sou · GYB346 · 2010-06-30 00:00:00 — Utredningens förslag innebär vidare att filiallagstiftningen förenklas för de utländska företag som väljer att etablera sig i genom filial. En beräkning av det antal filialer som berörs kan göras mot bakgrund av statistik.2 Denna visar att antalet filialer till utländska företag har ökat markant , från 1 130 registrerade filialer till 2053. En ökning av nyregistreringen av filialer till utländska företag har skett från 237 till 473, men det har även skett en ökning av antalet avregistrerade filialer , från 73 till 334. Av visst intresse att notera kan vara att det enligt SCB:s statistik3 var 126 (av 534) nya utländska filialer som tillkom genom att utländska företag övertog svensk verksamhet som därigenom blev filialer. Det bör dock observeras att statistiken inte endast avser filialer till företag från andra medlemsstater i Europeiska unionen, utan även omfattar filialer till företag från alla länder. Av statistik från avseende utländska företags verksamhet i Sverige4 kan man se att filialer utgjorde av alla företag i SCB:s enkätundersökning. Totalt fanns enligt SCB 12 861 utländska företag i , alla former inräknade (vilket gör att filialerna framstår som underrepresenterade i SCB:s enkät- undersökning och snarare utgör av det totala antalet företag kontrollerade av utländska företag). 7 787 av dessa företag härrör från andra EU-stater och om man räknar hela EES är det 9874 svenska företag av olika slag som kontrolleras av utländska företag. Om man antar att samma proportioner kan tillämpas på filialerna som undergrupp, skulle cirka 1 500 filialer kontrolleras av utländska företag inom EES och cirka 1 200 filialer av dessa 1 500 kontrolleras av utländska företag inom EU. Belysande för filialernas verksamhet är att de som är med i SCB:s granskning, som gjorts via en enkätundersökning, bara har av de anställda i utländska företags verksamhet i . Som vi har sett ovan kan inga säkra slutsatser dras härav, men det framstår som att filialer till utländska företag i genomsnitt har färre anställda än andra former av utländska företag i . Det totala antalet anställda i företag kontrollerade från utlandet uppgick till 620 721 personer, för företag kontrollerade från ett annat 3SCB: Utländska företag 2008, Statistik 2009:01, s. 43. 4SCB: Utländska företag 2008, Statistik 2009:01, s. 42. EU-land: 390 399 personer, för företag kontrollerade från ett annat EES-land (det vill säga EU:s medlemsstater samt , och ): 448 847 personer. Om man antar att andelen anställda ökar i motsvarande grad som andelen filialer i förhållande till SCB:s granskning, skulle av dessa personer – 17 954 personer – vara anställda vid filialer som kontrolleras av utländska företag inom EES. Som ovan framgått måste en hel del antaganden göras om det ska gå att ge en bild av omfattningen och betydelsen av den verksamhet som bedrivs av utländska företags filialer i då ytterligare uppgifter inte finns tillgänglig och då det varken har funnits tillräcklig med tid eller andra resurser för utredningen att ta fram sådana uppgifter. 13.2.1Konsekvenser för företag och företagande De förslag som läggs fram i detta betänkande rörande registrering av filialer och dessas verksamhet avser som framgått att åstad- komma ett enklare regelverk där det ställs färre administrativa krav. Det kan som utgångspunkt antas att detta kommer att leda till att de berörda företagen dels behöver ägna mindre tid åt att försöka förstå lagstiftningen, dels behöver lägga mindre tid på att uppfylla formella krav som kräver administrativ verksamhet och kontakter med myndigheter samt i vissa fall anlitande av konsulter. Den reducerade tid som behöver läggas ned på de ovan nämnda åtgärderna kan allmänt sett förväntas leda till lägre kostnader för de berörda företagen. Det är emellertid svårt att beräkna de besparingar som kan förväntas bli följden av att de av utredningen föreslagna åtgärderna vidtas, eftersom det inte finns någon statistik eller