sou · GXB316d3 · 2010-01-01 00:00:00 — Anslagen till museer är den post som ökat mest i kulturbudgeten . Ökningen beror främst på att nya statliga museer grundats (jfr avsnitt 6.1). Statens stöd till museiverksamhet går till absolut största delen till de statliga museerna i . Landstingens totala stöd till museer uppgår till totalt 360 miljoner. Av övriga museer i statisti- ken är flertalet kommunalt finansierade. Kommunernas samlade stöd till museer och liknande institutioner uppgår till drygt 640 miljoner. Museernas samlingar domineras generellt sett av kulturhistoria. Tillsammans förvaltar institutionerna 62 miljoner föremål, 63 miljoner fotografier och nära andra arkivalier.73 Den offentliga statistiken redovisar nära 19 miljoner besök på de 216 institutioner som lämnat underlag.74 Institutionerna tog emot 1,5 miljoner grupper från skolor och förskolor. Flera länsmuseer byggdes ut , och de tre största stadsmuseerna ges statligt stöd som regionala institutioner. 70Arkitekturmuseum, Livrustkammaren med och stiftelsen , , med , Natur- historiska , , , Statens maritima museer, Statens museer för världskultur samt Statens musiksamlingar (Musik- museet). 71Arbetets museum, , och . 72Bildmuseet, , , , , Stiftelsen och , Stiftelsen , i , , Svensk Form, samt . 73Statens kulturråd, Kulturen i siffror 2007:6, Museer och konsthallar 2006. Krav, minst ett årsverke av yrkesutbildad personal., Centrala museer och regionala . 74Statens kulturråd, Kulturen i siffror 2008:4, Museer och konsthallar 2007. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö har inte, som t.ex. och , en nationell museilag. I finns inte heller såsom t.ex. i och , någon central myndighet med ansvar för att verkställa och följa upp museipolitiken. Trots statens förhållandevis stora ekonomiska insatser är den strategiska styrningen och samordningen av museisektorn begränsad. Medvetenheten om de gemensamma problemen är dock spridd, vilket bl.a. ledde till inrättandet av en koordinator för musei- sektorn. Vi har sett att museikoordinatorn under sin utredningstid kunnat samla representanter för sektorn i arbetsgrupper som nått konstruktiva förslag till lösningar på bl.a. magasins-, databas- och forskningsfrågor. 16.2.9En funktion för museikoordinering Inom museiområdet finns inte någon central myndighet med övergripande ansvar för fältet som sådant. Förslag i denna riktning har genom decennierna återkommit i ett flertal statliga utredningar, men har av olika skäl aldrig genomförts.75 I stället har staten prövat andra, på olika sätt decentraliserade, modeller för stöd och styrning av museisektorn. De grundläggande förvaltningssystemen för museerna är i princip oförändrade sedan Statens kulturråds tillkomst i mitten på 1970-talet.76 Här ska också nämnas de s.k. ansvarsmuseerna som efter en utredning gavs regeringens särskilda uppdrag att lösa samordnings- och koordineringsfrågorna i museisektorn.77 Reformens effekter har dock ifrågasatts, bl.a. i utredningen och bildning som föreslog en avveckling av begreppet.78 fick i regleringsbrev i uppdrag att utvärdera ansvarsmuseirollen och har lämnat en rapport till 75Det första förslaget om att skapa ett sådant centralt museiverk presenterades av utredning av överintendentsämbetet och fornminnesvården. Betänkande med förslag till lag angående kulturminnesvård samt organisation av kulturminnesvården (SOU 1922:11–12). 76Därefter har inom den statliga kretsen Statens museer för världskultur och Forum för levande historia nybildats, och skiljts från . De Försvarshistoriska museerna har förts över från Försvarsdepartementet. Arbetets museum har tillkommit, först med stöd via 28:30 men med finansiering som andra stora stiftelser via 28:28. 77Folkens museum – (Statens museer för världskultur), Historiska museet, , och Statens konstmuseer (respektive med ). De skulle i samråd med andra berörda parter, bedriva gemensamt utvecklingsarbete och lösa de återkommande problemen kring bl.a. insamling, statistik, pedagogik, forskning etc. 78SOU 1994:51, Minne och bildning. Museernas uppdrag och organisation. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö regeringen.79 föreslår i rapporten att detta uppdrag ska avskaffas. Även utredningen för musei- sektorn (dir 2007:02) föreslår i sitt betänkande ett avskaffande av ansvarsmuseiuppdraget. Enligt vår mening har försöken att balansera mandat mellan olika myndigheter har bara delvis lyckats åstadkomma avsedd utveckling. har enligt förordningen ansvar för vissa musei- frågor, i den utsträckning de inte faller på någon annan myndig- het.80 Det betyder primärt att fördelar statligt verksamhetsstöd och vissa utvecklingsmedel om totalt ca 150 miljoner till regionala museer. hanterar den statliga utställningsgarantin och har haft ansvar för fördelningen av de omfattande Access-medel, totalt 650 miljoner, som till gått till att stödja projekt inom musei- och kulturmiljö- fältet.81 sammanställer museistatistik och har tidigare haft i uppdrag att samla även andra typer av underlag, t.ex. om samlingarnas status vid centrala museer. har även drivit utvecklingsstödjande projekt inom det konst- och museipedagogiska fältet. har expertkunskap inom fältet föremåls- vård och magasin, men relationen till museifrågor rör framför allt länsmuseernas roll för kulturmiljön. Riksutställningars roll har behandlats nedan. Något mer explicit uppdrag att närma sig museer utanför gruppen regionala museer har varken , eller Riksutställningar. Ingen av myndig- heterna har heller mandat eller formellt ansvar för att möta even- tuella behov från statliga, kommunala eller övriga museer. Många för sektorn centrala frågor har därför tenderat att inte hanteras av någon centralt placerad part. har direkt ansvar för fjorton centrala museimyndigheter och motsvarande, som tillsammans har drygt en miljard i statligt stöd. Till detta kommer uppgiften att utnämna ledamöter m.fl. till styrelserna i många av de stiftelser som får stöd via anslaget 8:4 Bidrag till vissa muser. Totalt rör det mer än sextio poster. Det är enligt vår bedömning en uppgift som inte står i rimlig proportion till det kulturpolitiska utfallet. Den administra- tiva hanteringen av alla dessa uppgifter torde enligt vår uppfattning påverka departementets utrymme för att genomföra strategisk 79Opublicerad rapport från 2006.12.20. 801 § förordning (2007:1186) med instruktion för . 81Förordning (1998:200)om statliga utställningsgarantier. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö Vad gäller det operativa utvecklingsstöd som skulle behövas i sektorn är det inte lämpligt att leda från departements- nivå även om resurser skulle finnas. Sammanfattningsvis är styrningen av de statliga institutionerna ofta otydlig, och för icke-statliga bidragsmottagare är det inte sällan oklart vilka uppdrag som är förknippade med pengarna. Uppföljningen av gjorda insatser är sparsam. Riksutställningar82 startade som en försöksverksamhet 1965. Från starten har myndigheten nu producerat ca 1 200 utställningar. Riksutställningar har till uppgift att producera utställningar, förmedla och arrangera turnerande utställningar samt förmedla kunskaper och erfarenheter samt erbjuda tekniska tjänster till andra som vill arbeta med utställningar. gick av kost- naderna till att producera vandringsutställningar och till kunskapsutveckling.83 I regleringsbrev ska Riksutställningar i sin verksamhet prioritera dels barn och ungdom, dels den samtida konsten. Riks- utställningar vill bidra till att människor kan förstå och påverka sin samtid. Myndigheten förfogade 2008 över ett anslag84 om 53 mil- joner kronor. Vid myndigheten finns 64 årsarbetskrafter. Efter omlokaliseringen till 2008 har 47 tjänster besatts.85 Riksutställningar producerar utställningar som visas på en rad olika platser och utställningsrum runt om i landet.86 Arrangörerna, som tar emot vandringsutställningarna, är bl.a. museer och konst- hallar, kulturnämnder och bibliotek, skolor och bildningsförbund. Årsredovisningarna ger intryck av varierade och aktuella, breda och smala utställningsteman. Utställningarna görs i samverkan med museer, bibliotek, före- ningar och myndigheter.87 2007 visades 14 utställningar, varav 82Förordning (2007:1187) med instruktion. 