sou · GYB314 · 2010-03-09 00:00:00 — En dömd per- sons begäran att få del av material ur den förundersökning som legat till grund för åtalet borde därför bedömas på samma sätt oavsett om begäran om insyn framställs i samband med slutdelgivning eller . Enligt min mening borde således en dömd person vara bevarad vid den rätt till insyn som han haft under förundersökning och rättegång och frågan regleras i . För att så skall bli fallet torde fordras ett utrednings- och lagstiftningsarbete av det slag som jag har efterlyst. I avsaknad av lagstöd för att en sådan begäran som B.L:s skall han- teras som en begäran om insyn grundad på regelverk är jag således, som framgått, närmast böjd att anse att den i stället får hanteras enligt reglerna i tryckfrihetsförordningen. Detta innebär bl.a. att det är den myndighet som förvarar handlingen som har att pröva utlämnandefrågan och att, om den dömdes begäran avslås, det finns en möjlighet att överklaga beslutet. Vid den sekretessprövning som då blir aktuell bör det emellertid finnas utrymme för att beakta att den miss- tänkte vid slutdelgivning och senare under rättegången haft en kvalificerad rätt till insyn i materialet. Enligt JO:s uppfattning bör således RB ändras så att det där fram- går att även en dömd person ska ha rätt till fullständig insyn i det material som tagits fram i den utredning som föregått åtal och dom. JO har vidare, i sitt remissyttrande till vårt delbetänkande Parts- insyn och ny teknik i domstol, m.m. (SOU 2008:93), anfört att han förutsätter att frågan om den dömdes rätt till insyn blir föremål för våra fortsatta överväganden även när det gäller ljud- och bildupp- tagningar av domstolsförhör i bevissyfte. Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. Avslutningsvis kan nämnas att (Ju 2007:07; dir. 2009:35) haft i uppdrag att se över förfarandet i samband med ansökan om resning i brottmål, bl.a. avseende flera av de ovan angivna oreglerade områdena. Uppdraget i denna del har redovisats i ett delbetänkande Resningsförfarandet i brottmål – åter- upptagande av förundersökning och rätt till biträde (SOU 2009:98). I detta har utredningen lämnat förslag om bl.a. under vilka närmare förutsättningar förundersökning ska återupptas i resningssyfte och den tilltalades och målsägandes möjlighet att få rättsligt biträde i form av offentlig försvarare eller målsägandebiträde i samband med att en fråga om resning kommit upp. I den del av uppdraget som ska redovisas i slutbetänkande ingår bl.a. att överväga hur inspelningar eller andra upptagningar av förundersök- ningsförhör ska arkiveras eller lagras samt om det finns behov av särskild reglering avseende dokumentation och bevarande av för- undersökningens sidomaterial. Framför allt i sistnämnda delar kan det alltså komma förslag som kan få betydelse för insyn i såväl på- gående som avslutade förundersökningar. När det gäller dömdas insyn i utredningsmaterial från förunder- sökningen eller från domstolsprocessen har det inte utbildats någon motsvarande rättspraxis som den som vi redogjort för i avsnitt 4.2.3 rörande tidigare misstänktas tillgång till handlingar från nedlagda förundersökningar. Sannolikt uppstår sällan några problem härvid- lag, eftersom tilltalade i och med att åtal väcks och den efterföljande brottmålsrättegången normalt redan fått full insyn i det aktuella domstolsmaterialet och tillgång till egna handlingar. Det kan dock nämnas att utredaren i tidigare sammanhang fått frågor från domare angående hur de ska förfara när en för sexualbrott dömd person velat få kopior på sekretessbelagda filmer eller handlingar ur för- undersökningsprotokoll m.m. som finns i det lagakraftvunna brott- målet. I något fall har därvid framförts misstanke om att den dömdes motiv varit att använda kopiorna för spridning på Internet i syfte att trakassera målsäganden och inte för att använda kopiorna för att överväga en resningsansökan eller något annat acceptabelt ändamål. I det följande redovisas emellertid två avgöranden av visst intresse i sammanhanget. Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. I RÅ 1989 not. 353 begärde den tidigare tilltalade Å.F hos åklagar- myndighet att två videoinspelningar som gjorts med målsägandena under förundersökningen mot honom skulle lämnas ut. De inspelade förhören hade spelats upp vid huvudförhandlingen i tingsrätten och lagts till grund för domen. Vidare gällde vid tingsrätten sekretess enligt 9 kap. 16 § SekrL för stora delar av domen, däribland samman- fattningar av de videoinspelade förhören. (som torde ha varit den myndighet som förvarade videobanden) lämnade Å.F:s framställning utan bifall. Kammarrätten, som fann att det skulle innebära men att lämna ut videobanden, lämnade besvären utan bifall. Regeringsrätten konstaterade att det förelåg sekretess och att ett utlämnande skulle medföra men. Under hänvisning till att bestämmelserna i 14 kap. 5 § första stycket SekrL var tillämpliga, noterade vidare att Å.F tidigare hade fått utskrifter av inspelningarna och att han också hade fått ta del av själva inspel- ningarna både före och under brottmålsrättegången. Regeringsrätten fann att reglerna i 14 kap. 5 § SekrL inte gav Å.F någon rätt att trots sekretessen erhålla kopior av banden. Inte heller tillkom en sådan rätt honom på annan grund. Hans överklagande bifölls därför inte. – Det kan således konstateras att den dömde, genom hänvis- ningen till 14 kap. 5 § SekrL, befanns ha en kvarstående kvalificerad rätt till insyn i det sekretessbelagda materialet, dock inte så långt- gående att den berättigade honom till att nu få ut kopior på video- banden. NJA 1993 s. 566 gällde prövning av en begäran från ett ombud på uppdrag av en i ett sexualbrottmål rättskraftigt dömd person om att få ta del av samtliga sekretessbelagda handlingar i brottmålet. Tingsrätten lämnade ut handlingarna med förbehållet att de bara skulle få användas för att ta tillvara den dömdes rätt vid svensk domstol. Beslutet om förbehåll överklagades. Hovrätten konstaterade att sekretess enligt 9 kap. 16 § SekrL gällde för handlingarna och att prövningen bara avsåg om utlämnandet ska vara förknippat med förbehåll enligt 14 kap. 9 § SekrL. Det framkom att ombudet ville använda de sekretessbelagda uppgifterna vid utförandet av den dömdes talan vid europeiska kommissionen och den europeiska dom- stolen för mänskliga rättigheter. instämde i under- rätternas bedömning att de begärda handlingarna skulle lämnas ut till ombudet med förbehåll om användning bara för att ta tillvara den dömdes rätt i rättsliga sammanhang. Däremot fann Högsta dom- stolen att det inte fanns skäl att hindra användningen i Europadom- stolen. Beslutet ändrades i enlighet härmed. – Anm: Det intressanta Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. med detta rättsfall är att , till skillnad från Reger- ingsrätten i nämnda rättsfall, inte förde något resonemang om huruvida den dömde, på vars uppdrag ombudet begärde ut hand- lingarna, kunde ha någon kvarstående rätt till partsinsyn som gjorde kollisionsbestämmelsen tillämplig i sammanhanget. Det ter sig särskilt anmärkningsvärt i relief till den praxis rörande tidigare misstänktas insyn i nedlagda förundersökningar som utvecklats inom förvaltnings- domstolarna. I Högsta domstolens fall var ju den dömdes tidigare partsställning klart uttalad och motivet för att vilja få tillgång till handlingarna i hög grad beaktansvärda och inriktade på ett fortsatt rättsligt förfarande med anledning av det avslutade brottmålet. Med tanke på den för den dömde förmånliga utgången av Högsta dom- stolens prövning är det dock inte otänkbart att domstolen outtalat tagit hänsyn till sådana förhållanden. Det kan dock noteras att till stöd för det förbehåll som uppställdes åberopades inte 14 kap. 10 § SekrL, som relaterade till 14 kap. 5 § SekrL, utan 14 kap. 9 § SekrL; den bestämmelse som avsåg förbehåll som kan riktas till envar tredje- man som med stöd av TF begär att få del av allmänna handlingar och som motsvaras av nu gällande 