sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör ning, inte införas innan en grundlig genomgång och bearbetning gjorts av samtliga registerförfattningar. Den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 3 a § OSL är därmed något som bör gälla i avvaktan på en sådan närmare genomgång. I detta sammanhang kan det finnas anledning att också något beröra vad som gäller om ljudupptagning (då ljud genom inspelning på band eller på annat sätt tas till vara så att det kan återges ) och ljudöverföring (alla former av direktsändning) i samband med en förhandling. Regler om detta finns i 5 kap. 9 § RB, som fick sin nuvarande lydelse då EMR-reformen trädde i kraft . När det gäller ljudupptagningar m.m. innebär ändringen, som finns i andra stycket, att uttrycket tar upp förhör på fonetisk väg har ersatts av uttrycket ljudupptagning eller ljudöver- föring under ett förhör. Ändringen innebär dels en språklig moderni- sering, dels ett klargörande av att regeln omfattar såväl upptagning som överföring av ljud (prop. 2004/05:131 s. 223). Enligt 5 kap. 9 § första stycket RB är det rättens ordförande som ska upprätthålla ordningen i rättssalen. Denna allmänna regel vars syfte är att förhindra ordningsstörande och otillbörliga beteenden vid rättens sammanträden innebär exempelvis att ordföranden kan förbjuda annans ljudupptagning och ljudöverföring om det stör ord- ningen. Ett sådant förbud får bara grunda sig på att själva upptag- ningen eller överföringen stör ordningen, t.ex. att inspelnings- eller överföringstekniken som sådan är störande. 5 kap. 9 § andra stycket RB har numera följande lydelse. En bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag. Rätten får förbjuda annans ljudupptagning eller ljudöverföring under ett förhör, om det kan antas att upptagningen eller överföringen besvärar den som hörs i sådan grad att det blir till men för utredningen. Enligt andra stycket kan rätten alltså besluta om ett förbud även när ljudupptagningen eller ljudöverföringen inte stör ordningen i rättssalen. Det är möjligt om det kan antas att upptagningen eller överföringen besvärar den som hörs i sådan grad att det blir till men för utredningen. Regeln är bara tillämplig då förhör hålls med någon. Enligt motiven kan regeln tillämpas om det kan antas att exempel- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör vis en part uppfattar en upptagning som integritetskränkande eller på annat sätt besvärande och detta kan förmodas återverka menligt på partens utsaga. Regeln medger däremot inte förbud mot en ljud- upptagning som kan uppfattas som integritetskränkande, om den inte är till nackdel för utredningen. Om det finns fler miss- tänkta eller tilltalade gäller enligt motiven frågan om en ljudinspel- ning är till nackdel för utredningen i målet mot den eller de som för tillfället lagförs. Däremot får förbud inte meddelas på den grunden att en upptagning skulle kunna försvåra utredningen i ett senare mål (prop. 1979/80:87 s. 10). Av förarbetena till EMR-reformen framgår att någon ändring av innebörden av uttrycket men för utredningen inte var avsedd. Med den utformning som regeln nu har är det dock möjligt för rätten att förbjuda någon annans ljudöverföring utan att rätten för den skull är tvungen att också förbjuda ljudupptagningen. Vetskapen hos den som hörs om att vad han eller hon säger direktsänds i radio genom en direktöverföring kan vara till men för utredningen utan att motsvarande upptagning behöver vara det (prop. 2004/05:131 s. 223). Innebörden av begreppet men för utredningen belyses närmare i JO 1992/93 s. 26, JO 2007/08 s. 33 och av i hans monografi Offentlighet och sekretess i rättegång s. 267 ff. I det först- nämnda JO-fallet, som rörde bl.a. ljudupptagning under rättegången om mordet på , framkom att , inför huvud- förhandlingen, meddelat ett generellt förbud mot ljudupptagningar av förhör och att hovrätten vid sitt ställningstagande fäste avgörande vikt vid syftet med bestämmelsen i 36 kap. 9 § RB som föreskriver