sou · GYB312 · 2010-02-23 00:00:00 — I linje med ovanstående har det också framhållits att synlighet och en tydlig egen profil är av avgörande betydelse för framgång, då arbetet till stor del handlar om att skapa och förmedla kontakter. Det måste vara självklart att plattformen är det forum på nationell nivå som man ska vända sig till för kontakter, både nationellt och inte minst från utlandet. Mot bakgrund av dessa överväganden lämnar utredningen i det följande två förslag. Nämligen ett som syftar till en mer genomgripande omstrukturering av nuvarande Statens musiksamlingar till , och ett som tar sikte på en mindre reform där en fristående ny enhet, Statens musikplattform, byggs upp inom ramen för Statens musiksamlingar. Det senare förslaget är också möjligt att genomföra som en egen myndighet. Förslag: Myndigheten Statens musiksamlingar byter namn till . Ett nytt uppdrag tas fram för myndigheten som innefattar både att främja framförandet av levande musik och att bevara och tillgängliggöra kulturarvet. Den omvandlade myndigheten leds av en chef, tillika konstnärlig ledare. En särskild enhet skapas i myndigheten och verksamhetsstyrningen anpassas för att främja integration mellan verksamhetsdelarna. För att fullgöra denna del av uppdraget tillförs myndigheten resurser för ca 10 årsarbetskrafter. De som anställs, förslagsvis med titeln koordinatörer, bör ha stor kunskap om musiklivets utveckling både nationellt och internationellt och kompetens i att samordna större kulturprojekt. Statens musiksamlingar har till uppgift att dokumentera, samla in, vårda, bevara, beskriva och hålla levande teaterns, dansens och musikens kulturarv och därigenom främja intresset, vetenskapen och den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden när det gäller dessa konstarter. Myndigheten ska hålla dokumentation och samlingar tillgängliga för undervisning, forskning och annat studium, bl.a. genom utlåning, programverksamhet, utställningar, publikationer och fonogram. Som beskrivits i kapitel 5 har myndigheten integrerat viktiga uppgifter som rör samlingar inom teatern och dansen. Utvecklingen har alltså gått mot en samlad scenkonstmyndighet på kulturarvsområdet. Merparten av de uppgifter som myndigheten utför, även efter de förändringar som skett , är dock inriktade på det musikaliska kulturarvet. Det talar för att man med nuvarande verksamhet som bas kan välja att skapa en samlad myndighet kring musiken. I ett senare skede kan det naturligtvis utifrån detta bli aktuellt att ytterligare utvidga uppdraget och gå vidare mot en samlad myndighet för hela scenkonstområdet. I syfte att nu skapa en samlad musikmyndighet som innefattar både nyskapande och kulturarv, bör uppdraget för det första formuleras om så att arbetet med att främja levande musik och att bevara och levandegöra det musikaliska kulturarvet likställs i uppdragsbeskrivningen. Vidare bör inriktningen på musik i detta läge prioriteras för att göra den nya myndighetens profil tydlig. Detta återspeglas också i utredningens förslag till nytt myndighetsnamn: . Ingenting hindrar dock att myndigheten i publika sammanhang tydligt anger att man har ett ansvar också för teater och dans. Vad gäller det övergripande uppdraget är förslaget att detta formuleras som föreslagits ovan i den del som avser att främja levande musik. I övrigt kan de formuleringar som finns i Musiksamlingarnas instruktion till stor del behållas. En viktig utgångspunkt för verksamheten blir också det nationella kulturpolitiska målet om ett levande kulturarv som bevaras, används och utvecklas. Det knyter på ett tydligt sätt ihop de båda verksamhetsdelarna genom betoningen på användande och förändring. Bara det kulturarv som är i bruk, hålls levande. Utifrån det övergripande uppdrag som föreslagits är det utredningens uppfattning att det finns en rad konkreta områden där myndigheten bör kunna utveckla verksamheten för att främja integration mellan kulturarvet och det nyskapande. Några sådana områden beskrivs mer i detalj