sou · GXB368d3 · 2010-01-01 00:00:00 — perspektivet medverka till att behoven förblir osynliggjorda och att ungdomarnas sårbara position under övergången från vård till ett självständigt liv därmed försvåras. Familjeperspektivet är också dominerande för de ungdomar som söker hjälp hos i samband med att de bryter upp hemifrån. Hemmet, som utgör en central plats i ungdomars liv, kan förvandlas till en farlig plats som de måste fly ifrån. Det är bland annat mot den bakgrunden som vi kan förstå vissa ungdomars uppbrott hemifrån. Många ungdomar är utstötta och tvingades till att fly hemifrån på grund av våld, förtryck och begränsningar av olika slag som riktades mot dem. forskning har visat på att med ett uttalat familjeperspektiv har svårt att fånga upp dessa ungdomar då de söker hjälp för egen del. mål att jobba hem ungdomar står ofta i motsatsställning till de behov som ungdomarna själva ger utryck för: att få hjälp med att bryta upp hemifrån, få bidrag till försörjning, hjälp med bostad och få stöd för egen del (2002). Att förstå ungdomars uppbrott hemifrån som något som kan vara legitimt innebär att sociala inrättningar och samhället i stort också måste utveckla sitt sätt att förhålla sig till dessa uppbrott. Ungdomar som lämnar dygnsvård är i en mening samhällets barn. Staten har beslutat att skilja dessa ungdomar från sina biologiska föräldrar med uppsåtet att vilja dem väl. Även om skälet till att placera barn och ungdomar i dygnsvård är att skydda dem från ej acceptabla uppväxtvillkor så tar likväl samhället på sig ett stort ansvar som är snarlikt ett föräldraansvar, vilket också innebär att förbereda dem för ett självständigt vuxenliv. Detta ansvar som samhället tar på sig i och med en placering i fosterhem eller på HVB-hem måste också utsträckas , struktureras och tydliggöras för att inte denna sårbara ungdomsgrupp skall råka ut för ytterligare svårigheter när de prövar sig fram i vuxenlivet. Mot bakgrund av den förlängda ungdomstiden för ungdomar i allmänhet och att perioden mellan att vara ungdom och vuxen har förlängts är det viktigt att problematisera och åtgärda bristerna i den svenska välfärdsmodellen, som då den inte uppmärksammar de sårbara ungdomsgrupperna som exempelvis de unga som lämnar dygnsvård och som ska etablera sig som vuxna efter det. Goda och kontinuerliga relationer till professionella I inledningen redogjorde vi för teorier om barndom och ungdomstid som betonar vikten av att se barn och ungdomar som egna aktörer med en individuell kompetens att agera i sina egna liv. Barn och ungdomar skall ses som subjekt och därmed också ges möjlighet att påverka sin egen livssituation. Vi vill betona hur betydelsefullt ett sådant perspektiv är för socialt arbete med utsatta barn och ungdomar. I ovanstående text lyfter vi fram avsaknaden av systematiska stödprogram och riktade insatser mot ungdomar som lämnar dygnsvård, eller som på andra sätt befinner sig i en utsatt livssituation, och betonar vikten av att skapa sådana program. Emellertid vill vi också framhålla att systematiska program måste kombineras med ett gott individuellt bemötande av ungdomar. Det är av stor betydelse att kan se ungdomarna som kompetenta egna aktörer och därmed också erkänna, uppmärksamma och använda den kunskap ungdomarna själva har om sin egen situation. För att kunna utföra ett socialt arbete av sådan karaktär måste ungdomar ges möjlighet att skapa en relation till de professionella – socialsekreterare, familjehemssekreterare, HVB-personal – som de möter. Den kunskap vi har fått genom att lyssna till de ungdomar som vi mött i vår forskning visar med all önskvärd tydlighet att goda, förtroendefulla och kontinuerliga relationer till professionella inom har fått avgörande betydelse för de ungas liv. Därför anser vi att det är viktigt att ger unga i utsatta livssituationer möjlighet att möta väl utbildade professionella, och också skapar förutsättningar för ett socialt arbete som möjliggör kontinuerliga relationer mellan ungdomar och