sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Av de följande två styckena framgår att det egna fiskeredskapet ska användas så att det inte snärjs ihop med eller skadar andras redskap samt att inte någonting får lämnas kvar efter avslutat fiske som kan hindra andra fiskande. I vatten där varje svensk medborgare har rätt att fiska får fiske enligt 26 § inte utan lov bedrivas närmare än från ett fast redskap eller en vattenbruksanläggning, om redskapet eller anläggningen har märkts ut på föreskrivet sätt. Enligt 39 § fiskelagen döms den som med uppsåt eller av oakt- samhet bryter mot 25 § andra till fjärde styckena eller 26 § till böter. Överträdelser som är att anse som ringa medför inget ansvar. Inte heller den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vites- förbud döms till ansvar för den gärning som omfattas av förelägg- andet eller förbudet (44 § fiskelagen). 40 § första stycket fiskelagen – Överträdelse av föreskrifter för fisket Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer med- delat med stöd av ett antal bemyndiganden i 19–23 §§ fiskelagen döms till böter eller fängelse i högst , se 40 § första stycket fiskelagen. Straffskalan skärptes med och i motsvarande mån som straffskalan i 37 § fiskelagen (prop. 2002/03:41). De föreskrifter som meddelats med stöd av de aktuella bemyn- digandena kan avse: fiskevården och fiskets bedrivande (19 §), vilken hänsyn som ska tas till naturvårdens intressen (20 § första stycket), begränsning av redskapsanvändningen (21 § första stycket), krav på särskilt tillstånd för vissa fisken (21 § andra stycket), viss uppgiftsskyldighet (22 § första stycket), skyldighet att ha satellitutrustning (VMS) (22 § andra stycket), skyldighet att märka ut fiskeredskap, vattenbruksanläggningar och fisksump (23 §). Har brott mot föreskrifterna begåtts i ekonomiska zon, innehåller straffskalan endast böter (41 § första stycket fiskelagen). Överträdelse enligt 40 § första stycket fiskelagen som begåtts vid fiske i näringsverksamhet ska i vissa fall föranleda normerade böter, se 41 § andra stycket fiskelagen. Om ett brott, med undantag av gärningar begångna i ekonomiska zon, är att anse som grovt döms till fängelse i högst (40 a § fiskelagen). Överträdelser som är att anse som ringa medför inget ansvar (40 § tredje stycket fiskelagen). Även försök eller förberedelse till brott mot nämnda föreskrifter är straffbelagda. I dess fall utkrävs ansvar enligt 23 kap. (40 § fjärde stycket ). infördes ett system med administrativa sanktions- avgifter i fiskelagen, avsett för vissa mindre allvarliga överträdelser. Av 40 b § fiskelagen framgår att gärningar som kan leda till sanktions- avgift är undantagna från det straffbara området. Det är alltså inte nödvändigt att avgift har ålagts i det enskilda fallet. Bestämmelsen är motiverad av att dubbla sanktioner, dvs. straff och sanktionsavgift, inte bör förekomma för samma gärning (se prop. 2007/08:107 s. 50). Inte heller den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vites- förbud döms till ansvar för den gärning som omfattas av före- läggandet eller förbudet (44 § fiskelagen). 40 § andra stycket fiskelagen – Överträdelse av EG-förordningar Enligt 40 § andra stycket fiskelagen är det straffbart att med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryta mot EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken genom otillåtet fiske eller genom att behålla fisk ombord, bearbeta fisk ombord, förvara fisk i sump eller omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fångst i strid mot bestämmelserna eller genom att bryta mot bestämmelser om förvaring av fiskeredskap ombord eller om anmälnings- eller uppgiftsskyldig- het. Straffskalan, som sträcker sig från böter till fängelse i högst , skärptes med och i motsvarande mån som straffskalorna i 37 § och 40 § första stycket fiskelagen (prop. 2002/03:41). Bestämmelsen har, med