sou · GYB338 · 2010-06-08 00:00:00 — Ett typfall är om en bilförare, som stoppas av polis i en hastighetskontroll, erbjuder polismannen pengar för att undgå en ordningsbot. Förmånen kan också lämnas till någon som inte fattar beslutet, men som deltar i handläggningen på ett sådant sätt att han eller hon har möjlighet att påverka utgången. Det kan gälla en föredragande eller annan som bereder ett ärende till beslut. I dessa avseenden är någon förändring i förhållande till gällande rätt inte avsedd. Med den föreslagna regleringen klargörs att även andra personer än dem som medverkar vid myndighetsutövning eller offentlig upphandling omfattas av bestämmelserna. Det rör sig om personer som kan eller antas kunna utöva ett informellt inflytande över handläggningen. Exempel på detta är kollegor eller chefer som inte deltar i handläggningen av ett ärende men som konsulteras av dem som gör det. Ett annat exempel är närstående till en handläggare. Förmånen kan erbjudas, lovas eller lämnas till vem som helst. Detta har i lagtexten uttryckts på det sättet att givaren erbjuder, lovar eller lämnar någon en förmån. Ofta lämnas förmånen, som i fallet med fortköraren ovan, direkt till den som ska fatta beslut i ett ärende som berör givaren. Men förmånen kan också lämnas indirekt via någon annan. Paragrafen omfattar också den situa- tionen att förmånen lämnas till någon som beslutsfattaren anvisar. Lämnas med beslutsfattarens goda minne en förmån till en make, ett barn eller någon annan närstående till beslutsfattaren, kan ansvar för mutbrott också komma ifråga För straffansvar krävs att givaren har avsikt att otillbörligt påverka myndighetsutövning eller offentlig upphandling när han erbjuder, lovar eller lämnar en förmån. Härmed avses att givaren har ett direkt uppsåt att påverka, jfr fortköraren ovan. Det räcker inte att givaren är övertygad om att förmånen kommer påverka mottagaren (indirekt uppsåt). Inte heller är det tillräckligt att givaren är likgiltig för om förmånen påverkar myndighets- utövningen (likgiltighetsuppsåt). Begreppet myndighetsutövning har här samma innebörd som i exempelvis 11 kap. 7 § regeringsformen och 20 kap. 1 § brott- Det rör sig således om utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet disciplin- påföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande. Beträffande begreppets närmare innebörd hänvisas till avsnitt 3.4.3. Det är inte bara statliga och kommunala organ som utövar myndighet. Enligt 11 kap. 6 § regeringsformen kan förvaltnings- uppgift överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar eller till en enskild individ. Innefattar uppgiften myndighets- utövning, ska överlämnandet ske med stöd av lag. Som exempel på en delegation av myndighetsuppgifter till ett enskilt organ kan nämnas den årliga kontrollbesiktningen av bilar. En sådan besiktning, som innefattar myndighetsutövning, kan numera utföras av vissa auktoriserade bilverkstäder. Myndighetsutövning kan påverkas såväl direkt som indirekt. I det senare faller kan det vara fråga om att dröja eller skynda på med att sätta ut ett mål till huvudförhandling i domstol eller att skynda på tullens handläggning vid importerat gods. Även om den eftersträvade åtgärden kan anses rättmätig utgör den en otillbörlig påverkan på myndighetsutövningen. Med offentlig upphandling avses åtgärder som vidtas av en upphandlande myndighet i syfte att tilldela ett kontrakt eller ingå ett ramavtal avseende varor eller tjänster inom offentlig sektor. Detta regleras i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Bestämmelserna omfattar även upphandling som sker i annat än statliga och kommunala organ, t.ex. vissa kommunala bolag. Straffansvaret omfattar förmåner som ges till exempelvis en inköpschef på en myndighet under en upphandlingsprocess i syfte att försöka få ett ramavtal med myndigheten. Någon koppling till anställning eller uppdrag finns inte och det finns därför inte skäl att i paragrafen ange att