något annat underlag som avser just de regler som behandlas i detta betänkande. I avsaknad av direkt relevant statistik avseende filiallagen och filialförordningen kan man undersöka om det finns andra regler som innebär liknande krav på företag, vilka kan ge en grund för uppskattning av de kostnader som de olika kraven i de nuvarande reglerna ger upphov till. En sådan jämförelse kan möjliggöra en ungefärlig uppskattning av de kostnader som kan undvikas genom de förslag som läggs fram i detta betänkande. I databasen redovisas resultaten av en genomgång av de krav på företag som följer av Handelsregisterförordningen (SFS 1974:188). De krav som följer av 7 § avser handelsbolags inlämnande av handlingar då en bolagsman inte är folkbokförd i eller är en utländsk juridisk person. Kostnaden för att uppfylla dessa krav, som anges vara en engångskostnad, är beräknad till . De uppgifter som redovisas avseende Handelsregister- förordningen avser krav som kan anses ligga relativt nära de krav som ställs enligt filiallagen och filialförordningen och i detta betänkande kommer därför de beräkningar som redovisas av avseende mätningarna i relation till Handelsregister- förordningen att användas som utgångspunkt för beräkningen av tidsåtgång och kostnad för kraven i filiallagen och filial- förordningen i dess nuvarande lydelse. De krav som ställs på filialer inför utredningens översyn är följande: Krav på etablering av filial för att bedriva verksamhet i på andra tjänsteområden än de som omfattas av tjänste- direktivet. En rad administrativa krav, bl.a. att inkomma med bestyrkta kopior av ett stort antal handlingar vid registrering av filial. Krav på anmälan av filial innan verksamhet påbörjas på andra tjänsteområden än de som omfattas av tjänstedirektivet. Krav på att utse en delgivningsmottagare på andra tjänste- områden än de som omfattas av tjänstedirektivet. Kravet på etablering genom filial avskaffas inte, men begränsas på så sätt att det tas bort för verksamhet av mer tillfällig karaktär, det vill säga sådan verksamhet som utgör tillhandahållande av tjänst i enlighet med artikel 56 i EUF-fördraget. Utredningen har också för tydlighetens skull undantagit varuhandel (se avsnitt 12.2) Det område som undantas är alltså vidare än det som omfattas av tjänstedirektivet. Vidare avskaffas en rad krav på företag när det gäller att inkomma med bestyrkta kopior, vilket utgör en förenkling och en anpassning till ny teknik och nya metoder. Det är rimligt att anta att vart och ett av dessa krav i princip medför samma kostnad som de krav av liknande slag i handelsregisterförordningen som nämnts 5 Administreras av : . Man skulle för att få ett ungefärligt värde därmed kunna anta en schematisk kostnad på per filial. Detta måste dock se som en miniminivå. Sannolikt kan den omständigheten att de företag som har en filial i inte är bekanta med det svenska systemet och regleringen i medföra att den reella kostnaden är betydligt högre än så. Kravet på registrering av filial innebär sannolikt fler krav och medför behov av en större arbetsinsats än de regler som används för jämförelse i Handelsregisterförordningen. Vidare kan det antas att förslaget om förkortad handläggnings- tid kommer att underlätta för utländska företag att påbörja sin verksamhet. Även om den faktiska handläggningstiden inte har motsvarat den föreskrivna, kan föreskrifter om ge positiva signaler till företag som vill bilda filial. De kan planera sin verksamhet utan att de formella kraven upplevs utgöra ett lika stort hinder för dem. Detta skulle kunna innebära att fler utländska företag tar steget in på den svenska marknaden. Med färre hinder för tillträde till den svenska marknaden blir det sannolikt ett större antal företag från andra EU-stater som kommer att tillhandahålla tjänster och etablera filialer i . Detta kan leda till en ökad konkurrens mellan förtag på den svenska marknaden. En ökad konkurrens kan i sin tur förväntas leda till lägre priser och/eller ökad kvalitet på de varor och tjänster som tillhandahålls. Konsumenterna kan därmed få tillgång till ett större utbud och lägre priser. 