83Riksutställningar, Årsredovisning 2007. 85Muntlig uppgift myndighetschefen . 86Riksutställningar, Årsredovisning 2007, s. 23. De har t.ex. gjort utställningar som ska tillgodose bibliotekens behov av en samlingsplats för historieberättande på barnavdel- ningarna. 87Nu aktuella samarbetspartners är t.ex. och , muntlig uppgift myndighetschefen. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö samtliga samproduktioner.88 får myndigheten bidrag för att kunna genomföra en viss utställning.89 Myndigheten har 2008 i uppdrag90 att i samverkan med de regionala museerna, eller deras samordningsorgan, utarbeta former för en ökad samverkan vad det gäller de regionala museernas utåtriktade och pedagogiska arbete. Arbetet ska vara inriktat på utveckling av utställningsmediet och förmedlingen av utställningarna samt metoder för utställnings- teknik. Myndigheten ger även kurser för såväl professionella som för amatörer. De synpunkter som framförts till utredningen rörande Riks- utställningar gäller bl.a. behovet av stöd för att turnera utställningar i landet, en part som tar ansvar för att större internationella utställningar kommer till och att svenska utställningar exporteras. Synpunkterna rör också ansvar för utvecklingen av utställningsmediet som sådant och att dialogen kring vilka utställ- ningar som väljs ut och varför borde vara mer tydlig och öppen. Riksutställningar beskriver sig som en spjutspetsverksamhet. Myndigheten vill inte begränsa sig till att vara ett transportbolag. Myndigheten har ett annat uppdrag än museerna, även om båda parter gör utställningar. Av årsredovisningen kan utläsas att Riksutställningars kunskapsutveckling om utställningsmediet samt bistånd till andra med konsultation och utställningsservice verkar vara under utveckling. Riksutställningar har som övergripande mål haft att belysa vårt kulturarv genom att utveckla och förmedla kunskap om och upplevelser av kulturarvet och härigenom ge perspektiv på samhällsutvecklingen. Bara två av de 14 utställningar som redovisas i årsredovisningen kan dock tydligt kopplas till det övergripande målet. Utifrån myndighetens eget sätt att redovisa sin verksamhet har vi fått uppfattningen att verksamheten inte kon- sekvent styrts mot det övergripande målet. Vad gäller barn och ungdom har myndigheten dock tydligt priori- terat barn och ungdom. 2007 hade t.ex. av utställ- ningsverksamheten barn och ungdomar som sin prioriterade 88Riksutställningar, Årsredovisning 2007, s. 10. Riksutställningar, , 2003, Rapport med skolan som arena – en studie av . Jfr kap xx om kultur och miljö. var samproduktioner och var sam- produktioner. 90i regleringsbrevet till Riksutställningar. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö målgrupp.91 Även prioriteringen av samtidskonsten är enligt myndigheten genomförd.92 Riksutställningar har som ett mål att vara rikstäckande. Det innebär enligt myndigheten att varje län ska ha nåtts av en vandringsutställning minst en gång93 . Riksutställningar redovisar i sina årsredovisningar andel utställningsdagar i förhål- lande till kommunstorlek. Ställer man samman siffrorna framgår att Riksutställningars utställningar är underrepre- senterade i de två minsta94 kommunerna och överrepresenterade i de två näst största. I gruppen med de största kommunerna och i gruppen 21 000–50 999 invånare motsvarar andelen invånare och andelen utställningar i princip varandra.95 Vår bedömning är att myndigheten, trots goda ambitioner inte riktigt uppnått sina målsättningar. Myndigheten redovisar i sina årsredovisningar i begränsad om- fattning publikreaktioner och publikrelationer.96 Vår uppfattning är därför att myndigheten trots lovvärda och intressanta initiativ ändå verkar ha dominerats av producentens perspektiv. kulturutredning ansåg att Riksutställningar behövdes, men borde inte i samma utsträckning som ditintills vara inriktat på egna produktioner. En övervägande remissopinion stödde utred- ningen, men regeringen menade då att en kraftig begränsning av producentrollen skulle motverka den uppgiften att utveckla utställningsmediet.97 Regeringen anger i budgetpropositionen för 200998 att det finns skäl att överväga omfattningen av Riksutställningars uppdrag. 