mutbrottet kan äga rum före, under eller efter anställningen eller uppdraget. Muttransaktionen kan äga rum före myndighetsutövningen eller den offentliga upphandlingen med uppsåt att påverka efterföljande myndighetsutövning eller upphandling. En misstänkt kan exempel- vis överlämna pengar till en åklagare för att denne när förundersökningen avslutas ska besluta att inte väcka åtal. Bestämmelsen täcker även den situationen att den misstänkte erbjuder pengar till åklagarens kollega eller hustru i syfte att denne ska kunna påverka åklagaren att lägga ner förundersökningen. Huruvida kollegan eller hustrun i verkligheten har någon möjlighet att påverka åklagaren saknar betydelse. Åklagarens insikter om åtgärden saknar också betydelse. Om den misstänkte utan åklagarens kännedom erbjuder pengar till kollegan eller hustrun, kan sålunda straffansvar inträda, förutsatt att det syftar till att påverka åklagarens myndighetsutövning. Muttransaktionen kan också äga rum efter myndighets- utövningen som belöning. Straffbarhet inträder antingen genom att förmånen erbjuds, lovas eller lämnas som belöning till besluts- fattaren efter myndighetsutövningen eller, när mutan ges till annan för att påverka beslutsfattaren, som belöning efter det att en åtgärd för att påverka beslutsfattaren vidtagits. bestämmelse om tjänstefel gäller åtgärder som vidtas vid myndighetsutövning. Detta innebär att straffansvaret för tjänstefel omfattar inte bara beslut, utan även åtgärder som ingår som led i myndighetsutövningen och indirekt kan få rättsliga konsekvenser för den enskilde, liksom också vissa andra handlingar som står i ett mycket nära tidsmässigt och funktionellt samband med myndighetsutövningen (se avsnitt 3.4.4). Exempel på detta är kallelser, underrättelser till parter och vittnen, protokollföring, registrering av beslut, expediering av beslut, felaktig vägledning och oriktiga upplysningar. Bestämmelsen om givande av muta omfattar all påverkan på myndighetsutövning eller offentlig upphandling. Såväl direkt som indirekt påverkan täcks liksom förmåner som lämnas före och efter beslutet. Straffansvaret omfattar även åtgärder som är riktade mot andra personer än den som utövar myndighetsutövning eller beslutar om offentlig upphandling. Detta innebär att straffansvaret för givande av muta, i likhet med tjänstefel, omfattar åtgärder som ingår som led i myndighetsutövningen och indirekt kan få rättsliga konsekvenser för den enskilde, liksom också vissa andra handlingar som står i ett mycket nära tidsmässigt och funktionellt samband med myndighetsutövningen. Om åtgärden inte påverkar myndighetsutövning eller offentlig upphandling blir det dock inte aktuellt att döma till ansvar enligt förevarande punkt. Då kan istället paragrafens andra punkt vara tillämplig, se nedan. Det är viktigt att regeringsformens krav på likhet inför lagen, saklighet och opartiskhet iakttas i all offentlig förvaltning och alldeles särskilt när det är fråga om myndighetsutövning eller offentlig upphandling. Varje försök att med hjälp av förmåner till en offentliganställd eller motsvarande påverka prövningen av ett ärende som innefattar myndighetsprövning eller offentlig upphandling är otillbörligt. Om någon till äventyrs ger en förmån till en sådan person i syfte att förmå denne att följa gällande bestämmelser, t.ex. att inom föreskriven tid pröva ett ärende som innefattar myndighetsutövning, blir förevarande paragraf ändå tillämplig, eftersom förmånen innebär att någon vill köpa sig före i kön i strid med de tre ovan nämnda principerna i regeringsformen. Det kan därför ifrågasättas om ordet otillbörlig behövs i lagtexten. För att undanröja varje tvekan om vad som gäller, har ordet emellertid förts in som ett rekvisit i paragrafen. Därmed blir det också klart att lön som utbetalas av arbetsgivaren för att den anställde ska fullgöra arbetsuppgifter som innefattar myndighets- utövning faller utanför paragrafens tillämpningsområde. Kravet på