13.2.2Konsekvenser för små företag De utländska filialer som främst berörs av de ändringar som föreslås av utredningen är enligt statistik huvudsakligen mindre företag, även om storleken på företagen varierar. Det är således huvudsakligen små företag som berörs av de ändringar i reglerna för utländska filialer som föreslås. Regelförenklingar av det slag som föreslås får i allmänhet större effekter för mindre aktörer än för större, eftersom de kostnader det är fråga om utgör en relativt sett större andel av deras totala kostnader. En minskning av de formella kraven som ställs på filialer och därigenom minskade administrativa kostnader kan förväntas göra det enklare och mer lönsamt att inrätta filialer i . Detta kan bidra till en ökning av antalet filialer i . Den föreslagna förenklingen och moderniseringen av regelverket leder till färre formella krav och medför att lagstiftningen blir bättre anpassad till dagens faktiska förhållanden. Detta skapar goda förutsättningar för en förenklad handläggning. En strävan har också varit att uppnå en ökad överensstämmelse med villkoren för aktiebolag och andra med filialen jämförbara organisationsformer, vilket totalt sett bidrar till enklare och mer konsekventa rutiner hos . Om de förslag som utredningen lägger fram i detta betänkande genomförs kommer detta därför sannolikt att leda till att ärendena kan handläggas snabbare. Dessutom bör förslaget om att uttryckligen undanta verksamhet som omfattas av den fria rörligheten för varor och tjänster från kravet på filialregistrering göra att antalet registreringsärenden minskar. De myndigheter som berörs av filialregistrering, i synnerhet , kan därmed förväntas få en minskad arbetsbörda. bör konsekvenserna av att det tidigare registrerings- kravet ersätts av en anmälningsskyldighet inte underskattas. Anmälningsskyldigheten införs för att ska kunna göra en oberoende kontroll i syfte att tillse att näringsverksamheten kvalificeras som etablering där så ska ske och inte felaktigt kvalificeras som gränsöverskridande tjänsteutövning i EUF- fördragets mening. Till stöd för detta har riktlinjer utformats i filialförordningen för vad som är att hänföra till tjänst respektive etablering. Det är dock enbart fråga om presumtionsregler. Ansvaret för den korrekta tillämpningen av de bakomliggande EU- reglerna ligger på . Detta får anses vara en ny uppgift för verket. Det kan därför finnas skäl att förstärka kompetensen i dessa frågor, antingen genom nyrekrytering eller fortbildning. Utredningen bedömer därför inte att totalt sett får en minskad arbetsbörda. Tvärtom kan arbetsbördan i ett inledande skede bli större, innan de nya rutinerna har fallit på plats. Utredningens förslag bygger vidare på att det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna enligt framför allt tjänste- direktivet och utstationeringsdirektivet bör utnyttjas mer än . Det innebär förändrade uppgifter för vissa myndigheter, men kan inte sägas direkt följa av utredningens förslag. Det är tänkbart att behöriga domstolar kommer att belastas i något större utsträckning än tidigare om utredningens förslag beslut efter EU-rättsliga bedömningar om vilka situationer som är att hänföra till tjänst respektive etablering enligt EUF-fördraget kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 13.4Regionala och lokala hänsyn 13.4.1Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Utredningen kan inte se att förslagen leder till några nämnvärda konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Handläggningen av relevanta ärenden görs huvudsakligen av och påverkar därmed inte kommunerna. 