sou · GYB312 · 2010-02-23 00:00:00 — Rådet bör sammanträda förhållandevis ofta för att möjliggöra snabba beslut, troligen åtminstone . Ett sådant förfarande gör också att rådets kompetens kan utnyttjas löpande i strategiska frågor som rör verksamheten, vilket är ett annat viktigt skäl för att inrätta ett råd. Rådet bör bestå av i storleksordningen åtta ledamöter som utses av regeringen för en bestämd tid. Myndighetens chef (alternativt chefen för enheten Statens musikplattform) bör vara självskriven ordförande. Vidare kan en plats vardera reserveras för och säkra direkta kontaktvägar mellan den nya verksamheten och den bidragsgivning till musiklivet som dessa myndigheter står för. I övrigt bör regeringen utse ledamöter som har stort förtroende inom musiklivet. Det bör t.ex. tas hänsyn till att musiklivet är mångfacetterat, både geografiskt och rent musikaliskt. Nämnden bör av det skälet inte heller vara för liten. Det krävs vidare enligt utredningens bedömning, av de legitimitetsskäl som framhållits ovan, att en tydlig åtskillnad görs mellan de resurser som används för den nya verksamhetens administrativa kostnader och de medel som investeras direkt i olika samarbetsprojekt. En kritik mot tidigare statliga insatser på detta område har som nämnts varit att resurser går till administration snarare än musik. Det är därför extra viktigt att det framöver finns en tydlighet i hur mycket som används till vad. Därför är förslaget att regeringen fördelar de medel som ska gå till samarbetsprojekt i musiklivet på ett särskilt anslag som inte får användas till administrativa kostnader hos myndigheten. Den nämnd som föreslås bör fatta beslut om insatser som innebär att resurser från detta anslag används. Förslaget är att omfördelas från Rikskonserter verksamhetsbidrag till detta ändamål. Medlen bör pris- och löneomräknas (jfr de skäl som anförs i avsnitt 6.8.2). Dessa resurser ska användas av musikplattformen för att som part delta i samarbetsprojekt som främjar de mål som verksamheten ska uppnå. Sammanfattningsvis kan det uttryckas som samarbetsprojekt i musiklivet av nationellt intresse. Beslut om vilka projekt som plattformen ska gå in som part i ska alltså fattas mot bakgrund av det uppdrag som myndigheten har och utgångspunkten bör vara den uppdragsbeskrivning som föreslagits ovan samt de mål och prioriterade områden som angetts. Dessa resurser ska kunna användas för kostnader i olika samarbetsprojekt för produktionsinsatser samt t.ex. resor i samband med turnéer, ersättningar till musiker, lokalhyror och marknadsföring. Eftersom inriktningen är samarbetsprojekt bör andra parter som ingår i projekten själva också bidra med ekonomiska resurser, nedlagt arbete, lokaler eller liknande. Naturligtvis måste hänsyn tas till om de andra parterna är länsmusikorganisationer eller t.ex. fria musikgrupper när en bedömning görs av dessa insatser. Principen om samarbetsprojekt är dock viktig att upprätthålla även i de fall då ett projekt initieras av plattformen själv. Avslutningsvis är det viktigt att framhålla att organisationen med en nämnd utsedd av regeringen i en myndighet, med särskilt ansvar för resurstilldelning från ett särskilt anslag, inte är främmande för den svenska förvaltningsmodellen. Det finns exempel på snarlika konstruktioner också inom kulturområdet. och arkiv kan nämnas som exempel. Modellen används dock företrädesvis vid renodlad bidragsfördelning, vilket det förvisso inte handlar om här. Utredningens uppfattning är dock att modellen är av stort värde även i detta fall då den skapar tydlighet, möjlighet att utkräva ansvar och innefattar att myndighetens ledning får ett stöd i ofta svåra beslut om resurser och strategiska vägval. Mot denna bakgrund bör alltså den nya verksamhetens deltagande i projekt behandlas som om det handlade om bidragsbeslut. Några formella hinder mot det har utredningen inte kunnat se. Särskilt om relationen till En viss del av det stöd till regional kulturverksamhet som fördelar ska, som nämnts i kapitel 