otillbörlighet bestämmer också gränsen för straffbar- het när en förmån lämnas till annan än beslutsfattaren. Det är naturligtvis tillbörligt att betala ersättning till ett partsombud, vittnen m.fl. för åtgärder under en rättegång eller ett förvaltnings- ärende. Att ersätta någon för att driva en offentlig debatt kring ett myndighetsärende kan inte heller anses otillbörligt. Däremot kan det inte anses tillbörligt att ersätta någon för att i hemlighet, med utnyttjande av personliga kontakter utöva påtryckningar på en beslutsfattare och därmed äventyra dennes opartiska ställning i ett ärende som han eller hon ska avgöra. Ovan har som exempel lämnats det fallet att en misstänkt ger pengar till åklagarens hustru. Ett annat exempel på handel med inflytande som faller under förevarande paragraf är att ett företag ger pengar till kommunfullmäktiges ordförande för att denne ska påverka kommunens handläggare att fatta ett för uppdragsgivaren fördelaktigt upphandlingsbeslut. I ett sådant fall kan det alltså vara otillbörligt att agera som bulvan för annan och inte ge sig tillkänna som betalt partsombud. Om en ersättning inte har samband med myndighetsutövning eller offentlig upphandling föreligger inte straffbarhet enligt första punkten. Så är regelmässigt fallet med bidrag till politiska partier och personvalskampanjer samt lobbyverksamhet mot politiker utan anknytning till något enskilt myndighetsärende. Vid bedömning av om en förmån har lämnats i syfte att otillbörligt påverka myndighetsutövning eller offentlig upp- handling är det naturligt att ta hänsyn till om förmånen lämnas Den typiska mutan lämnas i hemlighet och utan samtycke av den anställdes eller uppdragstagarens arbets- eller uppdragsgivare. I andra punkten behandlas givande av muta i andra fall än påverkan på myndighetsutövning och offentlig upphandling. Bestämmelsen riktar sig främst till dem som sköter inköp och försäljning av varor och tjänster i den privata sektorn samt läkare, lärare och andra anställda i den offentliga sektorn som i huvudsak inte ägnar sig åt myndighetsutövning. För straffansvar krävs att förmånen erbjuds, lovas eller lämnas åt en arbets- eller uppdragstagare. De nuvarande bestämmelserna om bestickning är identiska när det gäller förmåner till arbetstagare och någon förändring är inte avsedd. Till skillnad mot nuvarande bestämmelser om bestickning omfattas straffansvaret för givande av muta förmåner åt alla uppdragstagare. Med uppdragstagare ska förstås alla som åtar sig ett uppdrag för någon annans räkning. Det kan exempelvis gälla entreprenadavtal, journalistiska uppdrag, osjälvständiga konsult- uppdrag under anställningsliknande villkor, politiska förtroende- uppdrag (t.ex. riksdagsman eller ledamot i nämnd) eller förtroendeuppdrag som styrelseledamot i en ideell förening. Även de som enligt lag är skyldiga att utföra vissa uppdrag omfattas. En förutsättning för straffansvar är att åklagaren visar att förfarandet är ägnat att påverka hur arbets- eller uppdragsgivaren utför sina arbetsuppgifter eller sitt uppdrag. Genom uttrycket ägnat att avses att förfarandet typiskt sett eller objektivt påverkar arbetsuppgifterna eller uppdraget. Motsvarande uttryck finns i flera andra straffbestämmelser, t.ex. den om olaga hot enligt 4 kap. 5 §. Det är således inte fråga om något subjektivt rekvisit som t.ex. syftar till eller med uppsåt. Huruvida ett förfarande är ägnat att påverka arbetsuppgifterna eller uppdraget får bedömas efter en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Att överlämna förmåner som enbart påverkar mottagarens attityder kan inte anses ägnat att påverka dennes arbete eller uppgifter och är därför inte straffbart. För straffbarhet måste krävas att ett överlämnande typiskt sett påverkar mottagarens handlande eller beteende. Det är inte möjligt – och kanske inte heller önskvärt – att lämna några detaljerade, allmängiltiga exempel på när ett förfarande typiskt sätt kan anses innefatta en otillbörlig