sou · GXB368d2 · 2010-01-01 00:00:00 — Rollen som barnets socialsekreterare kräver att social- sekreteraren enbart handlar i barnets intresse. Allmänt kan sägas att för att kunna veta vad som är i barnets intresse behöver socialsekreteraren både använda sin generella kunskap om barn och lyssna på det enskilda barnet utifrån hans eller hennes unika situation. Det finns en risk att barnets intressen inte tillgodoses om samma socialsekreterare ansvarar för såväl kontakten med barnet som med familjehemmet eller institutionen, eftersom intressena inte alltid sammanfaller. Risken för att en placering måste avbrytas kan få till följd att väljer att blunda för problem och att barnets behov får stå tillbaka för det övergripande intresset att inte störa placeringen. Utredningen föreslår att socialnämnden vid placering i familje- hem eller HVB ska vara skyldig att utse en särskild social- Barn och unga i samhällsvård sekreterare för barnet. Innebörden i förslaget är att denna person ska ha en självständig ställning i förhållande till familjehemmet eller institutionen, dvs. inte handlägga frågor som rör villkoren för uppdraget mellan och vårdgivaren. Barnet och föräldrarna ska få tydlig information om vem den särskilda social- sekreteraren är och hur hon eller han nås. måste också se till att lämna barnet och föräldrarna information om namn på ersättare vid längre ledigheter eller när det uppstår byten av socialsekreterare. Det är viktigt att det inte uppstår glapp så att barnet lämnas utan socialsekreterare. Utredningen har i det föregående föreslagit att bestämmelsen i socialtjänstförordningen om nämndens ansvar för att noga följa vården ska föras in i LBU. Skälet till det är uppföljningens stora betydelse för att garantera barnets eller den unges trygghet och säkerhet under pågående samhällsvård. Socialsekreterarens person- liga kontakt med barnet utgör en central del i uppföljningen och bör därför av samma skäl föras in i LBU. Kontakten måste styras utifrån barnets behov och önskemål har ett ansvar för att noga följa vården av det placerade barnet och det ska ske dels genom personliga besök i det hem där den unge vistas, dels genom enskilda samtal med den unge. När det gäller små barn som inte kan uttrycka sig verbalt får den direkta kontakten istället bygga på observation av barnet och hur barnet samspelar med andra personer i familjehemmet. Social- sekreteraren är i dessa fall mer beroende av att andra förmedlar sin bild av barnet. Det gäller familjehemsföräldrarna och de biologiska föräldrarna men också t.ex. förskolepersonal. Utredningen vill betona att det är angeläget att kontakten med barnet innefattar en kombination av besök och enskilda samtal. Besök i hemmet behövs för att nämnden ska få insyn i vården. Enskilda samtal med barnet, på en lugn och neutral plats, är viktigt för att barnet ska kunna berätta om sin situation. Utredningen anser att barnets önskemål om var och hur samtalen ska gå till bör få styra. Det finns ingen regel för hur tät kontakt med barnet ska vara. Den praxis som utvecklats är besök minst var sjätte månad, i samband med att ett övervägande eller en ompröv- ning ska göras, efter en inledande period med tätare besök. Barn och unga i samhällsvård viktigt skäl till att besöken ska vara tätare är att barns och ungas tidsperspektiv är kortare än vuxnas. är , t.ex. för ett yngre barn eller om det inte fungerar i placeringen. Behovet av täta besök och enskilda samtal är det önskemål som mycket tydligt framförts från barn och unga som varit placerade, biologiska föräldrar och barnrättsorganisationerna. Även om frekvensen i övrigt måste anpassas efter varje enskilt barns behov och önskemål anser utredningen att en minimigräns för kontakt med placerade barn och unga ska vara . Utredningen föreslår därför att det av LBU ska framgå att den särskilda socialsekreteraren ska besöka barnet eller den unge i den omfattning som är lämplig utifrån barnets eller den unges behov och önskemål, dock minst . 