sou · GYB365 · 2010-10-13 00:00:00 — främja bilaterala avtal mellan medlemsstaterna för att utnyttja eventuella överskott på läkare och sjuksköterskor stödja i arbetet med en global upp- förandekod för etisk rekrytering. och rådets direktiv /123/EG av den 12 dec- ember 2006 om tjänster på den inre marknaden, det så kallade tjänste- direktivet, har införlivats i svensk rätt.23 Syftet med tjänstedirektivet är att göra det enklare för företag att etablera sig och att utföra tillfälliga tjänster på den inre marknaden. För att underlätta fri rörlighet på den inre marknaden ska onödiga regler tas bort och den administrativa processen för tjänsteleverantörer förenklas. Direktivet innehåller också bestämmelser som syftar till att stärka tjänstemottagarnas rättigheter. Flera sektorer är undantagna från direktivet, bland annat vissa tjänster inom hälso- och sjukvård. 23 Lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden och prop. 2008/09:187. Av direktiven framgår att vissa utgångspunkter ska gälla för utred- ningens förslag. Alla förslag ska exempelvis syfta till att upprätt- hålla en hög patientsäkerhet och ett högt förtroende hos allmän- heten för verksamheter inom såväl hälso- och sjukvård som social- tjänst. Förslagen ska också utgå från den grundlagsfästa principen om näringsfrihet samt bygga på de principer som ligger till grund för legitimation och behörighet. Förslagen ska vidare syfta till att skapa goda förutsättningar att använda de specifika kompe- tenser som är utmärkande för de olika yrkesgrupperna inom hälso- och sjukvården på ett effektivt och flexibelt sätt. Delar av upp- draget innebär att överväga om nuvarande bestämmelser är ändamålsenliga och lämna de förslag till ändringar som kan stärka patientsäkerheten. I avsnitt 3.1 beskriver vi begreppet patientsäkerhet och dess betydelse för vårt uppdrag. I avsnitt 3.2 redogörs för närings- och yrkesfriheten som regleras i 2 kap. 20 § regeringsformen och dess betydelse på hälso- och sjukvårdsområdet. I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) finns grundläggande bestäm- melser om patientsäkerhet och kvalitet i vården. Av bestämmel- serna framgår att hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den upp- fyller kraven på en god vård. Det innebär bl.a. att den ska vara av god kvalitet, ha en god hygienisk standard och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen. Den ska också till- godose patientens behov av kontinuitet och säkerhet. Ledningen för hälso- och sjukvården ska vara organiserad så att den tillgodoser hög patientsäkerhet och god kvalitet i vården samt främjar kostnads- effektivitet. Kvaliteten i verksamheten ska därutöver systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. Liknande bestämmelser för tandvården finns i tandvårdslagen (1985:125). De senaste 10–15 åren har många initiativ tagits för att öka in- tresset för och kunskapen om hur hög patientsäkerhet skapas, såväl nationellt som internationellt. I har initiativ tagits både av företrädare för vården, forskningen och myndigheter. Arbetet har handlat om allt från att påverka lagstiftningen till att konkret få igång ett förbättringsarbete i verksamheterna. Regeringen tillsatte en utredning med uppdrag att göra en översyn ur ett patientsäkerhetsperspektiv av den lagstiftning som omfattar bl.a. till- syn och ansvarssystemet inom hälso- och sjukvården. Utredningen antog namnet och i sitt betänkande Patientsäkerhet – Vad har gjorts? Vad behöver göras? (SOU 2008:117) anfördes att kvalitet och säkerhet inte är statiska tillstånd, utan kräver ett ständigt arbete för att upprätthållas. Målet för det ständiga patientsäkerhetsarbetet ska vara att så långt möjligt förhindra att patienter drabbas av skador i samband med sina vårdkontakter. tolkade begreppet patientsäkerhet dels som ett tvärvetenskapligt kunskapsområde baserat på forskning bl.a. inom teknik, filosofi, medicin, sociologi och psykologi, dels som en kvalitetsdimension vilken utgörs av ett dynamiskt samspel mellan