påverkan. Sådan påverkan skiljer sig åt inte bara inom olika områden, utan även sett . Klart är dock att åklagaren har att visa att givaren överträtt en samhällelig norm av något slag. Vid bedömningen av vad som typiskt sett utgör en otillbörlig påverkan på arbetet eller uppdraget är flera rättskällor av betydelse. Först och främst är naturligtvis tidigare uttalanden i förarbeten samt vägledande avgöranden från hovrätten och av betydelse. Dessa bör äga giltighet även efter en lagändring. Här måste dock hänsyn tas till den allmänna ekonomiska och samhälleliga utvecklingen. Många rättsfall på området är gamla och avser belopp och situationer som är relevanta. Detta gäller inte bara penningvärdets förändring. Utbudet av varor och tjänster har ökat explosionsartat och varor och tjänster har inte alltid samma betydelse för den enskilde som . En revolution har också skett på området för kommunikation och marknadsföring, som gör att påverkan numera sker på ett betydligt mer sofistikerat och avancerat sätt än . Av stor betydelse för bedömningen är den kod om förmåner inom näringslivet som utredningen lämnat förslag om. Har en företrädare för ett företag hållit sig inom kodens ramar bör det vara uteslutet med straffansvar. Koden är tänkt att förändras fortlöpande och spegla vad som vid var tid kan anses utgöra god sed för att undvika illojal konkurrens inom näringslivet, säkra ett effektivt företagande och stärka förtroendet för företagen. Av betydelse är också bransch- och marknadssystem. yrkesetiska regler, företagskoder samt beslut som nämnder inom olika områden lämnar. En redogörelse för olika regelverk och system finns i avsnitt 3.8. Även företagskoder kan vara till ledning för bedömningen. I den offentliga sektorn kan hänsyn tas till myndigheters etiska riktlinjer, se avsnitt 3.7. Som exempel på vad en branschkod kan innehålla av ledning för rättstillämpningen kan nämnas följande. I Läkemedelsbranschens etiska regelverk anges att läkemedelsföretagen vid sin marknads- föring ska låta sammankomster präglas av stor måttfullhet och att inga ekonomiska förmåner får tillhandahållas, erbjudas eller utlovas till sjukvårdspersonal eller apotek som incitament för att rekommendera, förskriva, köpa, tillhandahålla, sälja eller administrera läkemedel. Reglerna gäller företag som är anslutna . De etiska reglerna måste dock anses utgöra en norm för otillbörlig påverkan på området och träffar därför även andra aktörer inom läkemedelsbranschen. Den nämnda regeln innebär att det inte är tillåtet för en säljare av läkemedel att bjuda en läkare på lunch och därigenom påverka att denne förskriver de läkemedel som säljaren erbjuder eller rekommenderar inköpsavdelningen att köpa säljarens produkter. Är det däremot fråga om en allmän marknadsföring av läkemedelsföretagets produkter kan en sammankomst med många läkare för att demonstrera företagets produkter motivera att det bjuds på en måttfull lunch. Att bjuda läkarna på resa är å andra sidan normalt inte måttfullt. Saknas vägledande riktlinjer får en allmän bedömning göras av vad som i näringslivet eller samhället i övrigt kan anses utgöra otillbörlig påverkan. Vad som härvid har betydelse är främst förmånens karaktär och värde, sambandet mellan förmånens lämnande och mottagarens arbete eller uppdrag, mottagarens ställning i förhållande till dels förmånsgivaren, dels mottagarens arbets- eller uppdragsgivare och på vilket sätt förmånen överlämnas. När det gäller förmånens karaktär och värde står klart att vissa förmåner som regel alltid innebär en otillbörlig påverkan, t.ex. pengar, banktillgodohavanden och andra likvida medel. Att ge vissa andra förmåner har inte den effekten. Det kan gälla att bjuda på mat, resa, reklamartiklar eller evenemang. Av betydelse här är bl.a. värdet på förmånen. för sig kan värden ofta anses innefatta en otillbörlig påverkan, men i sitt sammanhang kan både högre och lägre värden sättas som gräns. Bedömningen påverkas av vilket