14.6.5Barnets önskemål och behov av annat stöd måste uppmärksammas Utredningens bedömning: Barn och unga som är placerade i familjehem och HVB kan utöver själva placeringen ha behov av kompletterande stöd. Därför är det angeläget att är lyhörd för barnets behov av eller önskemål om en kontaktperson eller ett professionellt stöd i någon form. Kompletterande insatser kan behövas Barn och unga i familjehem eller i HVB kan, utöver själva place- ringen och den kontakt som socialsekreteraren svarar för, ha behov av andra insatser. måste därvid vara lyhörd för barnets önskemål. I de fall barnet har en fungerade kontakt med någon annan utanför placeringen, som barnet känner tillit till, kan det vara skäl att utse den personen till kontaktperson. För ungdomar som är på väg att lämna vården kan en kontaktperson fungera som ett konkret stöd i utslussningen till ett självständigt vuxenliv, tillsammans med familjehemmet respektive institutionen och socialsekreteraren. I vissa fall kan professionellt samtalsstöd behövas. bör även överväga andra insatser utifrån barnets eller den unges situation och behov. Utredningen vill betona att en kontaktperson eller andra liknande insatser Barn och unga i samhällsvård inte medför att och den särskilde socialsekreterarens ansvar för att noga följa vården minskar. Barnets nätverk ger ökad kontinuitet och säkerhet i placeringen Det är enligt utredningen ansvar att se till att bygga in kontinuitet i vården. För att uppnå det behöver flera personer finnas runt barnet eller den unge – såväl professionella som anhöri- ga och andra närstående. Det innebär i sig med nödvändighet att insynen i placeringen ökar. Barnets familj och anhöriga är förmodligen de kontakter som kommer att bestå , längre än vad de professionella kontakterna gör. Inte minst kan syskonen vara betydelsefulla. Utredningen understryker också betydelsen av att barnet själv får komma till tals om vilka kontakter ur barnets eget nätverk som kan vara betydelsefulla för barnet. 14.6.6Stöd till föräldrarna vid placering Utredningens bedömning: Stöd till föräldrarna bör anpassas till omständigheterna i placeringen. Det kan gälla stöd i umgänge och kontakt med barnet och sådant stöd som syftar till återförening. Det kan också gälla behandling och stöd till föräldrarnas egen rehabilitering. Om föräldrarna så önskar bör en person kunna utses som stöd i den specifika situation som placeringen innebär. Utredningens förslag: ansvar att ge föräldrarna stöd under barnets placering ska enligt LBU gälla både vid familjehemsplacering och placering i HVB. Stöd som avser föräldrarnas egen rehabilitering regleras även fortsättningsvis i SoL. Stöd till föräldrarna under och efter placeringen I de fall det inte går att undvika en placering utanför hemmet är det viktigt att stödet till föräldrarna fortsätter, vid sidan av det samarbete som måste finnas kring barnet eller den unges placering. Mycket tyder på att arbetet med föräldrarnas situation försummas när barnet väl har placerats, många stödinsatser har förekommit Barn och unga i samhällsvård I den mån ett fortsatt stöd förekommer ges det ofta via vuxenenhet eller motsvarande eller av annan huvudman. Det är inte ovanligt att föräldrarnas situation försämras efter omhändertagandet och att de drar sig undan kontakten med . Det kan behövas ett motivationsarbete för att förmå dem att ta emot hjälp. arbete måste vara inriktat på att långsiktigt och stödja föräldrarna. Stödet som föräldrarna behöver kan vara av olika slag, beroende på om placeringen är kort- eller långvarig, om det gäller yngre barn eller ungdomar m.fl. faktorer. Den hjälp som föräldrarna kan behöva efter ett omhändertagande, t.ex. krisbearbetning, behöver enligt utred- ningen uppmärksammas mer av . Det kan i vissa fall vara lämpligt att tillsätta en stödperson (kontaktperson) som står för ett mer kontinuerligt stöd till föräldrarna. En oberoende stödperson för föräldrar vid placeringar är också ett önskemål som förts fram av (). Som framgått känner ofta barnen och