sou · GYB346 · 2010-06-30 00:00:00 — a) Utstationering av en arbetstagare för egen räkning och under egen ledning inom en medlemsstats territorium, enligt avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, vilken bedriver verksamhet i denna medlemsstat, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren . b)Utstationering av en arbetstagare inom en medlemsstats territorium på en arbetsplats eller i ett företag som tillhör koncernen, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationerings- tiden. c)I egenskap av företag för uthyrning av arbetskraft eller företag som ställer arbetskraft till förfogande, verkställer utstationering av en arbetstagare till ett användarföretag som är etablerat eller som bedriver verksamhet inom en medlemsstats territorium, om det finns ett anställningsförhållande mellan företaget för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande och arbetstagaren . Företag som är etablerade i en icke-medlemsstat får inte behandlas förmånligare än företag som är etablerade i en medlemsstat. 1.I detta direktiv avses med utstationerad arbetstagare varje arbetstagare som utför arbete inom en annan medlemsstats territorium än där han vanligtvis arbetar. 2.I detta direktiv avses med begreppet arbetstagare det begrepp som tillämpas i rätten i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är utstationerad. Medlemsstaterna skall, oavsett vilken lag som gäller för anställningsförhållandet, se till att de företag som anges i artikel 1.1 på följande områden garanterar de arbetstagare som är utstatione- rade inom deras territorium de arbets- och anställningsvillkor som i den medlemsstat inom vars territorium arbetet utförs är fastställda –i bestämmelser i lagar eller andra författningar, och/eller –i kollektivavtal eller skiljedomar som förklarats ha allmän giltighet enligt punkt 8, i den utsträckning som de rör de verksamheter som anges i bilagan: a)Längsta arbetstid och kortaste vilotid. b)Minsta antal betalda semesterdagar . c)Minimilön, inbegripet övertidsersättning; denna punkt gäller dock inte yrkesanknutna tilläggspensionssystem. d)Villkor för att ställa arbetstagare till förfogande, särskilt genom företag för uthyrning av arbetskraft. e)Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen. f)Skyddsåtgärder med hänsyn till arbets- och anställnings- villkor för gravida kvinnor och kvinnor som fött barn samt för barn och unga. g)Lika behandling av kvinnor och män samt andra bestämmelser om icke-diskriminerande behandling. I detta direktiv avses med minimilön enligt punkt c första raden den minimilön som fastställs i nationell lagstiftning och/eller praxis i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är utstationerad. För sådant arbete i samband med en första montering och/eller en första installation som ingår i leveranskontraktet för en vara och som krävs för att den levererade varan skall kunna tas i bruk och som utförs av yrkesarbetare och/eller specialiserade arbetstagare från det levererande företaget, gäller bestämmelserna i punkt 1 andra stycket b och c endast om utstationeringens varaktighet överstiger . Denna bestämmelse gäller inte för sådan byggnadsverksamhet som anges i bilagan. Medlemsstaterna kan, efter samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med sedvanor och bruk i varje medlemsstat, besluta att bestämmelserna i punkt 1 andra stycket c inte skall gälla i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b, om utstationeringens varaktighet inte överstiger en månad. 4.Medlemsstaterna kan, i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis, ange att det kan göras undantag från bestämmelserna i punkt 1 andra stycket c i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b, samt från ett beslut som en medlemsstat har fattat enligt punkt 3 i denna artikel, genom kollektivavtal enligt punkt 8, för ett eller flera verksamhetsområden, om utstationeringens varaktighet inte överstiger en månad. 5.Medlemsstaterna kan ange att undantag får beviljas från bestämmelserna i punkt 1 andra stycket b och c i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b på grund av arbetets ringa omfattning. De medlemsstater som använder sig av den möjlighet som anges i första stycket skall fastställa vilka villkor som arbetet skall uppfylla för att kunna anses vara av "ringa omfattning". Utstationeringens varaktighet beräknas utifrån en referensperiod från dess början. Vid beräkningen av skall de perioder medräknas, som någon annan arbetstagare eventuellt kan ha varit utstationerad för samma arbete. Punkt 1 6 skall inte hindra tillämpning av arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna. Ersättningar