sou · GYB324 · 2010-04-14 00:00:00 — Som framgått ovan innebär upphovsrättens konstruktion som en ensamrättighet att upphovsmannen eller dennes rättsinnehavare på olika sätt genom avtal kan förfoga över de ekonomiska rättigheter som följer med upphovsrätten. Samma möjligheter tillkommer i princip upphovsrätten närstående rättighetshavare. Förutom möjlig- heten att avtala om rätt till utnyttjande kan det som nämnts finnas sådan rätt med stöd av de inskränkningar som finns i upphovsrätts- rättslagen. Dessutom kan rätt till användning av ett skyddat verk grundas på bestämmelserna om avtalslicens. Användning genom avtalslicens är en lösning som är typisk för de nordiska länderna. Med avtalslicens avses bestämmelser om att en part kan träffa avtal om användning av verk med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området och därigenom få rätt att använda också verk av upphovsmän som inte företräds av organisa- tionen. Tanken är att en nyttjare genom sitt avtal med den repre- sentativa organisationen på ett enklare sätt ska kunna få alla de rättigheter han eller hon behöver för sin verksamhet, som berörda upphovsmän får ersättning för nyttjandet. Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt upphovsmännens intressen tillgodoses genom vissa skyddsregler i lagtexten, t.ex. bestämmelser om rätt till ersättning och möjlighet att förbjuda användning. I samband med att EG-direktivet om upphovsrätten i informa- tionssamhället genomfördes samlades alla bestämmelser om avtals- licens i ett särskilt kapitel (3 a kap., 42 a–42 f §§ URL). I 42 a § URL finns vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenser. I de följande paragraferna regleras de olika specifika avtalslicenserna. I 42 b § URL finns regler om framställning av exemplar inom myndig- heter, företag och organisationer m.fl., i 42 c § URL regler om fram- ställning av exemplar inom undervisningsverksamhet, i 42 d § URL om arkivs och biblioteks möjligheter överföra verk till allmänheten m.m., i 42 e § URL om utsändning i ljudradio eller television och i 42 f § URL om avtalslicens för vidaresändning av verk som ingår i en ljudradio- eller televisionsutsändning. Bestämmelserna om avtals- licenser är i allt väsentligt tillämpliga också på de närstående rättig- heterna. De gemensamma bestämmelserna om avtalslicens finns i 42 a § URL. För att avtalslicens ska gälla krävs enligt bestämmelsen att ett avtal har ingåtts med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Motsvarande krav finns i fråga om inkassering av s.k. kassettersättning (26 m §§ URL) respektive följerättsersättning (26 p § URL). Kravet återfinns också i tvångs- licensbestämmelsen i 47 § URL. Organisationen ska företräda ett flertal svenska upphovsmän inom ett visst område. I fråga om detta krav nämns i förarbetena till den ursprungliga bestämmelsen om vidaresändning av radio- och TV-program, 22 d § URL, att detta skulle gälla för att undvika att något annat lands lag skulle komma att tillämpas på en vidaresändning i . Det nämns också att organisationen ska vara representativ på så sätt att den företräder sådana rättighetshavare som normalt omfattas av aktuellt område. Den behöver inte företräda upphovsmän till alla slags verk som över- huvudtaget kan ingå i exempelvis en TV-sändning (prop. 1985/86:146 s. 15 och s. 28). Avtalet måste avse verks utnyttjande på ett visst sätt. Det under- liggande avtalet styr på så sätt avtalslicensens omfattning. Enligt bestämmelsens andra mening ger avtalslicensen användaren rätt att Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av den avtalsslutande organisationen. Av- talet får alltså genom bestämmelsen en utsträckt verkan. 