professionella. De båda studiernas resultat om ungdomar som lämnar vården visar att de som varit placerade i dygnsvård kan komma att ta steget ut i vuxenlivet under en betydligt mera komprimerad övergångsfas och med begränsat och villkorat stöd från familj och nätverk. Deras utsatta situation är dock inte erkänd vare sig hos tjänstemän eller hos politiker. Då vi har diskuterat ungdomars situation med representanter från olika kommuners socialtjänst – både personer i chefsbefattningar och socialsekreterare – har vi ofta fått svaret att dessa ungdomar inte skiljer sig från andra grupper. Formellt har de rätt att ta del av samhällets stödinsatser som alla andra. De kan söka studielån och de kan söka försörjningsstöd om de inte vill studera och inte lyckas få arbete. Detta påstående är naturligtvis helt i överensstämmelse med gällande lagar och bestämmelser. Emellertid menar vi att vår egen och den internationella forskningen på området (forthcoming 2009; 2002) visar att dessa ungdomar befinner sig en särskild situation som på många sätt skiljer sig från deras jämnåriga som inte har erfarenhet av att vara placerade i dygnsvård. Ungdomar som levt med sina föräldrar/sin förälder och har kvar sitt ursprungliga nätverk befinner sig i en betydligt mer gynnsam situation då de skall ta steget ut i vuxenlivet. Ett exempel som belyser denna skillnad mellan olika grupper av ungdomar är behovet av att pröva sina vingar i livet, att exempelvis börja en utbildning eller en anställning, pröva att flytta tillsammans med en partner – och sedan få lov att misslyckas. För de ungdomar som inte har erfarenhet av att vara placerade i dygnsvård eller av tidiga uppbrott hemifrån är det i de flesta fall möjligt att flytta tillbaka till föräldrarna igen om inte det självständiga boendet fungerade. Det är också möjligt att ta risken att använda sitt studielån till en utbildning som sedan inte visade sig vara den passande – vissheten om att det kan finnas en ekonomisk buffert i det privata nätverket möjliggör ett sådant risktagande. Det som (2006) benämner som yo-yo transitioner innefattar skapandet av en accepterad tidsrymd som präglas av möjligheten att pröva sig fram för de flesta ungdomar. Men för sårbara grupper av ungdomar som de ungdomar som tidigt bryter upp hemifrån och de som lämnar dygnsvården kan en sådan övergångsfas, som kännetecknas av ett prövande och en möjlighet av att gå fram-och-tillbaka i förhållande till föräldrar eller andra signifikanta vuxna, inte vara möjlig. Risken är stor att det inte finns någon familj, varken ursprungsfamilj, fosterhem, HVB-personal eller socialsekreterare som kan fånga upp dem och finnas som ett stöd i bakgrunden. (2006) menar att ett av demokratins kännetecken är att det finns möjligheter för medborgare att göra individuella val. Möjligheten att välja är en del av de medborgerliga rättigheterna i ett demokratiskt samhälle. Vi hävdar att sårbara grupper av ungdomar som de som tidigt bryter upp hemifrån och de som lämnar dygnsvården riskerar att bli utan just möjligheten att välja i övergången från ung till vuxen. Här ser vi ett demokratiproblem – om dessa ungdomar inte kan göra individuella val på liknande villkor som deras jämnåriga är också demokratin för dem satt ur spel. (1982) Generation efter generation. Om tonårskultur, ungdomsrevolt och generationsmotsättningar. (2005) När barnet står mellan familj och fosterfamilj. Socionomen nr 4.12–17. & , H. (2007) Barn utan hem: olika perspektiv. Allat, P. (1993) Becoming privileged: the role of family processes. I , L. & Riseborough, G. (eds.) Youth and Inequality. (2000) Risksamhället : på väg mot en annan modernitet. Brembeck, H. (1998) Inte bara mamma. : Skrifter från i , nr. Biehal, N. (2008) Preventive services for adolescents:exploring the process of change, work,38,3,pp 444– 461. Biehal, N, Clayden, J, , M. & , J. (1992) Prepared for Living? A Survey of the Care of . Biehal, N, Clayden, J, , M. & , J. (1995) Moving On: and Leaving Care Schemes. Biehal, N & , J. (1996) Looking , Looking Forward: , Families and Change. Children and , 18, 4–5, 425–445. (1997) Kultur och kritik. Broad, B. (1999) Care: . Children and Society, 13, 81–93. , M & , I Y (1996) Comparing the timing of exits from substitute care. , 18, 4/5, 307–334. (1997) Beskyttelse av barndomen. : Hans Reitzels Forlag. (1990) The three worlds of welfare capitalism. Esping -, G. (1999) Economics. : University Press. Espvall, M. & Dellgran, P. (2006) ULF´s sociala sida. Om socialt stöd och sociala nätverk i levnadsnivåundersökningarna. 