som hör ihop med utstationeringen skall anses utgöra en del av minimilönen, om de inte utbetalas som ersättning för utgifter som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen, t.ex. utgifter för resa, kost eller logi. Med kollektivavtal eller skiljedomar som förklarats ha allmän giltighet menas sådana kollektivavtal eller skiljedomar som skall följas av alla företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet och inom det aktuella geografiska området. Om det saknas ett system för att förklara att kollektivavtal eller skiljedomar har allmän giltighet enligt första stycket, kan medlemsstaterna, om de så beslutar, utgå ifrån –kollektivavtal eller skiljedomar som gäller allmänt för alla likartade företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet och inom det aktuella geografiska området, och/eller –kollektivavtal som har ingåtts av de mest representativa arbetsmarknadsorganisationerna på nationell nivå och som gäller inom hela det nationella territoriet, om det vid tillämpningen av dem på de företag som anges i artikel 1.1 vad gäller de områden som räknas upp i punkt 1 första stycket i denna artikel garanteras att dessa företag behandlas på samma sätt som de övriga företag som anges i detta stycke och som befinner sig i en likartad situation. Enligt denna artikel behandlas företag på samma sätt när de nationella företag som befinner sig i en likartad situation –på de aktuella arbetsplatserna eller inom de aktuella sektorerna är underkastade samma skyldigheter på de områden som räknas upp i punkt 1 första stycket som de företag som avses med utstationeringarna, och –skall uppfylla dessa skyldigheter med samma verkningar. 9.Medlemsstaterna kan fastställa att de företag som anges i artikel 1.1 skall garantera arbetstagarna enligt artikel 1.3 c samma villkor som de som tillämpas för tillfälligt anställda arbetstagare i den medlemsstat inom vars territorium arbetet utförs. 10.Detta direktiv hindrar inte att medlemsstaterna, i enlighet med fördraget, på samma villkor ålägger de nationella företagen och företagen från andra medlemsstater –arbets- och anställningsvillkor på andra områden än de som anges i punkt 1 första stycket om bestämmelserna rör ordre public, –arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i kollektiv- avtal eller skiljedomar enligt punkt 8 med avseende på annan verksamhet än de som anges i bilagan. Samarbete i fråga om information 1.I syfte att genomföra detta direktiv skall medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis utse ett eller flera förbindelsekontor eller en eller flera nationella behöriga instanser. 2.Medlemsstaterna skall planera ett samarbete mellan de offentliga förvaltningar som i enlighet med nationell lagstiftning har behörighet att övervaka de arbets- och anställningsvillkor som anges i artikel 3. Detta samarbete består särskilt i att besvara motiverade förfrågningar från dessa offentliga förvaltningar om information angående utsändande av arbetstagare till andra medlemsstater, inbegripet uppenbart missbruk eller gräns- överskridande verksamheter som antas vara olagliga. Kommissionen och de offentliga förvaltningar som avses i första stycket skall i nära samarbete granska de problem som kan uppkomma vid genomförandet av artikel 3.10. Den ömsesidiga administrativa hjälpen skall vara kostnadsfri. 3.Varje medlemsstat skall vidta åtgärder för att informationen om de arbets- och anställningsvillkor som avses i artikel 3 skall vara allmänt tillgänglig. 4.Varje medlemsstat skall underrätta de övriga medlems- staterna och kommissionen om de förbindelsekontor och/eller behöriga instanser som anges i punkt 1. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder om bestämmelserna i detta direktiv inte följs. De skall i synnerhet sörja för att arbetstagarna och/eller deras företrädare har tillgång till lämpliga förfaranden såvitt avser att säkerställa de skyldigheter som anges i detta direktiv. För att göra gällande rätten till de arbets- och anställningsvillkor som garanteras i artikel 3, kan talan väckas i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är eller har varit utstationerad, utan att detta i förekommande fall påverkar möjligheten att i enlighet med internationella konventioner om rättslig behörighet att väcka talan i en annan stat. Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Förnyad prövning företagen av kommissionen skall kommissionen företa en förnyad prövning av föreskrifterna för genomförandet av detta direktiv för att vid behov föreslå rådet nödvändiga ändringar. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Den verksamhet som anges i artikel 3.1 andra strecksatsen omfattar all byggverksamhet som avser uppförande, iståndsättande, under- håll, ombyggnad eller rivning av byggnader, särskilt följande arbeten: 4.Montering och nedmontering av prefabricerade delar 12.Underhåll i form av måleri- och rengöringsarbeten L 376/36 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2006/123/EG om tjänster på den inre marknaden OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 första och tredje meningarna och artikel 55, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: (1)Europeiska gemenskapen har som mål att skapa allt star- kare band mellan de europeiska staterna och folken och att säkerställa ekonomiska och sociala framsteg. I enlighet med artikel 14.2 i fördraget innebär den inre marknaden ett område utan inre gränser där den fria rörligheten för tjänster garanteras. I enlighet med artikel 43 i fördraget garanteras etableringsfrihet. I artikel 49 i fördraget fastställs rätten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen. Undanröjandet av hindren för utvecklingen av tjänsteverk- samhet mellan medlemsstaterna är ett viktigt medel för att stärka integrationen mellan de europeiska folken samt främja en balanserad och hållbar ekonomisk och social utveckling. När sådana hinder undanröjs är det viktigt att se till att utvecklingen av tjänsteverksamhet bidrar till full- görandet av uppgiften i artikel 2 i fördraget, nämligen att främja en harmonisk, väl avvägd och hållbar utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hög nivå i frågaomsysselsättningochsocialtskydd,jämställdhetmel- lan kvinnor och män, en hållbar och icke-inflatorisk till- växt, en hög grad av konkurrenskraft och ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om miljöskydd och för- bättring av miljöns kvalitet, en höjning av levnadsstandar- den och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. (1) EUT C 221, , s. 113. (2) EUT C 43, , s. 18. (3) yttrande av (ännu ej offent- liggjort i EUT), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 270 E, 7.11.2006, s. 1) och ståndpunkt av . Rådets beslut av . (2)En konkurrenskraftig tjänstemarknad är av avgörande betydelse för att främja den ekonomiska tillväxten och skapa nya arbetstillfällen i Europeiska unionen. För närva- rande finns det ett stort antal hinder på den inre markna- den som hindrar tjänsteleverantörer, särskilt små och medelstora företag, från att växa över de nationella grän- serna och dra full nytta av den inre marknaden. Detta för- svagar den globala konkurrenskraften hos Europeiska unionenstjänsteleverantörer.Enfrimarknaddärmedlems- staterna är skyldiga att undanröja hinder för den gränsö- verskridande handeln med tjänster skulle, tillsammans med ökad öppenhet och konsumentupplysning, ge kon- sumenterna ett större utbud och bättre tjänster till lägre pris. (3)I kommissionens rapport om tillståndet på den inre marknaden för tjänster anges ett stort antal hinder som står i vägen för eller bromsar utvecklingen av tjänsteverk- samhet mellan medlemsstaterna, särskilt sådan som bedrivs av små och medelstora företag, vilka dominerar tjänstesektorn. I rapporten konstateras att det ännu ett årtionde efter att den inre marknaden borde ha varit full- bordad finns stora skillnader mellan visionen om en inte- grerad ekonomi för Europeiska unionen och den verklighet som EU:s medborgare och tjänsteleverantörer lever i. De hinder som räknas upp berör många olika tjänsteverksamheter och alla led i en tjänsteleverantörs verksamhet, och de har många gemensamma drag, bl.a. det faktum att de ofta uppstår på grund av administra- tiva bördor, den rättsliga osäkerhet som omger gränsö- verskridande verksamhet och bristen på ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. (4)Eftersom tjänstesektorn är drivkraften bakom den ekono- miska tillväxten och svarar för av BNP och syssel- sättningen i de flesta medlemsstaterna, inverkar denna uppsplittring av den inre marknaden negativt på hela den europeiska ekonomin, särskilt de små och medelstora företagens konkurrenskraft och arbetstagarnas rörlighet, och hindrar konsumenterna från att få tillgång till ett större urval av tjänster till konkurrenskraftiga priser. Det är viktigt att påpeka att tjänstesektorn är en nyckelsektor för sysselsättningen, särskilt för kvinnor, och att kvin- norna därför har mycket att vinna på de nya möjligheter som erbjuds genom att den inre marknaden för tjänster fullbordas. och rådet har betonat att undanröjandet av rättsliga hinder för etableringen av en verkliginremarknadärettavdeviktigasteledenigenom- förandet av det mål som fastställdes av Europeiska rådets möte i den 23 och24 om att för- Europeiska