att ett vittne som huvudregel inte får näravara vid förhandlingen före vittnesförhöret med honom eller henne. JO kritiserade hov- rättens beslut och framhöll bl.a. att 5 kap. 9 § RB inte lämnar ut- rymme för en så generell bedömning i förväg (s. 26). JO framhöll vidare att det visserligen kan vara till men för utredningen att för- hörspersoner som ännu inte har hörts kan påverkas av vad de får höra under de direktsända förhören med andra förhörspersoner. Eftersom regleringen i 5 kap. 9 § RB är en begränsning i de grund- lagsfästa fri- och rättigheterna bör dock regeln enligt JO tolkas restriktivt (s. 36). har kommenterat sistnämnda synpunkt, eftersom rekvisitet besvärar den som hörs ännu inte är uppfyllt i de fall då men för utredningen endast utgörs av att en ännu ej hörd förhörsperson får höra en annan förhörspersons utsagor under för- hör. Vetskapen om att en person som ännu inte hörts lyssnar till det utsända förhöret skulle dock enligt kunna få en för- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör hörsperson att känna sig så besvärad att det möjligen kunde anses bli till men för utredningen (s. 271). I det sistnämnda JO-fallet är problematiken densamma som i det förstnämnda. Regleringen avseende ljudupptagningar m.m. innebär, såvitt här är av intresse, att en upptagning – t.ex. en radiosändning – inte kan förbjudas med hänvisning enbart till att utredningen kan påverkas menligt av att vittnen som ska höras senare i rättegången kan ta del av vad som förekommit under rättegången eller att, som JK ut- trycker saken när det gäller sekretesskydd för bilder i bild- och ljudupptagningar, rättsprocessen ska kunna fortgå utan störningar. Situationen kan som påpekar vara annorlunda om den som hörs känner sig besvärad av att personer som ännu inte hörts i målet lyssnar till det utsända förhöret. Inte heller kan, menar JO, en ljudupptagning eller en ljudöverföring förbjudas för att för- hindra att förhöret får spridning med de eventuella svårigheter som en sådan spridning kan föranleda då bevispersoner ska höras. Avslutningsvis kan nämnas att sekretessen enligt 43 kap. 4 § OSL enbart skyddar bilden i en ljud- och bildupptagning. Ljudupptag- ningen omfattas således inte av någon sekretess och blir i normal- fallet en offentlig allmän handling då protokollet eller anteckningarna från en förhandling färdigställts (se 2 kap. 7 § andra stycket 3 TF och prop. 2004/05:131 s. 111 f. med där gjorda hänvisningar). Tidi- gare spelades förhör normalt sett in analogt genom kassettband- spelare. För sådana upptagningar gäller enligt 2 kap. 13 § TF att en myndighet inte är skyldig att framställa en kopia för utlämnande, om svårigheter möter och handlingen kan tillhandahållas på stället. Enligt 19 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol gällde att en kopia av en bandinspelning skulle på begäran lämnas ut, om inte domstolen ansåg att det fanns särskilda skäl att i stället göra en utskrift. Praxis var att en kopia av bandinspelningen i de allra flesta fallen lämnades ut i stället för en avskrift av dialogen i inspelade förhör. Bestämmelsen i 19 § i den nämnda förordningen upphävdes emellertid vid EMR-reformens införande den 1 novem- ber 2008. spelas både ljud och bild in med digital teknik. Det sagda innebär att utskriftsundantaget i 2 kap. 13 § TF, se ovan, i och för sig har blivit tillämpligt även på ljudfilerna från ljud- och bildupptagningarna. Som framgått av det vi tidigare anfört i vårt första delbetänkande (SOU 2008:93 s. 38) anser vi emellertid att det mesta talar för att ljudfilerna fortfarande ska lämnas ut i form Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör av kopior som det går att lyssna på, inte i form av avskrift på papper av den talade dialogen. För att vi skulle kunna bilda oss en uppfattning om behovet av sekretess till skydd för rättsprocessen har vi i en enkät frågat samt- liga tingsrätter och hovrätter i vilken utsträckning det förekommit att bevispersoner har begärt att få ta del av