1, s 3 – 18. Eydal, G. & Satka, M. (2006) Social work and Nordic welfare policies for children – present challenges in the light of the past. , Volume 9, Issue 3, s. 305 – 322. , E & , B (2006) Fosterchildren as young adults: many motherless, fatherless or orphans. A Swedish national cohort study. Child and Family Social Work 3 s. 254 – 263. Garnett, L (1992) Leaving care and after, : . Havik, T. & , E. (1998). Kunnskapsstatus för fosterhjemsarbeide. (2006) In the name of The Father, The Child and The Holy . Acta Sociologica, vol 49, no.1, 29–46. Hellevik, T. (2005) På egne ben. Unges etableringsfase i . ; NOVA (Norsk institutt for forskning om uppvekst, velferd og aldring), rapport 22/05. (1988) Familjer i sönderfall. Högdin, S. & , Y. (2009) Tillfälligt uppbrott. Om ungdomar som rymmer och kastas ut hemifrån. (2001) Fosterfamiljens inre liv. & , K. (2007) Barn i kläm – hur uppmärksammas barn i mål om verkställighet av umgänge. : Stiftelsen 2007:1. & , Y. (forthcoming) Care in . Child and Family Social Work. & Prout, A. (1997) Constructing and Reconstructing Childhood (1997) : Routledge . , A. Jenks, C. & Prout, A. (1998) Theorising Childhood. SOU 2009:68 Bilaga 4 (1999) Socialpsykologi. Moderna teorier och perspektiv. (1995) Leaving Home. (2000) Från till . Lunds dissertation in Sociology 35. King, M. & Piper, C. (1995) How the Children. , M, Leitch,H. & Bullock, R. ( 1995) The care careers of longstay children: The contribution of a new theoretical approaches. Children and youth services review, 17, 665–679. (1993) Tvångsomhändertagande av barn. En studie av lagarna, professionerna och praktiken . : , Rapport i Socialt Arbete, nr 61. & Sallnäs, M. (2003) Klass, kön och etnicitet i den sociala barnavården. Socialvetenskaplig tidskrift, Nr 2–3 s. 193– 213. Makrinioti, D. (1994) Conceptualization of Childhood in a . A Critical Reappraisal. I Qvortrup, J. m.fl. (red.) Childhood Matters, Social Theory, Practice and Politics. Mørch, S. (1985) Att forske i ungdom: et socialpsykologiskt essay. Mørch, S. (1997) Individualisering och deindividualisering: perspektiv på unga och våld. I Isenberg B. & F. (red. Seendets pendel: fest skrift till . Mørch, S. (2000) Föreläsning på Nordic-Baltic Youth research , , 2000. Närvänen, A-L, , E. (2005) Doing age, doing childhood . performing or contesting the age order. Paper presented at Childhoods 2005. Intenational conference, , 29 – 3 2005. (1992) I barnens och nationens intressen; Socialliberal reformpolitik 1903 – 1930. Osgood, D.W,,M, Flanagan,C & ,G (2005) On Your Own Whithout a Net. The transition to adulthood for vulnerable populations.Chicago&London: . & McCrea, R. (1999) Meeting the Challenge? people leaving care in Northern . Avebury, Aldershot. Prout, A. (2005) The future of childhood. Parts of Chapter 1 Changing Childhood in a Globalizing World. Qvortrup, J (1994) Barn halve priset. Nordisk barndom i ett samhällsperspektiv. : Sydjysk Universitetsforlag. Sallnäs, M. (2000) Barnavårdens institutioner: framväxt, ideologi och struktur. (2001) : Between Model and Reality. International Social Policy (eds. Alcock, P. & , G). Basingstoke; Palgrave . & Halldén, G. (2003) Välfärdstatens omvandling och en ny barndom. I , B, Halldén, G. (red,) Barns bästa. (1991) Springpojkar och språngbrädor. Om orsak till och åtgärder mot ungdomars arbetslöshet. Disseration Sreies 18. (1999) Familieliv – i børnefamilien. I Dencik, L. & , P. (red.) Børn og familie