av . I det här avsnittet ges 1 Dir. 2006:75. Lagregler om den sociala barnavården en överblick över vilka lagar som har reglerat den sociala barna- vården och i vilka sammanhang de har tillkommit och förändrats. 2.1.1De första barnavårdslagarna 1902 De första lagar som specifikt reglerade den sociala barnavården antogs i . Det var tre lagar som har kallats de första barnavårdslagarna: Lag angående minderåriga förbrytare som innebar att barn i åldrarna 15–som hade begått brott, kunde dömas till tvångs- uppfostran på anstalt istället för fängelsestraff. Lag om uppfostran åt vanartade och i sedligt avseende försummade barn som innebar att barn kunde skiljas från sina hem för tvångs- uppfostran och placeras antingen på institution eller i fosterhem. Lagen kom till på initiativ från skolvärlden som önskade kunna avskilja barn som uppfattades som bråkiga eller problematiska.2 Lag om fosterbarns vård som kom till som en konsekvens av att man börjat uppmärksamma överdödligheten bland små barn som vårdades i fosterhem. Genom att reglera fosterhemsvården och ställa högre krav på fosterföräldrarna hoppades staten komma till rätta med det som i samtiden kallades för fosterbarnsindustri. Följaktligen kom lag att främst inrikta sig på barn under 7 år.3 När de första barnavårdslagarna antogs 1902 var den kommunalt organiserade barnavården splittrad på tre kommunala myndigheter; fattigvården, hälsovårdsnämnden och skolrådet.4 Det var en anled- ning till att ny lagstiftning började diskuteras. 2.1.21924 års lag om samhällets barnavård Vid ingången avslutades arbetet med en ny barna- vårdslag där ansvaret för barnavården skulle komma att centrali- seras. 1924 antogs Lag (1924:361) om samhällets barnavård vilken innebar att varje kommun måste inrätta en som 2Sundkvist, , De vanartade barnen: mötet mellan barn, föräldrar och barna- vårdsnämnd 1903–1925, , Diss. : Univ.,, 1994, s. 3Sköld, , Fosterbarnsindustri eller människokärlek: barn, familjer och utackorder- ingsbyrån i –1925, Acta Universitatis Stockholmiensis, Diss. : , 2006, s. 72. 4Runcis, , Makten över barnen: [tvångsomhändertagande av barn i –1968], , , 2007, s. 47. Lagregler om den sociala barnavården fick ansvar för all barnavård.5 Det betydde bland annat att det nu var barnavårdsnämnden som avgjorde omhändertagande av barn som vanvårdades, var nödställda av fattigdom, var sjuka och värnlösa eller riskerade att bli vanartade. Det innebar även att barna- vårdsnämnden hade ansvar för att de barn som var placerade inom kom- munen, fick den vård de var berättigade till. Barnavårdslagen skilde mellan omhändertagande för skyddsuppfostran och samhällsvård. Skyddsuppfostran innebar att barnavårdsnämnden kunde tvångsomhänderta barn som miss- handlades, som riskerade att bli vanartade eller som redan var van- artade.6 Samhällsvård innebar att barnen omhändertogs med för- äldrarnas eller vårdnadshavarens medgivande, t.ex. vid fattigdom eller sjukdom.7 Lagen kom att gälla till 1960 men med vissa för- ändringar. För barn som omhändertagits av den sociala barnavården och placerats i fosterhem eller på institution var det främst de lag- ändringar som gjordes 1945 som hade betydelse. Vad det innebar rent konkret redovisas i kommande avsnitt. Förändringarna tillkom på initiativ av den så kallade socialvårdskommittén som tillsatts 1937. hade till uppdrag att göra en översyn av svensk socialvårdslagstiftning. I och med välfärdsstatens etablerande förändrades mycket på det socialpolitiska området. Sociala reformer som moderskapsunderstöd (1933), barnavårdscentraler (1937) och allmänna barnbidrag (1948) förändrade villkoren för barns uppväxt.8 Daghem, barnkolonier och fritidsaktivteter blev uppgifter för barnavårdsnämnderna. Med alla reformer fick barnavårdsnämnderna utökade ansvarsområden.9 Små kommuner visade sig dock ha svårt att kunna erbjuda medborgarna det sociala stöd som lagstiftningen gav dem rätt till. För att garantera en mer rättvis behandling gjordes en kommunsammanslagning 1952, som givetvis påverkade barnavårdsnämndernas verksamhet.10 som det socialpolitiska arbetet pågick förändrades också synen på barn och hur de bäst skulle tas omhand. 5Runcis 2007, s. 622 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 729 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 8Holgersson, , Socialtjänst: lagtexter med kommentar [i historisk belysning]: en analys av social- vårdens värderingar från medeltiden fram till lagar, SoL, LVM och LVU, 7. rev. uppl., Tiden/, , 1996, s. 150. 