10 kap. 14 § OSL. Även JK har behandlat frågor om dömdas rätt att få kopior av förundersökningsmaterial och domstolshandlingar, se JK beslut 2008- 12-05 Dnr 7417-08-21. En person, UO, som ansåg sig oskyldigt dömd avsåg att granska utredningen och begärde därför att få ut kompletta kopior av förundersökningsprotokoll samt sidomaterialet, den s.k. slasken. Polisen uppmanade UO att ange skälen till varför han ville ha handlingarna. UO gjorde emellertid gällande att han på grund av sin rätt till partsinsyn hade rätt att få kopior av handlingarna utan att ange några skäl. JK konstaterade, bl.a. mot bakgrund av JO:s ovan redovisade beslut i JO 2007/08 s. 87 och våra ursprungs- direktiv, att det är något osäkert om en dömd per- son har eller inte har samma rätt till insyn som han eller hon hade under själva rättegången. Om inte, ska en prövning göras enligt precis som en begäran om utfående av allmänna handlingar från vem som helst. JK instämde dock i JO:s bedöm- ning att den tidigare rätten till kvalificerad partsinsyn borde beaktas vid sekretessprövningen. Sekretess borde därför inte anses råda vad gäller handlingar som den dömde eller försvararen redan hade fått del av. Beträffande övriga handlingar ansåg JK att det inte strider mot 2 kap. 14 § tredje stycket TF att efterfråga syftet med den dömdes begäran att få del av sekretessbelagda handlingar. Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. Som en ansats till våra överväganden när det gäller tidigare miss- tänktas eller dömdas insyn i avslutade förundersökningar kan det vara på plats att kort rekapitulera våra överväganden och förslag när det gäller misstänktas eller tilltalades insyn i förundersöknings- materialet hos förundersökningsmyndighet under pågående straff- processuellt förfarande. I avsnitt 2.6 och 2.7 har vi lämnat vissa förslag rörande den misstänktes och åtalades insyn i material som finns i en förunder- sökning. Till en början har vi instämt i det synsätt som innebär att ett förundersökningsförfarande utgör ett ärende där den misstänkte har en insynsrätt enligt RB såsom en partsrättighet. Det har vi före- slagit ska förtydligas i 23 kap. 18 § RB. Därigenom undanröjs det tvivel som kan råda angående tillämpligheten av kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL. Vi har vidare inte funnit skäl att tidigare- eller senarelägga den nuvarande startpunkten för när den misstänkte får en rätt till fortlöpande insyn i förunder- sökningen. bör det således vara först vid delgivning av misstanke som partsinsynen blir en rättighet i ett pågående för- farande. I fråga om sekretessbelagda uppgifter har vi sammanfattningsvis i avsnitt 2.6 föreslagit det förtydligandet i RB att den misstänktes rätt till insyn vid slutdelgivningen i materialet ovillkorligen ska omfatta material som är av betydelse som underlag för åklagarens ställningstagande i åtalsfrågan, normalt det preliminära förundersök- ningsprotokollet samt, i förekommande fall, bevisning som åklagaren preliminärt avser att åberopa vid ett kommande positivt åtalsbeslut. Det är detta material som får anses utgöra sådana omständigheter som läggs till grund för avgörandet av förundersökningsärendet och som avses i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen OSL. Sekretess kan aldrig begränsa partens rätt att ta del av sådant material. När det däremot gäller sidomaterial föreslår vi att det klart ska framgå att den misstänkte har en rätt till insyn också i det materialet oberoende av sekretess, men att insynsrätten undantagsvis får vika, om det av ett allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. Vidare föreslår vi att det därutöver ska göras en intresseavvägning som går ut på att pröva om det står klart att sekretessintresset har företräde framför Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. den misstänktes behov av att få del av uppgiften. Det behov som avses härmed handlar, något förenklat uttryckt, om den miss- tänktes rättmätiga intressen av att kunna försvara sig i det pågående straffprocessuella förfarandet. Denna i någon mån villkorliga rätt till sidomaterialet hos förundersökningsmyndighet ska, enligt vårt förslag, kvarstå även efter åtal och så länge detta inte slutligt avgjorts. I avsnitt 2.7 har vi vidare föreslagit att det i RB införs en bestämmelse som klargör att själva frågan om insyn i sidomaterialet och eventuella begränsningar av denna ingår i förundersöknings- förfarandet såsom en fråga för förundersökningsledaren att besluta om. Begränsas den misstänktes eller försvararens rätt att ta del av sidomaterialet, ska det kunna anmälas till brottmålsdomstolen för överprövning på motsvarande sätt som vid anmälningar om avslag på begäran om komplettering av utredningen m.m. enligt 23 kap. 19 § RB. Det är bl.a. mot bakgrund av krav på rättssäkerhetsgarantier för den tilltalade som vi menar att en överprövning lämpligen bör ske av just en brottmålsdomstol. I dom- stolen blir det fråga om en prövning i ett ärende enligt RB. Vårt förslag rörande pågående straffprocessuella förfaranden innebär inte någon förändring beträffande den nuvarande gången med begäran om utfående av allmän handling hos förvarande myndighet enligt TF och överklagande till kammarrätt enligt 6 kap. 7 § OSL. Det pröv- ningssystemet kommer givetvis att finnas kvar som ett parallellt system även om vårt förslag genomförs. Samspelet mellan å ena sidan den misstänktes eller tilltalades rätt enligt RB till insyn i det straffprocessuella förfarandet och, å andra sidan, OSL inrymmer en mängd komplexa frågeställningar. En av dessa har också bäring på RB:s relation till 2 kap. TF och frågor om vilket av dessa regelverk som bör följas i fråga om själva förfarandet vid prövningar av konflikten mellan den misstänktes, tilltalades eller dömdes insynsrätt och sekretess för uppgifter som omfattas av insynsrätten. Frågorna har relevans för både pågående och avslutade förfaranden och kommer att beröras vidare i avsnitt 7.4. Klart är att eventuella förslag till reglering i RB av insynsrätt i nedlagda eller annars avslutade förundersökningar för tidigare misstänkta eller för slutligt dömda leder till frågor om vilka konsekvenser det får när det gäller prövningsförfarandet m.m. I kapitel 5 kommer vi att närmare behandla parters insyn i på- gående rättegång vid domstol. Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. 4.4.2Misstänktas insyn i nedlagda förundersökningar m.m. Vårt förslag: Vi föreslår att det i 35 kap. OSL införs en sekretess- brytande bestämmelse som innebär att sekretess enligt 35 kap. 1 § inte hindrar att den som varit misstänkt i en avslutad för- undersökning som inte lett till åtal eller annan avslutad brotts- utredning tar del av en uppgift, om den tidigare misstänkte har beaktansvärda skäl för sin begäran om insyn och det inte bedöms vara av synnerlig vikt för den som uppgiften rör eller någon när- stående till denne att uppgiften inte lämnas ut. Med misstänkt avses inte bara den som i formell mening betraktats som miss- tänkt i ett förundersökningsärende. Det sekretessbrytande undan- taget kan vara tillämpligt även i fråga om den som enbart an- mälts för brott. Förslaget är på sätt och vis en författningsreglering av den praxis som utbildats inom förvaltningsdomstolarna. På samma sätt som enligt nuvarande praxis innebär förslaget inte någon reglering av en kvarstående insynsrätt. Insynsrätten i den ned- lagda förundersökningen kan mycket väl vara mer omfattande än vad som gällde förundersökningen pågick med hänsyn till då förekommande begränsningar i 23 kap. 18 § RB på grund av risk för men för utredningen. Likaså kan enligt vårt förslag, i enlighet med nuvarande praxis, insynsrätt även till- komma en misstänkt som aldrig delgivits misstanke. I likhet med rättspraxis omfattar vårt förslag insyn också i andra brottsutred- ningar än förundersökningar, t.ex. i förutredningar eller primär- utredningar. Vi har emellertid inte ansett att tidigare misstänktas insyn i avslutade brottsutredningar ska vara oberoende av vad för slags sekretess som gäller för uppgifter i förundersökningen eller av styrkan i det motstående sekretessintresset. Några kommentarer till förvaltningsdomstolarnas rättspraxis – som bl.a. utredde frågor om målsägandes och misstänkas rätt till insyn i förundersökningsförfarandet – anförde i sitt betänkande Ekonomisk brottslighet och sekretess angående gällande praxis i fråga om nedlagda förundersökningar att den som vill ha insyn i ett avslutat ärende inte kan tillerkännas mera långtgående rättigheter än han skulle haft om ärendet fortfarande hade pågått. Enligt blir en misstänkts rätt till insyn i Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. en avslutad förundersökning därför beroende av om han med stöd av 23 kap. 18 § RB haft en sådan rätt. En målsägandes rätt till insyn blir beroende av om åtal väckts (SOU 1999:53 s. 415). Man kan emellertid konstatera beträffande en misstänkts rätt till insyn att synsätt inte varit en utgångs- punkt för förvaltningsdomstolarna i den praxis som vi tidigare redo- gjort för. Frågan huruvida delgivning av misstanke skett eller inte – vilket under en pågående förundersökning är den avgörande start- punkten för att den misstänkte alls ska ha någon insynsrätt enligt 23 kap. 18 § RB – synes inte ha tillmätts någon betydelse. Inte heller har det varit avgörande att förundersökning över huvud taget har inletts. Som framgått ovan har vikt i stället tillmätts huruvida per- sonen i fråga alls varit misstänkt och därmed intagit en parts- liknande ställning som gör 10 kap. 3 § OSL tillämplig på grund av allmänna rättsgrundsatser (dvs. inte på grund av RB). Härefter har det dessutom krävts att personens motiv för sitt önskemål om att nu få insyn i förundersökningsmaterialet är beaktansvärda. De motiv som anses godtagbara behöver inte, av naturliga skäl, hållas inom ramen för det motiv som ligger till grund för insynsrätten enligt 23 kap. 18 § RB, nämligen att ge den misstänkte möjligheter att ta tillvara sin rätt i just den pågående utredningen och förbereda sitt försvar i det fortsatta straffprocessuella förfarandet. Även andra be- hov av rättslig art godtas. Det ligger dock i sakens natur att det inte helt går att i generella termer närmare slå fast vad för slags motiv som kan vara beaktansvärda. Mot bakgrund av den praxis som utvecklats anser vi att det är något missvisande att tala om att det handlar om en insynsrätt som kvarstår efter beslutet att lägga ned en förundersökning eller att inte inleda en förundersökning. Tvärtom synes det ofta vara en ny insynsrätt som i praxis ansetts uppstå i och med nedläggnings- beslutet eller beslutet att inte inleda förundersökning och det all- deles oavsett huruvida den tidigare misstänkte alls haft någon rätt enligt RB, förvaltningslagen eller någon allmän rättsgrundsats till insyn som förfarandet faktiskt pågick. Enligt vår uppfatt- ning går det nämligen inte att av domstolarnas motiveringar dra slutsatsen att domstolarna också menar att en person som anmälts för brott eller annars anses misstänkt (dock utan att ha delgivits miss- tanke) skulle kunna göra gällande krav på insyn i utredningsmaterialet som en rättighet enligt någon allmän rättsgrundsats också som utredningen pågick. Vi menar därför att den praxis som här redovisats inte är oförenlig med vår tidigare bedömning angående Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. pågående förundersökningar eller dess förstadium, se avsnitt 2.3.4, där vi anfört att det inte finns någon sådan rätt till insyn i ett pågående förfarande för någon som ännu inte delgivits misstanke, varken enligt praxis, allmänna rättsgrundsatser eller något mot- svarande. Det kan vidare anmärkas, beträffande sådana misstänkta som har delgivits misstanke, att insynen i den pågående förundersökningen är föränderlig till sin omfattning som förundersök- ningen pågår. Det ter sig därmed vanskligt att på sätt Ekosekretess- utredningen synes förorda – då en förundersökning lagts ned efter delgivning av