nedan. Vid uppbyggnaden av ett samlat musikverk bör dessa områden kunna ges prioritet. Det förutsätter dock vissa förändringar i den befintliga verksamheten vid nuvarande Musiksamlingarna och beroende på hur uppdraget utformas kan det också bli aktuellt att tillföra resurser för ny verksamhet. Till exempel bör det särskilda utpekandet av verksamheten Svenskt visarkiv tas bort då myndigheten måste ges utrymme att vidareutveckla dokumentationsverksamheten på ett sätt som inte skiljer ut särskilda genrer. Det är t.ex. fullt tänkbart att en viktig uppgift för de dokumenterande delarna av myndigheten då skulle kunna vara att spela in och på andra sätt dokumentera konserter som kommer till stånd inom ramen för de samarbetsprojekt som kommer att stödjas inom det nya uppdraget. Rent organisatoriskt bör de anställda som ska arbeta med att främja levande musik arbeta samlat i en särskild enhet eller avdelning. Det är viktigt att understryka att det är olika personalkategorier, med olika kompetens, som ska arbeta med de respektive uppgifterna. En musikbibliotekarie har sin egen professionalitet som måste tas tillvara och vidareutvecklas, på samma sätt som den person som anställs för sin kunskap om de bästa spelställena eller senaste musikaliska uttrycken i olika delar av landet. Sen är det en annan sak att kunskap, metoder och förhållningssätt som är typiska för de olika yrkeskategorierna kan befrukta varandra och att samarbetsytor bör sökas. Utredningen föreställer sig dock att det inom ramen för ett , bör finnas enheter som tar tillvara de respektive kompetenserna. Det vill säga en enhet som arbetar med att främja levande musik, samt t.ex. en enhet för bibliotek och arkiv samt en enhet för museiverksamhet. Till detta kommer även en enhet för elektroakustisk musik (se nedan). Exakt hur organisationen utformas bör – med detta förslag – överlåtas till myndighetschefen att bestämma. som förslaget alltså är att de som arbetar med att främja levande musik arbetar i en egen enhet, bör myndighetens ledning också utarbeta ett sätt att integrera dessa uppgifter i en reviderad verksamhetsstyrning som tar sin utgångspunkt i att Statens musiksamlingar omvandlas till ett samlat musikverk med ett antal likställda uppgifter som bör befrukta varandra. Till utgångspunkt för detta kan den modell för processinriktad verksamhetsstyrning som Musiksamlingarna arbetar med användas. Till exempel förefaller det rimligt att identifiera en ny process för främjande av levande musik samt att revidera t.ex. den insamlings- och bevarandeprocess som finns mot bakgrund av integrationen. Hur det ska göras bör av naturliga skäl lämnas till myndighetens ledning att bestämma. Den nya verksamhet som i förslaget tillförs den befintliga myndigheten har, enligt utredningens bedömning, behov av ca 10 årsarbetskrafter. Av detta bör motsvarande minst två årsarbetskrafter reserveras för projektanställningar för att säkra en möjlighet att få tillgång till kompetens som kan komma att behövas i särskilt prioriterade projekt. Den föreslagna personalstyrkan utgör själva enheten, inklusive enhetschefen. Enhetschefen bör av myndighetens ledning förordnas för en tidsbegränsad period. De anställda som utgör enheten bör ha stor kunskap om musiklivets utveckling nationellt och internationellt och kompetens i att samordna större kulturprojekt. Tanken är alltså att detta ska vara operativ personal som är direkt involverad i de projekt plattformen beslutar delta i. Lämpligen får de som anställs på dessa poster titeln koordinatör för att tydliggöra vilken deras arbetsuppgift är. Vid rekryteringen kommer det av naturliga skäl att bli viktigt att tillgodose att den mångfald av musikaliska uttryck som finns i musiklivet återspeglas i de anställdas kompetens. Även om många kan tänkas ha erfarenhet av flera musikaliska områden är det naturligt att t.ex. en viss tjänst kan behöva inriktas på internationell kontaktförmedling. I övrigt bör ett brett kunnande om musikområdet eftersträvas. Förslag: Det anges