unionens officiella tidning L 376/37 bättra sysselsättningen och den sociala sammanhåll- ningen och uppnå en hållbar ekonomisk tillväxt för att senastår2010göraEuropeiskaunionentillvärldensmest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi med fler och bättre arbetstillfällen. Att undan- röja dessa hinder, utan att göra avkall på den ambitiösa europeiska sociala modellen, är således en grundläggande förutsättning för att lösa svårigheterna med att genom- föra Lissabonstrategin och för att få fart på den europe- iska ekonomin, i synnerhet när det gäller sysselsättningen och investeringarna. Det är därför viktigt att åstadkomma en inre marknad för tjänster där det råder rätt balans mel- lanenöppningavmarknadernaochbevarandetavoffent- liga tjänster, sociala rättigheter och konsumenters rättigheter. (5)Det är därför nödvändigt att undanröja hindren för tjäns- televerantörernas etableringsfrihet i medlemsstaterna och för den fria rörligheten för tjänster mellan medlemssta- terna samt att garantera tjänstemottagare och tjänsteleve- rantörer den rättsliga säkerhet som krävs för att de i praktiken skall kunna utöva dessa två grundläggande fri- heter i fördraget. Eftersom hindren för tjänsterna på den inre marknaden berör såväl de aktörer som önskar eta- blera sig i andra medlemsstater som dem som tillhanda- håller en tjänst i en annan medlemsstat utan att etablera sig där, är det nödvändigt att ge tjänsteleverantörerna möj- lighet att utveckla sin tjänsteverksamhet på den inre mark- naden antingen genom att etablera sig i en medlemsstat eller genom att använda sig av den fria rörligheten för tjänster. Tjänsteleverantörerna borde kunna välja mellan dessa två friheter, beroende på vilken tillväxtstrategi de har i varje medlemsstat. (6)Det är inte möjligt att undanröja dessa hinder endast genom en direkt tillämpning av artiklarna 43 och 49 i för- draget, dels eftersom det skulle vara synnerligen komplicerat för medlemsstaternas och gemenskapens institutioner att genomföra överträdelseförfaranden mot deberördamedlemsstaternaivarjeenskiltfall,särskiltefter utvidgningen, dels eftersom många hinder inte kan undan- röjas utan föregående samordning av de nationella lagstift- ningarna, bl.a. genom administrativt samarbete. Som och rådet har konstaterat möjliggör en gemenskapsrättsakt att en verklig inre marknad för tjäns- ter kan uppnås. (7)I detta direktiv fastställs en allmän rättslig ram, som kom- mer ett stort antal tjänsteverksamheter till godo, samti- digt som hänsyn tas till de utmärkande dragen hos varje form av verksamhet eller yrke och det sätt på vilket de regleras.Dennaramärgrundadpåendynamiskochselek- tiv strategi, som består i att först undanröja sådana hinder som snabbt kan tas bort och därefter för övriga hinder inleda en process med utvärdering, samråd och ytterligare harmonisering på särskilda områden, vilket kommer att möjliggöra en gradvis och samordnad modernisering av de nationella systemen för reglering av tjänsteverksamhet, något som är absolut nödvändigt för att en verklig inre marknad för tjänster skall kunna fullbordas . En välavvägd kombination av åtgärder bör vidtas som innefattar målinriktad harmonisering, administrativt samarbete, bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster och uppmuntran till utarbetande av uppförande- koder på vissa områden. Denna samordning av de natio- nellalagstiftningarnabörsäkerställaenhöggradavrättslig integration på gemenskapsnivå och en hög skyddsnivå när det gäller mål av allmänintresse, särskilt konsumentskyd- det, vilket är absolut nödvändigt för att skapa förtroende mellanmedlemsstaterna.Idethärdirektivettasocksåhän- syn till andra mål av allmänintresse, inklusive skyddet av miljön, den allmänna säkerheten och folkhälsan samt kra- vet på att arbetsrättslig lagstiftning följs. (8)De bestämmelser i detta direktiv som rör etableringsfrihe- ten och den fria rörligheten för tjänster bör endast tilläm- pas om den berörda verksamheten är öppen för konkurrens, så att medlemsstaterna inte tvingas att libera- lisera tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, att privati- sera offentliga enheter som tillhandahåller sådana tjänster eller att avskaffa existerande monopol för andra verksam- heter eller vissa distributionstjänster. (9)Detta direktiv är endast tillämpligt på krav som påverkar tillträdet till eller utövandet av en tjänsteverksamhet. Det är därför inte tillämpligt på krav som t.ex. vägtrafikbe- stämmelser, bestämmelser om markanläggning eller mark- användning, fysisk planering, byggstandarder eller administrativa sanktioner för åsidosättande av sådana