bildupptagningen från sitt förhör i domstolen. EMR-reformen trädde som sagts i kraft och enkäten gjordes . Då enkäten genomfördes hade alltså ordningen med att dokumen- tera muntlig bevisning genom en ljud- och bildupptagning varit i kraft ca . Resultatet av enkäten visar att efterfrågan på ljud- och bildupptagningar har varit mycket be- gränsad och endast i något fall tycks förhöret ha fått någon vidare spridning; den gången på Internet. Det var fråga om två tilltalade i ett brottmål rörande skadegörelse av vapen som fick ut elektroniska kopior av förhören av dem själva. Förhören lades av de tilltalade själva ut i ljud och bild på en hemsida. Det kan tilläggas att Åklagar- myndigheten i några fall på begäran fått ut ljud- och bildupptag- ningar från domstol med anledning av misstänkta menedsfall. Vår bedömning: Det finns ett allmänt intresse av insyn i bild- upptagningar som görs i domstol från förhör med parter och andra bevispersoner. Behovet av sekretess för sådana bildupptag- ningar för att skydda genomförandet av framtida rättsprocesser framstår inte som särskilt påtagligt. Främst mot den bakgrunden anser vi att någon sekretessreglering till skydd för ett allmänt intresse inte bör införas. Vi har ombetts att överväga frågan om utvidgat sekretesskydd för bildupptagningar av förhör i domstol; ett skydd för det allmänna intresset av att rättsprocesser i domstol inte motverkas. Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör Den av JK framförda synpunkten i lagstiftningsarbetet inför EMR-reformen att en sekretessregel till skydd för rättsprocessen skulle kunna förhindra att den situationen uppstår där videoinspelade förhör i exempelvis en tingsrättsrättegång spelas upp i TV innan målet prövas i hovrätten har emellertid redan behandlats i propo- sitionen till EMR-reformen. Regeringen fann inte anledning att föreslå någon sekretessregel för att tillgodose det behov som JK fört fram (prop. 2004/05:131 s. 117) och hade ingen annan uppfattning i frågan (bet. 2004/05:JuU29). Något nytt har inte heller framkommit i denna fråga sedan antog EMR-propo- sitionen. Det saknas därför anledning för oss att i detta samman- hang överväga behovet av en sekretessregel med det närmare skydds- intresse som JK förslog. Våra överväganden kommer istället närmast att ta sikte på den av framförda synpunkten att det nuvarande sekretesskyddet för bildupptagningar i domstol är bristfälligt och kan leda till en olycklig spridning av bildupptagningar och därmed till påtagliga risker för att bevispersoner motsätter sig att höras i domstol eller i vart fall att spelas in med ljud- och bild, vilket i sin tur skulle försvåra genomförandet av framtida rätts- processer vid allmänna domstolar. Våra överväganden ska – som är brukligt när införande av ny sekretessreglering aktualiseras – bygga på en avvägning mellan olika intressen, se exempelvis Lagrådets yttrande i prop. 2000/01:33 s. 352. Den närmare avvägning som ska göras i just detta fall är å ena sidan vilket intresse av insyn för allmänheten som det finns för bilden i en ljud- och bildupptagning från ett förhör i domstol och å andra sidan det intresse av sekretesskydd som enligt finns. I det följande redovisar vi våra överväganden i denna del. Vi kommer därefter att beröra några principiella aspekter på en sekretess- regel avseende bildupptagningar. En grundläggande utgångspunkt är att den offentliga verksamheten angår alla medborgare och att den därför ska ske under allmän insyn. Myndigheternas verksamhet ska så långt som möjligt bedrivas i öppna former. Genom tillgången till information om myndig- heternas verksamhet skapas vissa garantier för att de inte miss- brukar sin makt. Allmänheten kan också få kännedom om för- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör hållanden som bör bli föremål för reformer. Svensk rättskipning och förvaltning har präglats av denna princip om offent- lighet. Behovet av insyn brukar anses särskilt stort i offentlig verksam- het som innehåller inslag av