3, avsättas till riktade tidsbegränsade utvecklingsbidrag som lämnas under högst . fördelades ca inom musikområdet för projekt utanför den reguljära verksamheten, till exempel arbete med att nå nya publikgrupper, turnéverksamhet eller samarbete mellan konstområdena. föreslår att utvecklingsbidraget ska kvarstå på nationell nivå i nuvarande form, även inom ramen för den nya modellen för fördelning av bidrag till regional kulturverksamhet. Ett alternativ till de förslag som lämnas i denna utredning, hade kunnat vara att överföra medel till utvecklingsbidrag för t.ex. nyskapande projekt och länsövergripande samarbeten. En samlad musikmyndighet ger dock betydligt större möjligheter att skapa ett bra system för fördelning av dessa resurser till bl.a. den regionala nivån. Med de förslag som utredningen lämnar skapas en aktör med nationell överblick som kommer att ha stor kompetens att bedöma vilka samarbetsprojekt som är till gagn för musiklivet som helhet och medborgarna i hela landet. Om de nya resurser som bör komma den regionala nivån till del när Rikskonserter upphör, hanterades i ett parallellt system via , skulle det också göra den nya plattformen betydligt mindre intressant som part och viktiga vinster i tydlighet och samordning gå om intet. Det är enligt vår mening av avgörande betydelse att insatserna för det fria och det institutionella musiklivet hanteras av samma aktör så att samarbete mellan de båda byggs in i strukturen från början. Nästan alla större projekt av strategisk betydelse – som det kan bli aktuellt för /Musikplattformen att stödja – kommer också att involvera både fria aktörer och institutioner som länsmusiken. Eftersom användningen av utvecklingsmedel kommer att hänga nära samman med det uppdrag som /Statens musikplattform föreslås få, är det dock av stor betydelse att ett system skapas som är sammanhållet och bidrar till att statens kulturpolitiska insatser är sammanhängande och strategiskt avvägda. Därför bör kontakter myndigheterna emellan främjas på olika plan. 6.5Verksamhet som bör föras över från Rikskonserter I utredningens uppdrag har ingått att föreslå vilka delar av Rikskonserters nuvarande verksamhet som ska föras över till en ny plattform för musiken. Utredningen föreslår att Elektroakustisk musik i (EMS) och vissa delar av verksamheten vid förs över till . 6.5.1Elektroakustisk musik i (EMS) Förslag: Verksamheten vid Elektroakustisk musik i (EMS) förs över till och i samband med det förs även över från Rikskonserters verksamhetsbidrag till myndigheten. Det anges i instruktionen för att det vid myndigheten ska finnas en enhet för elektroakustisk musik. Även målet för verksamheten bör anges. Till verksamheten bör knytas ett råd som utses av myndigheten. Rikskonserter är huvudman för Elektroakustisk musik i (EMS). Målet för Rikskonserters uppdrag i denna del är att behålla EMS nationella roll inom den elektroakustiska musiken genom att i oförändrad omfattning upplåta studior åt professionella tonsättare för produktion och utvecklingsarbete samt för att bedriva utbildningsverksamhet. Regeringen bedömer i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3, s. 64) att EMS fyller en viktig funktion inom en konstform som har svårt att utvecklas utan offentligt stöd. Det är även regeringens bedömning att verksamheten vid EMS framöver bör ingå i Statens musiksamlingars samlade uppdrag. Utredningen delar regeringens bedömning av betydelsen av EMS:s verksamhet. Förslaget är därför att verksamheten förs över till och att det i instruktionen för myndigheten anges att det vid myndigheten ska finnas en enhet för elektroakustisk musik. I samband med det förs även över från verksamhetsbidraget till Rikskonserter till myndigheten, vilket ungefär motsvarar den del av verksamhetsbidraget som går till EMS. De mål som gäller för verksamheten bör även i fortsättningen gälla. Det bör därför lämpligen anges i instruktionen för . Inom EMS finns idéer om en utveckling av verksamheten som det kan vara av intresse att