9Söderlind, , Den sociala barnavården – i utkant av välfärdspolitiken, i m.fl, Barnen och väldfärdspolitiken. Nordiska barndomar 1900–2000, kommande 2010. 10Runcis 2007, s. 195f, 204. Lagregler om den sociala barnavården många av de nya reformerna var att understödja familjer så att barnen skulle kunna stanna hemma trots att föräldrarna var fattiga. Det gjordes tydligt att barnens plats var i det biologiska hemmet. Men ogifta mödrars barn ansågs fortfarande få en bättre uppväxt om de omhändertogs och placerades i fosterhem. fick psykiatrin ökad betydelse. Efter presenterades alltfler undersökningar som visade att barn hade psykiska problem som den sociala barnavården hade att hantera.11 Det fokus som tidigare hade legat på barns kroppsliga hälsa kompletterades med ett intresse för deras mentala status. Sammantaget ledde förändr- ingar i såväl socialpolitiken som uppfattningar av barns problem till att en ny barnavårdslag kom till stånd. ersattes barnavårdslag med Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). Den nya lagen byggde på samma huvudprinciper som tidigare när det gällde barna- vårdens organisation och ansvarsfördelning. Det nya barna- vårdslag var istället att samhället fick utökat mandat att ingripa i barn och ungdomars liv i förebyggande syfte. Med ökade befogenheter att ingripa följde att samhället tog ett ökat ansvar för barn och unga.12 Satsningar på fritidsverksamhet, boende för unga, yrkesrådgivning samt rådgivningsbyråer dit föräldrar, barn och unga kunde vända sig, var några av de förebyggande insatser som diskuterades.13 Begreppet vanart avskaffades i och med barnavårdslag. Den tidigare uppdelningen i skyddsuppfostran och samhällsvård avskaffades också. Istället föreskrev lagen att barn kunde omhändertas för sam- hällsvård (som var frivillig) eller för tvångsvård.14 En viktig skillnad gentemot tidigare lagstiftning var att barn som fyllt fick rätt att yttra sig om hur vården anordnades för dem.15 Dessutom rymde lagen möjligheter att förhindra det som kallades för skadliga förflyttningar av fosterbarn. 11Söderlind kommande 2010; , , Bråkiga, lösaktiga och nagelbitande barn: om barn och barnproblem vid en rådgivningsbyrå i –1950, , Diss. 1997, s. 213. 12Hamreby, , Flickor och pojkar i den sociala barnavården: föreställningar om kön och sociala problem , , Diss. 2004, s. 54. 13SOU 1956:61 , Ny barnavårdslag: betänkande 2: förslag, , 1956, s. 342–345. 14Hamreby 2004, s. 56; Runcis 2007, s. 229. 15Söderlind kommande 2010; Hamreby 2004, s. 56. Lagregler om den sociala barnavården barnavårdsnämnden kunde förbjuda föräldrar som var vårdnads- havare, att återta sina barn från fosterhem.16 Föräldramakten för- svagades alltså.17 När barnavårdslagen antogs 1960 var det sociala arbetet uppdelat i tre områden som reglerades i skilda lagtexter; barnavård, nykterhets- vård och socialhjälp. Denna uppdelning började ifrågasättas alltmer, lik- som det faktum att lagarna byggde på en patriarkal människosyn där människor som uppbar samhälleligt stöd stigmatiserades och utsat- tes för tvångsåtgärder. 2.1.41980 Socialtjänstlagen och Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Efter många debatter och utredningsarbete antogs Socialtjänstlagen (SoL) 1980 som trädde i kraft . Den samlade det förut uppdelade sociala arbetet under en lag.18 Barnavårds- nämnderna, liksom nykterhetsnämnderna och socialhjälpsnämnd- erna avskaffades och ersattes av en socialnämnd i varje kommun som skulle besluta om alla sociala frågor. Utredningsarbetet som ledde fram till SoL syftade bl.a. till att komma till rätta med tvånget som hade en framskjuten plats i de gamla lagarna. Men en socialtjänst helt utan tvång ansågs inte möj- lig. Därför kompletterades SoL med två lagar som reglerade vård som inte kunde ske i samförstånd mellan vårdtagaren, vårdnads- havaren och . De var Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och Lagen med särskilda bestämmer om vård av unga (LVU) som trädde i kraft . LVU ersattes 1990 med en ny lag med samma namn som med några smärre förändringar gäller idag.19 1650 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag); Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, Kungl. , 1961:133, s. 119. 17Runcis 2007, s. 210. 18Holgersson 1996, s. 243. 