91Riksutställningar, Årsredovisning 2007, s. 25. 93Riksutställningar, Årsredovisning 2004. 94Storleksklasserna är : -10 999, 11–20 999, 21 – 50 999, 51 – 80 999, 81 – 199 999, 200 000 - 95Av årsredovisningen framgår att ökat antal mindre utställningar kan vara en förklaring när antalet visningsdagar ökar på mindre orter eller antalet kommuner ökar. Vad gäller den största gruppen kommuner framhåller Riksutställningar att merparten av visningarna har ägt rum i förorterna. 96Se dock , 2005, En utvärdering av Riksutställningars utställning: , ibid. En utvärdering av Riksutställningars utställning: hjärnan. 1996/97:3, Kulturpolitik, s. 146. 98Proposition 2008/09:1, Utgiftsområde 17, s. 26. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö 16.3Statlig organisation av verksamhetsgruppen frågor om samtid, historia och livsmiljö 16.3.1Vad vill vi uppnå? I grundanalysen har vi argumenterat för att dagens kulturpolitik utgår från och sorterar begrepp som då och , historia och framtid, kulturarv och konst, och att det hänger ihop med en kultursyn som tenderat att fokusera på skillnaderna mellan dessa begrepp. Mycket talar för att kulturpolitisk förnyelse, med bättre samtidsförankring, kan främjas genom att pröva korsbefruktningar och samspelsformer mellan kulturverksamheter, myndigheter och institutioner. I stället för att uppfatta skillnaderna mellan de olika verksam- heter som vi diskuterar inom sfären så önskar vi rikta uppmärk- samheten mot det gemensamma, det som förenar och därmed på möjligheterna till nya utvecklingslinjer. De grundläggande motiven för den nu aktuella sfären och den korresponderande delen av förvaltningsreformen har vi redovisat dels i förnyelseprogrammet, dels i kapitel 14. Där har vi också redovisat några allmänna grunder för kulturområdets behov av en enklare, mer kraftfull och mindre uppsplittrad förvaltningsorga- nisation. Dessa motiv gäller i hög grad för verksamheterna och myndigheterna inom sfären. I det inledande avsnittet i föreliggande kapitel har vi beskrivit den övergripande kulturpolitiska idén med sfären som sådan. Den ska göra det möjligt att ge kulturpolitiken nya arbetsformer och ett helt nytt breddengagemang i frågor om gestaltning av vår livsmiljö, och i samhällsutvecklingen som sådan. Kulturpolitiken ska göras till en angelägenhet för medborgaren i ett bredare och mer vardags- nära perspektiv . I detta avsnitt tar vi nu upp de närmare effekter i form av stärkta och förnyade kulturverksamheter som vi menar kan uppnås inom sfären. De olika områdenas utvecklingsbehov Kulturmiljöarbetet, som i första hand är ansvarig myndighet för, har på många sätt varit förebildligt för kulturpolitiken i övrigt när det gällt att utveckla det som vi har En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö Kulturmiljöarbetet har sin utgångspunkt i att kulturarvet inte annat än undantagsvis kan skyddas genom att tas ur bruk med hjälp av offentliga insatser. Ett vidgat kultur- arvbegrepp förutsätter dessutom breda lösningar och integrering i olika samhällsprocesser. Dessa erfarenheter vill vi nu ta tillvara och lägga till grund för en vidgad tillämpning inom kulturpolitiken. Att kulturmiljöverksam- hetens och mandat så entydigt handlar om ett kulturarvs- eller kulturhistoriskt perspektiv, innebär emellertid en begränsning av fortsatt utveckling mot att ge vidgade perspektiv på tillvaron och att berika livsmiljön. Att vidga kulturmiljöupp- draget till ett livsmiljöuppdrag som omfattar såväl kulturarvet som estetiska och konstnärliga kvaliteter i miljö- och samhällsbyggnads- frågor