i det postmoderne samfund. : Hans Reitzels Forlag. Settersten, JR., Furstenberg, F. & Rumbaut, R. (2005) On the frontier of adulthood. Theory, research and public policy. & Smart, C. (red.) (1999) The New Family? (2002) På väg ut. När ungdomar rymmer och kastas ut hemifrån – ur perspektiv. Avhandling vid -. (1997) 11 röster om socialbidrag. (2006) Social Rapport. (2002) Leaving Care. I McNeish, D, , T & , H (eds.) What Works for Children? , M (2006) : people leaving care. Child and family social work, 11, s. 273–279. (1998) Utslussning och eftervård vid de särskilda ungdomshemmen. SOU 2000:41 Välfärd, ofärd och ojämlikhet. Rapport från Kommittén Välfärdsbokslut. SOU 2000:3 Välfärd vid vägskäl. Delbetänkande från Kommittén Välfärdsbokslut. (2007) Fokus 07. En analys av ungas hälsa och utsatthet. (1996) Fosterbarn som vuxna. , B., Sallnäs, M. och , P. Sammanbrott vid tonårsplaceringar – om ungdomar i fosterhem och på institution. : Cus, . (1999) Developing leaving care services: tapping the potential of carers. In , M. ): Signposts in fostering. Policy, practice and research issues, 46 – 62. : for Adoption and Fostering (2006) Regimes of youth transitions: Choice, flexibility and security in young peoples experiences across different European contexts. , 14; s. 119 – 139. West, A. (1995) You´re on your own. on Leaving Care. : Save the Children. Skydd och stöd i social barnavård Fil.dr, docent, sociologi , Barnfamiljerna och samhällets service ......................... Målgrupper enligt lagen ................................................ Två system för den sociala barnvården SKYDD ............OCH STÖD I SOCIAL BARNAVÅRD Barn som far illa – barn som riskerar att fara illa Risk - och skyddsfaktorer Skydd och stöd – poler på en skala snarare än OKLARHETER I LAGEN OM Till ett barns skydd – eller stöd FORSKNING .........................................OCH PRAKTIK Vad händer efter anmälan? Konsensus - och konfliktperspektiv Kulturella/kognitiva element och idéer Behöver reglerna om anmälningsskyldigheten Skydd och stöd i social barnavård tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att göra en översyn av bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen (SFS 2001:453, SoL) och LVU (SFS 1990:52). Enligt kommittédirektiven (Dir. 2007:168) skulle utredaren bland annat ta ställning till formuleringen av den sociala barn- och ungdomsvårdens övergripande mål och ansvar, vilken kompetens som behövs för att arbeta inom den sociala barn- och ungdomsvården samt reglerna om anmälningsskyldighet, om utredning av barns förhållanden, om insatser enligt SoL och LVU och om uppföljning av insatser. Avsikten med föreliggande rapport är att bidra till en analys av i sammanhanget relevanta begrepp, i synnerhet skydd och stöd. Skydd och stöd aktualiseras på en mångfald sätt inom den sociala barnavården. Till viktigaste uppgifter hör att ge stöd och skydd till barn som far illa, befinner sig i riskzon för att fara illa eller äventyrar sin hälsa och utveckling genom eget beteende. kompetens för uppgiften, inklusive utredning, insatser och uppföljning, kräver god kännedom om barn som far illa, barn som riskerar att fara illa och vilka krav ett barn har rätt att ställa på sin uppväxtmiljö. Socialsekreteraren måste ha kännedom om risk- och skyddsfaktorer som inverkar på barns hälsa och utveckling, möjligheter att ställa prognos för framtiden, riskbedömningsmetoder samt förebyggande insatser och deras effekter. Alla dessa avgöranden och funktioner kräver att uppdraget betraktas från ett perspektiv som sätter stöd och skydd i fokus. Rapporten inleds (kapitel I) med en kort redogörelse för projektet och samhällets service, där ett antal verksamheter som kommer i kontakt med barnfamiljer studerades i ett bostadsområde senare hälft. Projektet har intresse som dokument från tiden , då prövade nya vägar och en ny ideologi. I projektet utvecklades en modell för verksamhetsanalys, den s.k. Pentagonen, som är tillämplig på bl.a. (1986). Modellens