13.4.2Konsekvenser för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet Inga nämnvärda konsekvenser. Under denna rubrik redovisas konsekvenser som faller utanför de ovan redovisade konsekvenserna för företagen och administra- tionen i enlighet med de regler för konsekvensanalys som anges i kommittéförordningen (SFS 1998:1474). publicerar en rapport avseende omvärlds- och hotbildsanalys. I myndighetens rapport avseende 2009 berörs ett antal faktorer som kan vara av intresse vid bedömningen av konsekvenserna av de förslag som framförs i förevarande utredning. I rapporten anges bland annat rent allmänt att en del av det regelförenklingsarbete som genomförs, som leder till att det blir enklare att starta och driva företag, gör det enklare att genomföra och dölja ekonomisk brottslighet. Vidare anges att EU-samarbetet och internationellt samarbete har gjort det lättare att bedriva gränsöverskridande brottslighet. För att bekämpa denna typ av brottslighet krävs större ansträng- ningar och resurser, då det kräver förståelse för och insyn i andra staters system samt samverkan med myndigheter i dessa stater. Slutsatsen i rapporten är således att regelförenkling och krav på handläggning av ärenden som involverar andra medlemsstater och deras administrativa och rättsliga system riskerar att leda till ökad ekonomisk brottslighet. Mot denna bakgrund kan de minskade kraven på filial- registrering och föreståndare enligt filiallagstiftningen leda till en ökning av det antal företag och enskilda näringsidkare som inte uppfyller de krav som ställs enligt svensk lagstiftning. De förändringar som utredningen föreslår skulle alltså kunna skapa utrymme för oegentligheter från mindre seriösa företag, t.ex. i form av ekonomisk brottslighet och kringgående av krav som uppställs i lagstiftningen. Filiallagens krav på registrering har vidare gjort det möjligt för svenska arbetstagarorganisationer att identifiera och komma i kontakt med utländska arbetsgivare. Såtillvida har bestämmelserna fyllt en praktisk funktion, och detta också i fall som normalt ska betraktas som endast tillfälligt tillhandahållande av tjänster. Mot denna bakgrund har utredningen föreslagit att en anmälningsskyldighet införs för företag och enskilda näringsidkare som bedriver verksamhet på plats i och också en skyldighet att utse en kontaktperson när företaget eller näringsidkaren har anställd personal i landet. Anmälningsskyldigheten införs också i syfte att underlätta det administrativa samarbetet mellan . Möjligheten att identifiera de företag och näringsidkare som bedriver näringsverksamhet i är rimligen en förutsättning för att kunna utnyttja samarbetet med andra medlemsstaters myndigheter. Det är utredningens uppfattning att risken för oegentligheter och annat kringgående av svenska regler därmed har reducerats betydligt och på ett sätt som är förenligt med . 13.5.2Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män Utredningen har svårt att bedöma om de förslag som läggs fram påverkar jämställdheten mellan kvinnor och män. Det kan noteras att enligt tillgänglig statistik är kvinnors andel i nyetablering av företag6 större än andelen i redan etablerad verksamhet. Det är dock svårt att förutspå om detta också gäller när utländska företag etablerar sig i genom filial. Eventuellt kan en ökad etablering genom filialer därmed leda till ökad jämställdhet i det avseendet. 13.5.3Konsekvenser för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen När det gäller de integrationspolitiska målen anser utredningen att en förenkling att starta filialer i kan bidra till att uppfylla målen då olika minoriteter med utländsk bakgrund förefaller vara överrepresenterade i denna typ av verksamhet7, vilket skulle kunna leda till en ökning av deras andel av den totala verksamheten i . En förenkling av reglerna att starta och driva filialer skulle därmed på ett positivt sätt kunna bidra till de integrationspolitiska målen. 13.5.4Konsekvenser för personlig integritet Utredningen förslag innebär minskade krav på registrering av filialer och föreståndare. Detta bör i allmänhet leda till en minskad inverkan på den personliga integriteten. Med tanke på att registreringskraven ersätts av en anmälningsskyldighet blir dock förändringen inte särskilt stor. 6Se : Kvinnors och mäns företagande 2009. 