ungdomarna stor oro för sina föräldrar, särskilt om föräldrarna lever destruktivt i t.ex. missbruk och hemlöshet. Vidare är det angeläget att strävar efter att stödja och hjälpa båda föräldrarna. Forskning har visat att fäderna oftare än mödrarna försvinner ur de placerade barnens liv. Mödrar finns oftare kvar men bär inte sällan på stora skuldkänslor över att ha misslyckats och ha svikit sitt barn. När det gäller ungdomar som har placerats på grund av egen problematik, t.ex. missbruk, behöver föräldrarna involveras aktivt i behandlingen. Det kan också behövas stöd- och behandlings- insatser till övriga i familjen för att de förändringar som behandlingen förhoppningsvis har medfört ska kunna vidmakt- hållas. Härutöver kan det behövas olika former av stöd till föräldrarna, t.ex. i placeringens slutfas för att underlätta en återförening. De allra flesta placeringar är kortvariga och barn och ungdomar återvänder hem. För att återflyttningen ska fungera krävs det ofta att både barnet och föräldrarna får stöd. är en återförening mellan barn och föräldrar orealistisk. I denna situation är det viktigt att bemöter föräldrarna på ett respektfullt och ärligt sätt. har ett fortsatt ansvar för att hjälpa föräldrarna med att upprätthålla kontakten med barnet. Utgångspunkten för kontakten med ursprungsfamiljen måste dock alltid utgå från barnets eller den unges behov och Barn och unga i samhällsvård Som har redovisats i det föregående gör numera stora ansträngningar för att barnen ska kunna upprätthålla sin kontakt med ursprungsfamiljen, vilket har fått till följd att många barn kommit att ha en kontinuerlig kontakt med sina föräldrar och andra anhöriga. Stöd till föräldrar måste även gälla vid placering i HVB Av nuvarande bestämmelse framgår att nämnden har en skyldighet att lämna vårdnadshavarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver. Bestämmelsen omfattar emellertid endast vårdnadshavare vars barn är placerade i familjehem. Utredningen anser att behovet av stöd är lika angeläget till den förälder som har sitt barn placerat på en institution. Bestämmelsen föreslås därför kompletteras så att det framgår att stödet även innefattar vårdnadshavare vars barn och unga är placerade i HVB. 14.6.7Uppföljning av barnets situationen efter avslutad placering Utredningens bedömning: I samband med att en frivillig placering upphör kan barnet vara i fortsatt behov av insatser, även om föräldrarna och den unge, om hon eller han fyllt , inte ger sitt samtycke. När det finns en oro för att barnet kan fara illa är det rimligt att ges möjlighet att följa barnet , oberoende av samtycke. Utredningens förslag: ska, oberoende av samtycke från vårdnadshavaren eller barnet, om barnet fyllt , kunna besluta om uppföljning efter avslutad placering i familjehem eller HVB om barnet bedöms vara i särskilt behov av nämndens stöd eller skydd. Uppföljningen ska kunna pågå . ska ha befogenhet att ta de kontakter som behövs och kunna samtala med barnet utan vårdnadshavarens samtycke eller utan att vårdnadshavaren är närvarande. ska underrätta den som berörs av uppföljningen av beslutet om att inleda eller avsluta denna. En bestämmelse om detta förs in i LBU. Barn och unga i samhällsvård ska noga förbereda barnets eller den unges åter- förening med föräldrarna. Det gäller oavsett om placeringen varit frivillig eller genomförts med stöd av LVU. kan medföra påfrestningar för såväl barn som föräldrar oavsett om den sker i samförstånd mellan alla parter eller inte. Även om kontinu- erlig kontakt har förekommit under placeringen är det en stor förändring. Det är angeläget att , i samarbete med alla berörda, så långt möjligt planerar övergången till hemmet . När det gäller hemgång efter en familjehemsplacering kan familje- hemsföräldrarna behöva ha en fortsatt roll i barnets liv, om förutsättningar för detta finns. Det kan t.ex. ske genom att familje- hemmet får fungera som kontaktfamilj när placeringen avslutas. De flesta placeringar är frivilliga och vården upphör