fem begrepp kan användas både för bedömning av hur väl en verksamhet fyller sin uppgift och för identifiering av förbättringsbehov. Med modellens hjälp görs ett försök att sätta in skydd och stöd i den sociala barnavårdens sammanhang. Härefter följer en kort historik över lagstiftningens utveckling under . Framställningen koncentreras till målgrupper och till anmälningsskyldigheten till när barn far illa eller riskerar att fara illa. På detta sätt hamnar de barn i blickfånget som ansetts vara i behov av skydd och stöd. Avslutningsvis behandlas två historiska traditioner som levt kvar i det svenska barnavårdssystemet och givit detta en blandad karaktär med avseende på kontroll respektive familjestöd (2006). Därefter (kapitel II) behandlas skydd och stöd i förhållande till andra relevanta fenomen. Efter ett försök till definition av stöd och skydd diskuteras barn som far illa och barn som riskerar att fara illa. Kan dessa begrepp särskiljas? Det ena fallet gäller en fullt utvecklad situation, det andra en ännu inte materialiserad risk. Men i praktiken är det svårt att säga vilka barn som hör till den ena eller den andra kategorin, och i det enskilda fallet är avgörandet inte heller lätt. Det är inte så att skydd enbart avser barn som far illa och stöd enbart barn som riskerar att fara illa. Riskbegreppet har stor betydelse för arbetet med barn som far illa och är avgörande för beslut om vård med stöd av LVU. Användbarheten av risk- och skyddsfaktorer för förutsägelser diskuteras. Är det möjligt att väga samman risk- och skyddsfaktorer på ett sätt som kan utvisa om det föreligger en påtaglig risk för barnets hälsa eller utveckling i lagens mening? Detta förutsätter en tillförlitlig prognos. Risk- och skyddsfaktorer ger inget säkert underlag för prognostiska uttalanden om enskilda barn utan lämpar sig bättre för prediktioner på gruppnivå. I jämförelse med kliniska bedömningar ger s.k. standardiserade riskbedömningsinstrument bättre förutsägelser på individuell nivå och i synnerhet gruppnivå, dock inte utan osäkerhet. En stor del av samhällsservicen till barnfamiljer består av förebyggande insatser. Många generella (till alla) och selektiva (till riskgrupper) insatser erbjuds inom ramen för s.k. normal- verksamheter som förskola och barnhälsovård. Som exempel kan nämnas olika slag av föräldraprogram. Så kallade tidiga insatser är i allmänhet mer inriktade på enskilda barn och erbjuds tidigt i ett förlopp eller tidigt i barnets liv. I anslutning till förebyggande insatser diskuteras den något haltande analogin mellan tidiga insatser i medicinsk och social mening. Beslut om vård med stöd av LVU kompliceras av kravet att risken för barnet skall kunna fastställas. Ett alternativ vore om LVU i stället baserades på s.k. normrationella kriterier, dvs. någon standard för vad som är en tillräckligt bra situation för barnet, framför allt med avseende på föräldra-barnrelationen. Oavsett förekomsten av påtaglig risk skulle man då kunna hävda att så här skall barn inte behöva ha det, dvs. när ett uppenbart missförhållande föreligger. För- och nackdelar med normrationella och prognostiska beslutskriterier diskuteras. Den viktigaste invändningen mot normrationella bedömningsgrunder är att de skulle kunna medföra att barn omhändertogs utan att det fanns någon risk. Å andra sidan: med vilken säkerhet går risken att fastställa? I ett särskilt avsnitt behandlas frågan om uppföljning eller andra insatser från sida mot föräldrarnas vilja när vård med stöd av LVU inte är tillämplig. Förslag om bestämmelser i denna riktning har framlagts tidigare men inte resulterat i lagstiftning. En tanke med tidigare förslag har varit att LVU skulle utökas med regler om kontinuerlig uppföljning av socialsekreterare efter avslutad utredning eller vid avslag på ansökan om vård med stöd av LVU, om familjen motsätter sig frivilliga insatser. Kapitel II avslutas med konstaterandet att begreppen skydd och stöd inte kan särskiljas skarpt från varandra. De kan inte