att har i uppdrag att öka dokumentationen inom genrer som inte är väl företrädda i samlingarna. Myndigheten ges särskilda uppdrag att ge ut noter och inspelningar av musik. Vidare anges i uppdraget att ska verka för att levande musik framförs på Musik- och scen. Förslaget som beskrivits ovan, syftar alltså till att ge organisatoriska förutsättningar för en integration mellan arbetet med att främja förmedlingen av levande musik och att bevara det musikaliska kulturarvet. För att förslaget ska vara intressant måste det dock även ske en verksamhetsutveckling på olika områden. Mycket av detta kommer av naturliga skäl att behöva ske successivt, dels eftersom de respektive verksamheterna behöver för att finna sig tillrätta i en ny struktur och dels eftersom nya idéer kommer att uppstå ur de möten som sker i det praktiska arbetet. Utredningen har dock velat lyfta fram några konkreta områden där det förefaller finnas potential att vidareutveckla verksamheten innehållsmässigt för att främja integration. Till viss del handlar förslagen om att vidareutveckla verksamheten vid nuvarande Musiksamlingarna så att den blir än mer relevant för utövande musiker och publiken . Detta utvecklingsarbete bör delvis kunna ske genom förändringar av nuvarande verksamhet och delvis med hjälp av kompetens som tillförs myndigheten i och med omvandlingen till . Ett första utvecklingsområde är det som med en sammanfattande benämning kan kallas dokumentationsverksamhet. Dokumentation innebär verksamheter som insamling, inspelning, uppsökande intervjuer och översikter över var material finns i landet, samt att ordna, förteckna och katalogisera så att materialet blir sökbart och tillgängligt. En stor del av dokumentationen inom teater, dans och musik har förts samman i Musiksamlingarnas nuvarande organisation. Folkmusiken och jazzen finns dock som tidigare kvar hos enheten Svensk visarkiv. Här förefaller det möjligt att både bredda området och göra det mer inriktat på viktiga samtida kulturyttringar i samverkan med de delar av myndigheten som ska arbeta med nyskapande musik. För att initiera en utveckling i den riktningen bör den särskilt utpekade verksamheten vid Svenskt visarkiv fullt ut integreras i myndigheten i övrigt. På så vis kan personalresurser samlas. Det är också av stor betydelse att organisatoriska bindningar till vissa genrer upphör. I stället bör dokumentationsstrategier för hela verksamheten utarbetas som prioriterar områden som är underrepresenterade i samlingarna. På så vis skapas också förutsättningar för att samtidens och framtidens musikaliska kulturarv blir av stort intresse och får en större representativitet. Detta är också en fråga om att skapa förtroende för den nya myndigheten som helhet i musiklivet. Hela musiklivet måste känna att deras typ av musik har sin plats i den nya myndigheten, både i den del som arbetar med nyskapande och i kulturarvsarbetet. Det har t.ex. länge framförts från aktörer som Svenskt Rockarkiv i att staten borde ta större ansvar också för dokumentationen av rock- och popmusik. I en samlad dokumentationsstrategi kan frågor av detta slag belysas. Ett mer specifikt exempel rör dokumentation genom t.ex. inspelningar av konserter och uppsökande intervjuer. Här vore det önskvärt med en utvidgning till ett bredare fält av samtida musikaliska uttryck. Statens musiksamlingar sysslar delvis med detta , men enbart för vissa genrer, som t.ex. visor och jazz samt folk- och världsmusik. Ett stort område av nyskapande konstmusikaliska uttryck vore också mycket värdefulla att dokumentera. En jämförelse kan göras med hur agerade då en stor mängd inspelningar av betydelse för svenskt musikliv gjordes av nya och oprövade musikaliska uttryck. Det skulle alltså vara mycket värdefullt om den nya verksamheten kunde få en tydligare roll i att dokumentera både vår tids nyskapande konst- och popmusik på ett liknande sätt, i de delar denna dokumentation inte tas om hand på kommersiella villkor. Ett annat område som skulle kunna utvecklas