2.4.3Framställning av exemplar inom myndigheter och företag Avtalslicensen i 42 b § URL gäller framställning av exemplar genom reprografiskt förfarande av utgivna litterära verk och av konstverk som finns återgivna i anslutning till texten i ett sådant verk, för information inom myndigheter företag och organisationer. Bestäm- melsen är avsedd att underlätta rättighetsklarering när det gäller fotokopiering m.m. på arbetsplatser inom såväl offentlig som privat verksamhet. Den gäller endast material som behövs i informations- syfte i verksamheten. Begreppet reprografiskt förfarande gäller fram- förallt fotokopiering. Även kopieringsprocesser som innefattar ett mellanled där en digital kopia framställs innan den slutliga pappers- kopian produceras omfattas (prop. 2004/05:110 s. 401). Företags, myndigheters och organisationers digitala kopiering omfattas inte av bestämmelsen. I förarbetena till bestämmelsen, som infördes i samband genomförandet av EG-direktivet om upphovsrätten i infor- mationssamhället uttalas att det saknades tillräckligt underlag för att låta bestämmelsen omfatta även digital kopiering (prop. 2004/05:110 s. 251). 2.4.4Framställning av exemplar inom undervisningsverksamhet 42 c § URL innehåller en bestämmelse om avtalslicens för kopiering inom undervisningsområdet. Bestämmelsen har sin grund i att det finns ett stort behov av kopieringsrätt inom detta område. Avtals- licensen ger möjlighet till kopiering genom alla former av exemplar- framställning, även digital kopiering. Kopieringen får dock ske enbart för undervisningsändamål. Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt 2.4.5Arkivs och biblioteks möjligheter att överföra verk till allmänheten I 42 d § URL finns en avtalslicensbestämmelse om möjlighet för vissa arkiv och bibliotek att överföra verk, dock inte datorprogram, till lånesökande, såvitt gäller enskilda artiklar, korta avsnitt eller material som av säkerhetsskäl inte bör lämnas ut i original. Vidare omfattar avtalslicensen spridning av sådant material när det gäller annan spridning än sådan som avser exemplar på papper. Bestäm- melsen infördes i samband med att EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället genomfördes och den syftade till att under- lätta för vissa arkiv och bibliotek att kunna överföra och sprida visst material. Den är en kompletterande regel till inskränkningen i 16 § första stycket 2 URL. Enligt den bestämmelsen får vissa arkiv och bibliotek framställa exemplar till lånesökande av enskilda artiklar, korta avsnitt eller material som av säkerhetsskäl inte får lämnas ut i original. Med stöd av 42 d § URL kan alltså samma bibliotek och arkiv ingå avtal om avtalslicens för rätt att sprida sådant material även i annan form än på papper och överföra det till allmänheten. Upphovsmannen har möjlighet att meddela förbud mot över- föringen eller spridningen. 2.4.6Utsändning i radio eller TV 42 e § URL innehåller regler om avtalslicens för sändning av verk i radio eller TV. Det ska vara radio- och TV-företag som regeringen beslutat om som får göra utsändningarna och avtalslicens enligt 42 a § URL måste gälla. De verk som omfattas är utgivna litterära och musikaliska verk och offentliggjorda konstverk. Bestämmelsen gäller inte sceniska verk och inte heller andra typer av verk än de som uppräknas; således inte filmverk. Vid satellitsändningar gäller avtals- licensen endast om sändarföretaget gör samma utsänd- ning genom en marksändare. Bestämmelsen i 42 e § URL är begränsad till utsändningar och är inte tillämplig på tillhandahållanden på begäran, dvs. när enskilda kan få tillgång till ett verk från en plats och som de själva väljer (jfr 2 § tredje stycket 1 URL). Bestämmelsen är inte heller tillämplig på de rättigheter som tillkommer utövande konst- närer (45 § URL) eller framställare av ljud- eller bildupptagningar (46 § URL). I vissa fall omfattas dessa rättigheter av tvångslicens- Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt bestämmelsen i 47 § URL som innebär bl.a. att ljudupptagningar får användas vid offentliga framföranden och överföringar till allmän- heten men att framställaren och de utövande konstnärerna då har rätt till ersättning. Undantag görs för fall då överföringen sker på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till ljudupptagningarna från en plats och som de själva väljer (47 § första stycket 2). I sådana situationer har rättighetshavarna alltså kvar sin ursprungliga ensamrätt. Det krävs därför att individuella avtal träffas för att kunna tillhandahålla upphovsrättsligt skyddade verk och prestationer som ingår i radio- eller televisionsprogram på be- gäran. 2.4.7Vidaresändning av verk i radio- eller TV-utsändning I 42 f § URL finns en bestämmelse om rätten att vidareutsända primära radio- och TV-utsändningar om avtalslicens gäller enligt 42 a § URL. Rätten tillkommer var och en vilket innebär att även privatpersoner kan vidaresända om avtal träffats med aktuell organisa- tion. Det ska vara fråga om samtidig, oförändrad och trådlös åter- utsändning till allmänheten. 2.4.8Återanvändning av upphovsrättsligt skyddat material som finns i radio- och TV-företagens programarkiv Utöver de nu nämnda avtalslicensbestämmelserna har föreslagits en ny avtalslicensbestämmelse som gäller återanvändning av material som finns i radio- och TV-företagens programarkiv (Ds 2008:15). I finns inte några särskilda avtalslicensbestämmelser för åter- användning av programmaterial. Det betyder att företagen inför en återutsändning eller annan återanvändning av produktioner som finns i programföretagens arkiv måste förhandla med samtliga involverade rättighetshavare, om parterna inte redan avtalat om detta. Den före- slagna avtalslicensen ska ge radio- och TV-företagen rätt att, om avtalslicens gäller, återanvända offentliggjorda verk som finns i före- tagens programarkiv. Bestämmelsen föreslås gälla för samtliga radio- och TV-företag och ge rätt att överföra verken till allmänheten samt rätt att framställa sådana exemplar som är nödvändiga för att över- föringen ska kunna ske. Den föreslås gälla för alla typer av offentlig- gjorda verk som ingår i sändarföretagets egna produktioner och Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt som finns i företagens egna arkiv. Verken ska dock ingå i produk- tioner som har sänts ut i radio eller TV före . Bestäm- melsen föreslås även omfatta de rättigheter som tillkommer inne- havare av till upphovsrätten närstående rättigheter enligt 45 och 46 §§ samt 49 och 49 a §§ URL. Förslaget bereds inom . Upphovsrättslagen tillämpas i första hand på svenska verk och prestationer. Det upphovsrättsliga regelverket vilar dock i stor ut- sträckning på internationella regler. Till följd av detta är bestäm- melserna i upphovsrättslagen i betydande utsträckning tillämpliga också på verk och prestationer med ursprung utomlands. En närmare reglering av i vilken utsträckning sådant skydd ges åt utländska medborgare finns i den internationella upphovsrättsförordningen (1994:193). Bland konventionerna på det upphovsrättsliga området bör särskilt nämnas för skydd av litterära och konstnärliga verk. tillkom 1886 och an- slöt sig till den . Den har därefter reviderats och har ratificerat de nya texterna. Genom anslutning till konventionen ges skydd enligt upphovsrättslagen åt verk från andra konventionsstater. Syftet med konventionen är att så effektivt och enhetligt som möjligt skydda upphovsmännens rättigheter till deras litterära och konstnärliga verk. Konventionen vilar på tre grund- läggande principer. Den första ger rätt till s.k. nationell behandling. Med detta menas att verk som har sitt ursprung i en av medlems- staterna ska, utöver de rättigheter som regleras specifikt i Bern- konventionen, ges samma skydd som medlemsstaten ger verk skapade av dess egna medborgare (artikel 5.1). Konventionen ger på så vis ett visst minimiskydd för rättigheterna. Den andra principen innebär att skyddet för ett verk ska uppstå automatiskt, utan krav på forma- liteter såsom registrering eller liknande (artikel 5.2). Den tredje principen innebär att skyddet ska gälla oberoende av om skydd för verket ges i dess ursprungsland eller inte (artikel 5.2). innehåller i princip inte några regler som riktar sig direkt till den upphovsrättsliga avtalsmarknadens parter eller som särskilt tillvaratar upphovsmännens intressen i avtalsförhandlingar. Den riktar sig i stället till medlemsstaterna genom exempelvis krav på visst nationellt minimiskydd. Liksom andra konventioner reglerar Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt den alltså rättigheter och skyldigheter stater emellan. Det kan dess- utom noteras att i de allra flesta medlemsländer har och andra konventioner inte någon direkt effekt. Det krävs därvid att reglerna genomförs genom nationell lagstiftningsprocess. På så sätt kommer konventionsbestämmelserna att tillämpas, exempelvis av domstolarna, först då de genomförts i nationell rätt. När det gäller de närstående rättigheterna är anslutet till Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag (Romkonventionen). Även Romkonventionen bygger på principen om nationell behand- ling. Med nationell behandling avses enligt konventionen den behand- ling som en fördragsslutande stat ger sina egna utövande konst- närer, fonogramframställare och radio- och televisionsföretag (art- ikel 2.1). Konventionen bygger även på principen om att vissa minimirättigheter alltid ska ges utövande konstnärer, fonogram- framställare och radio- och televisionsföretag. För utövande konst- närer är huvudprincipen att de ska ha möjlighet att förhindra att radio- eller televisionsutsändning eller upptagning sker av fram- förandet utan deras samtycke eller att mångfaldigande sker av en gjord upptagning (artikel 7). Fonogramframställares skydd omfattar rätten att lämna tillstånd till eller förbjuda direkt eller indirekt mång- faldigande av deras fonogram (artikel 10). Radio- och televisions- företagens skydd omfattar en rätt att lämna tillstånd till eller för- bjuda återutsändning av deras utsändningar, upptagning av dem och, i viss omfattning, mångfaldigande av upptagningar (artikel 13). Därutöver är anslutet till Konventionen rörande skydd för framställare av fonogram mot olovlig kopiering av deras fono- gram (Fonogramkonventionen) och Europeiska överenskommelsen om skydd för televisionsutsändningar. De internationella konventionerna administreras av FN:s fack- organ (), som är medlem i. , som har säte i , verkar också för konventionernas vidareutveckling och för att i övrigt främja upp- hovsrättslig och annan immaterialrättslig utveckling. Inom ramen för detta arbete har bl.a. presenterat en modellag, Model , som utgör en komplett upphovsrättslag, vilken främst utgör exempel för länder som ännu inte infört någon upphovs- rättslig lagstiftning. Inom ram hölls en diplomatkonferens 2–som resulterade i två nya överenskommelser av ansenlig betydelse – (WCT) och Performances and (WPPT) vilka trädde i kraft Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt respektive maj månad . De båda överenskommelserna innehåller främst normer för användning av upphovsrättsligt skyddat material och vissa prestationer inom ramen för de närstående rättig- heterna på Internet och andra digitala eller analoga nätverk. WCT och WPPT har inom Europeiska unionen utgjort grunden för EG- direktivet om upphovsrätten och de närstående rättigheterna i informationssamhället, 2001/29/EG, omtalat i avsnitt 2.6 nedan vid p. ratificerade dessa fördrag gemensamt med Europeiska Unionen och resterande medlemsstater . Inom ramen för (, WTO) finns en immaterialrättslig överenskommelse, , som ratificerat. Även den Europeiska unionen är part i avtalet. Avtalets två huvudprinciper rör nationell behand- ling och mest gynnad nations behandling. Den förstnämnda är den- samma som nämnts ovan. Den andra innebär i korthet att alla de fördelar som medges rättssubjekt från annan signatärstat även ska medges WTO-medlemmars rättssubjekt (artikel 4). Inom EU har antagits ett flertal direktiv som avser upphovsrätt och de närstående rättigheterna. Direktiven