sou · GXB336 · 2010-01-01 00:00:00 — Regeringen konstaterar också i propositionen att den nya ombudsmannamyndighetens uppgifter enligt diskrimineringslagen omfattas av definition av tillsyn, se kapitel 2.3.3. Ombudsmannen ska bl.a. granska hur arbetsgivare, företag m.fl. följer sina skyldigheter enligt diskrimineringslagen. Det finns möjlighet för ombudsmannen att vid vite förelägga arbetsgivare, utbildningsanordnare, näringsidkare eller annan ansvarig att fullgöra sina skyldigheter. bör enligt 4 kap. 1 § diskrimineringslagen i första hand sträva efter förlikningar och uppgörelser utom rätta samt förmå arbetsgivare eller utbildningsanordnare att frivilligt följa diskrimineringslagens föreskrifter om aktiva åtgärder. Om förlikning inte kan nås har rätt att i domstol föra talan för en enskild person som anser sig ha blivit diskriminerad. Den nya myndighetens uppgifter bör enligt regeringen inte inskränkas till endast tillsynsarbete. Enligt lagen (2008:568) om ska ombudsmannen verka för att diskriminering som har samband med någon av de sju diskrimineringsgrunderna inte förekommer på några områden i samhällslivet. Verksamheten ska inte avgränsas till enbart de områden som omfattas av diskrimineringslagen. Ombudsmannen ska enligt lagen också i övrigt verka för lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Regeringen bedömde i propositionen att det för de flesta diskrimineringsgrunderna inte finns någon annan myndighet som uttryckligen har till uppgift att främja lika rättigheter och möjlig– heter. Regeringen ansåg dock att det borde skapas en tydlig skillnad mellan granskande och främjande uppgifter. Ombudsmannens organisationen är nu också uppdelad i tre enheter där tillsyn, främjande/utveckling och administration hålls åtskiljda i varsin enhet. Ombudsmannen ska enligt lagen om Diskrimineringsombuds– mannen agera dels på ett individuellt plan genom att ge råd, stöd och upplysningar till dem som utsatts för diskriminering. Ombudsmannen ska också agera på ett mer generellt plan genom att ta initiativ till olika former av åtgärder mot diskriminering så som överläggningar och andra kontakter med myndigheter, företag, enskilda och organisationer samt genom utbildning, information och liknande. Enligt lagen ska myndigheten bl.a. informera, utbilda, överlägga och ha andra kontakter med myndigheter, företag, enskilda och organisationer. Regeringen skriver i propositionen att opinions– bildning, utbildning, information och andra initiativ till åtgärder kan anses omfattas av ombudsmannens uppgift att informera, utbilda, överlägga och ha kontakter med myndigheter, företag, enskilda och organisationer samt att ta initiativ till andra lämpliga åtgärder. Den nya ombudsmannen bör kunna uttrycka sin uppfattning offentligt, informera, sprida kunskap och ta initiativ till andra lämpliga åtgärder. Att verka för lika rättigheter och möjligheter för alla är att motverka intolerans och värna demokratiska och humanistiska värden. Det är enligt regeringen viktigt att ombudsmannens mandat inte begränsas till vissa former av intolerans. Av grundläggande betydelse är det långsiktiga arbetet med kunskaps- och medvetande– höjande insatser. En del av arbetet handlar om att förändra människors föreställningar, attityder och beteenden. uppdrag handlar enligt regeringen också om att synliggöra strukturer som kan vara ett hinder för lika rättigheter och möjligheter för alla. Den erfarenhet som ombuds– mannen får av arbetet med individuella fall bör utnyttjas i den generellt inriktade verksamheten. Ombudsmannen ska vid behov, enligt lagen om , hos regeringen föreslå författningsändringar eller andra åtgärder som kan motverka diskriminering och ta initiativ till andra lämpliga åtgärder. Som framgår av lagen om ska ombudsmannen följa den internationella utvecklingen och ha kontakter med internationella organisationer. I propositionen skriver regeringen att det är viktigt att ombudsmannainstitutionen i olika sammanhang