7Se : Utlandsföddas företagande i – Fakta och statistik 2008. Som nämndes inledningsvis i detta avsnitt kan minskade skyldigheter att registrera filialer och föreståndare inverka på det svenska arbetsrättsliga regelverket och kollektivavtalsmodellen, eftersom det kan bli svårare att etablera kontakt med utländska arbetsgivare. Utredningen har emellertid som framgått beaktat detta vid utformningen av förslagen beträffande anmälnings- skyldighet och kontaktperson. Utredningens ställningstagande innebär att sådana problem som sammanhänger med att arbets- givaren inte går att få tag på, inte svarar eller annars gör sig oanträffbar hänvisas till lösning inom ramen för det utökade administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna. Utredningen bedömer dock att det administrativa samarbetet, som är utformat för att fungera mellan tillsynsmyndigheter i olika medlemsstater, inte är optimalt för att tillvarata de behov som svenska fackföreningar har av att komma i kontakt med utländska arbetsgivare för att inleda förhandlingar och träffa kollektivavtal. Utredningen anser dock att mer långtgående krav än de som föreslår inte bör införas genom filiallagstiftningen. Om ytterligare krav bedöms nödvändiga, bör de övervägas i ett annat sammanhang. Utredningen har också pekat på att utstationerings- lagen är en lämpligare plats för sådana krav (se avsnitt 12.6). 14.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Lagens tillämpningsområde ändras på så sätt att det även omfattar föreskrifter om anmälningsskyldighet och utseende av kontakt- person i vissa fall. I första stycket preciseras att kravet på filial bara gäller om ett företag inte etablerar sig i genom dotterbolag eller agentur (se avsnitt 12.4). I andra stycket föreskrivs att kravet på filial inte heller gäller i fråga om näringsverksamhet som omfattas av bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eller motsvarande bestämmelser i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (se avsnitt 12.2). I förslaget till förordning om ändring i förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. finns bestämmelser som sammanhänger med lagens 2 § och därför behandlas här. I den föreslagna 3 § i förordningen om utländska filialer m.m. anges, under rubriken tillfällig eller stadigvarande verksamhet, att vid tillämpning av 2 § andra stycket lagen ska med fri rörlighet för tjänster avses näringsverksamhet i som inte är stadig- varande med hänsyn till dess varaktighet eller regelbundenhet. I paragrafens andra stycke anges att om inte särskilda skäl leder till en annan bedömning ska näringsverksamhet som avses pågå av högst inte betraktas som stadigvarande. presumtionsregler som utredningen föreslår i syfte att underlätta tillämpningen av lagens 2 § (jfr avsnitt 12.3). I 2 a § första stycket föreskrivs att utländska företag och enskilda näringsidkare som bedriver näringsverksamhet i och inte omfattas av krav på filial eller föreståndare enligt 2 § ska göra anmälan till om verksamheten på plats i –avses pågå mer än 6 månader, eller –bedrivs här i landet med anställd personal. Förslaget behandlas i avsnitt 12.5. Av andra stycket framgår att om verksamheten förändras på ett sätt som har betydelse för tillämpningen av bestämmelserna i första stycket ska anmälan ske till (jfr avsnitt 12.5.5). I tredje stycket föreskrivs att för det fall verksamhet som avses i första stycket pågår och bedrivs med anställd personal ska företaget eller näringsidkaren utse en särskild kontaktperson. Den särskilda kontaktpersonen ska enligt fjärde stycket vara behörig att ta emot delgivningar för företagets eller den enskilde näringsidkarens räkning och kunna visa var på arbets- platsen sådana handlingar förvaras som visar att kraven i Europa- parlamentets och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhanda- hållande av tjänster är uppfyllda. Förslaget har