vissa kompletteringar, överflyttats från 11 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken (se prop. 1995/96:8 och 1995/96:JoU5). I otillåtet fiske inryms otillåten användning av fiskefartyg, fiskeredskap eller fiske- metod eller att det sätt på vilket fartyget, metoden eller fiskered- skapet används är otillåten. Exempelvis omfattas att redskapet inte är korrekt märkt eller utmärkt, eller att fisket sker på otillåten plats eller eller i övrigt innefattar otillåten fångst av helt eller delvis fredade bestånd (se prop. 1994/95:75 s. 57). I prak- tiken innebär uppräkningen i 40 § andra stycket fiskelagen att samma beteenden som enligt paragrafens första stycke kan föranleda straff vid överträdelser av nationella bestämmelser även är straffsank- tionerade vad gäller ohörsamhet mot EU-regler. När det gäller det subjektiva rekvisitet föreligger dock en stor skillnad mellan bestäm- melserna. Överträdelser av nationella bestämmelser är straffbara redan om de begås av oaktsamhet, medan det krävs grov oakt- samhet för att döma för överträdelser av EU-förordningar. Av för- arbetena (prop. 1994/95:75 och prop. 1995/96:8) framgår inte varför det ställts upp olika subjektiva krav i de aktuella straffbestämmel- serna. Om brott mot EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken begåtts i ekonomiska zon, innehåller straffskalan endast böter (41 § första stycket fiskelagen). Brott som har begåtts vid fiske i näringsverksamhet ska i vissa fall föranleda normerade böter, se 41 § andra stycket fiskelagen. Om ett brott, med undantag av gärningar begångna i ekonomiska zon, är att anse som grovt döms till fängelse i högst (40 a § fiskelagen). Överträdelser som är att anse som ringa medför inget ansvar (40 § tredje stycket fiskelagen). Gärningar som kan leda till sanktionsavgift är undantagna från det straffbara området (40 § b fiskelagen). Inte heller den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vites- förbud döms till ansvar för den gärning som omfattas av förelägg- andet eller förbudet (44 § fiskelagen). 42 § fiskelagen – Överträdelse av föreskrifter om utplantering och odling av fisk Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 28 § fiskelagen meddela föreskrifter om krav på särskilt till- stånd och om villkor i övrigt för att fisk ska få sättas ut, flyttas eller odlas. Den som bryter mot tillståndskravet och villkoren i övrigt kan enligt 42 § fiskelagen dömas till böter. Överträdelser som är att anse som ringa medför inte ansvar. Med ringa avses att tillstånd skulle ha meddelats om ansökan gjorts eller att risken för skadeverkningar varit små. Mängden fisk är däremot inte av avgörande betydelse för bedömningen av om över- trädelsen är att anse som ringa. (Ang. hela stycket se prop. 1992/93:232 s. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet (44 § fiskelagen). Straffbestämmelser på fiskets område finns, som tidigare nämnts, även utanför fiskelagen. Enligt 11 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ska den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken i fråga om uppgiftsskyldighet, kvalitetsnormer och andra bestämmelser för handeln med fisk och fiskprodukter dömas till böter eller fäng- else i högst . Straffmaximum höjdes med och i överensstämmelse med ändringarna i straffbestämmelserna i 37 och 40 §§ fiskelagen. I motiven framhölls att den rapporteringsskyldighet för närings- idkare som föreskrivs med stöd av lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken är av avgörande betydelse för kontrollen av fisket. De skäl som åberopades för att skärpa påföljd- erna när det gällde fel och brister i fiskarnas rapportering gjorde sig därför också gällande vad beträffade uppgiftsskyldigheten enligt nämnda lag. (Ang. hela stycket se prop. 2002/03:41 s. Av 12 § andra stycket lagen om EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken följer att en person som