har möjlighet att kommunicera med de internationella konventionsorganen på ett självständigt sätt och att detta kan behöva tydliggöras i lagtexten. Även om det är regeringen som företräder riket anser regeringen inte att det finns några hinder för ombudsmannen att ta kontakt med berörda internationella organ eller att olika internationella organ tar initiativ till att inhämta ombudsmannens synpunkter i frågor om diskriminering. Enligt instruktionen25 för ska ett särskilt råd knytas till den nya myndigheten. Representanterna i rådet utses av ombudsmannen och ska vara högst tio till antalet. De bör ha kompetens som kan tillföra myndigheten sakkunskap och bredd i diskrimineringsfrågor och i andra frågor som har betydelse för verksamheten. Rådets funktion bör vara att ge ombudsmannen råd och stöd men det ska inte ha något avgörande inflytande på ombudsmannens verksamhet. Myndigheten bör dessutom enligt propositionen ha möjlighet att själv knyta till sig de samråds-, referens- eller expertgrupper av olika slag som myndigheten anser behövs för att få del av utomståendes erfarenheter och kunskaper. 25 Förordning (2008:1401) med instruktion för . Myndigheten för handikappolitisk samordning, Handisam, har en strategisk, samordnande, utvärderande, pådrivande, stödjande och genomförande roll. Handisam ska ur ett mångfaldsperspektiv främja ett strategiskt och effektivt genomförande av den nationella handi– kappolitiken som slagit fast i den nationella hand– lingsplanen för handikappolitiken. Handisam beskriver sig som en stabsmyndighet som rapporterar direkt till regeringen. Myndigheten ska enligt sin instruktion26: -ansvara för att övergripande samordna genomförandet av handi– kappolitiken samt stödja och aktivt stimulera och förmå övriga myndigheter och andra aktörer på olika nivåer i samhället att beakta de handikappolitiska målen i sin verksamhet, -genom stöd och samordning bidra till att de myndigheter som har ett särskilt ansvar för handikappfrågor utvecklar sitt arbete med att genomföra handikappolitiken, -bistå regeringen med det underlag som behövs för att få till stånd en effektiv styrning av det handikappolitiska arbetet, -analysera lämpliga åtgärder för att komma till rätta med problem inom området och bedöma vilka åtgärder som är mest effektiva utifrån de mål som ska uppnås, -bevaka och rapportera om den internationella utvecklingen inom området och genom sitt samordningsarbete bidra till att uppfyller sina åtaganden inom ramen för skyddet av mänskliga rättigheter samt -följa och bevaka Europeiska unionens insatser inom olika samhällsområden och analysera och beskriva vilka konsekvenser insatserna kan få för personer med funktionsnedsättning. Myndigheten ska också särskilt: -inkludera ett barnperspektiv och ett genusperspektiv i verksam– hetens alla delar samt särskilt belysa dessa i sitt utvärderings- och analysarbete, 26 Förordning (2007:1134) med instruktion för Myndigheten för handikappolitisk samordning. -bidra till kunskapsutveckling genom att initiera forskning, ansvara för informationsinsatser, verka för att utbildningar genomförs och förmedla erfarenheter och goda exempel, -stimulera och skapa forum för ökat erfarenhetsutbyte mellan olika aktörer samt vidareutveckla metoder för att integrera handikapperspektivet i processer och organisationer, -samarbeta med andra myndigheter som ansvarar för central samordning av andra tvärsektoriella politikområden. Myndighetens huvudsakliga målgrupp är andra statliga myndig– heter, kommuner, landsting och andra aktörer på olika nivåer i samhället. En statlig myndighet kan enligt myndighetsförordningen (2007:515) vara antingen en styrelsemyndighet eller en enrådighetsmyndighet. Enligt instruktionen för Handisam ska det vid myndigheten finnas ett råd med uppgift att ge generaldirektören den vägledning som behövs för att verksamheten ska kunna bedrivas effektivt och i överensstämmelse med syftet för verksamheten. Detta råd, kallat insynsråd, består av fem personer som representerar olika kun– skaper och erfarenheter. Generaldirektören är ordförande i rådet som möts cirka . 