sou · GXB368 · 2010-01-01 00:00:00 — Däremot omfattas läkare, psykologer m.fl., som är anställda i sådana ideella organisa- tioner, när de utövar sitt yrke inom ramen för organisationens verksamhet.6 Kontaktpersoner, kontaktfamiljer och familjehems- föräldrar är endast anmälningsskyldiga om de har en fastare anknytning till , exempelvis genom kontraktering 5Enligt dess lydelse före . 1996/97:124, s. 106 f. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd som innebär att de har viss ersättning för att ha beredskap att kunna ta emot barn för placering7. Anmälningsskyldigheten avser omständigheter, som antingen kan kopplas till barnets miljö eller barnets eget beteende.8 Även svårbedömda och obestyrkta uppgifter ska anmälas om de tyder på att ett barn kan vara i behov av hjälp eller stöd från nämndens sida. Anmälan gäller inte bara då socialnämnden kan behöva ingripa med tvångsåtgärder utan även i ett tidigare skede då stöd kan behöva erbjudas. Skyldigheten att anmäla är absolut i den meningen att den inte får bli föremål för övervägande av den anmälnings- skyldige själv. Det finns inga formella krav på hur anmälan ska göras. Anmälan kan vara skriftlig eller muntlig. rekommenderar, bl.a. med hänvisning till flera JO-uttalande, att yrkesverksamma som är anmälningsskyldiga bör göra anmälan skriftligt, med hänsyn till de ingripande åtgärder som den kan medföra. En muntlig anmälan kan i efterhand bekräftas skriftligt.10 Den som är anmälningsskyldig kan inte göra en anonym anmälan. Däremot kan en myndighet ha som rutin att anmälan exempelvis alltid görs av en person i arbetsledande ställning. Det får dock inte fördröja anmälan som, enligt bestämmelsen, ska göras genast. Möjligheten att låta en arbetsledare göra anmälan fråntar inte heller den som är anmälningsskyldig ansvaret för att en anmälan görs. En anmälan leder inte, som vid en ansökan, rutinmässigt till utredning och formellt beslut. Om en utredning har inletts har den som omfattas av anmälningsskyldigheten i 14 kap. 1 § andra stycket också en skyldighet, enligt fjärde stycket, att på begäran av socialnämnden lämna uppgifter som kan vara av betydelse för en pågående utredning om ett barns behov av skydd. Uppgifts- skyldigheten gäller även om någon annan har gjort anmälan eller om socialnämnden på eget initiativ har inlett en utredning. En anmälningsskyldig person, som känner till att det pågår en utredning, är skyldig att även utan uppmaning underrätta social- tjänsten om nytillkomna omständigheter som kan ha betydelse för nämndens bedömning. Skyldigheten gäller såväl muntliga uppgifter som skriftliga, t.ex. journalanteckningar. Enda begränsningen är att uppgifterna ska ha betydelse för den aktuella utredningen.11 7Socialstyrelsen 2004, s. 26 f. 8Socialstyrelsen 2004, s. 21 och 33 f. 1996/97:124, s 106 och 189; JO 1995/96, s. 247. 10Socialstyrelsen 2004, s. 46, med ref. till bl.a. JO 1996/97, s. 268. 11JO 1992/93, s. 341; JO 1993/94, s. 264; 2004, s. 55 f. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om Eftersom det kan vara svårt för att veta vilka uppgifter den tillfrågade myndigheten har kan med stöd av 11 kap. 2 § SoL lämna information om till vilket ändamål uppgifterna behövs. Enligt en dom12 från Kammarrätten i kan den myndighet som har skyldighet att lämna ut uppgifter bedöma vad som kan lämnas ut. I det aktuella fallet ansågs sjukvården ha fullgjort sin uppgiftsskyldighet genom att meddela socialnämnden att det inte fanns något i journalmaterialet som kunde utgöra underlag för en bedömning av patientens förmåga som förälder. Anmälan när det gäller unga 18–19 år Anmälnings- och uppgiftsskyldigheten gäller endast barn . En utredning oberoende av samtycke får emellertid göras när det gäller unga i åldern 18–, om det kan bli aktuellt att tillämpa LVU. Möjlighet att lämna ut sekretesskyddade uppgifter i samband med en sådan utredning förutsätter att myndigheten omfattas av den s.k. generalklausulen (14 kap. 3 § SekrL13). Denna klausul inne- bär att vissa myndigheter, t.ex. skolan (förutom skolhälsovården), polisen, och arbetsförmedlingen, har möjlighet att lämna ut sekretesskyddad uppgift till andra myndigheter om det är uppenbart att intresset att lämna ut uppgiften har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. General- klausulen får dock inte tillämpas inom hälso- och sjukvården och . Begränsad anmälningsskyldighet för familjerådgivningen De som är verksamma inom offentlig eller enskild familjeråd- givning har en begränsad anmälningsskyldighet i tjänsten, enligt 14 kap. 1 § tredje stycket SoL. De som är verksamma inom familjerådgivning är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om att ett barn utnyttjas sexuellt eller utsätts för fysisk eller psykisk misshandel i hemmet. 12Kammarrättens i dom , mål nr 1137–08. 13Enligt dess lydelse före . Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd Skyldigheten att anmäla om familjerådgivningen i sin verksamhet får kännedom om att ett barn utnyttjas sexuellt eller utsätts för fysisk eller psykisk misshandel i hemmet åtföljs inte av någon uppgiftsskyldighet, enligt bestämmelsens fjärde stycke. I de fall föräldrarna har gemensam vårdnad men bor på olika håll avses med hemmet båda föräldrarnas hem. Ytterligare ett sätt att uppmärksamma barn och ungdomar som riskerar att fara illa är genom egna iakttagelser. Det kan exempelvis vara i samband med en utredning om vårdnad, boende och umgänge, i ett ärende som rör ekonomiskt bistånd eller inom ramen för en insats till en person med funktionsnedsättning. Verksamheter inom har skyldighet att vidarebefordra uppgifter om barn och unga som är i behov av stöd eller skydd till den enhet som tar emot ansökningar och anmälningar rörande barn. Det rör sig i formell mening inte om någon anmälan, eftersom nämnden i princip inte kan anmäla till sig själv. I vissa kommuner har socialnämndens barn- och ungdomsvård organisa- toriskt placerats inom en annan nämnd, t.ex. en skol- och barnomsorgsnämnd. Då gäller lagstadgad anmälningsskyldighet mellan nämnderna. har även anmälningsskyldighet till socialnämnden i en annan kommun och skyldighet att vidare- befordra uppgifter om missförhållanden till annan kommundels- nämnd eller distriktsnämnd. När det gäller återkoppling till anmälaren krävs vårdnadshavarens samtycke för att den som har anmält ska kunna få information om vad anmälan leder till. Om vårdnadshavaren inte lämnar sitt samtycke kan på grund av sin sekretess endast lämna en bekräftelse på att anmälan tagits emot och av vem.14 När det gäller barn från 12–kan det vara aktuellt med samtycke från både barnet och vårdnadshavaren.15 När en utredning har inletts ger sekretessbestämmelserna (1 kap. 5 § SekrL16) visst utrymme för 14SOSFS 2003:16; 2004, s. 11. 15SOU 2001:72, s. 179. 16Enligt dess lydelse före . Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om återkoppling, genom reglerna i 11 kap. 2 § SoL, för att möjliggöra inhämtande av uppgifter till utredningen. 8.2.6Sanktion vid underlåtenhet att anmäla Det finns ingen särskild straffsanktion införd i SoL för den som inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt 14 kap. 1 § andra och tredje styckena i SoL. Däremot kan bestämmelser om tjänstefel (20 kap. 1 § ) tillämpas på anmälnings- skyldiga som är anställda vid en myndighet. Bestämmelsen innebär att om någon med uppsåt eller av oaktsamhet vid myndighets- utövning åsidosätter vad som gäller för uppgiften och gör det antingen genom en handling eller underlåtenhet kan han eller hon dömas till tjänstefel. Straffet för tjänstefel är böter eller fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa ska det dock inte dömas till ansvar. En anmälningsskyldig som är statligt anställd kan vidare meddelas disciplinpåföljd enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning, . Det kan också finnas bestämmelser i kollektivavtal som gör det möjligt för arbetsgivaren att vidta disciplinåtgärder, exempelvis kollektivavtalet för kommunalt anställda, som omfattar förskola och skola. Yrkes- utövare vid yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet kan inte ställas till ansvar för tjänstefel. 