i den nya organisationen är urvalet av t.ex. noter att köpa in. Utifrån den kompetens som tillförs med den nya verksamhetsdelen skulle myndigheten kunna se över representationen av t.ex. nyskriven noterad musik. Även frågor av detta slag bör kunna belysas i en samlad dokumentationsstrategi för hela myndigheten. Det insamlade materialet måste också bli mer tillgängligt för allmänheten. görs t.ex. inspelningarna oftast för forskningsändamål. Enda möjligheten att få tillgång till materialet är att ta del av det på plats i myndighetens lokaler. Skälet till det kan bl.a. vara att rättighetsfrågorna kan vara svåra att lösa. För att stärka den förmedlande delen av verksamheten och hitta kopplingen mellan det bevarande och det nyskapande bör myndigheten, enligt utredningens förslag, ges ett bemyndigande att ge ut och sälja musik från den backkatalog som byggts upp av (se vidare avsnitt 6.5.2). Samma kompetens som tillförs myndigheten för detta uppdrag skulle också kunna utnyttjas i arbetet med myndighetens övriga inspelningar. På så vis kan synergier uppstå mellan arbetet med att föra ut Caprice backkatalog och den övriga inspelningsverksamheten. Vidare bör det kunna leda till att kompetensen kring rättighetsfrågor och distribution ökar inom myndigheten. Det föreslagna bemyndigandet att sälja inspelad musik bör alltså gälla alla de fonogram som finns hos myndigheten. Mot bakgrund av att den musik som kan komma ifråga för försäljning i verksamheten inte bär sig på en kommersiell marknad och knappast ges ut av andra aktörer, finns det ingen anledning att befara att en otillbörlig konkurrens ska uppkomma med privata skivbolag. Då utgivningen bör betraktas som en integrerad del av uppdraget för myndigheten bör ett bemyndigande ges att för denna del av verksamheten ta ut avgifter inom ramen för full kostnadstäckning. Det innebär med andra ord att anslagsmedel ska få användas för verksamheten. Ytterligare ett exempel på integration rör formerna för att ge ut och tillgängliggöra det i samlingarna befintliga kulturarv som utgörs av partitur, noter och stämmor. Från flera håll har det framförts till utredningen att det skulle behövas noter och körstämmor i ett bättre skick för framföranden. Att ge ut detta på ett sätt som gör det användbart kräver dock en särskild kompetens vad gäller att göra vederhäftiga editioner och tar mycket tid och arbete i anspråk. har lyft fram problem med att det äldre notmaterial som finns i samlingarna vid Statens musiksamlingar ibland är i så dåligt skick att det inte går att använda för musiker och ensembler. framhåller att det leder till att äldre svensk musik varken spelas eller sjungs i den omfattning den skulle kunna. Av samma skäl förekommer det, enligt , inte heller i högre musikutbildning, där det borde vara självklart att blivande musiker och dirigenter kom i kontakt med svensk musiktradition. Enligt utredningens uppfattning skulle ett sätt att stärka integrationen med den nyskapande musiken och att levandegöra kulturarvet vara att den nya myndigheten ges ett särskilt uppdrag att ge ut svensk noterad musik som efterfrågas av orkestrar och professionella musiker . Ett förslag skulle kunna vara att låta intressenter på området lämna egna förslag på vilka stycken som ska ges ut på nytt. Detta är också ett exempel på hur myndigheten kan börja arbeta närmare de musikaliska utövarna och fungera som ett serviceorgan för dem som skapar musik – och särskilt för dem som tydligt utgår från det musikaliska kulturarvet. Vidare skulle denna verksamhet kunna kombineras med ett övertagande av vissa samlingar som Svensk Musik har . Det är utredningens uppfattning att det allmänna har ett intresse av att dessa samlingar bevaras och tillgängliggörs för musiklivet i landet. Det kunde därför vara rimligt att en myndighet åtog sig detta uppdrag. skulle successivt kunna ta över det arkivmaterial som finns hos Svensk Musik, bl.a. i form av papperspartitur samt som också förvaltas av Svensk Musik. Denna idé, som lanserats av Svensk