myndighetsutövning, alltså sådan offent- lig verksamhet varigenom myndigheterna ensidigt bestämmer om enskildas skyldigheter eller om ingrepp i enskildas frihet eller egen- dom. Domstolarnas dömande verksamhet präglas i hög grad av myndighetsutövning. Sedan gammalt anses det vara av stor vikt att domstolarnas handläggning och beslut i så stor utsträckning som möjligt är underkastade offentlig insyn. Offentligheten anses även stärka allmänhetens förtroende för rättskipningen. När det gäller insyn i bildupptagningar från ett förhör i domstol skulle kunna hävdas att behovet av insyn inte är så viktigt, eftersom förhandlingen då förhöret hålls normalt är öppen och ingen sekre- tess gäller för den ljudupptagning av förhören som har gjorts. (Här bortses då från det fallet att någon annan sekretessregel är tillämp- lig hos domstolen då förhöret hålls och att förhandlingen därför hålls inför stängda dörrar.) Genom att närvara vid förhandlingen eller senare lyssna på en ljudupptagning skulle allmänheten kunna få en tillfredsställande insyn i domstolsverksamheten. Något egentligt behov av att dessutom få del av bildupptagningen i efterhand skulle då inte finnas. Inte heller skulle allmänhetens insyn i rättskipningen försämras gentemot situationen före EMR-reformen, eftersom det då inte fanns några bildupptagningar. Därmed skulle ett utvidgat sekretesskydd i praktiken inte innebära någon begränsad domstols- offentlighet jämfört med tidigare. Häremot kan sägas att EMR-reformen innebär att det inte är säkert att en ljud- och bildupptagning som gjorts i tingsrätt spelas upp vid huvudförhandling i hovrätten. Av förarbetena framgår näm- ligen att upptagningen mycket väl kan läggas fram som process- material vid huvudförhandling i hovrätt genom att parterna hän- visar till den enligt 50 kap. 19 § eller 51 kap. 19 § RB; en möjlighet som dock inte synes ha fått något större genomslag i hovrätts- praxis, i vart fall inte ännu (prop. 2004/05:131 s. 147 och 267). Här kan tilläggas att EMR-reformen också innebär att bevisupptagning får ske utom huvudförhandling, om det kan antas att målet kommer att avgöras utan huvudförhandling, se bl.a. 36 kap. 19 § RB. När det gäller den sistnämnda aspekten ska också beaktas att EMR-reformen innebär ökade möjligheter att avgöra mål på handlingarna. I för- arbetena till EMR-reformen är det vidare förutsatt att ljud- och Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör bildupptagningarna kan få betydelse som underlag för hovrättens beslut om huruvida prövningstillstånd ska ges eller inte (a. prop. s. 192 f.). Mot denna bakgrund menar vi att allmänhetens möjlighet till insyn i en bildupptagning på ett viktigt sätt kan tillgodose syftet med offentlighet hos domstol, särskilt gäller det sagda för insynen i hovrättsprocessen. Det kan tillfogas att det kan vara förenat med praktiska svårigheter för enskilda att närvara vid en viss förhandling för att bevaka en rättegång. Vidare är det inte ovanligt att intresset för ett visst mål uppstår först efter det att huvudförhandling har hållits i målet i tingsrätten. I sådana fall är den enskilde hänvisad till bara ljudupptagningen. En granskning i efterhand av endast en ljud- upptagning av ett förhör ger emellertid oftast en sämre bild av vad som har förekommit än en granskning av både ljud- och bildupp- tagningen. Som vi framhållit i vårt delbetänkande Partsinsyn och ny teknik i domstol, m.m. råder det nämligen inget tvivel om att också den visuella delen av muntlig bevisning i form av kroppsspråk, beskrivningar med kroppen av ett iakttaget händelseförlopp eller förhållanden m.m. kan utgöra väsentliga omständigheter som dom- stolen tar hänsyn till vid bevisvärderingen eller annars lägger till grund för bedömningen. Såsom konstaterade i NJA 2008 s. 883 (målet rörde partsinsyn och ljud- och bildupptagningar) anses bildupptag- ningen av förhör i domstol medföra ett sådant mervärde att man sedan EMR-reformens införande som huvudregel inte ska höra om vittnen i högre