samband som lämnandet av förmånen har med mottagarens arbete eller uppdrag. Att bjuda på lunch vid något enstaka tillfälle i samband med affärsförhandlingar ses ofta som en acceptabel och naturlig artighetsgest som sällan påverkar mottagarens arbete eller uppdrag. Detsamma gäller att vid något enstaka tillfälle bjuda på inträdet till och tillsammans gå på ett evenemang för att främja relationerna med en affärspartner. Givarens relation till mottagaren påverkar bedömningen. Har givaren och mottagaren haft en långvarig affärsrelation kan den ha skapat en personlig vänskap. I så fall behöver det inte vara ägnat att otillbörligt påverka arbetet, om en förmån lämnas för att vårda vänskapsrelationen. Om det inte finns någon sådan personlig vänskapsrelation kan samma förmån framstå som obefogad. Visst utrymme finns under alla omständigheter för att visa gästfrihet vid ett besök eller liknande. Mottagarens ställning är också av betydelse. Grundregeln är här att ju större möjlighet mottagaren har att gynna givaren i något avseende, desto mer är det ägnat att påverka arbetet eller uppdraget. Inköps- och försäljningschefer har oftast en sådan ställning att det anses utgöra otillbörlig påverkan att lämna förmåner till dem. Av stor betydelse är på vilket sätt förmånen lämnas. Att en förmån lämnas dolt talar för att åtgärden är ägnad att otillbörligt påverka arbetet eller uppdraget. Detsamma gäller om förmånen lämnas till en viss anställd och om förmånen lämnas på mottagarens eget initiativ. Är det däremot fråga om en öppen inbjudan ställd till företaget eller någon av dess avdelningar är det mer sällan ägnat att otillbörligt påverka någons arbete eller uppdrag. Som exempel kan nämnas att en inbjudan till ett evenemang skickas öppet till företagets inköpsavdelning där vem som helst från företaget får gå på evenemanget. Förmånen kan lämnas såväl innan anställningen eller uppdraget har tillträtts som efter det att anställningen eller uppdraget upphört. Detta framgår av att det är tillräckligt att förfarandet objektivt är ägnat att påverka sådana arbetsuppgifter som den anställde kommer att få eller hade. Någon faktisk påverkan i det enskilda fallet är alltså inte nödvändig, utan det är tillräckligt att förfarandet typiskt sett påverkar sådana arbetsuppgifter. Tredje punkten är ny och har behandlats i avsnitt 6.2.13. Den innehåller bestämmelser om mutbrott vid tävlingar som är föremål för kommersiell vadslagning och har inte någon motsvarighet i gällande rätt. Om en anställd idrottsman mutas, kan dock straff- bestämmelserna om bestickning och mutbrott vara tillämpliga. Rekvisiten i paragrafen är i huvudsak de samma som enligt andra punkten. Vad som skiljer sig åt är personkretsen och vad påverkan ska avse. När det gäller personkretsen omfattas deltagare och funk- tionärer i idrottstävlingar och andra tävlingar som är föremål för kommersiell vadslagning. Straffansvaret omfattar sålunda t.ex. spelare och domare vid fotbolls-, ishockey- och boxningsmatcher som är oddssatta av eller utländskt spelbolag. Det samma gäller kuskar vid en travtävling som går att spela på enligt AB Trav och Galopp:s regler eller annan vadhållare. Kommersiell vadslagning kan också förekomma i mer udda sammanhang. Påverkan ska avse en tävling som är föremål för vadhållning som anordnas kommersiellt för allmänheten. Vadhållning anges i 3 § lotterilagen (1994:100), som en form av lotteri, dvs. verksamhet där en eller flera deltagare, med eller utan insats, kan få en vinst till ett högre värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få. vadhållning träffas överenskommelse mellan två eller flera parter att satsa pengar på utfallet av en viss händelse, t.ex. resultatet av en fotbollsmatch eller annan tävling. För att det ska vara fråga om kommersiell vadhållning anordnad för allmänheten krävs att verksamheten bedrivs med vinstsyfte och har en viss varaktighet. I sker det främst genom och . Straffansvaret omfattar dock även