en mängd faktorer, inte minst mänskliga, som i sig är för- änderliga . Utredningen pekade vidare på att patientsäker- heten också påverkas av rådande förhållningssätt och attityder människor emellan i organisationen, till säkerhet i allmänhet och till hälso- och sjukvårdsuppdraget i synnerhet – det som ibland be- nämns som delar i en patientsäkerhetskultur. Man anförde att in- satser för att öka patientsäkerheten därför måste vara av olika slag i olika verksamheter beroende på vilka risker som finns och vilken mognadsgrad som finns i verksamheten med avseende på säkerhets- kunskap och säkerhetsarbete. uttalade att hög patientsäkerhet härutöver förutsätter att undersöknings- och behandlingsmetoder baseras på vetenskap och beprövad er- farenhet samt på de enskilda yrkesutövarnas kompetens och yrkes- skicklighet. antog den nya patientsäkerhetslagen (2010:659) som träder ikraft . I lagen definieras patientsäkerhet som skydd mot vårdskada. I propositionen Patient- säkerhet och tillsyn (prop. 2009/10:210 s. 93) som legat till grund för lagen angav regeringen att det är viktigt att begreppet patient- säkerhet används stringent och att det är otillfredsställande om be- greppet synes vara vidare i vissa bestämmelser än i andra. Regeringen ansåg dock att t.ex. att tillhandahålla vård som inte är i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, eller att i övrigt inte följa författningar som hälso- och sjukvården ska tillämpa, kan innebära risker för vårdskada och därmed utgöra en fara för patient- säkerheten. EU:s hälsoministrar har antagit en rekommen- dation gällande patientsäkerhet.1 Målet med denna är bl.a. att öka patientens säkerhet i vården, att förebygga ohälsa och sjukdomar samt att undanröja faror för människors hälsa. Den innehåller bl.a. rekom- mendationer för medlemsstaterna när det gäller nationella strategier och program, information till medborgarna och åtgärder för att stärka patienternas ställning. Regeringen har i förarbetena till patientsäkerhetslagen angett att ett systematiskt patientsäkerhetsarbete tillsammans med behandling enligt vetenskap och beprövad erfarenhet samt kompetenta och skickliga yrkesutövare, är avgörande för en god patientsäkerhet. Ett framgångsrikt patientsäkerhetsarbete måste även innehålla förebygg- ande arbete. Vi delar detta ställningstagande och vill framhålla att behörighetsregleringen är ett viktigt komplement till vårdgivarens övergripande ansvar för att tillhandahålla en god och säker vård. En behörighetsreglering kan emellertid inte ersätta vårdgivarens plan- ering, ledning och kontroll av sin verksamhet. Behörighetsregler- ingens främsta funktion i denna bemärkelse är att motsvara de formella krav som vårdgivaren måste kunna ställa på personalen. Enligt 2 kap. 20 § regeringsformen (RF) får begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke införas endast för att skydda ange- lägna allmänna intressen och aldrig i syfte att gynna enbart vissa personer eller företag. Vad som utgör ett sådant intresse har inte närmare preciserats i RF. I förarbetena till regleringen om närings- frihet anges att ställningstagandet till vad som är ett angeläget all- mänt intresse får göras från fall till fall i enlighet med vad som kan anses vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle (prop. 1993/94:117 s. 51). Begränsningar i närings- och yrkesfriheten ska som huvudregel meddelas genom lag, men regeringen, och förvaltningsmyndighet, 1 Rådets rekommendation (EG) nr 10120/09 av om patientsäkerhet och förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner. har möjlighet att meddela föreskrifter på området i den omfattning som anger i lag. Inom hälso- och sjukvården finns inget generellt förbud som begränsar rätten att utöva yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Möjligheterna att fritt utöva sådan yrkesverksamhet är dock i verkligheten inskränkta på flera sätt. Exempel på detta är att endast hälso- och sjukvårdspersonal som genomgått viss utbildning kan erhålla