19LVU som trädde i kraft (LVU 1980:621) ersattes 1991 med LVU 1990:52. Om för- ändringen, se , , Tvångsomhändertagande av barn: en studie av lagarna, professionerna och praktiken , Univ., Diss. : Univ., , 1993, s. 76–79. Lagregler om den sociala barnavården 2.2Hur har lagtexterna definierat fosterbarn och barn på institution? Utredningen kartlägger vanvård som har drabbat barn som har varit placerade i fosterhem och på institution inom den sociala barna- vården. Det finns därför anledning att närmre undersöka hur fosterbarnsvård och institutionsvård har reglerats i de lagtexter som har presenterats. I detta avsnitt kommenteras vilka institutioner och vilka barn det handlade om. 2.2.1Institutioner inom den sociala barnavården Länge användes begreppet barnavårdsanstalt i lagstiftningen. I rap- porten har vi valt att använda begreppet barnhem. Men utredningen kartlägger har många olika institutioner räknats hit. barnavårdslag inbegrep barnavårdsanstalterna barnhem för stadigvarande vård samt upptagningshem.20 ändring av denna lag nämndes fler typer av institutioner: spädbarnshem, mödrahem, upptagningshem och barnhem för varaktig vård. Dessutom inbe- grep barnavårdsanstalter även barnkolonier och anstalter för halv- öppen barnavård (motsvarande dagens förskola).21 Uppräkningen gällde även barnavårdslag men denna lag inkluderade även elevhem till barnavårdsanstalterna.22 När socialtjänstlagen trädde i kraft gjordes genomgripande förändringar för hela socialtjänstområdet i allmänhet och för barn- och ungdomsvården i synnerhet. Barnavårdsanstalter motsvaras i socialtjänstlagen av hem för vård eller boende (HVB). Det är insti- tutioner vars verksamhet inriktar sig på omvårdnad eller tillsyn, antingen eller under en begränsad del av dagen.23 2039 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 2139 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 2255 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 23Fahlberg, , Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 13., [omarb.] uppl., , , 1984, s. 132. Lagregler om den sociala barnavården Skyddshem, yrkesskola och ungdomsvårdsskola Anstalter för ungdomar som omhändertagits på grund av eget bete- ende, det vill säga det som har kallats för vanart i äldre lagstiftning, samt för brottsliga handlingar, har ändrat beteckningar och huvud- män som utredningen kartlägger. I och med de första barnavårdslagarnas tillkomst 1902 inrättades tvångsuppfostringsanstalter och skyddshem för att kunna tvångs- omhänderta dels vanartade barn, dels unga brottslingar. Beteck- ningarna uppfostringsanstalt och skyddshem var dock inget nytt och hade använts på äldre institutioner.24 I och med barnavårdslag där skyddsuppfostran hade skrivits in som en särskild form av omhändertagande fick staten ansvar för hur verksamheten på skyddshemmen skulle bedrivas.25 Men skyddshemmen kunde upprättas av landsting eller stad.26 utbröt den så kallade skyddshemdebatten efter att missförhållanden på dessa institutioner hade avslöjats i pressen. Barn och ungdomar utsattes för en hård behandling och uppfostringsme- toderna liknade mer straff än vård. Dessutom riktades kritik mot att barnavårdsnämnderna misslyckats med att uppfostra de barn och ungdomar som tvångsvårdades på skyddshemmen till goda samhällsmedborgare.27 1937 tog staten helt över ansvaret för skyddshemmen.28 1946 ändra- des beteckningen till skola tillhörande barna- och ungdomsvården. I och med barnavårdslag fick dessa institutioner ännu ett nytt namn: ungdomsvårdsskola.29 Staten i egenskap av var huvudman.30 Efter en huvudmannaskapsreform som trädde i kraft över- gick ansvaret för de tidigare ungdomsvårdsskolorna, nu populärt kallade 12 §-hem, från staten till kommuner och landsting.31 av drev inte staten några institutioner inom social- tjänsten, men 1993 återfördes ansvaret på staten. 24Söderlind, , Barnhem för flickor: barn, familj och institutionsliv i –1920, Stockholmia, Diss. : Univ., , 1999, s. 2544 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. Se även Runcis 2007, s. 28. 2643 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 27Runcis 2007, s. 124–127. Maj:ts stadga (1937:860) för skyddshemmen. 29Runcis 2007, s. 28. 3064 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 31Fahlberg 1984, s. 151. Lagregler om den sociala barnavården institutionsstyrelse huvudman för de särskilda ungdomshem som 12 §-hemmen nu kom att kallas.32 2.2.2Åldersgränser för omhändertagna barn Åldergränserna för omhändertagna barn har förskjutits . Enligt lag om samhällets barnavård utgjordes foster- barnen av barn som fostrades mot ersättning hos andra än föräldrarna eller särskilt förordnad förmyndare.