gå vidare med. En vidareutveckling bör dock övervägas då verksamheten funnit sin form inom ramen för den nya myndigheten. Som framgått av redogörelsen i kapitel 4 finns det en styrgrupp för verksamheten vid EMS. Styrgruppen har en etablerad ställning och innefattar flera parter som är viktiga för verksamheten. När EMS förs över till bör detta engagemang i verksamheten tas tillvara. Det är dock inte möjligt att inom ramen för en myndighets verksamhet ha en styrgrupp med externa parter på det sätt som varit fallet. Därför är förslaget i stället att myndigheten själv inrättar ett råd med uppdrag att bistå myndigheten i frågor som rör EMS. Till rådet bör väljas företrädare för de parter som är engagerade i driften av EMS. Ytterligare en fråga som måste beaktas vid en verksamhetsöverföring av EMS, är de inventarier (t.ex. studioutrustning) som används i verksamheten och som Rikskonserter äger. Rikskonserter är som stiftelse tvungen att avyttra sina tillgångar till marknadsvärde, i annat fall kan styrelseledamöterna bli personligt ersättningsskyldiga. Mot denna bakgrund kan det bli nödvändigt att regeringen engångsvis tillför den nya myndigheten medel för att köpa dessa inventarier av Rikskonserter. Dessa medel bör dock senare kunna återtas genom att Rikskonserters verksamhetsbidrag minskas med motsvarande belopp. Förslag: Förslaget är att viss verksamhet vid och den så kallade backkatalogen överförs till det nya och att tillförs myndigheten för uppdraget. Myndigheten ges ett bemyndigande att ge ut och sälja de titlar som finns i katalogen inom ramen för full kostnadstäckning. Om det inte är möjligt eller önskvärt att ge i uppdrag att ge ut och sälja de titlar som finns i backkatalogen, är förslaget att katalogen och därtill knutna rättigheter och skyldigheter säljs till en privat aktör. I Rikskonserters uppdrag ingår att bedriva fonogramverksamhet särskilt inriktad på utgivning av dels ny svensk musik, som är orepresenterad eller ofullständigt representerad på fonogram, dels i verksamma artister vars konstnärskap inte kan anses tillräckligt dokumenterat på fonogram. Produktionen inom ramen för består dels av nyproduktion, dels av utgivning av arkivmaterial. Rikskonserter använde för ändamålet 2008. Verksamheten hade också egna intäkter på ca . I propositionen Tid för kultur (2009/10:3) föreslår regeringen i avsnitt 7.4 att det statliga stödet till utgivning av fonogram på märket Caprice ska upphöra i och med att det statliga verksamhetsbidraget till Stiftelsen upphör. Det sägs också att de medel som frigörs genom detta delvis bör användas till att förstärka ett reformerat inspelnings- och distributionsstöd på fonogramområdet. Som också konstateras i propositionen är det dock av stor betydelse att de historiskt och konstnärligt betydelsefulla inspelningarna i katalog även framöver görs tillgängliga för musikliv och allmänhet. Regeringen menar att detta bör rymmas inom ramen för Statens musiksamlingars vidgade uppdrag. Utredningen delar denna bedömning och ser dessutom stora möjligheter för det nya att med Caprice backkatalog som grund, utveckla tillgängliggörandet av konstnärligt intressant musik inom ett brett musikaliskt område. Den kompetens som byggts upp inom Caprice kan på så vis tas tillvara för att utveckla verksamheten inom den nya myndigheten. Vidare bör den kompetens som är nödvändig för att kunna hantera katalogens bevarande rent fysiskt eller i digitalt format med fördel kunna byggas upp inom en myndighet som har bevarande av samlingar som en viktig del. Katalogen består av äldre masterband m.m. som är i stort behov av vård, katalogisering och migrering till digitalt format. Att ta om hand backkatalogen är dock en tämligen omfattande uppgift. Katalogen består av drygt 800 titlar. För varje titel har bolaget slutit avtal med artister och upphovsmän om rättigheter och skyldigheter. Det kan alltså handla om flera avtal per titel. Dessa avtal ser olika ut men innefattar generellt bestämmelser om rättigheter till inspelningarna, utgivning av skivorna, ersättning till upphovsmän och artister vid försäljning (ofta efter att man nått s.k. break even) och så vidare. För inspelningar är skyddstiden för övrigt enligt lag . Det innebär att den artist som medverkar på inspelningen har rätt till ekonomisk ersättning om inspelningen vidareanvänds upp till efter att inspelningen gjordes. För den musik som spelas på inspelningen är skyddstiden . Även om det vore rättsligt möjligt att helt upphöra med försäljningen av de titlar som finns i katalogen vore det naturligtvis en mycket olycklig situation för de artister som givits ut på Caprice. Att enbart lämna över samlingen för arkivering för framtiden framstår alltså inte som ett bra alternativ. Mot detta talar också det faktum att de skivor som getts ut i vilket fall finns bevarade för framtida forskare i form av pliktexemplar vid Kungl. avdelning för audiovisuella medier. Förvisso innehåller Caprice arkiv mer än bara dessa utgivna skivor, t.ex. originaltaper och annat som kan användas för nyutgivning. Att enbart bevara detta framstår ändå som mindre intressant om det inte kan göras tillgängligt för allmänheten i någon form. I en situation där backkatalogen inte längre görs tillgänglig för allmänheten skulle naturligtvis många upphovsmän hellre vilja överta rättigheterna till sina inspelningar, för att fortsatt kunna använda sig av dessa och se till att skivorna fanns tillgängliga på marknaden. Om det är ekonomiskt möjligt att överlåta rättigheterna till artisterna och upphovsmännen själva framstår dock som osäkert. Rikskonserter är som stiftelse tvungen att avyttra sina tillgångar till marknadsvärde, i annat fall kan styrelseledamöterna bli personligt ersättningsskyldiga. Mot denna bakgrund bör alltså inte en lösning sökas som innefattar ren arkivering. Återstår gör alltså en lösning som innefattar att skivorna även fortsättningsvis kan ges ut i någon form. nämnts är utredningens bedömning att den nya myndigheten bör ges ett bemyndigande att fortsätta denna utgivning inom ramen för ett vidgat uppdrag att dokumentera och tillgängliggöra musik. Med det förslaget följer dock att inte obetydliga resurser även fortsättningsvis binds upp för att hantera katalogen. Det krävs vid en fortsatt försäljning bl.a. resurser för att administrera ersättningar till artisterna. Det krävs också resurser för att hantera själva marknadsföringen av de titlar som finns i katalogen så att de även fortsättningsvis är tillgängliga i rimlig utsträckning. innebär detta förslag att den nya myndigheten, som nämnts ovan, tillförs kompetens som kan utnyttjas för att utveckla hela denna verksamhetsdel. Det är också nödvändigt att myndigheten i samband med att denna verksamhet övertas ges ett bemyndigande att ge ut och sälja de titlar som finns i katalogen inom ramen för full kostnadstäckning. Motivet till att det ska få ske inom ramen för full kostnadstäckning är att det bör anses vara en kärnuppgift för myndigheten att tillgängliggöra musik som inte bär sig på kommersiella villkor och att anslagsmedel därför ska få användas för verksamheten. Med full kostnadstäckning skulle det troligen inte vara möjligt att fullgöra uppdraget då de aktuella titlarna alltså inte i allmänhet är kommersiellt bärkraftiga. Sammantaget bedömer utredningen att bör tillföras för uppdraget att ge ut och sälja den musik som finns i backkatalogen samt sköta bevarandet. Det motsvarar ungefär två årsarbetskrafter för att hantera marknadsföring/försäljning, bevarande samt administration av ersättningar m.m. Förslaget innefattar att nyutgivning av musik inspelad i studio ska upphöra, vilket frigör resurser som kan omfördelas till fonogramstödet, sammantaget (se nedan i avsnitt 6.8.5). Ytterligare en ekonomisk aspekt som måste beaktas med detta förslag är att Rikskonserter, som tidigare påpekats, som stiftelse är tvungen att avyttra sina tillgångar till marknadsvärde. Med andra ord kan det bli nödvändigt att regeringen engångsvis tillför den nya myndigheten medel för