tävlingar med vadhållning som anordnas av andra aktörer, t.ex. utländska företag som bedriver verksamhet över Internet. Vad som typiskt sett utgör en otillbörlig påverkan på utgången av tävlingen får bedömas efter en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Som exempel på när straffansvar inträder kan ges det fallet att någon ger pengar till en fotbollsmålvakt för att målvakten ska släppa in mål och därmed bidra till att det egna laget förlorar matchen. Det kan däremot inte anses utgöra en otillbörlig påverkan att utlova prispengar för att stärka tävlingsdeltagarens motivation att göra en bättre insats eller premiera ett bra resultat. Påföljden för givande av muta är böter eller fängelse i högst . Det är inte någon förändring i förhållande till vad som gäller för bestickning och någon skärpning eller lindring är inte heller avsedd. I normalfallet är brottets straffvärde och art inte sådant att en icke frihetsberövande påföljd är utesluten. En mindre gåva från ett ombud eller en offentlig försvarare till en vaktmästare eller kontorsbiträde på en domstol bör normalt leda till böter liksom en mindre gåva från en patient till en läkare. Är det fråga om hemliga gåvor av icke ringa värde till en inköpschef i ett mindre aktiebolag för att få en stor inköpsorder, kan påföljden lämpligen bestämmas till villkorlig dom och böter, om det inte finns skäl till annan påföljd. Något ringa fall har inte upptagits i paragrafen. Anses brottet inte vara straffvärt, är som regel kravet på otillbörlighet inte uppfyllt. 10 kap. 5 b § Paragrafen är ny. Den behandlar tagande av muta och ersätter bestämmelsen om mutbrott i 20 kap. 2 § . Brottet kan bedömas som grovt under vissa omständigheter, vilket behandlas i 5 c §. Paragrafen utgör en spegelbild av 5 a §. Beträffande förut- sättningarna för straffansvar kan i allt väsentligt hänvisas till vad som anförts under kommentaren till den paragrafen. Här ska tilläggas följande. Den brottsliga handlingen består i att begära, godta ett löfte om eller ta emot pengar eller annan förmån. Rekvisiten begära och ta emot är desamma som i nuvarande 20 kap. 2 §. Det mer ålderdomliga uttrycket låta åt sig utlova har däremot bytts ut mot godta ett löfte om. Någon ändring i sak är inte avsedd. Den som godtar ett löfte om pengar eller annan förmån kan således ådra sig ett straffansvar. Någon uttrycklig accept krävs inte. Det räcker att den som fått löftet underlåter att genast avvisa det. För straffansvar krävs att förmånen begärs, godtar ett löfte om eller tas emot i fall som avses i 5 a §. Detta innebär att de rekvisit som där anges måste vara uppfyllda för att straffansvar ska kunna inträda. Första punkten i nämnda paragraf motsvarar här att begära, godta ett löfte om eller ta emot pengar eller annan förmån för otillbörlig påverkan på eller belöning av myndighetsutövning eller offentlig upphandling. Det kan också vara fråga om att otillbörligt belöna sådan påverkan. Den som tar emot förmånen kan vara den som ska utöva myndighet eller fatta beslut om offentlig upphandling, men det kan också vara fråga om en person som har eller säger sig ha inflytande över en sådan beslutsfattare. För straffansvar fordras att mottagaren inser att förmånen lämnas för påverkan på myndighetsutövning eller offentlig upphandling. Det saknar betydelse om mottagaren i realiteten har möjlighet att påverka beslutsfattaren eller vad den beslutsfattare som givaren och mottagaren vill påverka har för insikter om förfarandet. Andra punkten i 5 a § motsvaras här av att begära, godta ett löfte om eller ta emot pengar eller annan förmån, när åtgärden är ägnad att otillbörligt påverka eller belöna mottagarens sätt att utföra sina arbetsuppgifter eller sitt uppdrag. Mottagare är här arbets- eller uppdragstagare. Tredje punkten i 5 a § motsvaras här av att begära, godta ett löfte om eller ta emot pengar eller annan förmån, om åtgärden är ägnad att otillbörligt påverka eller belöna utgången av en tävling.