8.3.1Låg anmälningsbenägenhet när det gäller förskolebarn Av både svenska och utländska undersökningar framgår att det finns ett stort gap mellan det antal barn som misstänks fara illa och de som anmäls till . Det gäller i synnerhet förskole- barn. Högst hälften av misstankarna anmäls.17 Det finns ingen säker metod att få veta hur många barn och unga som verkligen far illa. Den enda kända studie som brett har undersökt hur många barn som far illa, oberoende av om de blivit föremål för social barnavård eller inte, är brittisk18 och bygger på intervjuer med unga vuxna. Den metod som har använts i 17Lagerberg, D. 1998; , K.. 2004; , K. m.fl. 2007, s. 85. 18Sundell m.fl. 2007, s. 77. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd för att uppskatta förekomsten av barn som far illa är undersökningar, där olika yrkesgrupper som arbetar med barn har tillfrågats om hur många de bedömer far illa. Enligt ett antal sådana, som genomfördes , bedömdes av förskolebarnen fara illa19. Studier visar att det finns stora variationer i olika yrkesgruppers bedömningar av vilka barn som far illa. I en Göteborgsstudie undersöktes vilka barn BVC-sjuksköterskor och barnomsorgspersonal oroade sig för. Totalt sett bedömde personalen att mellan av de barn man ansvarade för for illa, men det var bara mellan ett och av barnen som båda yrkesgrupperna ansåg for illa. Barnomsorgspersonalen identifierade fler barn än vad BVC-sjuksköterskorna gjorde, vilket förklaras med skillnaderna i arbetsformer. BVC-sjuksköterskorna träffar sina barn och föräldrar mer sällan, och i mer avgränsade situationer. I en senare studie inom samma forskningsprojekt framkom att sex av nio BVC-sjuksköterskor i undersökningsgruppen uppgav att de fullgjort sin anmälnings- skyldighet och 23 av 98 barnomsorgspersonal20 . Det finns ingen nationell statistik över anmälningar. Emellertid pågår ett arbete inom för att utveckla den officiella statistiken när det gäller barn och unga. Enligt en riksrepresentativ studie anmäls igenom- snitt inom åldersgruppen 0–och inom åldersgruppen 13–17 år21 . En majoritet av länsstyrelserna har sett en tydlig ökning av antalet anmälningar, vilket framgår av länsstyrelserna gemensamma rapport om granskningen av den sociala barn- och ungdomsvården –2007.22 i har sammanställt uppgifter från länets kommuner . Antalet anmälningar har stadigt ökat i länet . Antalet anmälningar ökade jämfört med samma mätperiod året innan. pekar på flera tänkbara orsaker: att fler 19Sundell, K. 1997; , K. & Colbiörnsen, M. 1999; , K. & , B. & Colbiörnsen, M. 20Lundén, K. 21Wiklund, S. 2006. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om barn och familjer har svårigheter, att kunskapen om anmälnings- skyldigheten har ökat, att uppmärksamhet hos allmänheten har ökat och att statistiken blivit mer tillförlitlig. Det finns stora skillnader mellan kommunerna när det gäller inkomna anmälningar, antal barn som berörs samt i vilken utsträckning utredningar genom- förs.23 Huvudparten av anmälningar kommer från professionella som omfattas av anmälningsplikt, främst från polisen och skolan, och gäller ungdomar. Anmälningarna från polisen är de som verkar öka mest. Antalet anmälningar som avser pojkar är något fler, men mycket tyder på att ökningen är störst när det gäller flickor. De vanligaste anmälningsorsakerna när det gäller mindre barn är brister i omsorgen och när det gäller ungdomar kriminalitet och skol- relaterade problem.24 8.3.3En stor del av anmälningarna kommer från polisen Polisens rapporter om att barn misstänks ha gjort sig skyldiga till brott utgör majoriteten av anmälningar till socialnämnden och är ökande, enligt de undersökningar som redovisas ovan. Jämfört med andra anmälningar är flertalet inte övervägda utan skickas rutinmässigt till . Polismyndigheterna har nämligen, förutom anmälningsskyldigheten, en mer allmän bestämmelse om uppgiftslämnande i 3 § polislagen. I länsstyrelsernas samlade tillsyn framkom att polisens rapportering framförallt har ökat när det gäller barn som varit närvarande då det förekommit missbruk eller våld mellan närstående vuxna25. I det sammanhanget kan nämnas att social- nämnden har ett särskilt ansvar för att den som utsatts för brott och dennes närstående får det stöd och den hjälp han eller hon behöver. Ett grundläggande mönster både i och internationellt är att ungdomsåren är den mest brottsintensiva perioden i livet. Pojkar är mer brottsaktiva än flickor. Den brottsliga aktiviteten är dock övergående för den stora majoriteten av ungdomar. Flertalet ungdomar som begår brott har gjort det vid något enstaka tillfälle, medan en mindre andel har begått många brott. 24Länsstyrelsen i ; Kaunitz, C. m.fl. 2004; , M. 2003; , S. 2006. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd Ungdomsbrottsligheten, inklusive våldsbrott, har inte ökat utan ligger på en relativt stabil nivå. Det finns en förhållandevis liten grupp som tidigt börjar begå brott och som fortsätter med detta genom ungdomsåren och in i vuxen ålder, dvs. utvecklar en kriminell livsstil.26 Riskfaktorer för barns ogynn- samma utveckling uppges bland annat vara tidig upprepad krimina- litet. Framförallt finns en risk när denna kombineras med bråkighet och aggressivitet samt svaga föräldrar.27 Flertalet studier om anmälningar till från polisen har intresserat sig för de som rör barn , dvs. som inte är straffmyndiga. I en aktuell rapport från Brå28 om social- tjänstens och polisens åtgärder konstaterades att när barn polisanmäls för mindre allvarliga brott kallades de ofta inte till något samtal vare sig hos polis eller socialtjänst. Endast en av tio anmälningar ledde till polisförhör. Det stora flertalet av de barn som polisanmäldes för grövre brott blev däremot i princip alltid kallade till . Brå anser att ansvaret för barn som begår brott tydligare bör ligga på och att alla eller en större andel av de anmälda barnen ska få en samhällelig markering. Brå menar att det behövs avtal mellan de olika myndig- heterna om övergripande samverkan för att resurserna ska användas optimalt och ungdomsbrottsligheten motarbetas. Inom ramen för länsstyrelsernas granskning av den sociala barn- och ungdomsvården –2007 har hanteringen av s.k. barnavårds- anmälningar granskats i ett urval av länens kommuner. Urvalet av kommuner har gjorts från olika utgångspunkter. Av den gemen- samma rapporten framgår att rutinerna för mottagandet av anmäl- ningar fungerar väl i flertalet av de granskade kommunerna men att kvaliteten på dokumentationen av muntliga anmälningar är skiftan- de. Det finns kompetent personal som tar emot skrivelser omgåen- de och socialsekreterare som är avdelade för att ta emot telefon- samtal under kontorstid. De större kommunerna har personal i jour eller beredskap på obekväma tider. Särskilda mottagnings- grupper har inrättats, framförallt i de större kommunerna. 26Brå 2000, s. 19; Brå 2006, s. 20. 27Kaunitz, C. m.fl. 2004. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om huvudsakliga uppgift är att ta emot anmälningar och göra bedöm- ningar om utredning ska inledas eller inte.29 Vikten av att det finns en möjlighet att konsultera inför en anmälan har tagits upp i tidigare utredningar och förarbe- ten.30 Det kan vara svårt att veta när det är relevant att göra anmälan. Många kommuner erbjuder därför möjlighet till konsulta- tion, dvs. kontakt för att diskutera sina iakttagelser utan att barnets identitet avslöjas. När det gäller misstanke om misshandel eller sexuella övergrepp finns en lång tradition i många kommuner med s.k. samråds- grupper,31 där i samband med en anmälan kan konsultera rättsväsendet och hälso- och sjukvården. Antingen kan ett ärende diskuteras avidentifierat eller, då samrådet resulterar i en polisanmälan och viss information kan utbytas, tas upp för planering och arbetsfördelning. 