begått ett brott enligt lagen inte ska fällas för det om gärningen är ringa eller belagd med straff enligt , lagen (2000:1254) om straff för smugg- ling eller fiskelagen. Inte heller den som har överträtt ett vites- föreläggande eller vitesförbud döms till ansvar för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet (12 § första stycket lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken). Beträffande ovannämnda straffbestämmelse kan anföras att den alltså inte reglerar fisket i egentlig mening, utan överträdelser av kvalitetsnormer och andra bestämmelser för handel med fisk och fiskprodukter. Tillämpning av straffrättsliga sanktioner De allmänna domstolarna ska expediera samtliga avgöranden rörande tillämpning av straffbestämmelserna till . Fiskesanktions- utredningen redovisade i sitt betänkande Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område (SOU 2007:20 s. 51) uppgifter från en genom- gång av de avgöranden meddelade mellan 2003–2006 som inkommit till verket. genomgång hade, i enlighet med den utredningens uppdrag, begränsats till yrkesmässigt fiske och fiske, som bedrivs utan yrkesfiskelicens i syfte att sälja fångsten, i havet och de fyra största sjöarna (härefter yrkesmässigt fiske). För att möjliggöra en jämförelse avsåg redovisningen endast mål av- gjorda i tingsrätt. De uppgifter som redovisade återges nedan. Därefter följer en redovisning av en genom- gång som denna utredning gjort av avgöranden meddelade under 2007 och som ingetts till . Genom- gången omfattar dock alla slags fiske, alltså även fritidsfiske. För att kunna jämföra uppgifterna med genom- gång redovisas uppgifter rörande fritidsfiske separat. Av samma skäl avser redovisningen endast mål avgjorda i tingsrätten. –2006 avgjordes drygt 80 fiskebrottmål avseende yrkesmässigt fiske. Något mer än hälften av dessa avsåg otillåtet fiske. De vanligaste överträdelserna i denna kategori var fiske trots förbud och fiske av art för vilken saknar kvot. Dessutom förekom ett flertal fall av fiske med otillåtna redskap och fiske utan fartygstillstånd, särskilt tillstånd eller yrkesfiskelicens. I de resterande målen, dvs. i knappt hälften av alla mål, prövades frågan om ansvar för överträdelser av bestämmelser om anmäl- nings- och rapporteringsskyldighet. Åtalet avsåg i dessa fall antingen försenad, utebliven eller felaktig rapportering av fångst eller under- låten förhandsanmälan. I några mål avsåg åtalet såväl otillåtet fiske som brott mot bestämmelser om anmälnings- och rapporterings- skyldighet. När tingsrätten prövade åtalen hade det förflutit mellan från gärningen. Den genomsnittliga tiden var drygt 18 månader. Det var dock inte ovanligt att det vid tingsrättens prövning förflutit från gärningen. Tingsrätten ogillade av åtalen. I övriga mål bi- fölls åtalen helt eller delvis. I sistnämnda mål bestämdes påföljden till böter. Det lägsta bötesbeloppet var och det högsta . meddelades dessutom 27 strafförelägganden. Av dessa avsåg 22 stycken överträdelser av bestämmelser om anmälnings- och rapporteringsskyldighet medan resterande avsåg otillåtet fiske. En lagändring som trädde i kraft medförde att över- trädelser begångna efter detta datum inte kunde beivras genom strafförelägganden. Totalt avgjordes under angiven period 65 mål, varav 30 avsåg fri- tidsfiske. Avgörandena avseende fritidsfiske redovisas sist i detta avsnitt. Av de mål som rörde yrkesmässigt fiske, 35 stycken, avsåg knappt hälften otillåtet fiske, medan drygt hälften avsåg brott mot bestäm- melser om anmälnings- och rapporteringsskyldighet. I ett par mål aktualiserades överträdelser av båda slagen. Bland överträdelserna i kategorin otillåtet fiske var fiske trots förbud den i särklass van- ligaste. Övriga överträdelser som förekom var fiske utan särskilt tillstånd eller yrkesfiskelicens, fiske med otillåtna redskap samt fiske av art för vilken saknar kvot. Tiden från det