2.7.3Delegationen för mänskliga rättigheter i Delegationen för mänskliga rättigheter i inrättades 2006. Den har en stödjande funktion men ingen övervakande sådan. Delegationens uppdrag är tidsbegränsat till 2010. Enligt kommitté– direktiven (dir. 2006:27) ska delegationen inom ramen för sitt uppdrag: -stödja statliga myndigheter, kommuner och landsting i arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i verksamheten, -utarbeta och genomföra strategier för ökad information och kunskap om mänskliga rättigheter hos olika målgrupper i sam– hället, bl.a. genom att samordna EU-initiativet Europeiska året för lika möjligheter för alla, och kampanj Alla Olika Alla Lika i , -stimulera det offentliga samtalet om mänskliga rättigheter samt -lämna förslag på hur det fortsatta stödet till arbetet för full respekt för de mänskliga rättigheterna i kan erbjudas efter det att delegationen avslutat sitt uppdrag. Både EU-initiativet och kampanj pågick . Båda är nu avslutade. I budgetpropositionen för 200827 sägs att regeringen överväger på vilket sätt vissa uppgifter när det gäller de mänskliga rättigheterna ska kunna utföras . Det handlar bl.a. om att öka kunskapen och medvetenheten om de mänskliga rättig– heterna hos både den offentliga sektorns alla delar och allmänheten samt stimulera till en bred dialog om de mänskliga rättigheterna. Vidare handlar det om att sammanställa rapporter och rekommen– dationer om hur de mänskliga rättigheterna efterlevs i . I budgetpropositionen för 200928 konstaterar regeringen att det står klart att det systematiska arbetet för att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna bör fortsätta samt att fortsatt stöd till statliga myndigheter, kommuner och landsting kommer att behövas. Regeringen skriver att det i delegationens uppdrag om det fortsatta stödet också ingår att se över hur frågan om tillsyn i enlighet med de så kallade Parisprinciperna om nationella institu– tioner med uppgift att bevaka frågor om de mänskliga rättigheterna ska lösas. beslutade regeringen att inrätta en handikapp– delegation29 som ska utgöra nationell samordningskommitté i enlighet med intentionerna i . Syftet är, enligt regeringsbeslutet, att delegationen ska vara ett organ för över– 27Budgetproposition, regeringens proposition 2007/08:1 Utgiftsområde 1. 28Budgetproposition, regeringens proposition 2008/09:1 Utgiftsområde 1. 29Regeringsbeslut protokoll 10, S98/1484/ST läggningar och ömsesidig information mellan regeringen och handikapporganisationerna i frågor som är av särskilt intresse för personer med funktionshinder. Den minister som ansvarar för den handikappolitiska samordningen i regeringen är ordförande i delegationen. Uppgiften som sekreterare och handläggare i delega– tionen ska skötas av tjänstemän i det departement som ansvarar för den handikappolitiska samordningen. Delegationen består för när– varande av äldre- och folkhälsoministern som ordförande, stats– sekreterare från sju departement samt sju ordinarie ledamöter och sju suppleanter som representerar handikapporganisationerna. ombudsmän eller Justitieombudsmännen () väljs av för att kontrollera att myndigheter och deras tjänstemän följer gällande lagar och andra författningar i sin verksamhet. I fortsättningen används namnet när delegationen avser myndigheten. Ombudsmännens tillsyn (övervakning) baseras på anmälningar som allmänheten skickar in till , initiativ– ärenden och iakttagelser vid inspektioner. Alla som anser sig själv eller någon annan ha blivit felaktigt eller orättvist behandlad av en myndighet eller tjänsteman inom den statliga eller kommunala sektorn kan klaga hos . tillsyn bedrivs främst genom prövning av klagomål från allmänheten. Vidare gör de fyra ombudsmännen inspektioner och andra undersökningar som de anser vara nöd– vändiga. En kan, som särskild åklagare, väcka