att köpa backkatalogen av Rikskonserter för en relativt hög summa. Dessa medel bör dock senare kunna återtas genom att Rikskonserters verksamhetsanslag minskas med motsvarande belopp. Mot bakgrund av de svårigheter som kan finnas med att överföra backkatalogen och utgivningsverksamheten till en myndighet (t.ex. vad gäller bemyndigandet att sälja titlarna), kan det dock bli nödvändigt att söka andra lösningar. I detta läge bör backkatalogen och därtill knutna rättigheter och skyldigheter säljas till en extern part. Trots att Caprice katalog innehåller musik som traditionellt sett inte kan klara sig på marknadsmässiga villkor, bör katalogen i sin helhet kunna representera ett visst värde för en aktör som förvärvar rättigheterna att sälja inspelningarna. Ett sådant alternativ gör också att kravet på Rikskonserter att avyttra sina tillgångar till marknadsvärde kan uppfyllas. Ur en aspekt kunde det också vara mer fördelaktigt om en ickestatlig aktör med större kunskap om t.ex. fördelningen av upphovsrättsliga intäkter och hanteringen av avtal med upphovsmän och artister tog över katalogen. En sådan aktör kan också förväntas ha upparbetade kanaler för distribution och marknadsföring som överstiger vad som kan förväntas av en myndighet. Nackdelen med detta förslag är, bortsett från att det inte främjar integration mellan nyskapande och kulturarv inom , att det kan förväntas att katalogen i sin helhet inte blir tillgänglig hos en kommersiell aktör. Med stor sannolikhet finns det ekonomiskt starka bolag som skulle kunna tänka sig att förvärva katalogen för att sedan plocka ur ett antal guldkorn, dvs. titlar med potential att sälja i många exemplar. Det innebär att mycket av den musik som Caprice spelat in inte skulle komma att marknadsföras och att värdefulla inspelningar som gjorts med offentliga medel inte skulle vara tillgängliga för publiken. Bedömning: Den nationella musikplattformen kommer att ha behov av kontorslokaler i för ca 10 anställda samt ytterligare ca 2 anställda om utredningens förslag avseende genomförs. Därtill kommer de lokaler som disponeras av Elektroakustisk musik i (EMS) att behövas även fortsättningsvis. Den föreslagna plattformen ska som framgått inte bedriva egen konsertverksamhet. Därmed har den inte heller behov av de lokaler på 11 som Rikskonserter disponerar. Med det upplägg som ovan föreslagits är det i stället rena kontorslokaler för totalt ca 12 anställda som bör komma i fråga för den nya verksamheten. Denna uppskattning innefattar de anställda vid den nationella musikplattformen samt viss verksamhet relaterad till Caprices backkatalog. Verksamheten vid EMS har inte tagits med i denna beräkning. EMS kommer dock även framöver att ha behov av de studior som man har tillgång till samt nuvarande administrativa lokaler. Kontorslokalerna kan med den föreslagna verksamhetsinriktningen i princip hyras var som helst. Med tanke på ambitionen att åstadkomma ett närmande mellan arbetet med ny musik och det musikaliska kulturarvet inom ramen för ett nytt , bör dock en lokallösning sökas som möjliggör fortlöpande kontakter mellan den nya verksamheten och andra delar av nuvarande Statens musiksamlingar. Kostnaden för lokaler har tagits med i det förslag till budget för den nya enheten som lämnats ovan. Bedömning och förslag: Det finns ett stort värde i att konsertlokalerna på 11 även fortsättningsvis används för publika kulturella ändamål. Hänsyn bör bl.a. tas till att Kungl. har en historisk koppling till husets stora konsertsal. Vidare bör förutsättningarna för musiklivet i beaktas i den fortsatta processen. Förslaget är att regeringen tar initiativ till ett rundabordsamtal med t.ex. , och hyresvärden för att diskutera framtida användning av lokalerna på 11. Enligt utredningens bedömning finns det ett stort värde i att konsertlokalerna på 11, som disponeras av Rikskonserter, även fortsättningsvis används för publika kulturella ändamål. Lokalerna är ursprungligen uppförda för att användas för musikevenemang och användes