när barnets vårdbehov är tillgodosett. I vissa fall återkallar föräldrar sitt samtycke till fortsatt frivillig vård, även om barnet av bedöms ha kvarstående behov av stöd och skydd. Som framgått är återplacering i samhällsvård inte ovanligt. Riskerna för åter- placering ökar om vården har varit kortvarig och avslutats oplane- rat. Det är också väl belagt att ungdomar ofta avbryter vården utan att syftet med vården uppnåtts. Utredningen föreslår att socialnämnden i samband med att en placering har upphört, i särskilda situationer ska ha befogenheter att kunna informera sig om situationen för ett barn , när det finns en befogad oro på grund av hemförhållandena eller barnets situation i övrigt, i samband med att en placering har upphört. En förutsättning för en sådan uppföljning oberoende av samtycke föreslås vara att barnet bedöms i särskilt behov av social- tjänstens stöd eller skydd. Möjligheten till uppföljning efter avslutad placering ska tillämpas restriktivt och genomföras på ett genomtänkt och respektfullt sätt, med hänsyn till barnet och föräldrarna. Förutom syftet att ha uppsikt över barnets förhållanden bör uppföljningen också kunna innebära ett fortsatt motivationsarbete om social- tjänsten bedömer att det finns behov av öppna insatser. Uppfölj- ning efter avslutad placering ska, enligt utredningens förslag, beslutas och pågå som längst . ska regelbundet ha kontakt med föräldrar och barn och även ha möjlighet att ta andra kontakter som behövs. ska även kunna samtala med barnet utan vårdnads- havarens samtycke eller närvaro. ska underrätta den som berörs både om beslutet att inleda och avsluta uppföljningen. Barn och unga i samhällsvård Det får inte råda någon tvekan om huruvida uppföljning pågår eller inte. 14.6.8Socialnämndens ansvar för eftervård till unga Utredningens bedömning: bör ge ungdomar som varit i samhällsvård och som är på väg ut i vuxenlivet samma stöd som ungdomar i allmänhet får av sina föräldrar. En generell bestämmelse om eftervård fördes in i SoL. Uppföljning av tillämpningen och utfallet bör avvaktas innan eventuella ytterligare preciseringar av lagstiftningen sker. En sådan möjlig precisering är lagstadgad eftervård till . har ett lagstadgat ansvar att ge barn och unga stöd efter att en placering har upphört (5 kap. 1 § sista strecksatsen SoL). Denna införda bestämmelse gäller oavsett om placeringen varit kort- eller långvarig och oavsett om barnet eller den unge återförenas med föräldrarna eller flyttar till eget boende. Bestämmelsen är inte närmare preciserad när det gäller vad stödet kan omfatta eller hur länge ungdomar som lämnar samhällsvård kan påräkna samhällets stöd. Det är också oklart vilken kommun som ska ge stödet, den placerande kommunen eller kommunen där den unge bosätter sig. Den praxis som utvecklats är att det särskilda stödet till samhällsvårdade barn upphör i samband med att de slutar gymna- siet. Detta är enligt utredningen otillräckligt. Unga som lämnar vården oroar sig i likhet med andra ungdomar över sin framtid när det gäller ekonomi, arbete och bostad. Dessa ungdomar har dock till skillnad från jämnåriga som regel sämre materiella och andra förutsättningar och saknar ofta det självklara stöd från vuxna som andra ungdomar har. Samhället bör se till att ungdomar i samhällsvård får samma stöd som ungdomar i allmänhet får av sina föräldrar när de är på väg ut i vuxenlivet. bör ha ett ansvar för att det före utskrivningsfasen görs upp en långsiktig planering över det stöd som kan behövas. Det ska utgå från ungdomens specifika behov och t.ex. kunna innefatta hjälp med att anskaffa ett eget boende, ekonomiskt stöd, kontaktperson eller annan stödjande kontakt. Barn och unga i samhällsvård vissa fall kan placeringen behöva trappas ner genom att exempelvis övergå i en deltidsplacering parallellt med träning i ett eget boende. Utredningen anser att det finns skäl att överväga införandet av en uttalad skyldighet för placeringskommunen att ansvara för eftervård fram till . Erfarenheter