misstanke men före slutdelgivningen – spekulera i hur omfattande den misstänktes insynsrätt skulle ha varit för det fall förundersökningen inte hade lagts ned. Ett sådant synsätt ger upp- hov till flera frågor. Hur ska man exempelvis bedöma rekvisitet i 23 kap. 18 § RB att insynen begränsas av vad som är till men för utredningen? En förundersökning kan ju ha lagts ned på grund av bristande bevisning som misstankar kvarstår och förunder- sökningen kan förväntas återupptas, så fort polisen får in ett av- görande tips eller någon ny tekniskt bevisning framkommer, t.ex. en . Hur ska material i denna situation kunna hänföras till kategorin processmaterial respektive sidomaterial? En annan sak som bör noteras är att gällande rättspraxis inte behandlat vad som gäller om den tidigare misstänkte anses inta en partsställning som gör 10 kap. 3 § OSL tillämplig och har beaktans- värda motiv för sin begäran om insyn som det föreligger ett allmänt eller enskilt sekretessintresse av synnerlig vikt som talar mot insyn. Vi bedömer dock att det är sannolikt – och i linje med resonemangen i övrigt och andra rättsfall rörande pågående brott- målsförfarande (se avsnitt 2.4.5) – att ett sådant tungt vägande sekretessintresse inte sällan skulle leda till att den tidigare miss- tänktes begäran avslås med stöd av 10 kap. 3 § första stycket OSL. Enligt vår uppfattning kan man alltså inte dra slutsatsen att den insynsrätt i nedlagda förundersökningar (eller förutredningar) som misstänkta tillerkänts i rättspraxis skulle vara oberoende av styrkan i motstående sekretessintressen. Det kan dessutom noteras att den rättspraxis som finns enbart handlar om misstänktas beaktansvärda motiv i förhållande till för- undersökningssekretess till skydd för uppgifter om enskildas person- liga eller ekonomiska förhållanden, dvs. sekretess enligt 9 kap. 17 § första stycket SekrL som ersatts av 35 kap. 1 § OSL. Inte i något av de ovan redovisade centrala rättsfallen RÅ 1995 ref. 28 Nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. eller RÅ 2001 ref. 27 framgår t.ex. att sekretess skulle gälla för efter- frågade uppgifter även enligt någon annan sekretessbestämmelse. Så hade ju kunnat vara fallet om det t.ex. funnits uppgifter i utred- ningen av generell betydelse för brottsutredning och brottsspaning, se 18 kap. 1 § OSL. Inte heller finns det någon rättspraxis som närmare tar ställning när det gäller nedlagda förundersökningar och den särskilda anmälningssekretessen enligt 35 kap. 2 § OSL som avser ge skydd åt en anmälare gentemot en anmäld. Genom att förvaltningsdomstolarna angett att den tidigare misstänkte har en sådan kvalificerad rätt till insyn som avses i kollisionsbestämmelsen i numera 10 kap. 3 § OSL får dock antas att förvaltningsdomstol- arna menat att denna insynsrätt i och för sig är oberoende av vad för slags materiell sekretess som är i fråga. Praxisen får nämligen, såsom vi ovan tolkar den, anses innebära bl.a. att en sådan insyns- rätt som avses i 10 kap. 3 § OSL föreligger men att den ofta inte innebär någon kvarstående rätt enligt 23 kap. 18 § RB utan kan inne- bära att en helt ny insynsrätt uppstår; en rätt som har sin grund i allmänna rättsgrundsatser. När det gäller målsägandes möjligheter att få insyn i en nedlagd förundersökning har den möjligheten inte på motsvarande sätt lösts i praxis utan har blivit föremål för lagreglering. Det skedde som ett sätt att snabbt göra något åt några av de problem som Ekosekretess- utredningen påpekat blev en oönskad konsekvens av förändringen från ett rakt till ett omvänt skaderekvisit i dåvarande 9 kap. 17 § SekrL. I paragrafen infördes sekretessbrytande bestämmelser för att tillgodose skadelidandes intressen i vissa avseenden. Bestäm- melserna finns numera i 35 kap. 8 § OSL. Bl.a. föreskrivs där att förundersökningssekretessen till skydd för enskilda enligt 35 kap. 1 § inte hindrar att en skadelidande tar del av uppgifter i en nedlagd förundersökning eller i vissa andra avslutade brottsutredningar.