åtal mot en tjänsteman för tjänstefel eller annat brott i tjänsten. är ett extraordinärt gransknings- och tillsynsorgan som ligger helt vid sidan av såväl den statliga som den kommunala förvaltningsorganisationen. Det innebär bl.a. att verk– samheten inte är avsedd att ersätta den tillsyn och rättstillämpning som ankommer på andra organ i samhället. självständighet gäller både i förhållande till regeringen och . uppdrag är reglerat i 12 kap. 6 och 8 §§ i regeringsformen, 8 kap. 11 § och 9 kap. 8 § i riksdagsordningen samt i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. instruktion är alltså i form av lag. föreskrifterna i instruktionen och behandlingen av Justitieombuds– mannens budget. Justitieombudsmännen väljs av för en fyraårsperiod. Valet sker efter förslag från . I riksdags– ordningen sägs att ombudsmän ska vara fyra; en chefsjustitieombudsman och tre justitieombudsmän. Chefsjustitie– ombudsmannen är administrativ chef och bestämmer inriktningen i stort av verksamheten. väljer chefsjustitieombudsman för sig och övriga ombudsmän för sig. Utgångspunkten för verksamhet är - liksom - den enskildes intresse av att bli föremål för en lagenlig och även i övrigt korrekt behandling från myndigheternas sida. är en del av det konstitutio– nella skyddet för den enskildes grundläggande fri- och rättigheter. Justitiekanslern () är regeringens ombud. Uppdraget är reglerat i förordning (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern. Förordningen är utfärdad av regeringen. Tillsynen styrs av lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. Justitiekanslern har i likhet med tillsyn över myndigheter och deras tjänstemän. Tillsynen har till syfte att kontrollera att lagar och andra författningar efterlevs. har Justitiekanslerns tillsynsverksamhet begränsats. Justitiekanslern har i uppgift att bedriva en mer över– gripande tillsyn som främst är inriktad på att upptäcka systematiska fel i den offentliga verksamheten. Statliga myndigheter samt anställda, uppdragstagare och andra som är knutna till sådana myndigheter står under Justitiekanslerns tillsyn. Detsamma gäller kommunala organ med myndighets– utövning och andra myndigheter som ej är statliga, liksom de tjänstemän och andra befattningshavare som är knutna till dessa myndigheter. Justitiekanslerns tillsyn omfattar inte regeringen eller statsråd och inte heller myndigheter eller anställda.30 Justitiekanslerns granskning kan initieras genom klagomål från enskilda eller myndigheter, genom inspektion eller genom att Justitiekanslern själv tar upp ett ärende. Justitiekanslern har rätt att 30 Lag (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn, 2–3 §§. väcka åtal och att anmäla för beslut om disciplinpåföljd. Allmän– heten kan alltså vända sig till Justitiekanslern med sina klagomål. Justitiekanslerns främsta uppgifter är att utöva tillsyn över den offentliga förvaltningen för regeringens räkning, att vara åklagare i mål om tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott, att svara för statens skadereglering, att bevaka statens rätt i rättegångar och att ge juridiska råd åt regeringen. Vid sidan av dessa huvuduppgifter ska Justitiekanslern värna den enskildes privatliv i olika sammanhang, utöva tillsyn över rättshjälpen, övervaka disciplinverksamhet och i särskilda fall utöva statens arbetsgivarfunktion. Justitiekanslern ska också bedriva viss informations- och utbildningsverksamhet och ett mötesutbyte med motsvarande myndigheter i andra länder. I årsredovisningen beskrev Justitiekanslern att myndigheten ska värna rättssäkerheten och bidra till en fortsatt hög kvalitet inom den offentliga verksamheten samt medverka till ett starkt förtroende för advokatväsendet. Justitiekanslern ska vidare värna tryck- och yttrandefriheten utan att ge avkall på motstående intressen, såsom intresset av att bekämpa tryck- och yttrandefrihetsbrott och dessutom medverka till att rättstillämp– ningen och lagföringen på tryck- och