inordnas entydigt i något av begreppsparen fara illa – riskera att fara illa, riskfaktorer – skyddsfaktorer, förebyggande – indikerade åtgärder eller åtgärder med stöd av LVU – socialtjänstlagen. En eventuell definition för juridiskt eller formellt bruk skulle kräva en officiellt sanktionerad terminologi. En formell definition skulle kunna kompletteras med ett eller flera andra uttryck som täcker båda begreppen. Det följande kapitlet (III) behandlar oklarheter i lagtexten om anmälningsskyldighet, med separata diskussioner av ord och uttryck. Följande behandlas: till ett barns skydd – eller stöd; anmäla – underrätta; kännedom – misstanke; kan innebära (om det har med misstanke att göra, eller med situationens allvar); ingripa (låter repressivt, antyder behov av skydd eller tvång); genast. Möjliga alternativa formuleringar av anmälningsskyldigheten presenteras. Kapitel IV, som behandlar forskning och praktik, inleds med en diskussion om svårigheter förenade med den nuvarande lagen om anmälningsskyldighet. S.k. livsproblem och skillnaden mellan anmälningspliktigt och vad som skulle kunna kallas anmälningsbart behandlas. Påvisade hinder för anmälan presenteras. Härefter följer ett avsnitt om ny forskning rörande socialt arbete med anmälningar när dessa kommit in till (2007). Det förekommer att anmälan inte utreds trots att förhandsbedömningen indikerar att en utredning är motiverad. Vissa icke utredda barn aktualiseras igen hos , vilket tyder på att det tidigare beslutet att inte utreda kan ifrågasättas. Kapitlet avslutas med några resonemang kring kvardröjande klassprägel, betydelsen av repertoar, konflikt- och konsensusperspektiv på , psykologiska hinder för ändamålsenligt barnavårdsarbete samt s.k. kulturella/kognitiva element och idéer med tillämpning på tidiga insatser och samverkan. Avsikten är att åskådliggöra skillnader mellan forskningens problemidentifierande och beslutsfattandets problemlösande perspektiv. Tankar kan väckas om varför lösningar inte alltid fungerar och kanske om hur problem skulle kunna lösas på andra sätt. Rapporten avslutas med en kommentar som delvis återknyter till regeringens direktiv för utredningen (kapitel V). I det följande sammanfattas huvuddragen av 1900-talets sociala barnavårdslagstiftning med tonvikt på barnavårdens målgrupper och yrkesverksammas anmälningsskyldighet till barnavårds- eller socialnämnd. Som en illustration till hur debatten kunde föras , då en stor ideologisk och organisatorisk omsvängning skedde inom , presenteras först projektet och samhällets service (1990) samt en inom projektet utvecklad modell för verksamhetsanalys (1986). I.1 Barnfamiljerna och samhällets service Projektet och samhällets service genomfördes i ett bostadsområde i . Avsikten var att åstadkomma en bättre anpassning mellan barnfamiljernas behov och samhällets serviceutbud. Detta skulle göras genom 1) kartläggning av verksamheter som kommer i kontakt med barnfamiljer, 2) teoretisk analys av verksamheterna samt 3) praktiska utvecklings- och fördjupningsprojekt (redovisas ej här). Projektet finns rapporterat i bl.a. 1990. Verksamheter som studerades var mödra- och barnhälsovård, barn- och ungdomspsykiatri, barnhabilitering, skola med elevvård, socialtjänst, barnomsorg, invandrarbyrå och familjerådgivning. För projektet var det av intresse att undersöka hur verksamheterna såg på sitt uppdrag och hur tjänsterna togs emot av barnfamiljerna efter den förändring som skett inom sociallagstiftningen genom socialtjänstlag (SFS 1980:620) och LVU (SFS 1980:621). Tanken med den reformerade var låta verksamheten genomsyras av en ny människosyn, vilande på respekt för människors självbestämmande och integritet. De trots allt nödvändiga tvångsbestämmelserna om barn i behov av skydd lyftes ut och infördes i en särskild lag, LVU. Även andra verksamheter kom i likhet med att kännetecknas av ökad målstyrning och större hänsyn till klienters/patienters/brukares perspektiv. Projektets kartläggning tillämpade olika angreppssätt.