instans när en bildupptagning finns att tillgå (35 kap. 13 § RB). De s.k. tilltrosparagraferna har också ändrats så att det införts undantag från kravet på att bevisning tas upp på nytt för att hovrätt ska kunna ändra på en underrätts dom som grundar sig på tilltron till bl.a. muntlig bevisning. Sådan ändring får ske också om ljud- och bildupptagning lagts fram i hovrätt, men inte enbart en ljudupptagning (50 kap. 23 § och 51 kap. 23 § RB). Det är uppenbart att det kan finnas ett intresse hos allmänheten att ta del av en domstols processmaterial inklusive det mervärde som en bildupptagning innebär i detta sammanhang. Sammanfatt- ningsvis finns det därför enligt vår mening ett beaktansvärt allmänt intresse av insyn i bildupptagningar av här aktuellt slag. Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör 8.6.3Behovet av ytterligare sekretess skrivelse till regeringen med hemställan om att det ska införas en sekretessregel till skydd för framtida rätts- processer skrevs under beredandet av EMR-reformen, alltså innan reformen hade trätt i kraft . De farhågor som gett uttryck för grundar sig således inte på några konkreta fall från den tid som reformen varit i kraft. Inte heller då testverksamheten med ljud- och bildupptagningar av domstolsförhör ägde rum vid dom- stolar under har det, såvitt vi erfarit, kommit fram någon entydig och konkret problembild med den nuvarande utform- ningen av sekretesskyddet som har betydelse för rättsprocessen i den bemärkelse som här diskuteras. För att kunna bilda oss en uppfattning om behovet av sekretess till skydd för rättsprocessen har vi alltså i en enkät frågat samtliga tingsrätter och hovrätter i vilken utsträckning det förekommit att bevispersoner har begärt att få ta del av bildupptagningen från sitt förhör i domstolen. Enkäten visar att efterfrågan på ljud- och bild- upptagningar under reformens har varit mycket begränsad och endast i något eller några fall har ljud- och bildupp- tagningar av förhör fått spridning. Den spridningen tycks emellertid inte ha fått några nämnvärda konsekvenser för rättsprocessen i det aktuella målet eller vid berörd domstol och alls inte såvitt avser de allmänna domstolarnas rättsprocesser i stort. Man kan alltså knappast säga att det finns några konkreta belägg för att införandet av videotekniken medfört problem i rättskipningen vid allmänna domstolar som ger stöd för påståendet att det finns ett sådant behov av utvidgad sekretess som Åklagar- myndigheten har gjort gällande. Det sagda hindrar i och för sig inte att det ändå kan finnas visst fog för de farhågor som har framförts med tanke på de allmänna konsekvenser som spridning av bild- upptagningar kan medföra för bevispersoners vilja att medverka i rättsprocesser och som även pekat på i NJA 2008 s. 883. Det är emellertid knappast möjligt att på ett rimligt säkert sätt bedöma riskerna för en sådan utveckling som har pekat på. Visserligen förekommer det att vittnen av olika skäl, bl.a. på grund av rädsla, vägrar eller motsätter sig att höras i domstol. Vi menar dock att det inte är givet att det måste finnas ett samband mellan att framtida bevispersoner inte kommer att vilja bli Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör hörda i domstol och utformningen av det nuvarande sekretesskyddet i 43 kap. 4 § OSL för bilden i ljud- och bildupptagningar. Med det nuvarande sekretesskyddet kan bevispersoner sägas i stor utsträck- ning själva förfoga över sekretessfrågan och bildupptagningarnas eventuella offentlighet. Enligt 43 kap. 4 § OSL gäller nämligen en presumtion för sekretess med ett omvänt skaderekvisit till skydd för den hörde. Sekretess gäller därmed om det i ett enskilt fall inte står klart att den hörde inte skulle lida men av ett röjande. Normalt innebär detta att ett utlämnande kräver att det är den hörde själv som vill få ut bildupptagningen eller annars efterger sekretessen till förmån för någon annan eller att någon sekretessbrytande bestäm- melse är tillämplig. För bedömningen är