Musik, rymmer dock vissa olösta frågor som måste diskuteras vidare mellan intressenterna. Lokalbehovet för materialet som förvaras i kompaktsystem ligger på uppskattningsvis . Med andra ord är ett övertagande kostsamt och hur ett sådant skulle finansieras måste beaktas i särskild ordning. Svensk Musik är inte heller intresserat av att lämna ifrån sig uppdraget att hyra ut och informera om innehållet i samlingarna. Med andra ord skulle myndigheten mer komma att fungera som depå för materialet. En sådan lösning bidrar dock knappast till att stärka myndighetens utåtriktade verksamhet och kontakter med det levande musiklivet. Svensk Musik har tre personer anställda för att digitalisera och restaurera materialet och lägger successivt in det i databaser. En möjlighet skulle enligt Svensk Musik vara att utbyta tjänster med på så sätt att myndigheten tar över arkivhållningen mot att Svensk Musik tar på sig ett uppdrag att digitalisera och restaurera även det äldre notmaterial som finns i musiksamlingarna. Ett sådant utbyte av tjänster mellan en myndighet och ett privaträttsligt subjekt reser dock formella frågor kring skattelagstiftning och upphandlingskrav. Utredningens samlade bedömning är att förslaget kan vara intressant om det bidrar till att öka myndighetens samspel med musiklivet, men att det återstår en rad frågor av praktisk art att diskutera mellan parterna. Även på andra områden kan man se en vidareutveckling av verksamheten som kopplar samman framförandet av musik med kulturarvsverksamheten. Ett exempel rör Musik- och som konsertscen. I Musik- och lokaler disponerar myndigheten en scen som har hyrts ut med subventionerad hyra till aktörer inom musiklivet. På så vis har möten skapats där utövare och andra lockas till en institution som de kanske annars inte besöker. Tyngdpunkten ligger i stor utsträckning på skolklasser och barn och unga. Ur detta perspektiv kunde det vara intressant att göra Musik- och som kulturinstitution mer relevant också för en vuxen publik. Med ett utvidgat uppdrag, som också innefattar att främja framförandet av musik, skulle det alltså enligt utredningens bedömning kunna vara intressant att återigen öppna denna scen för konserter av externa parter. Myndigheten skulle också kunna upplåta scenen för sådant som showcases och artistpresentationer inom ramen för samarbetsprojekt som får stöd. En sådan verksamhet bör också på ett spännande sätt kunna kombineras med nuvarande programverksamhet och t.ex. användas för att sätta pågående utställningar i relief eller fördjupa upplevelsen av kulturarvet genom framföranden som knyter an till aktuella teman. För att uthyrningen ska vara möjlig bör det nya ges ett bemyndigande att ta ut avgift för scenhyra inom ramen för full kostnadstäckning. Även i förhållande till EMS, som vi föreslår ska överföras från Rikskonserter (se nedan avsnitt 6.5.1), finns möjligheter att skapa möten mellan kulturarv och nyskapande. För det första har EMS i form av pilotprojekt arbetat med omhändertagandet av de egna samlingarna och med digitalisering. Kunnandet kring detta bör kunna komma andra delar av myndigheten till del och omvänt. Vidare bör EMS studior kunna utnyttjas av andra inom myndigheten för inspelningar inom ramen för t.ex. dokumentationsuppdraget. EMS experimentella verksamhet kan också tänkas vara väl lämpad för att möta en ny publik t.ex. inom ramen för verksamheten vid Musik- och . Idéer som lyfts fram av Statens musiksamlingar handlar bl.a. om sådant som tonsättarverkstäder för barn där dessa får möta den elektroniska musiken. 