att gärningen begicks till dess att tingsrätten prövade åtalet varierade mellan . Den genomsnitt- liga tiden var , alltså påtagligt lägre än för åren 2003–2006. Liksom i genomgång ogillade tings- rätten av åtalen. I övriga mål, där alltså åtalen bi- fölls helt eller delvis, bestämdes påföljden till böter. Lägsta och högsta bötesbelopp var i stort sett desamma som Fiskesanktions- utredningen redovisade, respektive . Beträffande genomgången av avgörandena avseende fritidsfiske kan följande redovisas. Av de 30 målen avsåg en dryg tredjedel fiske utan lov i vatten där annan har enskild fiskerätt, en knapp tredjedel fiske i fredat område eller under tid då fiskeförbud råder samt en knapp tredjedel fiske med otillåtna redskap. Därutöver förekom några fall av brott mot bestämmelserna om märkning och utmärkning av fiskeredskap. Tiden från gärningen begicks till dess tingsrätten prövade åtalet sträckte sig från 5 månader upp . Genomsnittlig tid uppgick . I dessa avseenden förelåg alltså inga skill- nader jämfört med målen avseende yrkesmässigt fiske etc. . Vad gäller utgången i målen ogillade tingsrätten i något högre grad åtalen avseende fritidfiske, närmare bestämt beträffande av dessa. I övriga mål bifölls åtalen helt eller delvis. Påföljden bestämdes till böter, lägst och högst . I sanktionssystemet på fiskeområdet ingår bestämmelser om sär- skild rättsverkan av brott, såsom förverkande och företagsbot. Bestämmelserna beskrivs närmare nedan. Eftersom reglerna om be- slag hör nära samman med förverkandebestämmelserna, tas även de upp här. Fisk som varit föremål för brott enligt fiskelagen ska, om det inte är uppenbart oskäligt, förklaras förverkad (45 § första stycket fiske- lagen). Detsamma gäller för annat utbyte av sådant brott. Med ut- byte ska förstås såväl egendom som har mottagits som värdet av det mottagna (se prop. 2004/05:135 s. 80 och 184). Vederlag till den som utför ett brott enligt fiskelagen på uppdrag av annan torde kunna förverkas (se a.a s. 184). Även vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med brott mot fiskelagen eller värdet av det mottagna ska förklaras förverkat, om mottagandet utgör brott och förverkandet inte är uppenbart oskäligt (45 § första stycket fiskelagen). Påträffas ett parti fisk där endast en del av fångsten varit föremål för brott mot fiskebestämmelserna kan ändå hela partiet förklaras förverkat. Förutsättningen för ett sådant förverkande är att det inte kan utredas hur stor del av partiet som omfattas av brottet (45 § andra stycket fiskelagen). Fiskeredskap som använts eller medförts vid brott enligt fiske- lagen ska förklaras förverkade, om det inte är oskäligt. Även fiske- fartyg och andra hjälpmedel ska förverkas, om ett förverkande be- hövs för att förebygga brott (45 § tredje stycket fiskelagen). Egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott mot fiskelagen men inte kommit till sådan användning kan under vissa förhållanden också förverkas (45 § fjärde stycket fiske- lagen). För förverkande krävs att brottet har fullbordats eller att förfarandet utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse. En ytterligare förutsättning är att förverkandet behövs för att före- bygga brott. I stället för fisken, redskapet eller den egendom som annars an- vänts, medförts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel, kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat (45 § femte stycket Om det är omöjligt eller förenat med svårigheter att bevisa vilket värde egendomen har, får värdet uppskattas till ett be- lopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Beträffande egendom som varit föremål för brott mot 25–26 §§ fiskelagen finns vissa begränsningar i fråga om förverkande (45 § sjätte stycket fiskelagen). Angående tillämpningen av förverkandebestämmelserna noteras följande. Vid den genomgång av drygt 80 fiskebrottmål som Fiske- sanktionsutredningen