8.4Olika aspekter på anmälningsskyldigheten 8.4.1Begreppen skydd och stöd I bestämmelsen om uppmaning respektive skyldighet att anmäla till socialnämnden talas enbart om skydd medan det i bestämmelsen om nämndens skyldighet att utreda talas om skydd eller stöd. Sannolikt syftar den sistnämnda formuleringen på att utredningar även genomförs vid ansökningar. Det finns ingen lagreglerad definition av begreppen skydd och stöd och de förklaras inte heller närmare i förarbetena. Av senare förarbeten och JO-uttalanden framgår att anmälan ska göras i ett tidigt skede när någon misstänker missförhållanden för barn och ungdomar. Som tidigare nämnts ska även uppgifter som är svårbedömda och obestyrkta anmälas, om de tyder på att ett barn behöver stöd eller hjälp från samhällets sida.32 Kommittén mot barnmisshandel föreslog att skydd skulle ersättas med skydd och stöd för att tydliggöra att samhället måste ha en högre ambitionsnivå än att endast uppmärksamma de barn och unga som behöver skydd. Syftet var inte att utvidga 29Länsstyrelserna 2008, s. 24 f. 30SOU 2001:72; Prop. 1996/97:124, s. 106. 31Rikspolisstyrelsen m. fl. 2008, s. 35; 2000a. 1989/90:28, s. 131 f; SOU 2001:72, s. 169. 1996/97:124, s. 106; JO 1995/96, s. 247. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd tillämpningsområdet, utan slå fast vad som redan gällde, enligt för- arbetena. Man menade att en ökad fokusering på stöd borde öka möjligheterna att få till stånd en god samverkan kring familjen. Ordvalet skydd och stöd ansågs också vara lämpligare med hänsyn till att anmälningsskyldigheten även gäller äldre barn. Förslaget ledde inte till lagstiftning.33 har på uppdrag analyserat begreppen skydd och stöd, vilket redovisas i bilaga till betänkandet. Hon menar sammanfattningsvis att gränsen mellan skydd och stöd inte är skarp och det rör sig inte om några absoluta skillnader. Stöd är frivilligt, men kan innehålla inslag av tvång och auktoritet. Skydd har ett större inslag av tvång, men kan också vara frivilligt. Det går inte att säga exakt hur allvarlig en situation ska vara för att motivera skydd snarare än stöd. Även stödinsatser kan vara mycket ingripande. En och samma insats kan ibland innebära skydd ibland stöd. Begreppen kan inte heller inordnas entydigt i något av begreppsparen fara illa – riskera att fara illa, riskfaktorer – skydds- faktorer, förebyggande – indikerade åtgärder eller åtgärder med stöd av LVU – insatser med stöd av SoL.34 Frågan om hur länge verksamheter för barn och ungdomar kan dröja med en anmälan eftersom de själva ger behandling eller annan hjälp, har berörts i tidigare utredningar. Att barnet är i tonåren har bl.a. ansetts kunna vara ett skäl för att tänja på skyndsamhetskravet. Det har också framförts att vissa verksam- heter, t.ex. barn- och ungdomspsykiatrin, inte skulle behöva anmäla genast och därmed riskera att tappa förtroendet från barn och föräldrar och äventyra ett pågående behandlingsarbete. utredningar har konstaterat att den exakta tidpunkten för när anmälningsskyldigheten inträder måste bedömas utifrån om- ständigheterna i varje enskilt fall. Vidare har riskerna med att dröja med anmälan lyfts fram, eftersom det bara är som har förutsättningar att skaffa sig en helhetsbild genom information från flera håll. Det har därför inte ansetts finnas skäl att göra undantag från skyndsamhetskravet för någon verksamhet.35 33SOU 2001:72, s. 169. 34Lagerberg, D. 2009, i bilaga till betänkandet. 35SOU 1994:139, s. 476; SOU 2001:72 s. 170 f. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om 8.4.3Berörda barns och föräldrars upplevelser Kunskapen om hur föräldrar och barn upplever en anmälnings- situation är mycket begränsad. I synnerhet gäller det barns upplevelser. Det ligger i sakens natur att reaktionen varierar från person till person och beroende på vad saken gäller. En anmälan som rör en faktisk händelse, t.ex. att ett barn begått en kriminell handling, är i regel mindre hotfull än en anmälan som innebär ett ifrågasättande av föräldrars sätt att fungera i sin roll som föräldrar. Det är allmänt känt att föräldrar kan reagera kraftigt om anmälan rör påstådda brister i hemförhållandena. Föräldrarna kan avvisa kontakt, utebli från avtalade möten och i undantagsfall uppträda hotfullt. Endast ett fåtal anmälningar rör så allvarliga miss- förhållanden att ett tvångsomhändertagande skulle kunna bli aktu- ellt, men rädslan och känslan av förlust av kontroll kan ändå dominera och medföra att information inte når fram. Föräldrar och även äldre barn kan uppleva anmälan som en kränkning och denna upplevelse måste mötas och hanteras med respekt och varsamhet för att den så långt möjligt inte ska påverka den eventuella utredningsprocessen negativt. Den inledande kontakten betyder mycket för hur samarbetet utvecklas vidare och för möjligheten att få barn och föräldrar delaktiga.36 8.4.4Psykologiska hinder för att göra anmälan Det har framförts till utredningen att svårigheten att fullgöra anmälningsskyldigheten mindre anses bero på lagstiftningen och mer på andra komplexa orsaker. Anmälan är ofta ett uttryck för starkt engagemang. finns en osäkerhet vilket gör att anmälaren söker ett nära samarbete med social- tjänsten och vill få bekräftat att den anmälan som görs är riktig. Benägenheten att anmäla påverkas vidare av att anmälan i vissa fall inte utreds och att barnets situation inte förbättras trots anmälan. uppfattas alltför osynlig och det finns också en brist på kunskap hos de anmälningsskyldiga om vad arbete innebär. Det framförs vidare att rutinerna i de 36 2006a, s. 50. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd anmälningsskyldiga verksamheterna ofta brister, att det sällan finns handlingsplaner och att stödet från ledningen ofta saknas.37 Lagerberg38 menar, med stöd av sin forskning, att det inte finns någon konsensus om anmälningsskyldighetens innebörd. Det finns orsaker för att inte anmäla som beror på okunnighet och brist på rutiner och det finns orsaker att inte anmäla som är mer rimliga. Hon framför, utifrån ett antal fallbeskrivningar, att det kan vara psykologiskt närmast omöjligt att anmäla en familj som man bara har en vag oro för, utan att kunna peka på något konkret. I praktiken är det också mycket svårt att helt avstå från att göra en egen bedömning av situationen, innan man anmäler. De farhågor man kan ha, enligt , för att familjen skall göra sig oåtkomlig om anmälan görs kan ibland vara helt realistiska. Bristen på återkoppling är något som ofta förs fram som problem i samband med anmälningsskyldigheten. Kommittén mot barn- misshandel hänvisade exempelvis till olika undersökningar och synpunkter som framförts att benägenheten att anmäla påverkas av om anmälaren får någon återkoppling. Det gäller både yrkes- verksamma och privatpersoner. Kommittén menade att det kan vara frustrerande för den som har anmält att inte få veta vad anmälan leder till. Vidare ansåg man att det inte alltid är förenligt med barnets bästa att vårdnadshavaren med stöd av sekretess- lagstiftningen kan förhindra att information lämnas ut. Anmälaren skulle kunna stödja barnet bättre om denne hade viss insyn i arbete med familjen. Kommittén föreslog inga förändringar, men framförde sina synpunkter i en skrivelse till Offentlighets- och , som arbeta- de med en översyn av sekretesslagen.39 Det finns mycket lite kunskap om privatpersoner som anmälare. I en FoU-rapport40 har tio kvinnor, som anmält misstanke om att barn far illa intervjuats. Samtliga dessa anmälningar bedömdes som allvarliga. Enligt rapporten finns det mycket likheter i förhållande 37 Uppgifter från , S., utifrån synpunkter som framkommit vid ett stort antal utbildningar om anmälningsskyldigheten m.m. och som bl.a. framgår av dokument utgivet av stad, Precens, 2003. 38Lagerberg, D. 1998, s. 247 f.; , D. 2009, i bilaga till betänkandet. 39SOU 2001:72, s. 177 f. 40Hägg, M-L. Uppmärksamma barns och ungas behov av stöd och skydd om till professionella anmälares upplevelser, som framkommit i andra undersökningar.