från andra länder visar att eftervård upp till 22 eller bidrar till att ge ungdomar i samhällsvård ett bättre vuxenliv. Det är också angeläget att tydliggöra vad stödet ska omfatta och vilken kommun som ska vara ansvarig för eftervården. Att ansvaret är tydligt berör inte minst de ungdomar som inte själva efterfrågar stöd och där det kan behövas information och ett visst motivationsarbete. Utredningen har övervägt att lämna förslag på preciseringar av bestämmelsen om eftervård när det gäller ungdomar som lämnar familjehem och HVB, men inte funnit det rimligt att föreslå förändringar i en bestämmelse som infördes för bara och där tillämp- ningen ännu inte följts upp. har regeringens uppdrag att utarbeta stöd till i deras arbete med att ge stöd till barn och unga efter avslutad placering. Uppdraget ska redovisas . 14.7Långsiktighet för barn som är placerade i familjehem Enligt direktiven ska utredaren analysera hur situationen för barn som är långsiktigt placerade i familjehem kan förbättras. Lång- siktighet kan både syfta till kontinuitet och stabilitet och till att möjliggöra för barn att kunna växa upp i ett familjehem, där de har fått sin anknytning. För räkning har en statistisk undersökning genomförts för att belysa vårdtider för barn i olika åldrar, med hänsyn till kön och nationell bakgrund75. Undersök- ningen har gjorts med hjälp av över insatser om barn och unga. Uppgifterna omfattar barn som varit placerade i familjehem vid minst ett vårdtillfälle. Barn som enbart varit placerade i HVB har uteslutits, eftersom den 75 Registerdata om barn i långvarig vård. Barn och unga i samhällsvård typen av placering främst är avsedd som en kortvarig insats. Under- sökningen avser individer födda –1989. Valet av just dessa nio årskullar gjordes för att kunna följa de yngsta individerna i registren till . Undersökningens huvudsakliga fokus har varit vårdtider . Skälet till detta är att i forskning brukar gränsen för långa vårdtider sättas vid eller mer76. Resultaten visar att majoriteten () av alla placerade barn är i dygnsvård under högst . Kort vårdtid är med andra ord det allra vanligaste. Men en fjärdedel () har varit placerade och har en sammanlagd vårdtid , dvs. de har tillbringat mer än hälften av sin uppväxt utanför det egna hemmet. Undersökningen visar också att hälften av de barn som placerades i förskoleåldern 0–har en vårdtid . När det gäller barn med utomnordisk bakgrund är andelen barn som blir kvar i långvarig vård lägre jämfört med barn från svensk och övrig nordisk bakgrund. Av de utomnordiska barn som placerades i förskoleåldern 0–är det som har en sammanlagd vårdtid . Andelen barn som varit i vård , i respektive årskull, är relativt stabil. Av samtliga barn (0–) i varje årskull är det som har vårdtider . Det finns vissa skillnader mellan pojkar och flickor. Det är vanligare med kortare vårdtider för flickor, men vid vårdtider , skiljer sig inte siffrorna nämnvärt åt mellan pojkar och flickor. Det är en förhållandevis liten andel yngre barn som blir kvar i vård – även vid vårdtider . var det 222 barn som hade varit placerade i familjehem i mer än tre år.77 För barn och unga i dygnsvård används ofta graden av stabilitet i boendet som ett resultatmått. I är tanken att placering utanför hemmet endast ska bestå tills det är möjligt för barnet att flytta hem igen. Förekomsten av sammanbrott eller återplacering i dygnsvård är ett sätt att mäta graden av stabilitet i vården.78 76Se t.ex. , B. m.fl. 2004. 77Uppgiften är hämtad från över insatser över barn och unga och visar inte om barnet varit placerat i samma familjehem hela perioden. 