sou · GXB339 · 2010-01-01 00:00:00 — Paragrafen innebär ett bemyndigande till väghållare i form av stat och kommun att beskriva vilka principer som ligger till grund för bedömningen. Nationellt ansvar för kollektivtrafik Mina överväganden finns i avsnitt 13.4. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att regeringen ska utpeka en myndighet som ska ansvara för vissa nationella uppgifter avseende kollektivtrafiken. Paragrafen behandlas i avsnitt 13.4.6.–13.4.8. Paragrafen innebär ett bemyndigande att meddela föreskrifter om normer och standarder för driftskompatibla informations-, betal- och bokningssystem. Dessa standarder måste uppfyllas av kollektivtrafikföretagen för att de ska få finnas på den lokala och regionala kollektivtrafik- marknaden. 4 kap. Marknadstillträde till kollektivtrafiken inom länet Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.2. I paragrafens första stycke anges att bestämmelserna i kapitlet gäller för buss, båt, spårväg, taxi, tunnelbana och tåg. I paragrafens andra stycke anges att det är upp till den kollektivtrafikansvariga myndigheten att avgöra om myndigheten vill att spårväg och tunnelbana ska omfattas av bestämmelserna i kap. 4 eller inte. För det fall den kollektivtrafik- ansvariga myndigheten väljer att inte göra ett sådant undantag ska bestämmelserna i 5–7 kap. järnvägslagen (2004:519) om rätt att utföra och organisera trafik, tilldelning av infrastrukturkapacitet samt avgifter tillämpas på spårväg och tunnelbana. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.1. I paragrafens första stycke anges att avtal om allmän trafik som ingås i form av tjänste- koncessioner ska tilldelas i enlighet med bestämmelser i detta kapitel och i enlighet med de bestämmelser som fastställts i och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 samt i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage). I 4 kap. 35 § anges i vilka fall ett avtal om allmän trafik ska tilldelas i form av en tjänstekoncession och i vilka fall avtal om allmän trafik och avtal om trafik kan tilldelas i form av ett tjänstekontrakt. I paragrafen erinras om att avtal om allmän trafik som ingås i form av tjänstekontrakt ska tilldelas i enlighet med bestämmelser i lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. I paragrafen erinras om att avtal om trafik ska tilldelas i enlighet med bestämmelser i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling. Ett avtal om trafik rör samordnad anropsstyrd kollektivtrafik för särskilda grupper. Enligt 1 kap. 8 § lagen (2007:1092) om upp- handling inom områdena vatten, energi, transporter och post- tjänster omfattas verksamhet av denna lag om den består av tillhandahållande eller drift av publika nät i form av transporter med järnväg, automatiserade system, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana. Med ett publikt nät avses ett nät vars syfte är att tillhandahålla allmänheten transporter. Ett nät för transport- tjänster ska anses finnas om tjänsten tillhandahålls enligt villkor som fastställts av en behörig myndighet och som avser linjesträck- ning, tillgänglig transportkapacitet, turtäthet och liknande för- hållanden. I de fall en myndighet upphandlar trafik som inte kan anses ingå i ett publikt nät ska lagen om offentlig upphandling tillämpas. Eftersom ett avtal om trafik ingås avseende trafik som inte är öppet för allmänheten och inte ingår i ett publikt nät ska lagen om offentlig upphandling tillämpas på denna typ av avtal. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.2. och i avsnitt 9.5.4–9.5.5. Paragrafen innehåller ett antal förbud för den kollektivtrafik- ansvariga myndigheten. I art. 5 och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/701 anges att den behöriga lokala myndigheten, om det inte är förbjudet i nationell lagstiftning, får anordna linjetrafik i egen regi, direkttilldela avtal om allmän trafik till ett intern företag, direkttilldela avtal om allmän trafik av mindre värde och direkttilldela avtal om allmän trafik som rör järnvägstransporter. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten fråntas genom denna bestämmelse dessa möjligheter. Med direkttilldelning avses tilldelning av avtal om allmän trafik till ett kollektivtrafikföretag utan konkurrensutsatt anbudsförfarande. Ett internt företag är en i rättsligt hänseende fristående enhet som den kollektivtrafikansvariga myndigheten kontrollerar på samma sätt som sina egna avdelningar. Med avtal om allmän trafik av mindre värde avses när antingen det årliga genomsnittsvärdet av avtalen uppskattas till eller när avtalen gäller kollektivtrafik på mindre än . 1 EUT L 315, 3.12.2007, s. 1 (Celex 32007R1370). Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.1. Trafikförklaringen är ett dokument i vilket den kollektivtrafikansvariga myndigheten ska förklara behovet av kollektivtrafik i länet. Om syftet är att transportera länets invånare kan trafikförklaringen även innehålla länsgränsöverskridande trafik. Trafikförklaringen ska även inne- hålla linjelagd särskild kollektivtrafik och skolskjuts. Om den kollektivtrafikansvariga myndigheten valt att använda ett för- farande som innebär ökad konkurrens om de anropsstyrda kollek- tivtrafikresorna ska även behovet av anropsstyrd trafik definieras i trafikförklaringen (se avsnitt 9.6). Eventuella mål gällande taxiförsörjning för enskilt bruk ska tas upp i trafikförklaringen. Av intresse i sammanhanget är att 3 § lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik angav att trafikhuvudmannen skulle ägna uppmärksamhet åt taxifrågorna i länet och verka för en till- fredställande taxiförsörjning. Trafikförklaringen används sedan som ett underlag för att ta reda på vilken trafik som kollektivtrafikföretagen kan upprätthålla på kommersiella villkor. Enligt andra stycket börjar processen med att de kollektivtrafikansvariga myndigheterna först upprättar ett förslag till trafikförklaring. För att kunna anpassa kollektivtrafiken till resenärernas behov ska myndigheten sedan föra en dialog med resenärer och andra berörda parter. Med berörda parter avses bland annat, resenärsorganisationer, boende i olika bostadsområden, vårdinrättningar och arbetsgivare i länet. För det fall ensamt ansvarar för kollektivtrafiken ska särskild vikt läggas vid en dialog med kommunerna i länet. Trafikförklaringen ska efter dialogen utvärderas och fastställas. Med att i paragrafen ange en årlig trafikförklaring menas att trafikförklaringen ska ses över en gång genom att myndigheten ska uppdatera och revidera förklaringen. Målen för trafikförsörjningen bör dock vara lång- siktiga. Målen kan exempelvis behöva ändras om större för- ändringar i regionen gjorts som till exempel nybyggda bostads- områden. Alltför frekventa ändringar skapar en osäkerhet för kollektivtrafikföretagen på den kommersiella marknaden. Paragrafen har behandlats i avsnitt 13.1.3–13.1.4. Den kollektiv- trafikansvariga myndigheten har ett ansvar för samordning av trafik. Myndigheten ska i trafikförklaringen definiera vilka bytes- punkter som ska vara fullt tillgängliga för alla resenärer. Det åligger den kollektivtrafikansvariga myndigheten att avgöra hur många och vilka punkter som ska ha full tillgänglighet och vad som ska inne- fattas i denna tillgänglighet. I paragrafen anges även att den kollektivtrafikansvariga myndigheten ska definiera vid vilka bytes- punkter kollektivtrafikföretagen ska samordna anslutningar. Detta krav innebär inte att myndigheten ska ställa detaljerade krav på samordnade anslutningar, exempelvis minsta bytestid för anslut- ning eller inväntningstid. Istället ska kollektivtrafikföretagen själva ansvara för samordningen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.1. I bestämmelsen anges vilka krav som den kollektivtrafikansvariga myndigheten får ställa i trafikförklaringen. Dessa krav utgörs av de särskilda krav som anges i 13 § och de krav som meddelats med stöd av 14 § samt krav på miljö och tillgänglighetsanpassning. I bestämmelsen anges vidare att den kollektivtrafikansvariga myndigheten inte själv får utforma de krav som ställs i fråga om miljö och tillgänglighetsanpassning. Dessa krav ska istället finnas angivna i författning eller i myndig- heters föreskrift som utfärdats efter bemyndigande från regeringen. Det kan exempelvis vara så att det i en föreskrift finns olika nivåer på miljökrav och den kollektivtrafikansvariga myndigheten kan välja mellan vilken av dessa nivåer som ska tillämpas på trafiken. Denna bestämmelse föreslås bland annat att för att få mer enhetliga krav i hela landet. Paragrafen ger regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer möjlighet att meddela föreskrifter om vad en trafikförklaring ska innehålla. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.2. Anmälan ska ges in till den kollektivtrafikansvariga myndighet som är ansvarig för det län som trafiken ska betjäna. Om trafiken omfattar flera län räcker det med att företaget lämnar anmälan om all trafik till en av de berörda kollektivtrafikansvariga myndigheterna. Med kommersiellt avses att kollektivtrafikföretaget inte erhåller någon form av ersättning eller ensamrätt för den anmäla trafiken. Förfarandet kan antingen vara knutet till trafikförklaringen eller så kan det vara ett löpande förfarande där kollektivtrafikföretagen när som helst lämnar in en anmälan. I paragrafen ges ett bemyndigande att med- dela föreskrifter om inom vilken tid anmälningar om kommersiell trafik ska inges till den kollektivtrafikansvariga myndigheten. I för- slaget till kollektivtrafikförordning har olika tidsgränser satts beroende på om en anmälan inges i anslutning till trafikförkla- ringen eller löpande . Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.2. I paragrafen anges att av anmälan ska framgå den tänkta frekvens som kollektivtrafikföre- taget kommer att bedriva trafik enligt. Med frekvens menas tur- täthet, det vill säga hur ofta turerna går samt hur turerna är för- delade över dygnet, veckan och året. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.2. Kollektivtrafikföretaget kan antingen ange att anmälan ska gälla tills vidare eller att den ska avse . Om inget anges i anmälan ska den antas gälla tills vidare. Genom anmälan förbinder sig ett kollektivtrafikföretag att köra den trafik som angetts i anmälan. En anmälan som avser måste minst avse tre månaders trafik eftersom företaget annars kan komma undan kravet på tre månaders uppsägningstid. I paragrafens andra stycke anges att ett kollektivtrafikföretag inte är bunden av en anmälan om infrastrukturförvaltares beslut innebär att företaget inte kan bedriva den anmälda trafiken. Ett kollektivtrafikföretag är tvunget att skicka in en anmälan om kommersiell trafik till den kollektivtrafikansvariga myndigheten innan de lämnar in en ansökan om infrastrukturkapacitet till infra- strukturförvaltaren. Om infrastrukturförvaltaren inte beviljar kollektivtrafikföretagets ansökan om kapacitet kan företaget inte bedriva den anmälda trafiken eftersom den inte får tillgång till infrastrukturen. Ett kollektivtrafikföretag blir i en sådan situation enligt mitt förslag inte bundna av sin anmälan om kommersiell trafik. I paragrafens tredje stycke anges att ett kollektivtrafikföretaget även genom anmälan förbinder sig att uppfylla de särskilda krav som anges i 13 § och de krav som meddelats med stöd av 14 § samt kraven enligt 8 §. I paragrafens fjärde stycke ges en kollektivtrafik- ansvarig myndighet en skyldighet att sända vidare en anmälan som berör mer än en kollektivtrafikansvarig till de andra kollektivtrafik- ansvariga myndigheterna som berörs av anmälan. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.4. Enligt paragrafen måste alla kollektivtrafikföretag uppfylla respektive trafikslags grund- läggande krav för att få bedriva kollektivtrafik i länet. Med respek- tive trafikslags grundläggande krav avses för buss- och taxitrafik ett trafiktillstånd, för järnvägstrafik en licens, ett säkerhetsintyg eller ett särskilt tillstånd, för trafik med tunnelbana och spårväg ett tillstånd till sådan trafik samt för sjöfart olika typer av certifikat beroende på fartyg, typ av trafik och område där trafiken bedrivs. Kollektivtrafikföretagen måste vidare stanna för på- och avstigning på minst en utpekad fullt tillgänglig bytespunktför alla resenärer. Detta krav innebär exempelvis att om en långvägabuss avser stanna i så måste bussen i stanna på en fullt tillgänglig bytespunkt. Bussen får inte, som förekommer , stanna på ett annat ställe eller i närheten av en sådan bytespunkt. Bestämmelsen innebär inte att bussen måste stanna i om bussen enligt tidtabellen inte stannar i staden. Företagen ska även ansluta sig till ett öppet och samordnat informations-, betal- och bokningssystem. Kravet på att delta i ett samarbete för att hantera störningar i trafiken innebär att kollektivtrafikföretagen exempelvis kan ansluta sig till en ledningscentral som leder om trafiken eller ordnar ersätt- ningstrafik vid störningar i trafiken. Det är upp till kollektiv- trafikföretaget att välja formerna för detta samarbete. Kollektivtrafikföretagen får endast stanna vid platser som är särskilt anordnade för att ta upp och lämna av resenärer. finns inget sådant krav utan det enda krav som ställs är att kollektiv- trafikföretaget måste stanna på ett trafiksäkert sätt. ska även uppfylla vissa i kollektivtrafikförordningen meddelade krav gällande ändringar av tidtabell. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.4. I paragrafen ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om ytterligare krav som kollektivtrafikföretagen måste uppfylla för att få bedriva kollektiv- trafik inom länet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.4. I paragrafen anges att den kollektivtrafikansvariga myndigheten ska utöva tillsyn över att kollektivtrafikföretagen uppfyller kraven i 13 § 2–6 p. och de krav som meddelats med stöd av 14 § samt kraven i 8 §. Ansvaret för tillsynen omfattar därmed inte respektive trafikslags grundläggande krav. Denna tillsyn utövas istället av Transportstyrelsen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.4. I paragrafen ges den kollektivtrafikansvariga