yttrandefrihetsrättens område blir effektiv och rättssäker. När det gäller skadestånd ska Justitiekanslern se till att den enskilde kommer till sin rätt utan att det allmännas intresse sätts åt sidan.31. började sin verksamhet och tog då över det statliga revisionsansvaret från revisorer och . är en del av kontrollmakt. Myndig– heten leds av tre riksrevisorer som utses av . De tre riksrevisorerna beslutar var och en själv vad som ska granskas, hur granskningen ska gå till och vilka slutsatser som ska dras av granskningen. Riksrevisorernas oberoende ställning är skyddad i grundlagen och regleras i 12 kap. 7 § i regeringsformen. Närmare bestämmelser om mandat och uppgifter finns bl.a. i riksdagsordningen, lagen (2002:1023) med instruktion för Riks– 31 Årsredovisning för Justitiekanslern 2007. revisionen och lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m.. uppdrag är att granska den statliga verk– samheten och därigenom medverka till god resursanvändning och en effektiv förvaltning i staten. En viktig roll för myndigheten är att skapa demokratisk insyn, det vill säga ge medborgarna möjlighet att se hur demokratiska beslut fattas och genomförs, hur skatte– medlen används och om den statliga förvaltningen följer direktiv, regler och föreskrifter samt når uppsatta mål. Myndigheten har tre huvuduppgifter: årlig (finansiell) revision, effektivitetsrevision och internationell verksamhet. ska granska olika förvaltningsmyndigheters årsredovisningar inom det statliga området. Den årliga revisionens granskning omfattar drygt 250 förvaltningsmyndigheter och inne– fattar , de förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen (med undantag för AP-fonderna), riksdags– förvaltningen, ombudsmän, samt Kungliga Slottsstaten och Förvaltning. Den årliga revisionen bedömer om myndigheternas redovisning är tillförlitlig och räkenskaperna rättvisande, och om myndig– heterna följer gällande föreskrifter och särskilda beslut32. Effektivitetsrevisionen granskar förhållanden som rör statens budget, genomförande och resultat av den statliga verksamheten samt statens åtaganden. Granskningen ska främja en utveckling där staten får ett effektivt utbyte av sina insatser mot bakgrund av allmänna samhällsintressen. och regeringen är de vik– tigaste mottagarna av resultaten av granskningarna. Granskningarna används som ett underlag för beslut och ansvarsutkrävande samt allmän debatt. 32 För redovisningen av staten, , Kungliga slottsstaten samt förvaltning gäller att revisionen inte ska avse ledningens förvaltning. internationella verksamhet består av samverkan och kontakter, EU-arbete, revision av internationella organisa– tioner och internationellt utvecklingssamarbete. har en styrelse som utses av . I styrelsen som kan bestå av nuvarande eller tidigare riksdagsledamöter ingår elva ordinarie ledamöter och elva suppleanter. Styrelsen beslutar om budgetförslag för , fastställer årsredovisning och yttrar sig över granskningsplan. Styrelsen ska vidare följa granskningsverksamheten och också fritt pröva om och i så fall vilka politiska beslut som kan behöva fattas med anledning av riksrevisorernas slutsatser och rekommen– dationer i granskningsrapporterna inom effektivitetsrevisionen. Styrelsen kan lämna framställningar (förslag) och redogörelser (information) till med anledning av myndighetens granskningsrapporter. Styrelsen kan dock inte överpröva riks– revisorernas granskningar. är nationell expert- och tillsynsmyndighet för verk– samhet som rör socialtjänst, hälso- och sjukvård, hälsoskydd, smittskydd och epidemiologi. Myndighetens uppgifter regleras i förordning (2007:1202) med instruktion för . Större delen av verksamheten är riktad till personal, ansvariga och beslutsfattare inom dessa områden. ger stöd, påver– kar och granskar genom att: -samla in, sammanställa, analysera och förmedla kunskap, -ta fram normer baserade på lagstiftning och kunskap, -utöva tillsyn för att se till att normerna följs och