syftar till att harmonisera medlemsländernas upphovsrättsliga regleringar. Följande direktiv kan nämnas: 1.Rådets direktiv /250/EEG av om rättsligt skydd för datorprogram. (EGT L 122, , s. 42, Celex 31991L0250) 2.Rådets direktiv /100/EEG av om uthyr- nings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området, kodifierad ver- sion och rådets direktiv /115/EG av . (EGT L 346, 27.11.1992, s. 61, Celex 31992L0100) 3.Rådets direktiv /83/EEG av om samord- ning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättig- heter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel. (EGT L 248, 6.10.1993, s. 15, Celex 31993L0083) Upphovsrättslagstiftningen – huvuddragen i gällande rätt 4.Rådets direktiv /98/EEG av om harmo- nisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter, kodifierad version och rådets direktiv /116/EG av . (EGT L 290, 24.11.1993, s. 9, Celex 31993L0098) direktiv /9/EG av 27.3.1996, s. 20, Celex 31996L0009) 6.Europaparlamentets och rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. (EGT L 167, 22.6.2001, s. 10, Celex 32001L0029) 7.Europaparlamentets och Rådets direktiv /84/EG av om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk. (EGT L 272, 13.10.2001, s. 32, Celex 32001L0084) 8.Europaparlamentets och rådets direktiv /48/EG av om säkerställande av skyddet för immateriella rättig- heter. (EGT L 157, 30.4.2004, s. 45, Celex 32004L0048) 3En översyn av 3 kap. upphovsrättslagen Reglerna om upphovsrättens övergång finns huvudsakligen i 3 kap. upphovsrättslagen. Reglerna är i stort sett desamma som när lagen kom . Endast förhållandevis små förändringar har gjorts i 3 kap. medan upphovsrättslagen i övrigt ändrats tämligen ofta; har åtminstone 23 ändringar och tillägg gjorts av ingripande natur. 3 kap. inleds med allmänna bestämmelser om överlåtelse av upp- hovsrätt (27–29 §§). Därefter följer regler om avtal om offentligt framförande m.m. (30 §), förlagsavtal (31–38 §§) och filmavtal (39– 40 §§) samt regler om datorprogram skapade i anställningsförhållan- den (40 a §). Kapitlet avslutas med regler om upphovsrättens över- gång vid upphovsmannens död, m.m. (41 och 42 §§). Utgångspunkten för dessa bestämmelser är att avtalsfrihet råder i fråga om överlåtelser och upplåtelser av upphovsrättslig förfogande- rätt. Det principiella förhållningssättet hos bestämmelserna i lagen är således genomgående deras dispositiva natur, med några få undan- tag, varför de kan avtalas bort av kontraherande parter. Bestämmel- serna i 3 kap. upphovsrättslagen är i vissa delar också tillämpliga på de rättigheter som tillkommer utövande konstnärer och framstäl- lare av fotografiska bilder (se hänvisningar i 45 och 49 a §§). Upphovsrättens konstruktion som en förmögenhetsrätt som är grundad på ensamrättigheter innebär att upphovsmannen på många olika sätt har frihet att förfoga genom avtal över de rättigheter som följer av upphovsrätten. Erfarenheten visar att det dock är svårt för upphovsmannen själv att förvalta och tillvarata sina rättigheter på en alltmer omfattande och komplicerad mediemarknad. Digitala för- medlingsformer och framväxten av nätmiljöerna ger nya nyttjande- möjligheter men pressar också tillbaka den enskilde upphovsmannens En översyn av 3 kap. upphovsrättslagen kontrollmöjligheter över den egna prestationen. Det kan exempel- vis vara besvärligt eller rent av omöjligt att på egen hand licensiera sina rättigheter till olika användare. Det gäller särskilt när det är fråga om massutnyttjanden av olika slag men även annars kan det vara svårt att praktiskt hantera rättigheter på olika marknader och över stora tidsrymder. Olika former av kollektiva lösningar har därför utvecklats för upphovsrättsliga avtalsförhållanden. Detta har i stor utsträckning skett i praxis men också inom upphovsrätts- lagens ram, främst i form av så kallade avtalslicenser men i vissa fall också konstruerade som så kallade tvångslicenser. Upphovsrätts- lagens allmänna avtalsregler ska alltså ses i nära samband med så- dana normer. Förutom avtal som tillkommer som en följd av legala tvångs- och avtalslicenser förekommer en mycket rik flora av överenskommel- ser på upphovsrättens område baserade på t.ex. standardavtal, ram- avtal och kollektivavtal. Sådana överenskommelser kan i sin tur ha avgörande betydelse för villkoren i enskilda avtal och kan sägas i be- tydande mån komplettera eller substituera de laggivna avtalsreglerna. 