bestämmelservilkaintesärskiltreglerarellersärskiltpåver- kar tjänsteverksamheten men som måste följas av tjänste- leverantörer vid utövandet av deras ekonomiska verksamhet på samma sätt som av enskilda som agerar i egenskap av privatpersoner. (10)Detta direktiv gäller inte krav i samband med tillgång till offentliga medel för vissa tjänsteleverantörer. Sådana krav omfattar särskilt de krav genom vilka villkoren för tjäns- televerantörers rätt till offentliga medel fastställs, bl.a. sär- skilda avtalsvillkor, och inte minst olika kvalitetsnormer som måste iakttas för att kunna erhålla offentliga medel, t.ex. för sociala tjänster. (11)Dettadirektivpåverkarintesådanaåtgärdersommedlems- staterna vidtar i överensstämmelse med gemenskapsrät- ten i samband med skydd för eller främjande av den kulturella och språkliga mångfalden och mångfalden i medierna, eller finansieringen av sådana åtgärder. Detta direktivhindrarintemedlemsstaternafrånatttillämpasina grundläggandereglerochprinciperompressfrihetochytt- randefrihet. Direktivet påverkar inte medlemsstaternas lagar om förbud mot diskriminering på grund av nationa- litet eller av sådana skäl som anges i artikel 13 i fördraget. L 376/38 Europeiska unionens officiella tidning (12)Syftet med detta direktiv är att skapa en rättslig ram för att säkerställa etableringsfrihet och fri rörlighet för tjäns- ter mellan medlemsstaterna och inte att harmonisera eller påverka straffrätten. Medlemsstaterna bör emellertid inte kunna begränsa friheten att tillhandahålla tjänster genom atttillämpastraffrättsligabestämmelsersomsärskiltpåver- kar tillträdet till eller utövandet av tjänsteverksamhet genom att kringgå bestämmelserna i detta direktiv. (13)Det är även viktigt att detta direktiv fullt ut är förenligt med de gemenskapsinitiativ som antagits med stöd av arti- kel 137 i fördraget och i syfte att uppnå målen i arti- kel 136 i detta avseende främjande av sysselsättning och förbättrade levnads- och arbetsvillkor. (14)Detta direktiv påverkar inte sådana arbets- och anställ- ningsvillkor, t.ex. längsta arbetstid och kortaste vilotid, minsta antal betalda semesterdagar , minimilön samt hälsa,säkerhetochhygienpåarbetsplatsen,sommedlems- staterna tillämpar i enlighet med gemenskapsrätten, och det påverkar inte heller förbindelserna mellan arbetsmark- nadens parter, inbegripet rätten att förhandla om och ingå kollektivavtal, rätten att strejka och vidta stridsåtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och nationell praxis i överensstämmelse med gemenskapsrätten, och direktivet är inte tillämpligt på tjänster som tillhandahålls av beman- ningsföretag. Direktivet påverkar inte medlemsstaternas lagstiftning om social trygghet. område, och vissa andra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, t.ex. sådana som kan finnas på postområdet, omfattas av undantag från bestämmelsen i detta direktiv om friheten att tillhandahålla tjänster. Direktivet gäller inte finansieringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och inte heller medlemsstaternas stödsystem, t.ex. på det sociala området, i enlighet med gemenskapens konkur- rensregler. I direktivet behandlas inte uppföljningen av kommissionens vitbok om tjänster av allmänt intresse. (18)Finansiella tjänster bör uteslutas från direktivets tillämp- ningsområde, eftersom denna verksamhet omfattas av sär- skild gemenskapslagstiftning vilken, liksom detta direktiv, syftar till att genomföra en verklig inre marknad för tjäns- ter. Detta undantag bör således omfatta alla finansiella tjänster som banktjänster och tjänster som avser krediter, försäkringar och återförsäkringar, tjänstepensioner och individuellt pensionssparande, värdepapper, investerings- fonder, betalningar och investeringsrådgivning, inbegripet de övriga tjänster som anges i bilaga I till Europaparla- mentets och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (1). (15)I detta direktiv respekteras utövandet av de grundläg- gande rättigheter som är tillämpliga i medlemsstaterna, och som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna med åtföljande förklaringar, och sammanjämkar dem med de grundläggande friheter som fastställs i artiklarna 43 och 49 i fördraget. De grundläggande rättigheterna omfattar rätten att vidta stridsåtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och nationell praxis i överensstämmelse med för gemenskapsrätten. (16)Detta direktiv gäller endast tjänsteleverantörer som är eta- blerade i en medlemsstat och omfattar inte externa aspek- ter. Det gäller inte förhandlingar i internationella organisationer om handel med tjänster, särskilt inom ramen för Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS).