sou · GYB363 · 2010-09-30 00:00:00 — utfärdar i dessa fall ett särskilt bevis som visar att den asylsökande är undantagen från kravet på innehav av arbetstillstånd, ett s.k. AT-UND. är arbetsgivare skyldiga att underrätta om anställning av asylsökande som innehar ett AT-UND (7 kap. 1 a § UtlF). Underrättelsen ska innehålla utlänningens namn, födelsedatum, med- borgarskap och bostadsadress här i landet samt uppgift om vilket yrke och vilken tidsperiod som anställningen avser. Migrations- verket ska även underrättas när anställningen upphör. För andra än asylsökande finns dock inte motsvarande under- rättelseskyldighet. Enligt gällande rätt kan en utlänning, vars anställ- ning upphör under pågående tillståndstid, få sitt uppehållstillstånd återkallat. En återkallelse får ske om inte utlänningen har fått en ny anställning som omfattas av arbets- tillståndet eller ansökt om arbetstillstånd med anledning av en ny anställning och ansökan därefter beviljas (7 kap. 3 § första stycket 2 UtlL). Möjligheten att återkalla uppehålls- tillståndet i ett sådant fall infördes då det inte ansågs rimligt att en utlänning som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd på grund av ett arbetserbjudande skulle kunna vistas här i landet utan att ha sin försörjning ordnad (prop. 2007/08:147 s. 32 f.). En förutsättning för bestämmelsens tillämpning är dock att det kommer till kännedom att utlänningens anställning har upphört. En sådan ordning skulle dock kunna med- föra en ökad administrativ börda för arbetsgivare och en avvägning mellan dessa olika intressen bör därför göras. överväga om den underrättelseskyldighet vid anställningens upp- hörande som gäller för arbetsgivare beträffande asylsökande som undantagits från kravet på arbetstillstånd ska utvidgas att även omfatta utlänning som innehar arbetstillstånd, och utarbeta nödvändiga författningsförslag. Skyldighet för att underrätta arbetsgivare om att ett AT-UND eller ett arbetstillstånd har upphört att gälla Enligt nuvarande ordning kan en arbetsgivare i vissa fall komma att ha en utlänning som anställd, som själv betalar skatt och för vilken arbetsgivaren gör skatteavdrag och redovisar arbetsgivaravgift, trots att det aktuella tillståndet att arbeta i landet (AT-UND eller arbetstillstånd) har upphört att gälla. Skälen för detta är bl.a. att det saknas koppling mellan rätten att arbeta i landet och registreringen i beskattningsdatabasen och att inte per auto- matik informerar om att AT-UND eller arbetstillstånd upphört att gälla. I sammanhanget bör även beaktas det straffrättsliga ansvaret för en arbetsgivare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet har en utlänning i sin tjänst fastän utlänningen inte har föreskrivet arbets- tillstånd (20 kap. 5 § UtlL), och för utlänningen (20 kap. 3 § UtlL). överväga om det finns anledning att införa en skyldighet för att underrätta arbetsgivare om att ett arbets- tillstånd eller ett AT-UND har upphört att gälla, analysera vilken betydelse införandet av en sådan underrättelse- skyldighet får för det straffrättsliga ansvaret för arbetsgivaren, utreda vilka konsekvenser en sådan underrättelseskyldighet med- för för det civilrättsliga förhållandet mellan arbetsgivaren och den anställde (se t.ex. AD 1979 nr 90), och utarbeta nödvändiga författningsförslag. I uppdraget ingår att, utifrån de övervägande som gjorts, lämna fullständiga författningsförslag. Utredaren får ta upp andra när- liggande frågor som har samband med EG-direktivet och som aktualiseras under utredningsuppdraget om det bedöms nödvändigt för att uppdraget ska kunna genomföras på ett fullgott sätt. Ut- redaren ska i sina ställningstaganden särskilt beakta hur utlänningarnas personliga integritet och principen om icke-diskriminering kan komma att påverkas av förslagen. Utredaren ska vidare beakta regeringens mål att minska företagens administrativa kostnader och att reglerna utformas på ett för arbetsgivaren lämplig och ända- målsenligt sätt. Utredaren bör hålla sig informerad om kommande arbete inom ramen för utredningen om månatliga inkomstuppgifter. Utredaren ska bedöma de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för enskilda individer och för det allmänna. Förslagens kostnads- effekter för små respektive stora företag ska beskrivas. Utredaren ska särskilt beakta de administrativa konsekvenserna för arbets- givare och myndigheter och utforma förslagen så att administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska under arbetet samråda med arbetsmarknadens parter, och . Uppdraget ska redovisas . L 168/24 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/52/EG av om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 b, (4)Eftersom det i detta direktiv föreskrivs minimistandarder bör medlemsstaterna ha rätt att anta eller behålla sträng are sanktioner och åtgärder och införa strängare skyldig heter för arbetsgivarna. med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: möte den 14 och samarbete bör stärkas i fråga om bekämpning av olaglig invandring och särskilt att åtgärderna mot olaglig anställ ning bör intensifieras på medlemsstats- och EU-nivå. (2)En central drivkraft för olaglig invandring till EU är möj ligheten att få ett arbete i EU utan att ha den rättsliga status som krävs för detta. Insatserna för att motverka olaglig invandring och olaglig vistelse bör därför omfatta åtgärder för att motverka denna drivkraft. (3)Grundpelaren i sådana åtgärder bör vara ett allmänt för bud mot anställning av tredjelandsmedborgare som inte har rätt till vistelse i EU samt sanktioner mot arbetsgivare som överträder detta förbud. (1) EUT C 204, , s. 70. (2) EUT C 257, 9.10.2008, s. 20. (3) yttrande av (ännu ej of fentliggjort i EUT) och rådets beslut av . (5)Detta direktiv bör inte tillämpas på tredjelandsmedbor gare som vistas lagligt i en medlemsstat oavsett om de har tillåtelse att arbeta på dess territorium. Det bör inte heller tillämpas på personer som åtnjuter gemenskaps rättigheten fri rörlighet enligt definitionen i artikel 2.5 i och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av om en gemenskaps kodex om gränspassage för personer (kodex om Schen gengränserna) (4). Direktivet bör dessutom inte tillämpas på tredjelandsmedborgare som befinner sig i en situation som omfattas av gemenskapsrätten, t.ex. tredjelandsmed borgare som är lagligen anställda i en annan medlemsstat och som av en tjänsteleverantör utstationerats till en annan medlemsstat i samband med tillhandahållande av tjänster. Detta direktiv bör tillämpas utan att det påverkar nationell lagstiftning som förbjuder anställning av tredje landsmedborgare som vistas lagligt i landet men som arbetar i strid med sin vistelsestatus. (6)I detta direktiv bör vissa termer definieras och dessa definitioner bör endast gälla detta direktiv. (7)Definitionen av anställning bör omfatta dess huvud beståndsdelar, dvs. verksamhet som avlönas eller borde avlönas, och som utförs för eller under ledning och/eller kontroll av en arbetsgivare, oberoende av det rättsliga förhållandet. (8)Definitionen av arbetsgivare kan omfatta en sammanslut ning av personer med erkänd kapacitet att utföra rättsliga handlingar utan ställning som juridisk person. (4) EUT, L 105, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 168/25 (9)För att förhindra anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt bör arbetsgivare vara skyldiga att in nan de anställer tredjelandsmedborgare, även om tredje landsmedborgarna rekryteras för att utstationeras till en annan medlemsstat i samband med tillhandahållande av tjänster, kontrollera att tredjelandsmedborgaren har ett giltigt uppehållstillstånd eller en annan handling som ger dem rätt till vistelse och som visar att tredjelands medborgaren vistas lagligt på anställningsmedlemsstatens territorium. (10)För att medlemsstaterna i synnerhet ska kunna kontrol lera om handlingar är förfalskade bör arbetsgivarna också vara skyldiga att underrätta de behöriga myndigheterna om att de anställer en tredjelandsmedborgare. För att göra den administrativa bördan så liten som möjligt bör medlemsstaterna få tillåta att en sådan underrättelse sker inom ramen för andra system för anmälan. Med lemsstaterna bör kunna besluta att tillämpa ett förenklat förfarande för anmälan från arbetsgivare som är fysiska personer, då anställningen avser arbete för deras privata syften. (11)Arbetsgivare som har fullgjort skyldigheterna enligt detta direktiv bör inte hållas ansvariga för att ha anställt tredje landsmedborgare som vistas olagligt om den behöriga myndigheten senare upptäcker att handlingen som en anställd uppvisat i själva verket varit förfalskad eller miss brukats, såvida inte arbetsgivaren kände till att hand lingen var en förfalskning. (12)För att underlätta för arbetsgivare att fullgöra sina skyl digheter bör medlemsstaterna anstränga sig på alla sätt för att skyndsamt handlägga ansökningar om förnyelse av uppehållstillstånd. (13)För att det allmänna förbudet ska efterlevas och för att motverka överträdelser bör medlemsstaterna införa lämp liga sanktioner. Sanktionerna bör omfatta finansiella sanktionsavgifter samt bidrag till kostnaderna för att åter sända tredjelandsmedborgaren, tillsammans med möjlig heten att sätta ner sanktionsavgiften för arbetsgivare som är fysiska personer, då anställningen avser arbete för de ras privata syften. (14)Arbetsgivaren bör i samtliga fall vara skyldig att till tred jelandsmedborgaren betala eventuell innestående ersätt ning för utfört arbete samt innestående skatter och so ciala avgifter. Om storleken på ersättningen inte kan fast ställas ska den presumeras motsvara minst den lön som gäller enligt tillämpliga lagar om minimilön, kollektiv avtal eller i enlighet med etablerad praxis i relevanta branscher. Arbetsgivaren bör också vara skyldig att i före kommande fall betala eventuella kostnader för att skicka innestående ersättning till det land som den olagligt an ställde tredjelandsmedborgaren återvänt eller återsänts till. I de fall arbetsgivaren inte har gjort några efterhands utbetalningar bör medlemsstaterna inte vara skyldiga att fullgöra denna skyldighet i arbetsgivarens ställe. (15)Den olagligt anställde tredjelandsmedborgaren bör inte erhålla rätt till inresa, vistelse och tillträde till arbetsmark naden genom den olagliga anställningen, utbetalningen eller efterhandsutbetalning av ersättning, sociala avgifter eller skatter som betalas av arbetsgivaren eller ett rätts subjekt som är skyldigt att betala i dennes ställe. (16)Medlemsstaterna bör säkerställa att klagomål inges eller kan inges och att mekanismer har inrättats för att säker ställa att tredjelandsmedborgare kan erhålla efterhands utbetalningar av den innestående lön de har rätt till. Medlemsstaterna bör inte vara skyldiga att involvera sina beskickningar eller representationer i tredjeländer i dessa mekanismer. som man inrättar effektiva mekanismer för att göra det lättare att inge klagomål bör medlemsstaterna, om något sådant inte redan föreskrivs i nationell lagstiftning, överväga möjligheten och mervär det av att ge en behörig myndighet tillstånd att vidta rättsliga åtgärder mot en arbetsgivare i syfte att få tillbaka innestående ersättning. (17)Medlemsstaterna bör vidare sörja för att det föreligger en presumtion om ett anställningsförhållande , så att bevisbördan läggs på arbetsgivaren för åtminstone . Den anställde bör bland andra också ges möjlighet att bevisa att det föreligger ett an ställningsförhållande och vilken varaktighet detta har. (18)Medlemsstaterna bör se till att det finns möjligheter till ytterligare sanktioner mot arbetsgivare, bland annat från tagande av rätten till en del av eller alla offentliga för måner, stöd eller bidrag, inbegripet jordbruksbidrag, från tagande av rätten till deltagande i förfaranden för offent lig upphandling, samt återbetalning av en del av eller alla redan erhållna offentliga förmåner, stöd eller bidrag, in begripet EU-bidrag som förvaltas av medlemsstaterna. Medlemsstaterna bör få besluta att inte tillämpa dessa ytterligare sanktioner på arbetsgivare som är fysiska per soner, då anställningen avser arbete för deras privata syften. (19)Detta direktiv, särskilt artiklarna 7, 10 och 12, bör inte påverka tillämpningen av rådets förordning (EG, tom) nr 1605/2002 av med budgetför ordning för Europeiska gemenskapernas allmänna bud get (1). (20)Med tanke på den allmänna förekomsten av underentrep renader inom vissa berörda sektorer är det nödvändigt att säkerställa att åtminstone den entreprenör till vilken ar betsgivaren är en direkt underentreprenör kan hållas an svarig för finansiella sanktioner tillsammans med eller i stället för arbetsgivaren. I specifika fall kan andra entre prenörer hållas ansvariga för finansiella sanktioner till sammans med eller i stället för en arbetsgivare som an ställer tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. (1) EGT L 248, , s. 1. L 168/26 Europeiska unionens officiella tidning efterhandsutbetalningar som ska täckas av ansvars bestämmelserna i detta direktiv bör också omfatta bidrag till nationella semesterfonder och sociala fonder som re gleras i lag eller genom kollektivavtal. (21)Erfarenheten har visat att befintliga sanktionssystem inte har varit tillräckliga för att uppnå fullständig efterlevnad av förbuden mot anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. En av orsakerna är att enbart admi nistrativa sanktioner sannolikt inte är tillräckliga för att avskräcka vissa skrupellösa arbetsgivare. Efterlevnaden kan och bör stärkas genom att straffrättsliga sanktioner tillämpas. (22)För att garantera fullständig efterlevnad av det allmänna förbudet finns det därför ett särskilt behov av mer av skräckande sanktioner i allvarliga fall såsom återkom mande upprepade överträdelser, olaglig anställning av ett betydande antal tredjelandsmedborgare, särskilt ex ploaterande arbetsförhållanden, arbetsgivarens vetskap om att arbetstagaren är offer för människohandel samt olaglig anställning av en minderårig. Detta direktiv åläg ger medlemsstaterna att i sin nationella lagstiftning till handahålla straffrättsliga sanktioner för sådana allvarliga överträdelser. Det medför inga skyldigheter beträffande tillämpningen av sådana sanktioner eller något annat be fintligt system för brottsbekämpning i enskilda fall. (23)I samtliga fall som bedöms som allvarliga enligt detta direktiv bör överträdelsen, om den begås uppsåtligen, betraktas som ett brott i hela gemenskapen. Bestämmel serna i detta direktiv angående brott bör inte påverka tillämpningen av rådets rambeslut /629/RIF av om bekämpande av människohandel (1). (24)Brottet bör kunna bestraffas med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner. Skyldigheten att säkerställa effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner enligt detta direktiv påverkar inte hur medlemsstaterna internt organiserar sina straffrätts liga system. (25)Juridiska personer kan också hållas ansvariga för de brott som avses i detta direktiv, eftersom många arbetsgivare är juridiska personer. Bestämmelserna i detta direktiv med för ingen skyldighet för medlemsstaterna att införa straff rättsligt ansvar för juridiska personer. (26)För att underlätta efterlevnaden av detta direktiv bör det finnas effektiva mekanismer genom vilka tredjelandsmed borgarna kan inge klagomål direkt eller genom utsedda (1) EGT L 203, , s. 1. tredje parter såsom fackföreningar eller andra organisa tioner. De utsedda tredje parterna bör när de bistår tred jelandsmedborgaren med att inge klagomål skyddas mot eventuella sanktioner enligt regler som förbjuder hjälp till olaglig vistelse. (27)Som ett komplement till mekanismerna för att inge kla gomål bör medlemsstaterna ha möjlighet att bevilja tred jelandsmedborgare som har utsatts för särskilt exploate rande arbetsförhållanden eller som var en olagligt an ställd minderårig, och som samarbetar i det straffrättsliga förfarandet mot arbetsgivaren, tillfälliga uppehållstillstånd som är knutna till de relevanta nationella förfarandenas varaktighet. Tillstånden bör beviljas med användning av jämförbara arrangemang som de som gäller för tredje landsmedborgare som omfattas av rådets direktiv /81/EG av om uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som har fallit offer för männi skohandel eller som har fått hjälp till olaglig invandring och vilka samarbetar med de behöriga myndigheterna (2). (28)För att säkerställa en tillfredsställande efterlevnad av detta direktiv och i största möjliga utsträckning minska skill naderna i efterlevnad mellan medlemsstaterna bör med lemsstaterna säkerställa att effektiva och lämpliga inspek tioner genomförs på deras territorium och informera kommissionen om resultatet av de inspektioner som de utför. (29)Medlemsstaterna bör uppmuntras att fastställa ett nationellt mål för antalet inspektioner i de verksamhets sektorer på deras territorium där det är vanligast med anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. (30)För att öka effektiviteten hos de inspektioner som ge nomförs med tillämpning av detta direktiv bör medlems staterna säkerställa att nationell lagstiftning ger de behö riga myndigheterna tillräckliga befogenheter att utföra inspektionerna, att information om olaglig anställning, inbegripet resultatet av tidigare inspektioner, samlas in och behandlas för att detta direktiv ska genomföras på ett effektivt sätt samt att det finns tillgång till tillräcklig personal med de färdigheter och kvalifikationer som be hövs för att effektivt genomföra inspektionerna. (31)Medlemsstaterna bör säkerställa att de inspektioner som genomförs med tillämpning av detta direktiv inte påver kar vare sig antalet eller kvaliteten på de inspektioner som genomförs för att bedöma anställnings- och arbets förhållanden. (2) EUT L 261, , s. 19. Europeiska unionens officiella tidning L 168/27 (32)När det gäller utstationerade arbetstagare som är tredje landsmedborgare får medlemsstaternas inspektionsmyn digheter utnyttja det samarbete och informationsutbyte som föreskrivs i och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjäns ter (1), för att kontrollera att den berörda tredjelandsmed borgaren är lagligen anställd i ursprungsmedlemsstaten. (33)Detta direktiv bör betraktas som ett komplement till åtgärder för att motverka svart arbete och exploatering. (34)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (2) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så långt det är möjligt visar överens stämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgär derna samt att offentliggöra dessa tabeller. (35)All behandling av personuppgifter i samband med ge nomförandet av detta direktiv bör ske i enlighet med och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (3). (36)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att motverka olaglig invandring genom att vidta åtgärder mot den drivkraft som utsikterna till ett arbete innebär, inte i till räcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför, på grund av detta direktivs omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritets principen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med propor tionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (37)Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheterna och följer de principer som erkänns särskilt i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättighe terna och de grundläggande friheterna och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Di rektivet bör specifikt tillämpas med vederbörlig respekt för näringsfriheten, likhet inför lagen och principen om icke-diskriminering, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol samt principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff i enlighet med artiklarna 16, 20, 21, 47 och 49 i stadgan. (1) EGT L 18, 21.1.1997, s. 1. (2) EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. (3) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. (38)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om För enade kungarikets och ställning, fogat till fördra get om Europeiska unionen och fördraget om upprättan det av Europeiska gemenskapen, och utan att det påver kar tillämpningen av artikel 4 i nämnda protokoll, deltar dessa medlemsstater inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt i dem. (39)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om marks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unio nen och fördraget om upprättandet av Europeiska ge menskapen, deltar inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på . HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I syfte att bekämpa olaglig invandring förbjuds i detta direktiv anställning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. Därför fastställs i direktivet gemensamma minimistandarder för sank tioner och åtgärder som medlemsstaterna ska tillämpa gentemot arbetsgivare som överträder detta förbud. Med särskilt avseende på detta direktiv gäller följande definitio ner: a)tredjelandsmedborgare: personer som inte är unionsmedborgare iden mening som avses i artikel 17.1 i fördraget och som inte heller är personer som åtnjuter fri rörlighet enligt ge menskapslagstiftningen i enlighet med artikel 2.5 i kodexen om Schengengränserna. b)tredjelandsmedborgare som vistas olagligt: en tredjelandsmedbor gare som vistas på en medlemsstats territorium som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för vistelse eller bosättning i den medlemsstaten. c)anställning: verksamhet som omfattar alla slag av arbete som regleras av nationell lagstiftning eller i enlighet med etablerad praxis för eller under ledning och/eller kontroll av en arbets givare. d)olaglig anställning: anställning av en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. L 168/28 Europeiska unionens officiella tidning e)arbetsgivare: varje fysisk person eller rättssubjekt, inbegripet bemanningsföretag, för eller under vilkas ledning och/eller kontroll anställning sker. f)underentreprenör: varje fysisk person eller rättssubjekt, till vilka genomförandet av samtliga eller delar av de skyldigheter som fastställs i ett tidigare kontrakt delegerats. g)juridisk person: varje rättssubjekt som har denna status enligt tillämplig nationell lagstiftning, med undantag för stater eller offentliga organ vid utövandet av offentliga maktbefogenhe ter samt offentliga internationella organisationer. h)bemanningsföretag: varje fysisk eller juridisk person som i enlighet med nationell lagstiftning ingår anställningskontrakt eller inleder anställningsförhållanden med arbetstagare i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för tillfälligt arbete i dessa företag under deras kontroll och ledning. i)särskilt exploaterande arbetsförhållanden: arbetsförhållanden, in begripet sådana som grundar sig på könsdiskriminering eller annan diskriminering, där det råder en påfallande skillnad jämfört med de lagligen anställda arbetstagarnas anställnings villkor, som t.ex. påverkar arbetstagarnas hälsa och säkerhet samt kränker den mänskliga värdigheten.