passar därför väl ihop med den nya inriktning på kultur- politiken som den aspektpolitik vi föreslår. Beträffande konstaterade vi att den formella grunden för uppdragen varit vacklade sedan 1994 års statliga fastighetsreform. Statskontoret framförde i sin granskning att en konsekvens av detta borde bli att avvecklades. Vidare menade att konstnärlig gestaltning i kommu- nala och privata miljöer inte borde betraktas som ett statligt åta- gande.99 Likväl anser vår utredning att det är angeläget att konsten inte bara ges ett bibehållet, utan även en större plats i de offentliga rummen. Vi menar därför att behovet av den verksamhet bedriver fortsatt är minst lika stort, om inte större än tidigare, och inte bör ses som en fråga om finansiellt stöd till kommunerna. Verksamheten behöver dock utrymme att växa, delvis genom nya arbetssätt och verksamhetsområden. Det kan i den nya organisationen innebära nya arbetssätt vilka öppnar för nya vägar att fördela och förmera anslagen. Bildkonstens funktion av visa samtiden, löper risken att redu- ceras till enbart estetik – formen tar över innehållet och den kom- munikativa potentialen – om den inte ges plats i samhället. Därför föreslår vi att verksamheten kombineras med andra besläktade verksamheter. Med en sådan utvecklad inriktning av verksamhet blir det naturligt att samla huvudmannaskapet för insatserna i samma myndighet där det centrala ansvaret för kultur- miljöverksamheten ligger. Detta erbjuder en god möjlighet att 99 Statskontoret, 2005:9, Nya former för Statens konstråds verksamhet, s.9–10. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö åstadkomma den breddning och utveckling av såväl Riksantikvarie- ämbetets som verksamheter som vi eftersträvar. Beträffande området arkitektur, form och design kan det fortfarande sägas vara ett ungt politikområde. Det förknippas i hög grad med begreppet kreativitet och är ett bra exempel på den aspektpolitik vi eftersträvar. Området behöver stadga och ett större sammanhang för att dess potential ska tas tillvara. Kulturpolitiken kan enligt vår uppfattning heller inte driva denna typ av frågor från två håll – både som en fråga om kulturmiljöer och som arkitektur. Dessutom räcker resurserna varken till eller används effektivt om de delas upp på detta sätt. Arkitekturfrågor måste drivas inom ramen för samhällsplaneringens processer för att bli meningsfull. I fråga om museiväsendet har vi konstaterat att det spänner över det de ämnen som vi nu vill samla inom sfären. Läns- museerna bedriver såväl konstnärlig som kultur- historisk verksamhet.100 Vi ser, i likhet med utredningen nator för museisektorn, ett behov av samordning av vissa för museiverksamheterna gemensamma frågor. Museernas grundupp- drag behöver utvecklas i ljuset av samtidens kultursyn. Museernas betydelse i samhället har ökat och den kompetens de representerar bör tas till vara i så breda sammanhang som. I fråga om utställningsområdet har vi övervägt en nedläggning av Riksutställningars verksamhet. Vi har dock funnit att denna verk- samhet till delar är efterfrågad och behövs, men att inriktningen bör ändras. I viss utsträckning har sådan utveckling också inletts av myndigheten. Väsentliga delar av verksamheten bör alltså föras med till en samlad myndighet. Lokala och regionala kulturinstitutioner har hög kompe- tens och kvalitet. De ges bör ges möjlighet att producera utställ- ningar för hela landet. De står också för den ökade närhet till arrangörer och andra partners och kommunikation med mål- grupper som krävs. Vi föreslår vad gäller de medel som går till Riksutställningar att de bör användas uteslutande i samverkan med statliga och regionala kulturinstitutioner. En öppen process där program tas fram och projekt genomförs bör organiseras inom den samlade myndigheten. De statliga och regionala kulturinstitutio- 100 , , , , , , , , , , , , , , . Museerna har i olika utsträckning samlingar, utställningar, konsulenter eller pedagogisk verksamhet. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö nerna blir då ansvariga för utställningarnas innehåll. För Riks- utställningars medel ska alltså kunna produceras utställningar för turnéer inom landet, men också större utställningssatsningar i vilka flera institutioner ingår. Stödet bör utvecklas som en del av den föreslagna funktionen som museikoordinator. Det handlar om utveckling av digital förmedling, dokumentation av utställningar och relationen till K-samsök101 som bör intensifieras. Det handlar också om praktisk utställningsproduktion och transport, att delta och ta fram standards samt om FoU-verksamhet om t.ex. utställ- ningars produktion och människors upplevelse av dem. Utställningsverksamhet, med kulturhistoriska och konstnärliga kunskaper och perspektiv, har svårt att på allvar göra sig gällande om den inte ingår i relevanta sammanhang. Vad gäller uppdraget för samtidskonsten torde det handla om att pröva gränserna mellan permanenta konstnärliga installationer och tillfälliga utställningar, och att vidga till ett landskapsperspektiv. Gränserna mellan konstnärlig gestaltning och gestaltningen av utställningar är flytande – medvetet använda i skilda samhällspro- cesser ger de människor nya incitament och ingångar till delta- gande. Utställningsverksamheten kan sålunda, genom att fogas in i det av oss föreslagna sammanhanget, bidra till en aspektpolitik och få en ökad samhällelig betydelse. Slutligen beträffande hemslöjden ser vi en möjlighet av att ge den påbörjade förnyelsen av verksamheten ett reellt genomslag. Hem- slöjden kan få plats i andra sammanhang och nya ingångar i sam- hällsprocesser. Vi vill alltså foga samman kulturmiljöverksamhet och estetisk och konstnärlig verksamhet till ett bredare perspektiv, som i prin- cip omfattar ett samlat kulturpolitisk tänkande. Det sätt vi föreslår för att åstadkomma detta är att samla flera av kulturpolitikens uppgiftsområden som har, eller kan få, en tydlig inriktning mot samhällsbyggnads- och miljöfrågor i en större organisation. Konsten och kulturarvet närmar sig samtiden från två håll och med olika tekniker och metoder. Men syftet är detsamma – att göra samtiden synlig och möjliga att ändra för människor. Om verk- samheterna bedrivs i medvetande om de likheter som finns så kan de tillsammans bli kraftfullare än enbart var för sig. 101 K-samsök, en infrastruktur för kulturarvsinformation på Internet. En sfär för frågor om samtid, historia och livsmiljö Ett alternativ som vi övervägt Vi har även i vårt arbete övervägt ett förslag med två skilda organisatoriska lösningar. Alternativet innebär att två myndigheter skulle dela ansvar för sfären. Den ena – ett verk för kulturarvsfrågor – skulle enligt det alter- nativ vi övervägt konstrueras av och Riks- utställningar. Den andra – en myndighet för arkitektur, form och design – skulle konstrueras av , och . Ett verk för kulturarvsfrågor skulle i detta alternativ få ansvar för frågor om kulturarv och kulturmiljö samt för övergripande frågor för landets museer (museikoordinatorsfunktion) samt för viss utställningsverksamhet (se nedan, konsekvenser för Riksutställ- ningar blir desamma oavsett alternativ). Förslaget skulle innebära att och Riksutställningars funktion som egna och självständiga myndigheter försvinner. Myndigheten skulle föreslås bli en enrådighetsmyndighet. Den interna organisationen av verksamheten skulle vara en uppgift för den nya myndigheten. En myndighet för arkitektur, form och design skulle med denna lösning få ansvar för dessa frågor. Myndigheten skulle föreslås bli en enrådighetsmyndighet. Förslaget skulle innebära att Arkitektur- museets, Statens konstråds och funktion som egna och självständiga myndigheter försvinner. Den interna organisationen av verksamheten skulle vara en uppgift för den nya myndigheten. Båda dessa angivna myndigheter skulle få i uppdrag att ha den nationella överblicken över sina respektive områden i . Sam- lade uppgifter oavsett huvudman skulle insamlas och analyseras av myndigheterna.