gjorde (fritidsfiske omfattades ej) och som tidigare nämnts, fann nämnda utredning att tingsrätten hade med- delat beslut om förverkande i cirka 30 av målen. I ett flertal fall uppgick värdet av det som förverkades till femsiffriga belopp, i ett par fall till sexsiffriga belopp. (Ang. hela stycket se SOU 2007:20 s. Vid denna utrednings genomgång av samtliga till inkomna avgöranden i fiskebrottmål (inklusive fritidsfiske) och , totalt 65 stycken, kan däremot konsta- teras att beslut om förverkande endast meddelades i ett drygt tiotal mål. Drygt hälften av besluten meddelades i mål angående fritids- fiske och avsåg förverkande av fiskeredskap. Det högsta värde som förverkades uppgick till (avsåg yrkesmässigt fiske). Denna förändring synes bero på att det rådde osäkerhet om det var förenligt med regeringsformen att besluta om förverkande på grund av brott mot ett blankettstraffstadgande, när den straffbelagda gärningen helt eller i det väsentliga anges i myndighetsföreskrifter. Problematiken med blankettstraffstadganden belyses närmare i ett eget avsnitt nedan, vartill hänvisas. Här ska endast konstateras att i och med Högsta domstolens avgörande i NJA 2007 s. 918 är det emellertid klarlagt att förverkande får ske, även i nämnda situationer. Antalet beslut om förverkande torde så- ledes komma att öka igen. I 47 § fiskelagen finns bestämmelser om beslag. Enligt paragrafens första stycket får, om någon ertappas på bar gärning när han eller hon begår brott enligt fiskelagen, beslag göras av fisk, redskap, fiskefartyg eller andra föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen av brottet eller kan antas bli föremål för förverk- ande enligt fiskelagen. Vem som har befogenhet att beslagta fisk och annan egendom enligt fiskelagen regleras i 47 § andra och tredje styckena fiske- lagen. föreskrevs i andra stycket att sådan befogenhet hade fisketillsynsman som förordnats därtill eller annan tjänsteman i vars uppgifter det ingick att övervaka efterlevnaden av bestäm- melser om fiske och, om fisket kränkte enskild fiskerätt, den som innehade fiskerätten eller den som företrädde honom. I förarbetena angavs att med annan tjänsteman avsågs främst tjänsteman vid och polisen (se prop. 1992/93:232 s. 76 och prop. 1995/96:8 s. 25). Det rådde däremot osäkerhet om bestämmelsen även gav stöd för befattningshavare hos och läns- styrelsen att ta fisk och annan egendom i beslag. Med anledning härav ändrades paragrafen (se prop. 2008/09:58). Ändringen innebär att det i bestämmelsen numera uttryckligen an- ges att sådan befattningshavare hos , eller i vars uppgifter det ingår att övervaka efter- levnaden av bestämmelser om fiske har sådan befogenhet. Paragrafen avses innehålla en uttömmande reglering av de myndigheter vid vilka det finns befattningshavare som har en sådan befogenhet(se a.a. s. 1). Enligt 47 § fjärde stycket fiskelagen ska den som har tagit egen- dom i beslag skyndsamt anmäla detta till polismyndigheten eller åklagare. Om innehavaren av enskild fiskerätt eller den som företräder honom har tagit fisk i beslag, får dock fiskerättshavaren behålla fisken utan att anmäla det, om beslaget bara grundar sig på fiske- lagen (47 § femte stycket fiskelagen). I 47 § sjätte stycket föreskrivs att fisk som tagits i beslag och som uppenbarligen bör förklaras förverkad efter beslaget ska släppas ut i det vattenområde där den fångats, om den är levnads- duglig och det kan ske utan särskilda kostnader eller besvär. Om brott enligt fiskelagen innefattar intrång i enskild fiskerätt, tillfaller förverkad fisk eller dess värde fiskerättshavaren (48 § fiske- lagen). Bestämmelserna om företagsbot finns i 36 kap. . För brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet ska, på yrkande av allmän åklagare, näringsidkaren i vissa fall åläggas före- tagsbot. En första förutsättning är att det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter. Företagsbot