6.3.3Alternativt förslag: Statens musikplattform Förslag: Den nationella musikplattformen inrättas som en särskild enhet vid Statens musiksamlingar och regleras i särskild ordning i instruktionen för myndigheten. Enheten benämns Statens musikplattform. Enheten har en chef med konstnärlig profil som utses av regeringen på förslag av myndighetens direktör. Vad gäller personal- och kompetensfrågor är behoven desamma som i föregående förslag. Ett alternativ till det organisatoriska förslag som lämnats ovan är att den nya plattformen inrättas som en egen enhet inom nuvarande Statens musiksamlingar med en chef som utses av regeringen på förslag av myndighetens direktör. Enheten pekas i detta förslag ut särskilt i instruktionen för Statens musiksamlingar och benämns Statens musikplattform. I detta förslag kommer Musiksamlingarna mer att fungera som värdmyndighet för den nya verksamheten och behöver inte förändras i så stor utsträckning mot bakgrund av det nya uppdraget. Musiksamlingarnas roll kommer vara att bistå med administrativa resurser och stöd till en självständig ny enhet. Detta alternativa förslag lämnas mot bakgrund av att utredningen uppfattar att det kan finnas ett behov av att den nya verksamheten först får tid att byggas upp och att skapa sig en tydlig egen profil, och att den måste bli känd i musiklivet både nationellt och internationellt, innan den integreras i Statens musiksamlingar. Ett annat skäl till detta alternativa förslag är att Musiksamlingarna nu genomgår förändringar som ännu inte är helt avslutade genom införlivandet av samlingar på teater- och dansområdet. Dessa påbörjade förändringsprocesser vid Musiksamlingarna kan behöva fullföljas innan ett nytt uppdrag för hela myndigheten övervägs i enlighet med huvudförslaget. Det alternativa förslaget medger möjligheten att till chef för den nya verksamheten välja någon som har bred erfarenhet av musiklivet i och stort förtroende bland både fria aktörer och de viktigare institutionerna på området. På så vis kan chefen också bidra till att ge den nya verksamheten en tydlig egen profil och till att den snabbt blir känd i musiklivet. En fördjupad integration bör med det alternativa förslaget genomföras mer successivt än vad som föreslagits för ett nytt . Redan det faktum att den nya verksamheten blir en del av en myndighet som har utpräglad kulturarvsinriktning, kommer naturligtvis att ge upphov till spännande möten som kan leda vidare till nya arbetsmetoder och synsätt. Det kommer finnas många möjligheter att ta tillvara dessa möjligheter i ett framtida utvecklingsarbete även om organisationen inledningsvis medger stor frihet för den nya plattformen att finna sin egen form. Ett annat alternativ är att göra Statens musikplattform till en fristående myndighet, motsvarande andra statliga myndigheter på scenkonstområdet. 6.4Resurser för samarbetsprojekt i musiklivet Förslag: Oavsett val av organisationsmodell är förslaget att omfördelas från Rikskonserters verksamhetsbidrag till ett särskilt anslag för samarbetsprojekt i musiklivet av nationellt intresse. Ett konstnärligt råd organiserat som en särskild nämnd i myndigheten fattar beslut om till vilka ändamål dessa medel ska Rådet bör bestå av ca åtta ledamöter som utses av regeringen för en bestämd tid. Myndighetschefen för alternativt chefen för musikplattform bör vara självskriven ordförande. Vidare kan en plats vardera reserveras för och . I övrigt bör regeringen utse ledamöter som har stort förtroende inom musiklivet. För legitimiteten framöver är det viktigt att verksamheten på nationell nivå för att stödja musiklivet är organiserad på ett sådant sätt att beslut om deltagande i olika projekt fattas på ett för musiklivet transparent och förståeligt sätt. Att så inte varit fallet är en typ av kritik som framförts mot Rikskonserter. Oavsett riktigheten i denna kritik är det viktigt att eventuella tveksamheter undanröjs. Därför är utredningens förslag att det vid /Statens musiksamlingar inrättas ett konstnärligt råd med ansvar för beslut om musikplattformens deltagande i specifika projekt. Rådet bör organiseras som en nämnd inom myndigheten. Ett sådant beslutsförfarande för hög kompetens och ökad insyn i beslutsprocessen, och besluten fattas dessutom av personer som har ett tidsbegränsat mandat. Förslaget medger alltså en betydligt större transparens och ett bättre ansvarsutkrävande än om besluten fattas av enskilda tjänstemän eller myndighetens ledning ensamt.