myndigheten en möjlighet att vid vite förelägga att ett kollektivtrafikföretag ska uppfylla kraven i 13 § 2– 6 p. och krav meddelade med stöd av 14 § samt kraven i 8 §. Möjligheten till att förelägga vid vite omfattar således inte respek- tive trafikslags grundläggande krav. Vitets storlek ska enligt andra stycket sättas i relation till kollektivtrafikföretagets årliga omsätt- ning och utgångspunkten är att det ska antas kunna förmå företaget att följa föreläggandet. I paragrafens tredje stycke erinras om att det finns bestämmelser om utdömande av viten i lagen (1985:206) om viten. Mina överväganden finns i avsnitt 9.4.5. Paragrafen innebär i vissa fall ett tvång att upplåta privat infrastruktur. För det fall ägaren är tvungen att upplåta infrastrukturen ska det ske på konkurrens- neutrala och icke-diskriminerande villkor. Med infrastruktur för kollektivtrafik avses bland annat platser där resenärer kan stiga av och på eller byta mellan färdmedel samt uppställningsplatser för bussar. Med privata infrastruktur avses i denna paragraf även system för bokning av biljetter. Väg, järnväg eller farled innefattas inte i denna definition. I paragrafens andra stycke anges att en upplåtare som innehar en dominerande ställning på marknaden endast får ta ut ett kostnads- orienterat pris av kollektivtrafikföretaget. Vid bedömning av vad som utgör en dominerande ställning ska samma kriterier som vid en bedömning enligt konkurrenslagen (2008:579) användas. Med kostnadsorienterat pris avses ett pris som täcker kostnaderna samt ger en rimlig vinst. Enligt paragrafens tredje stycke får upplåtare vid kapacitetsbrist begränsa trafiken på privat infrastruktur. Vid en begränsning ska företräde ges till den mest samhällsekonomiskt lönsamma trafiken. I fjärde stycket ges ett bemyndigande till regeringen eller efter regeringens bemyndigande den lokala kollektivtrafikansvariga myndigheten att meddela föreskrifter om vilken metod som ska tillämpas vid beräkning av kostnadsorienterat pris och vilka fakto- rer som ska ligga till grund för beräkningen, kriterier för vad som avses med den mest samhällsekonomiskt lönsamma trafiken samt förfarandet vid kapacitetsbrist på privat infrastruktur. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.4.3. Paragrafen behandlar den kollektivtrafikansvariga myndighetens ställningstagande till den anmälda trafiken. Myndigheten ska utgå ifrån samtliga kollektiv- trafikföretags anmälda trafik på en viss linje då den tar ställning till om trafiken är tillräcklig. Den kollektivtrafikansvariga myndig- heten ska göra bedömningen om trafiken är tillräcklig i förhållande till det i trafikförklaringen uttryckta behovet av trafik. I paragra- fens andra stycke ges den kollektivtrafikansvariga myndigheten en möjlighet att ta in linjen där den anmälda trafiken inte bedömts vara tillräcklig från den kommersiella trafiken och låta trafiken omfattas av allmän trafikplikt. Se vidare i 21 § enligt vilken en kollektivtrafikansvarig myndighet måste göra en proportionalitets bedömning när den låter en linje omfattas av allmän trafikplikt. Myndigheten ska även i ställningstagandet beakta förekomsten av eventuella ensamrätter. Om den anmälda trafiken skadar en ensamrätt ska trafiken inte tillåtas. Enligt paragrafens fjärde stycke får kollektivtrafikföretagen inte börja bedriva den anmälda trafiken förrän den kollektivtrafik- ansvariga myndigheten har tagit ställning till anmälningarna och bedömt trafiken som tillräcklig eller att den inte skadar en ensamrätt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. I paragrafen ges den kollektivtrafikansvariga myndigheten till uppgift att i en årlig trafikplan fastställa behovet av kompletterande trafik. I paragrafen anges att med kompletterande trafik avses trafik som kollektiv- trafikföretagen inte kommersiellt klarar av att upprätthålla. Även länsgränsöverskridande trafik som behövs för att transportera länets invånare samt linjelagd anropsstyrd trafik och skolskjuts ska upptas i trafikplanen. Bedömningen av ett behov av komplette- rande trafik ska göras utifrån de trafikmål som angetts i trafik- förklaringen. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten ska införa allmän trafikplikt på denna kompletterande trafik. Alla kollektiv- trafikföretag som uppfyller kraven för allmän trafikplikt får bedriva denna trafik. Dessa företag måste dessutom uppfylla de särskilda krav som ställs i 13 § och som meddelats med stöd av 14 § samt kraven i 8 §. I paragrafens tredje stycke anges att den kollektivtrafikansvariga myndigheten i trafikplikten endast får ställa krav på trafikens frekvens, högsta tillåtna pris samt krav på att ett kollektivtrafik- företag ska inneha ett kvalitetssystem. Med frekvens menas turtäthet, men även hur turerna är fördelade över dygnet, veckan och året. Företagen ska själva utarbeta kvalitetssystemet genom att bland annat sätta upp de mål för verksamheten som behövs från kvalitetssynpunkt. Av systemet ska även framgå hur företagen hanterar klagomål, hur egenuppföljningen görs, kundbemötande, serviceåtaganden, med mera. Innehållet i kvalitetssystemet ska redovisas i det anbud som företagen lämnar till den kollektivtrafik- ansvariga myndigheten. Paragrafen ger ett bemyndigande att meddela ytterligare före- skrifter om vad en trafikplan ska innehålla. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. Paragrafen behandlar den proportionalitetsbedömning som den kollektivtrafikansvariga myn- digheten måste göra vid ett konkurrensbegränsanden ingripande. Denna proportionalitetsbedömning ska även göras i förhållande till andra trafikslags kommersiella trafik, det vill säga avseende väg, järnväg, sjöfart och luftfart. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. I paragrafen ges kollektiv- trafikföretag en möjlighet att överklaga en kollektivtrafikansvarig myndighets beslut att införa allmän trafikplikt och ge ersättning eller ensamrätter hos allmän förvaltningsdomstol. Det erinras i paragrafen om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.7. I paragrafens andra stycke anges att den kollektivtrafikansvariga myndigheten inte får ställa krav på att kollektivtrafikföretagen ska lämna ett gemensamt anbud på flera linjer. Denna bestämmelse förhindrar emellertid inte kollektivtrafikföretagen från att lämna sådana anbud till den kollektivtrafikansvariga myndigheten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. I paragrafen anges att när tidsfrister för att komma in med anbud bestäms av myndigheten ska särskild hänsyn tas till hur som kollektivtrafikföretagen kan antas behöva för att utarbeta anbuden. Det framgår vidare att tidsfristen för att komma in med anbud emellertid ska vara minst från den dag då det offentliga anbudet offentliggjordes. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. Det offentliga anbuds- underlaget ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Lämpligast gör detta som att trafikplanen offent- liggörs eftersom trafikplanen ändå måste fogas till anbuds- underlaget. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.6. I paragrafen ges ett bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter om anbuds- förfarandet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.8. Paragrafen anger att kollektivtrafikföretagen, inom den tid som anges i det offentliga anbudsunderlaget, ska lämna in anbud till den lokala kollektiv- trafikansvariga myndigheten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.8. I paragrafen anges att den lokala kollektivtrafikansvariga myndigheten vid en prövning av anbuden får välja om myndigheten antingen vill anta det anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga för myndigheten, eller det anbud som innehåller det lägsta priset. Alternativet att anta det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet föreligger då myndigheten i trafikplikten ställt krav på att kollektivtrafikföretagen ska ha ett kvalitetssystem. Myndigheten ska vid denna bedömning ta hänsyn både till pris och den kvalitet som företaget i anbudet angett att det kommer att leva upp till. I paragrafens tredje stycke finns bestämmelser om att den kollektivtrafikansvariga myndigheten möjligt skriftligen ska underrätta de anbudsgivande kollektivtrafikföretagen om beslutet om vilket anbud som ska antas och om skälen för beslutet. En yttersta tidsgräns från det att en skriftlig begäran kom in har satts för att skälen för beslutet ska lämnas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.7. I paragrafen anges att anmälnings- och anbudsförfarandet ska vara öppet för alla företag, det ska vara rättvist och följa principerna om insyn och icke- diskriminering. Det framgår vidare att principerna om proportio- nalitet ska iakttas vid förfarandena. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.8. Paragrafen motsvarar delvis 9 kap. 1 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.8. Paragrafen motsvarar 9 kap. 6 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.8. Paragrafen motsvarar i stort 9 kap. 7 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.8. Paragrafen motsvarar i stort 9 kap. 8 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.8. Paragrafen motsvarar i stort 9 kap. 11 § lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster. Paragrafen har behandlats i avsnitt 9.5.1. I paragrafen anges att den kollektivtrafikansvariga myndigheten som huvudregel ska ingå avtal om allmän trafik i form av tjänstekoncessioner.