ska vid sådan brotts- lighet åläggas om näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Sådan bot ska vidare åläggas om brottet begåtts av en person i ledande ställning grundad på befogenhet att företräda näringsidkaren eller att fatta beslut på näringsidkarens vägnar eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn och kontroll i verksamheten. Företagsbot ska dock inte åläggas om brottsligheten varit riktad mot näringsidkaren (7 §). Företagsbot ska fastställas till lägst fem tusen och högst tio mil- joner kr (8 §). När storleken av företagsboten bestäms ska, med be- aktande av straffskalan för brottet, särskild hänsyn tas till den skada eller fara som brottsligheten inneburit samt till brottslighetens om- fattning och förhållande till näringsverksamheten. Skälig hänsyn ska också tas till om näringsidkaren tidigare ålagts att betala företags- bot (9 §). Företagsbot får sättas lägre än vad som annars bort ske om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng. Nedsättning får även ske om näringsidkaren efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller be- gränsa de skadliga verkningarna av brottet, om näringsidkaren fri- villigt angett brottet eller om det annars finns särskilda skäl för jämkning. Om det är särskilt påkallat med hänsyn till angivna för- hållanden, får företagsbot efterges (10 §). Om ett brott som kan föranleda företagsbot har begåtts av oakt- samhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får brottet åtalas av åklagare endast om åtalet är påkallat från allmän synpunkt (10 a §). Enligt uppgift från åklagarmyndigheten torde företagsbot inte tillämpas på fiskebrott. De administrativa sanktionerna omfattar landningsavgift, sanktions- avgift, återkallelse av yrkesfiskelicens och fartygslicens samt varning. Den som landar en otillåten fångst ska betala en särskild avgift, s.k. landningsavgift (50 i § fiskelagen i förening med 6 kap. 2 a § fiske- förordningen). Med otillåten fångst avses fångster som strider mot bestämmelser i gemenskapsrätten eller nationell rätt, t.ex. fångster som överskrider en kvot eller av arter för vilka inte har tilldelats någon kvot. Det kan också röra sig om bifångster av arter för vilka fiskeförbud råder. (Ang. hela stycket se prop. 2002/03:41 s. beslutar om avgiften. Verket behöver inte visa att fiskaren haft uppsåt eller varit oaktsam för att kunna påföra denne avgift. För ett avgiftsbeslut är det tillräckligt att verket kan konsta- tera att en viss mängd fisk som inte får fångas har förts i land (se a.a. s. 31). Landningsavgiften ska motsvara den otillåtna fångstens värde och ska beräknas med utgångspunkt i det pris som är högst av det faktiska försäljningspriset och det marknadspris som vid tiden för landningen gällde på landningsorten för fångster av motsvarande slag (6 kap. 2 a § fiskeförordningen). får i vissa fall sätta ned eller helt efterge avgiften. Det kan ske om det med hänsyn till andra följder av den otillåtna fångsten skulle framstå som oskäligt att ta ut full avgift eller det annars finns särskilda skäl (6 kap. 2 a § fiskeförordningen). Beslut om landningsavgift fattat av får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten (51 § fiskelagen). Sedan möjligheten att ta ut landningsavgift infördes och fram till har meddelat beslut om avgift i tio fall. Avgiften har i dessa fall fastställts till 593, 986, 1 380, 42 660, 969, 5 053, 4 410, 15 078, 3 168 respektive . infördes en ny sanktion på fiskeområdet i form av sanktionsavgift, se 50 a–g §§ fiskelagen (prop. 2007/08:107). Bakgrunden till införandet av sanktionsavgifterna var följande. Regeringen hade i skilda sammanhang uppmärksammats på att sank- tionssystemet på yrkesfiskets område inte var tillräckligt effektivt. Bland annat hade allvarlig kritik framförts av kommissionen, bl.a. i en s.k. formell underrättelse från den 1 febru- ari 2006.