behandlats i avsnitt 12.5.7. Närmare bestämmelser om vad en anmälan ska innehålla finns i den föreslagna 10 a § i förordningen om utländska filialer m.m. Där anges i första stycket att anmälan ska innehålla: 1.det utländska företagets firma, rättsliga form, nationalitet, säte och adress eller, där det är fråga om enskild näringsverksamhet, näringsidkarens namn och adress, 2.näringsverksamhetens art och dess avsedda varaktighet i , 3. hemvistet eller den fasta bostadsorten direktör om postadressen avviker härifrån, 4.uppgift om utländskt register där företaget eller den enskilda näringsverksamheten är registrerad och 5.uppgift om företagets organisationsnummer i det utländska registret. Av 10 a § andra stycket följer vidare att i fall då skyldighet att utse särskild kontaktperson föreligger ska anmälan innehålla uppgift om vem som har utsetts och på vilken postadress denne kan nås i . I tredje stycket föreskrivs slutligen att om den som anmäls enligt första eller andra stycket inte är folkbokförd i , ska det vid anmälan ges in en fotokopia av passhandling eller annan identitets- handling som avser den anmälde. får kräva in ytterligare handlingar om det behövs för att säkerställa den anmäldes identitet. Härtill kommer förslaget i lagens 16 § fjärde stycket varav framgår att om den som gjort anmälan enligt 2 a § första stycket inte har följt vad som föreskrivs om anmälan eller fråga uppstår om verksamhetens art eller varaktighet ska den som gjort anmälan föreläggas att avge yttrande eller vidta rättelse. Slutligen kan böter och vite utgå om anmälan inte sker eller är ofullständig. Av lagförslagets 29 § 3 framgår att den som när anmälan krävs enligt 2 a § första stycket driver eller förestår sådan verksamhet som avses där utan att anmälan skett till ska dömas till böter och av 30 § andra stycket att registrerings- myndigheten vid vite får förelägga den som gjort anmälan enligt 2 a § att avge yttrande enligt 16 §. I paragrafen har intagits bemyndigandena för regeringen att meddela föreskrifter som finns i lagens 2 § tredje och fjärde stycken. Det första bemyndigandet har kompletterats så att regeringen får meddela föreskrifter om undantag även från krav på anmälan eller kontaktperson, om iakttagande av kravet inte bedöms nödvändigt för att tillgodose syftet med lagen. Detsamma gäller enligt den föreslagna paragrafens andra stycke om det finns särskilda skäl. Bemyndigandena motiveras av att de fulla konsekvenserna av anmälningsskyldigheten och kravet på kontakt- person är svåra att överblicka och att dessa krav utgör sådana inskränkningar i mening som bara får uppställas om de står i proportion till sitt syfte (jfr avsnitt 12.5). Paragrafens andra stycke har justerats så att det framgår tydligare att den utländska firman inte ska kunna förväxlas med andra bestående firmor som förut införts i aktiebolagsregistret eller filialregistret. Utredningen anser att en reell förväxlingsrisk knappast kan tänkas föreligga annat än i mycket sällsynta fall, eftersom firman enligt 5 § första stycket ska innehålla företagets utländska namn med tillägg av ordet filial som företagets nationalitet ska anges tydligt. I de fall det verkligen kan anses föreligga förväxlingsrisk bör problemet ofta kunna lösas genom justeringar av filialens firma så att risken undanröjs. Detta bör i allmänhet vara möjligt att åstadkomma på sådant sätt att det fortfarande går att klart utläsa av firman vilket utländskt företag som äger filialen och vilken nationalitet det har. I annat fall bör medgivande kunna sökas från den vars rätt är i fråga. Förslaget behandlas i avsnitt 12.9. Ändringen innebär att även filialens webbplats ska innehålla uppgift om det utländska företagets rättsliga form och säte, det utländska register där företaget är registrerat, företagets nummer i detta register samt filialens firma och organisationsnummer enligt lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl. och det svenska register där filialen är registrerad.