för Kungl. , kallad Musikaliska stora sal, är särskilt anpassad för dessa förhållanden. I den fortsatta hanteringen av dessa lokaler bör hänsyn särskilt tas till att Kungl. har en historisk koppling till husets stora konsertsal och att investerat i lokalernas kan även fortsättningsvis ha behov av konsertsalen för vissa arrangemang. Ytterligare ett faktum som måste beaktas i en diskussion av den framtida användningen av lokalerna på 11 och 13 är att flera organisationer hyr in sig där till subventionerad hyra. Dessa bör förvisso kunna söka sig andra lokaler om inte längre står till förfogande. Möjligheterna att hitta sådana är dock beroende av organisationernas ekonomi eftersom de hyr in sig till subventionerad hyra. Skulle situationen bli sådan att är aktuell är utredningens förslag att gör en samlad bedömning av behovet att öka bidraget till en eller flera av dessa organisationer för att de ska få möjligheter att hyra andra lokaler. I en situation där lokalerna fortfarande används för musikändamål bör dessa organisationer även fortsatt kunna vara intressanta hyresgäster som kan bidra till husets musikprofil. En ny tänkbar hyresgäst som skulle kunna bidra till husets musikprofil är Svensk musik, som visat intresse för centralt placerade lokaler som skulle öka tillgängligheten för besökare från och internationellt. Konsertlokalen på har naturligtvis också fyllt en funktion för musiklivet och publiken i . Som Rikskonserter framhåller har det varit en plats där musiker utifrån landet har kunnat visa upp sig för huvudstadspubliken. Men det har också varit en scen för många musiker från som inte nödvändigtvis har tillgång till andra scener. Det är viktigt att beakta att ett stort antal av landets professionella musiker har sin hemvist i . Ofta har dessa engagemang i andra delar av landet men svårare att finna en scen där de kan spela regelbundet i . har flera stora institutioner, som Operan, Berwaldhallen och , och en mängd klubbar mer inriktade på populärmusik. Däremot finns det jämförelsevis begränsat utrymme för den stora del av musiklivet som inte hör till någon av dessa kategorier, t.ex. den nya konstmusiken, kammarmusik, fri improvisation, kammaropera, samarbete med andra konstarter och profan barockmusik. Med tanke på att en så stor andel av landets musiker i praktiken lever i kan det anses vara av nationellt intresse att dessa även på hemmaplan har goda förutsättningar att utveckla sitt musikskapande. Detta är ett perspektiv som bör beaktas när Rikskonserters verksamhet upphör. Själva lokalerna vid , som alltså av flera skäl även fortsatt bör hysa kulturella aktiviteter, erbjuder en möjlighet att skapa ett för som skulle kunna komplettera de institutioner och spelställen som redan finns i staden. Som sagt bör det vara av nationellt intresse att understödja en sådan utveckling. är det tydligt att ansvaret för en sådan verksamhet i sådana fall borde vara regionalt och/eller kommunalt. har t.ex. behov av utökade lokaler för publik verksamhet och skulle erbjuda en centralt placerad förlängning av den verksamhet som bedrivs vid , både inom orkester- och kammarmusik men även jazz och världsmusik. Länsmusiken i , som redan har lokaler i fastigheten, är också en tänkbar intressent liksom Kungliga Dramatiska Teatern. Vi bedömer att har de bästa förutsättningarna att skapa en starkt konstnärligt sammanhållen och profilerad verksamhet, med både egna och gästande ensembler. I det fall ett intresse finns från och/eller staden bör staten kunna medverka till en sådan lösning. är huvudman både för och Länsmusiken i . Utredningens förslag med anledning av dessa överväganden är att regeringen tar initiativ till ett rundabordsamtal med t.ex. , och hyresvärden för att diskutera den framtida användningen av lokalerna på 11. Förslag: Med utredningens huvudförslag har Statens musiksamlingar/behov av ytterligare totalt ca 16 årsarbetskrafter för det nya uppdraget. Förslaget är att myndighetsanslaget för Statens musiksamlingar/tillförs totalt .