78Andersson, G. Barn och unga i samhällsvård Sammanbrott – oplanerade avbrott I de fall placeringen avbryts oplanerat brukar man i forskning använda begreppet sammanbrott.79 Det kan ses som ett mått på bristande stabilitet och kan bl.a. medföra negativa konsekvenser för berörda barns och ungdomars möjligheter att klara skolgången. Svenska och internationella studier har visat att sammanbrott tycks vara ett särskilt bekymmer i tonårsplaceringar80. En svensk studie om sammanbrott omfattande 776 tonåringar i åldern 13–visade att av ungdomarna var med om ett samman- brott. Siffrorna varierade dock beroende på vilken vårdform det gällde. Vanligast var sammanbrott i enskilda HVB och därnäst i familjehem. Om familjehemmen delades upp i olika typer visade sig sammanbrottsfrekvensen vara högre i traditionella familjehem och lägst i släktinghem. Beteendeproblematik, i form av kriminalitet, var en annan faktor som bidrog till sammanbrott.81 I en registerstudie som omfattade avslutade vårdperioder 1989– 1998, följdes barn 0–framåt för att undersöka förekomst av återplacering, dvs. där vården upphörde men påbör- jades igen. Studien visade att i åldersgruppen 0–återkom en fjärdedel i vård , av 10–12 åringarna återkom och av 13–15 åringarna återkom . Undersökningen visade att återplaceringsrisken var högre vid korta placeringar och mindre när vården varat än . De flesta återplaceringar skedde efter återförening mellan barn och föräldrar, ungefär hälften redan under det första halvåret.82 I en annan studie besvarade forskarna frågan om vad som kan öka eller minska risken för återplacering. För de yngre barnen var det två faktorer som markant ökade risken för återplacering, kort vårdtid och att mamman erhöll ett substantiellt årsbelopp83 av ekonomiskt bistånd under återföreningsåret. Det förklarades med att ekonomiskt bistånd kan vara en indikation på andra problem, 79Andersson, G. 80Egelund, T. 2006; , B. m.fl. 2001. 81Vinnerljung, B. m.fl. 2001. 82Vinnerljung, B. m.fl. 2004. 83>50 000 kronor/år. Barn och unga i samhällsvård men även att mammor som får ekonomiskt bistånd i högre grad än andra är utsatta för kontroll och insyn av social- tjänsten. Det förekom ett högt antal återplaceringar av tonåringar vilket enligt forskarna bekräftade bilden av instabiliteten i vården för ungdomar.84 14.7.3Vad säger barn om behovet av kontinuitet? Det finns få studier där barn själva uttalat sig om behovet av att få veta hur länge placeringen ska pågå och om ovissheten betyder otrygghet för dem. har dock ställt den frågan i olika forskningsprojekt. I ett forskningsprojekt tillfrågades tioåringar i pågående familjehemsvård. Svaret var att de var trygga med att de skulle få stanna till dess att det blev bra hemma. Barnen antog att om de flyttade hem så skulle de ändå besöka sina familjehemsföräldrar och kanske kunde familjehemmet då övergå till att bli deras kontaktfamilj. De hade frågat sina familje- hemsföräldrar och sin mamma och försäkrat sig om detta. För de barn som hade det bra i sitt familjehem var det mamman och familjehemsföräldrarna som gav dem trygghet och förvissning om att ingen skulle tvinga dem att flytta oplanerat. Lagen och hade ingen större betydelse för barnen, i stället var det kontakten mellan de vuxna som var avgörande. Om de kom överens, skulle inget ske oplanerat utan förberedelser. Samarbetet mellan föräldern och familjehemsföräldrar var det som betydde mest för barnen.85 menar att antagandet att barnet har behov av att få garantier för hur länge det ska få stanna är vanligare i den professionella debatten än bland barn och familjehems- föräldrar. I några internationella studier har forskare ställt frågan om hur barn ser på sin ställning i familjehemmet86. Den engelska forskaren har gjort djupstudier av ett relativt begränsat antal unga vuxna med erfarenhet av lång vård i familjehem eller som var adopterade. Studierna visade att flera av ungdomarna önskade att de blivit adopterade och många av de f.d. familjehemsplacerade barn såg sina liv som utanförstyrda och oförutsägbara.87 84Vinnerljung, B. m.fl. 2004a. 85Andersson, G. 86Se , B. 1996b s. 232. 87Triseliotis, J. Barn och unga i samhällsvård Genom ändring i bestämmelser som trädde i kraft skapades större möjligheter att genomföra över- flyttning av vårdnaden (6 kap. 7–8 §§ FB). Bestämmelserna syftar till att tillgodose barnets bästa i ett längre perspektiv.