för att mini– mera risker, -utföra andra myndighetsuppgifter som till exempel att ansvara för hälsodataregister och officiell statistik. Kunskapsförmedlingen består i att samla in, sammanställa, analysera och förmedla kunskap inom myndighetens ansvars– områden. Syftet är att bidra till att vård och omsorg baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. följer upp och utvärderar hur bl.a. lagstiftningen tillämpas och vilka effekter reformer och beslut får för befolkningen. Myndigheten sammanställer kunskapsöversikter som ger under– lag till kunskapsbaserad vård och behandling och handböcker som stöd för personalen inom vård och omsorg, stödjer metod– utveckling samt publicerar lägesbeskrivningar och tematiska över– sikter som bildar kunskapsunderlag för politiska beslut på alla nivåer. utarbetar också nationella kvalitetsindikatorer (i sam– arbete med Kommuner och Landsting) som ska spegla och mäta kvaliteten på vård och omsorg. utfärdar föreskrifter och allmänna råd som publiceras i samt utarbetar nationella riktlinjer för vård, behandling och omsorg. ansvarar också för klassifikationer och en enhetlig terminologi med syftet att underlätta insamling och analys av statistik, förbättra kommunikation samt öka patientsäkerheten. ansvarar för tillsynen av hälso- och sjukvården och dess personal. Tillsynen ska stödja och granska verksamheten och personalens åtgärder och syftar till att förebygga skador och minimera riskerna för patienterna. Resultatet av tillsynen förs till– baka till vårdgivare och personal för att förhindra att samma sak händer igen. har genom tillsynen också ett samordningsansvar för smittskyddet i landet. ger stöd och vägledning till kommuner, landsting och länsstyrelser för att öka effektiviteten av lagstiftningen inom hälsoskydd och följer upp hur normerna tillämpas. De har också ett övergripande nationellt ansvar för tillsynen inom , medan länsstyrelserna ansvarar för den operativa tillsynen. samordnar och övervakar landstingens och kommun– ernas krisberedskap. Myndigheten ansvarar genom för ett antal hälsodataregister som ger underlag till att förebygga och behandla sjukdomar genom bl.a. forskning. Myndig– heten ansvarar också för ett antal andra register som donations– registret och biobanksregistret samt officiella statistik inom socialtjänst och hälso- och sjukvård. utfärdar legitimationer till olika yrkesgrupper samt fördelar statsbidrag till en rad organisationer. Myndigheten deltar också i ett omfattande internationellt arbete. följer upp verksamheten ur ett funktionshinder– perspektiv med utgångspunkt i . är också s.k. sektorsmyndighet för den nationella handlingsplanen för handikappolitiken. I arbetsuppgifterna ingår kunskapsutveckling och normering på området, medicinsk tillsyn liksom det övergripande nationella ansvaret för den sociala tillsynen. Myndigheten ansvarar också för den officiella statistiken på handikappområdet. råd och den rådgivande är liksom flertalet statliga myndigheter en enrådighets– myndighet med ett insynsråd. sammanträder 4–. Förutom generaldirektören, som är ordförande, ingår sju personer i rådet. har dessutom valt att inrätta en . Nämnden är ett rådgivande organ där över– gripande och principiella frågor av betydelse för personer med funktionshinder och deras närstående behandlas. I nämnden ingår tio representanter för handikapprörelsen och ersättare för dessa, enhetscheferna från hälso- och sjukvårds– avdelningen och socialtjänstavdelningen samt en representant från . Ordföranden kommer från verksledningen medan vice ordförande och sekreterare kommer från verks– ledningskansliet. Nämnden sammanträder eller fler då behov finns. Nämndens uppgifter är att: -bevaka hur prioriterar frågor på funktions– hinderområdet i relation till andra verksamheter, -diskutera vilken insyn och möjlighet till inflytande handikapp– organisationerna generellt har i verksamhet, -identifiera områden inom verksamhetsområde där behöver vidta åtgärder,