särskilda kompetensbevis i form av legitimation. Endast den som har legitimation får använda den skyddade yrkestiteln. Legitima- tionens främsta ändamål är att ge allmänhet och myndigheter upp- lysningar om en yrkesutövares kompetens och lämplighet att utöva det yrke som legitimationen avser. Apotekare, barnmorska, läkare, receptarie och tandläkare har också ensamrätt till yrket vilket inne- bär att legitimationen både är ett villkor för att få utöva yrket och att använda yrkestiteln.2 Krav på behörighet till vissa anställningar inom landstingen och folktandvården finns reglerade i förordning.3 24 och 5 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659). 3Förordning (1998:1518) om behörighet till vissa anställningar inom hälso- och sjukvården m.m. och förordning (1998:1519) om behörighet till vissa anställningar inom folktandvården m.m. Behörighetsfrågor inom hälso- och sjukvården m.m. 4Reglering av ytterligare yrkesgrupper Av direktiven framgår att vi ska bedöma om fler yrkesgrupper än de som är reglerade bör regleras och i så fall lämna förslag på hur regleringen ska se ut. Direktiven betonar i denna del av upp- draget att principen om näringsfrihet ska utgöra utgångspunkt för våra förslag och att patientsäkerhetsskäl ska vara avgörande för om ytterligare reglering av yrkesgrupper eller arbetsuppgifter ska in- föras. Vi ska även vara uppmärksamma på att vissa grupper som sökt legitimation redan är legitimationsyrken och att avsikten med uppdraget inte är att skapa ett system med dubbla legitimationer. Enligt direktiven gäller också att om vi kommer till slutsatsen att någon eller några av de principer som ligger till grund för be- dömningen av vilka yrkesgrupper som ska vara reglerade behöver ändras, ska vi lämna förslag till ändringar. Många yrkesgrupper har genom skrivelser framfört önskemål om att få omfattas av bestämmelser om framför allt legitimation. Vi har även träffat flera yrkesgrupper som framfört sådana önskemål. Vi har också inhämtat synpunkter från vår referensgrupp och från patient- och brukarorganisationer. I avsnitt 4.2 lämnar vi en översiktlig beskrivning av behörighets- regleringens utveckling i . I avsnitt 4.3 presenterar vi de principer som ligger till grund för legitimation och annan be- hörighet för hälso- och sjukvårdsyrkena. I avsnitt 4.4 lägger vi fram Reglering av ytterligare yrkesgrupper våra överväganden kring om det finns behov av att ändra de prin- ciper som ligger till grund för bedömning av vilka yrkesgrupper som ska regleras. I avsnitt 4.5 presenteras våra överväganden i frågan om fler yrkesgrupper ska regleras. Behörighetsreglering i någon form har funnits inom hälso- och sjukvården. Antalet yrkesgrupper som fått rätt till legiti- mation har successivt ökat och även vissa andra för- ändringar i behörighetsregleringen har genomförts allteftersom. I det följande ges en översiktlig beskrivning av viktigare förändringar av behörighetsregleringen fram till . 4.2.1Legitimationsbestämmelser för läkare infördes Den första moderna författningen om behörighet tillkom genom läkarbehörighetslag. Lagen innehöll bestämmelser om legi- timation för läkare. hade läkarlegitimation inte varit en förutsättning för yrkesutövande och den verkliga behörigheten er- hölls redan genom examen. I förarbetena till lagen (prop. 1915:85) anges att legitimationsinstitutet sågs som ett skydd för allmänheten mot de läkare som inte hade det förtroendet som de borde ha eller var oförmögna att på ett tillfredsställande sätt utöva sitt yrke. Lik- artade legitimationsbestämmelser tillkom sedermera även för barn- morskor 1919, sjukgymnaster 1937, tandläkare 1951, sjuksköterskor 1957, glasögonoptiker 1964 och psykologer 1978. kom regler om behörighet att samlas i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjuk- vården m.m. Bakom lagen, som i fortsättningen kallas behörighets- lagen, låg en strävan efter enhetligare regler och förenklad hand- läggning för myndigheter inom hälso- och sjukvården. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Legitimation införs för bl.a. logopeder och psykoterapeuter När behörighetslagen infördes fick de sju yrkesgrupper som haft legitimation fortsätta att vara legitimationsyrken. Vid införandet kom också yrkesgrupperna logopeder och psykoterapeuter att omfattas av bestämmelser om legitimation. I behörighetslagen tillkom sedermera även bestämmelser om legitimation för ytterligare tre yrkesgrupper. Dessa var kiropraktorer, tandhygienister och napra- pater. Skyddad yrkestitel för barnmorskor, läkare m. fl. Enligt behörighetslagen hade yrkesgrupperna barnmorska, läkare och tandläkare skyddad yrkestitel. Det innebar bl.a. att ingen som var verksam inom hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område obehörigen fick utge sig för att vara barnmorska, läkare eller tand- läkare eller på annat sätt ge sken av att ha sådan kompetens. Skyddad yrkestitel gällde också för psykolog och psykoterapeut, vilket inne- bar att ingen fick utge sig för att vara sådan utan att ha legitimation för yrket eller, såvitt gällde psykologtiteln, utan att ha genomgått viss föreskriven praktisk tjänstgöring. Skyddet innebar även att om någon, som saknade behörighet att använda titeln psykolog eller psykoterapeut, hade förvärvat en titel som kunde förväxlas med dessa titlar, skulle titeln anges på ett sådant sätt att den tydligt skiljde sig från psykolog- och psykoterapititlarna om det gällde verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område. Skyddad yrkesbeteckning för optiker, kiropraktorer m. fl. För yrkesgrupperna optiker, kiropraktorer, logopeder, naprapater, sjukgymnaster, sjuksköterskor och tandhygienister innehöll behörig- hetslagen bestämmelser om skyddad yrkesbeteckning. Det innebar att endast den som hade legitimation för dessa yrken fick kalla sig legitimerad, exv. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Skyddad specialistbeteckning och ensamrätt till vissa yrken I behörighetslagen fanns därutöver bestämmelser om skyddad specia- listbeteckning för läkare och tandläkare. De innebar att endast läkare och tandläkare med specialistkompetens fick för allmänheten ange att de hade en specialistkompetens. Enligt lagen var det också bara den med legitimation eller särskilt förordnande som barnmorska, läkare respektive tandläkare som fick utöva dessa yrken. Ensamrätt till yrke gällde även för apotekare och receptarier, men i det fallet var behörigheten knuten till att de genomgått viss utbildning. 4.2.3Behörighetslagen ersätts av LYHS tillsattes en utredning som fick till uppdrag att göra en samlad översyn av principerna för legitimation och be- hörighet. Utredningen antog namnet behörighetskommitté och i betänkandet Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) föreslog utredningen bl.a. att legiti- mation skulle införas för ytterligare fyra yrkesgrupper. Enligt kom- mittén skulle de yrkesgrupper som omfattas av legitimationsreg- lerna också som huvudregel ha ensamrätt till yrkestiteln. I syfte att ytterligare stärka patientsäkerheten föreslog kommittén även att en reglering om skyddad yrkestitel skulle införas för vissa yrkesgrupper som saknade legitimation. Kommittén föreslog slutligen att behörig- hetslagen, tillsammans med vissa andra lagar inom hälso- och sjuk- vårdsområdet, skulle ersättas av en ny lag om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (LYHS). Apotekare, arbetsterapeuter, receptarier och sjukhusfysiker får legitimation När LYHS infördes fick ytterligare fyra nya yrkesgrupper rätt till legitimation jämfört med behörighetslagen. Dessa yrkesgrupper var apotekare, arbetsterapeuter, receptarier och sjukhusfysiker. Av för- arbetena till LYHS (prop. 1997/98:109 s. 92 f) framgår att regeringen i sin bedömning bl.a. tog hänsyn till om yrkesgrupperna ingick i hälso- och sjukvårdspersonalen, om de i inte obetydlig omfattning var verksamma i privat regi, om de var självständiga i sin roll, vilka risker som kunde finnas vid eventuella misstag samt i vilken