3.2Utgångspunkter för nya regler om upphovsrättens övergång Förslag: De särskilda bestämmelserna om förlagsavtal (nu- varande 31–38 §§ URL) tas bort. I stället införs ett antal allmän- na bestämmelser som är generellt tillämpliga på avtal rörande överlåtelse eller upplåtelse av upphovsrätt. De allmänna bestäm- melserna i 27 och 28 §§ URL behålls, med några redaktionella ändringar och tillägg, oförändrade. Bestämmelsen om beställd porträttbild tas in i en egen paragraf (40 § i förslaget). Bestäm- melserna om upphovsrättens övergång vid upphovsmannens död, m.m. i 41 och 42 §§ URL behålls, med några redaktionella ändringar, oförändrade. Bedömning: Det bör inte införas särskilda bestämmelser i upp- hovsrättslagen som innebär ett införande av en särskild förhand- lingsordning. En översyn av 3 kap. upphovsrättslagen Enligt direktiven till utredningen (Dir. 2008:37), ska en allsidig över- syn av 3 kap. upphovsrättslagen göras i syfte att modernisera be- stämmelserna. I detta ingår, enligt direktiven, att utreda och föreslå varaktiga och flexibla bestämmelser om upphovsrättens övergång som återspeglar den upphovsrättsliga marknaden och som innebär rimliga möjligheter för upphovsmän att hävda sina rättigheter sam- tidigt som övriga berättigade intressen på området tillgodoses. I uppdraget ingår även att utreda och överväga om upphovsmannens ställning som avtalspart bör stärkas. En utgångspunkt ska vara att genomgående sträva efter att söka balansera de olika intressen som aktualiseras i utredningen. Utredningsdirektiven understryker såsom angeläget att vid den allsidiga översynen beakta att de ensamrättig- heter som upphovsrättslagen tillerkänner upphovsmän också får genomslag i den praktiska tillämpningen. Om det inte finns rimliga möjligheter för upphovsmän att dra nytta av sina rättigheter skulle, enligt direktiven, risk finnas för urholkning av upphovsrättens grund- läggande funktioner, nämligen att ge effektivt skydd för upphovsmän- nen och att därmed stimulera till nytt skapande, något som varken skulle vara till gagn för upphovsmännen eller samhället i stort. Direk- tivens utgångspunkt kan således sägas framträda i den ställda frågan om nu gällande regler är tillräckliga för att upphovsmän ska kunna hävda sina rättigheter. Som en särskild punkt i utredningsuppdraget anges också den generellt anlagda frågan om upphovsmannens ställ- ning som avtalspart bör stärkas. framhålls i direktiven att det är svårt för upphovsmän, inte minst i följd av den tekniska utvecklingen, att själva förvalta och tillvarata sina rättig- heter, varav dras slutsatsen att en kollektivisering av något slag ofta är önskvärd och nödvändig. Det kan således vara besvärligt eller omöjligt för upphovsmän att på egen hand licensiera sina rättighe- ter till olika användare, något som i direktiven sägs särskilt gälla vid massutnyttjanden av olika slag, och det påpekas att även eljest kan upphovsmän ha nytta av kollektiva ordningar för att t.ex. kunna in- gripa mot otillåtna utnyttjanden. Direktiven utgår således från att upphovsmän blivit alltmer beroende av sina intresseorganisationers insatser på en alltmer komplex, vittfamnande och föränderlig mass- marknad, något som bl.a. visar sig i att regeringen enligt direktiven jämte tilläggsdirektiven (Dir. 2009:65), vill ha en översyn av såväl grundförutsättningarna för laggivna avtalslicenser och deras förmåga att säkerställa ersättningar till rättsinnehavarna som frågor om En översyn av 3 kap. upphovsrättslagen