det också av intresse att allmänheten har tillgång till ljudupptagningar, som ju i och för sig är offentliga hos domstolen och därmed allmänt tillgängliga. De möjligheter som funnits att genom direktsändning i radio eller på Internet sprida ljudupptagningar från domstolsförhandlingar synes inte ha föranlett några nämnvärda problem av det slag som Åklagarmyn- digheten tagit upp. Även om bildupptagningarna är mer känsliga än ljudupptagningarna kan man, menar vi, fråga sig om det finns någon mer avgörande skillnad för det skydd av rättsprocessen som Åklagar- myndigheten syftar till när det gäller tillgången till bildupptag- ningar i sådana fall då hörda parter och andra bevispersoner själva medverkar till en spridning. 8.6.4Utformningen av en eventuell sekretessregel och regelns grundlagsenlighet En sekretessbestämmelse innehåller normalt ett rekvisit som anger sekretessens styrka. Styrkan beror på om sekretessen är absolut eller om bestämmelsen innehåller ett s.k. skaderekvisit. Absolut sekretess innebär att en uppgift inte får lämnas ut alldeles oavsett om ett utlämnande kan komma att föranleda skada eller inte. Om bestämmelsen innehåller ett skaderekvisit, beror sekretessens styrka på om ett rakt eller omvänt skaderekvisit använts. Vid raka skade- rekvisit är utgångspunkten att uppgifterna är offentliga och att det bara gäller sekretess om det kan antas att viss skada uppstår om uppgiften lämnas ut. Vid det omvända skaderekvisitet är utgångs- punkten den motsatta, dvs. utgångspunkten är att uppgifterna om- Sekretess för bildupptagningar av domstolsförhör fattas av sekretess, och utlämnande får bara ske om det står klart att skadan inte uppstår. En grundläggande princip då sekretessbestämmelser övervägs är att man inte ska åstadkomma mer sekretess än vad som är nödvän- digt för att skydda ett visst intresse. Ett riktmärke är således att upp- gifter inte ska omfattas av sekretess, om man inte kan förutse någon skada som en följd av att de lämnas ut. Det är därför som man har valt att i de flesta sekretessbestämmelserna begränsa sekretessens räck- vidd med skaderekvisit. Skaderekvisitet uttrycks på olika sätt i de olika bestämmelserna i . I de sekretessbestämmelser som ger skydd för olika allmänna intressen är skadebeskrivningen ofta förhållandevis konkret. Exem- pelvis anges, för att ta några exempel, skaderekvisitet när det gäller utrikessekretessen att det stör mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet (15 kap. 1 § OSL), när det gäller för- svarssekretessen att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet (15 kap. 2 § OSL) och när det gäller statens upplåning att det allmännas ställning som låntagare försämras (19 kap. 4 § OSL). Den skada som ska förhindras med en sekretessregel av det slag som önskar tar sikte på framtida rättsprocesser i allmänhet hos de allmänna domstolarna och syftar närmare bestämt till att förhindra en spridning av bildupptagningar som kan leda till att bevispersoner kan komma att motsätta sig att höras i domstol. Om en sekretessregel av sådant slag förses med ett skaderekvisit, måste skadebedömningen avse faran både för spridning och för att spridningen stör framtida rättsprocesser. Inte minst det sistnämnda rekvisitet skulle kunna föranleda betydande tillämpningsproblem. Man kan således fråga sig om det över huvud taget går att göra några antaganden om konsekvenserna för rättsprocessen i stort av ett enstaka utlämnande. Häri ingår svårigheter att i sammanhanget vikta hur allmänheten och framtida bevispersoner kan komma att uppfatta det förhållandet att den befarade spridningen – på grund av den befintliga sekretessen enligt 43 kap. 4 § OSL för bilden – bara kan ske av den hörda bevispersonen/parten själv eller annars med dennes medverkan. Om allmänheten får klart för sig att bevis- personer själva förfogar över sekretessfrågan, kan man då verkligen göra antagandet att ett enstaka utlämnande leder till en attityd- förändring som försvårar rättsprocesser vid allmän domstol?