om- fattning yrkesgrupperna var reglerade i andra länder som omfattades Reglering av ytterligare yrkesgrupper av samma internationella överenskommelser för hälso- och sjukvårds- personal som . Skyddad yrkestitel införs som huvudregel för alla legitimationsyrken I likhet med kommittén ansåg regeringen att de yrkesgrupper som omfattas av legitimationsreglerna också som huvudregel ska ha ensam- rätt till yrkestiteln. Skyddad yrkestitel infördes därför för alla legi- timationsyrken. Dock med undantag för yrkesgrupperna kiroprak- torer, naprapater och optiker. Enligt regeringen var förhållandena annorlunda för dessa yrkesgrupper. Inom respektive grupp fanns ett inte obetydligt antal yrkesverksamma, främst enskilda yrkes- utövare, som hade en annan utbildning än den som krävdes för legitimation. Ett skydd för yrkestiteln för dem med legitimation skulle därmed betyda att de utan legitimation fråntogs rätten att använda yrkestiteln, vilket med all sannolikhet skulle innebära ett kraftigt ingrepp i deras närings- och yrkesfrihet (prop. 1997/98:109 s. 84 f). Enbart skyddad yrkestitel införs för audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer Regeringen delade även kommitténs uppfattning att det skulle in- föras särskilda bestämmelser om skyddad yrkestitel för vissa yrkes- grupper som saknade legitimation. Regeringen uttalade bl.a. att kretsen av legitimerade yrkesutövare inte skulle göras alltför vid och att det därmed skulle komma att finnas ett antal yrkeskate- gorier som inte fullt svarar upp mot kraven för legitimation, men där det ändå finns ett behov av en reglering (prop. 1997/98:109 s. 88). De nya bestämmelserna om skyddad yrkestitel kom att gälla för yrkesgrupperna audionomer, biomedicinsk analytiker, dietister och ortopedingenjörer. Sjuksköterskor får skyddad specialistbeteckning När LYHS infördes kom kretsen av yrkesgrupper med skyddad specialistbeteckning att utvidgas till att även omfatta sjuksköterskor med specialistutbildning. Skyddet innebar att en sjuksköterska får använda en titel som motsvaras av en specialistsjuksköterske- examen i högskoleförordningen endast om han eller hon avlagt en Reglering av ytterligare yrkesgrupper Skyddet för specialistbeteckning omfattade därmed sammantaget läkare, sjuksköterskor och tandläkare. Ingen förändring i fråga om ensamrätt till yrke Införandet av LYHS innebar ingen förändring vad gällde vilka yrkes- grupper som omfattas av ensamrätt till yrket. Ensamrätten gällde alltjämnt för barnmorskor, läkare, tandläkare, apotekare och recep- tarier. 4.2.4Röntgensjuksköterskor får legitimation och skyddad yrkestitel I LYHS tillkom bestämmelser om legitimation för röntgensjuksköterskor. Yrkesgruppen kom också att omfattas av bestämmelserna om skyddad yrkestitel. Av förarbetena (prop. 1999/00:56 s. 23) framgår att bakgrunden till bestämmelserna bl.a. var att det inte längre fans någon inriktning mot diag- nostisk radiologi inom den grundläggande sjuksköterskeutbildningen. 4.2.5Utredningen och skyddad yrkestitel (Ds 2004:28) fick en utredare i uppdrag att bl.a. utreda och bedöma förutsättningarna för att de yrkesgrupper som hade skyddad yrkestitel utan att vara legitimerade skulle kunna omfattas av bestämmelserna om legitimation i LYHS. Utredarens förslag presen- terades i promemorian Legitimation och skyddad yrkestitel (Ds 2004:28). Ytterligare fyra yrkesgrupper får legitimation Utredarens förslag ledde till att bestämmelser om legitimation in- fördes i LYHS för de fyra yrkesgrupper som tidigare endast haft skyddad yrkestitel; audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer. Av förarbetena till bestämmelserna (prop. 2005/06:43 s. 23 f) framgår att regeringen bl.a. tog hänsyn till om yrkesgrupperna arbetade självständigt och hade kvalificerade arbets- Reglering av ytterligare yrkesgrupper uppgifter, om de hade ett eget ansvar för patienternas säkerhet i vården samt om det fanns en uttalad risknivå för felbehandlingar. Skyddad yrkestitel införs för samtliga yrkesgrupper med legitimation Ett resultat av utredarens förslag blev också att skyddad yrkestitel infördes även för de yrkesgrupper som tidigare endast haft legiti- mation, dvs. optiker, naprapater och kiropraktorer. Som skäl anförde regeringen att sedan den nuvarande lagstiftningen kommit till har de optiker som så önskat getts möjlighet att skaffa sig legitimation genom kompletterande utbildning (prop. 2005/06:43 s. 32 f). Man kunde därför inte längre anse att det skulle medföra några mer betydande ingrepp i yrkes- och näringsfriheten om skyddad yrkes- titel också infördes för optiker. För kiropraktorer och naprapater anförde regeringen att de var etablerade yrkesgrupper inom vård- sektorn och att det uppskattningsvis endast fanns ett begränsat antal personer inom vardera gruppen som arbetar inom respektive yrke utan att ha legitimation. Inte minst ur patientsäkerhetssyn- punkt var det vidare, enligt regeringen, viktigt att yrkena kiropraktor och naprapat i likhet med andra grupper av legitimerade yrken fick en skyddad yrkestitel vid arbete inom hälso- och sjukvården. Enligt nuvarande ordning är det 21 yrken som omfattas av bestäm- melserna om legitimation i LYHS. För samtliga av dessa gäller att de omfattas av bestämmelserna om skyddad yrkestitel och skyddad yrkesbeteckning. Reglering av ytterligare yrkesgrupper Bestämmelser om skyddad specialistbeteckning finns för läkare, tandläkare och sjuksköterskor. Bestämmelser om ensamrätt till yrke gäller för apotekare, barnmorskor, läkare, receptarier och tandläkare. Genom att LYHS upphör att gälla från kommer bestämmelser om legitimation m.m. att därefter återfinnas i patientsäkerhetslagen som. 4.3Principerna som ligger till grund för legitimation och annan behörighet inom hälso- och sjukvården 4.3.1Grundläggande principer för behörighetsregleringen De grundläggande principerna för behörighetsregleringen har be- handlats i flera sammanhang. De berördes exv. i förarbetena till behörighetslagen.1 Där anges att legitimationens huvudfunktion är att vara en garanti för en viss kunskapsnivå och för sådana person- liga egenskaper hos yrkesutövaren att denna är förtjänt av all- mänhetens och myndigheternas förtroende. Det förhållandet att legitimationen kan dras in har i detta sammanhang central betydelse. Dessutom fyller legitimationen ett väsentligt informationsbehov, dels gentemot allmänheten som behöver en lättfattlig varudeklara- tion av olika yrkesutövares kvalifikationer, dels gentemot olika myndigheter som måste kunna lita på yrkesutövarna t.ex. i fråga om recept och intyg och dels gentemot sjukvårdshuvudmännen för att undvika att personer anställs som visar sig vara uppenbart olämpliga för yrket. Legitimation borde enligt propositionen för- behållas sådana yrkesgrupper som har en yrkesfunktion med kvali- 1983/84:179 s.12 f. Reglering av ytterligare yrkesgrupper ficerade arbetsuppgifter och ett särskilt ansvar för patienternas säkerhet i vården. Det förhållandet att en yrkesgrupp i inte oväsentlig utsträckning vänder sig direkt till allmänheten, t.ex. i egenskap av fria yrkesutövare, borde tillmätas särskild betydelse. Principerna behandlades även i förarbetena till LYHS.2 I pro- positionen anger regeringen att behörighetsregleringen främst bör användas för att uppnå de samhälleliga målen om att hälso- och sjuk- vården ska vara av god kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, dvs. för att upprätthålla en hög patientsäkerhet. Regeringen anger också att en viktig och avgörande skillnad mellan examens- eller utbildningsbeviset och legitimationen är att legitimationen kan dras in om en yrkesutövare missköter sig i yrket eller drabbas av sjukdom som omöjliggör fullgod yrkesutöv- ning samt på egen begäran. I sin yttersta konsekvens innebär en sådan indragning av legitimationen i praktiken ofta ett yrkesförbud, en i svensk rättstradition mycket ingripande sanktion. Detta utgör enligt regeringen skäl till att vara restriktiv vid bedömningen av vilka yrkesgrupper som ska omfattas av reglerna.