sou · GYB368 · 2010-10-25 00:00:00 — I andra meningen föreskrivs alltså att inga andra begränsningar i denna frihet får göras än sådana som har stöd i grundlagen. Sådana inskränkningar i form av krav på tillstånd för sändningar av radio och television finns i 3 kap. YGL. Man kan fråga sig om den andra meningen över huvud taget behövs med hänsyn till att det i 2 § andra stycket finns en generell bestämmelse om att inga andra begränsningar får göras i yttrande- friheten än de som följer av grundlagen. Eftersom etableringsfri- heten får ses som en del av yttrandefriheten framgår det visserligen av den nämnda bestämmelsen i 2 § att etableringsfriheten inte får begränsas på något annat sätt än enligt grundlagen. Men bestäm- melsen i förevarande paragraf talar också uttryckligen om att begränsningar i etableringsrätten faktiskt får ske om det föreskrivs i grundlagen. Bestämmelsen fyller därför den funktionen att det blir helt klart vad som gäller i fråga om begränsningar i rätten. Motsva- rande bestämmelser finns i paragraferna om meddelarfrihet och anskaffarfrihet (7 §), om förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder (8 §) och om förbud mot ingripanden utan stöd i grundlagen (9 §). 1 kap. 7 § Meddelarfrihet och anskaffarfrihet (1 kap. 1 § tredje stycket TF, 1 kap. 2 § YGL) 7 § Var och en får lämna uppgifter i vilket ämne som helst till företrädare för massmedier för offentliggörande. Meddelarfriheten gäller även då uppgifter lämnas till någon som avser att senare offentliggöra dem i ett sådant medium. Var och en har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. I dessa rättigheter får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag. Se kommentaren till 1 kap. 6 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. Den motsvarar helt författningskommentaren till förevarande paragraf. 1 kap. 8 § Förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder (1 kap. 2 § och 6 kap. 4 § TF, 1 kap. 3 § och 3 kap. 10 § YGL) 8 § Det får inte förekomma att något som är avsett att framföras i massmedier först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Dock får det genom lag meddelas föreskrifter om granskning och godkännande av rörliga bilder som ska visas offentligt för barn. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i denna grundlag, på grund av det kända eller förväntade innehållet i ett massmedium, förbjuda eller hindra dess offentlig- görande eller försvåra dess spridning och mottagande bland allmän- heten. Se kommentaren till 1 kap. 7 § i till Ansvarsmodellen, kapitel 7.2. Den motsvarar helt författningskommentaren till förevarande para- graf. 1 kap. 9 § Inga ingripanden utan stöd i grundlag (1 kap. 3 § TF, 1 kap. 4 § YGL) 9 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte utan stöd i denna grundlag ingripa mot någon på grund av att han eller hon i ett massmedium har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får de utan stöd i denna grundlag av sådan anledning ingripa mot det massmedium där yttrandet har förekommit. Bestämmelsen uttrycker den s.k. exklusivitetsgrundsatsen eller exklusivitetsprincipen som finns i såväl TF som YGL. Yttrandefrihetsgrundlagen är exklusiv straff- och processlag på yttrandefrihetens område. Den innebär att straff och andra sank- tioner mot den som utnyttjat sin yttrandefrihet inom lagens tillämpningsområde endast kan tillgripas om de har stöd i yttrande- frihetsgrundlagen. I andra stycket ges samma skydd för det grund- lagsskyddade massmediet. Avgränsningen av tillämpningsområdet är därmed av central betydelse för hur vidsträckt det särskilda skyddet för yttranden blir. 1 kap. 10 § Instruktion för tillämpningen (1 kap. 4 § TF, 1 kap. 5 § YGL) 10 § Den som ska döma över missbruk av yttrandefriheten eller på annat sätt vaka över att denna grundlag efterlevs bör betänka att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, se mer till syftet än till framställningssättet och vid tveksamhet hellre fria än fälla. Se kommentaren till 1 kap. 9 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. Den motsvarar helt författningskommentaren till förevarande paragraf. 1 kap. 11 § Undantag för upphovsrätten (1 kap. 8 § TF, 1 kap. 12 § YGL) 11 § Om den rätt som tillkommer upphovsmän till litterära eller konstnärliga verk, om upphovsrätten närstående rättigheter och om förbud mot att återge ett verk på ett sätt som kränker den andliga odlingens intressen, gäller vad som stadgas i lag. Paragrafen innehåller en bestämmelse med innebörd att det som gäller om upphovsrätt och närstående rättigheter undantas från grundlagens tillämpningsområde. Det motsvarar i sak vad som gäller enligt TF och YGL men en anpassning har gjorts till lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (1960:729). 1 kap. 12 § Undantag för vissa direktsändningar (1 kap. 8 § YGL) 12 § I fråga om direktsändningar i massmedier av dagshändelser eller offentliga tillställningar som anordnas av någon annan än den som låter direktsända tillställningen tillämpas inte bestämmelserna i 7 § om meddelar- och anskaffarfrihet, 9 § om förbud mot ingripanden, 10 § om förhållningssättet vid tillämpning av denna grundlag, 3 kap. om rätten till anonymitet, 7-10 kap. om regleringen av yttrandefrihetsbrotten, ansvarighet, tillsyn, åtal och särskilda tvångsmedel, 12 kap. om rättegången i yttrandefrihetsmål samt 13 kap. om meddelar- och anskaffarfrihet för vissa publiceringar med internationell anknytning. De i paragrafen nämnda bestämmelserna i yttrandefrihetsgrund- lagen är inte tillämpliga vid sådana direktsändningar som anges i paragrafens inledning. Det motsvarar i allt väsentligt vad som gäller . 1 kap. 13 § Undantag för kommersiella annonser, kreditupplysningsverksamhet och sättet för anskaffande (1 kap. 9 § TF, 1 kap 12 § YGL) 13 § Utan hinder av denna grundlag gäller vad som sägs i lag om 1.förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror; 2.förbud mot kommersiell annons som används vid marknadsföring av andra varor än tobaksvaror samt tjänster om det i annonsen förekommer ett varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inarbetat för en sådan vara; 3.förbud mot kommersiella annonser som har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelser som följer av anslutningen till Europeiska unionen; 4.förbud mot och villkor för annonser och andra reklamåtgärder av utpräglat kommersiell natur; 5.förbud mot offentliggörande i yrkesmässig kreditupplysningsverk- samhet av kreditupplysning som innebär ett otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet eller som innehåller oriktiga eller miss- visande uppgifter, om ersättningsskyldighet för sådant offentliggö- rande samt om rättelse av oriktiga eller missvisande uppgifter; 6.ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats. Se kommentaren till 1 kap. 12 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. 1 kap. 14 § Undantag för barnpornografi (1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL) 14 § Grundlagen är inte tillämplig på skildringar av barn i pornogra- fiska bilder. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL. Den ska anpassas till en föreslagen ändring om denna antas av (se avsnitt 2.3.2). 3 kap. Om anonymitetsskydd 3 kap. 1 § Rätt till anonymitet (3 kap. 1 § TF, 2 kap. 1 § YGL) 1 § Upphovsmannen till innehållet i ett massmedium eller den som framträder däri är inte skyldig att röja sin identitet. Detsamma gäller den som har lämnat uppgifter för offentliggörande enligt 1 kap. 7 §. 2 Här måste det undersökas om det behövs något undantag på grund av exempelvis EU- regler om bekämpande av brott på nätet. Detta har ännu inte analyserats. Se kommentaren till 3 kap. 1 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. 3 kap. 2 § Frågeförbud rörande meddelare m.m. (3 kap. 2 § TF, 2 kap. 2 § YGL) 2 § I mål som rör yttrandefrihetsbrott är det inte tillåtet att fråga vem som är upphovsman till innehållet i ett massmedium eller vem som har framträtt däri eller vem som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 7 §. Om någon har angetts som upphovsman eller den som har framträtt, är det tillåtet att pröva om han eller hon är ansvarig. Detsamma gäller om någon i målet uppger sig vara upphovsman eller den som har framträtt. Första stycket hindrar inte att det i en och samma rättegång handläggs både mål om yttrandefrihetsbrott och mål som avses i [TF 7 kap. 3 § och YGL 5 kap. 3 §]. Bestämmelsen reglerar vad som gäller för anonymitetsskyddet i mål som rör yttrandefrihetsbrott. Det motsvarar i allt väsentligt vad som gäller enligt TF och YGL. 3 kap. 3 § Tystnadsplikt avseende källor (3 kap. 3 § TF, 2 kap. 3 § YGL) 3 § Den som har medverkat vid tillkomsten av innehållet i ett mass- medium eller på annat sätt varit delaktig i dess framställning eller spridning får inte lämna uppgifter som kan röja vem som är upphovs- man eller har framträtt eller lämnat uppgifter enligt 1 kap. 7 §. Se kommentaren till 3 kap. 3 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. 3 kap. 4 § Undantag från tystnadsplikten (3 kap. 3 § TF, 2 kap. 3 § YGL) 4 § Tystnadsplikten enligt 3 § gäller inte 1.om den som tystnadsplikten ska skydda har samtyckt till att hans eller hennes identitet röjs, 2.om fråga om identiteten får väckas enligt 2 § andra stycket, 3.om det rör sig om brott som anges i 7 kap. 3 § första stycket 1, 4.i den mån domstol, när det är fråga om brott enligt 7 kap. 2 § eller 3 § första stycket 2 eller 3, finner det nödvändigt att uppgift lämnas vid en förhandling om huruvida den som är tilltalad eller skäligen misstänkt för den brottsliga gärningen har lämnat meddelandet eller medverkat till framställningen, eller 5. i den mån domstol i något annat fall finner det vara av synnerlig vikt av hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse att uppgift om identiteten lämnas vid vittnesförhör eller förhör med en part under sanningsförsäkran. Vid förhör som avses i andra stycket 4 eller 5 ska rätten noga vaka över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad som i varje särskilt fall är medgivet. Paragrafen motsvarar vad som gäller enligt TF och YGL. 3 kap. 5 § Efterforskningsförbud (3 kap. 4 § TF, 2 kap. 4 § YGL) 5 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte efterforska någon som har rätt till anonymitet enligt 1 §. Förbudet i första stycket hindrar inte efterforskning i fall då denna grundlag medger åtal eller annat ingripande. I sådana fall ska den i 3 § angivna tystnadsplikten beaktas. Se kommentaren till 3 kap. 5 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. 3 kap. 6 § Repressalieförbud (1 kap. 3 § och 3 kap. 4 § TF, 1 kap. 4 § och, 2 kap. 4 § YGL) 6 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte ingripa mot någon för att han eller hon har utnyttjat sin yttrandefrihet i ett massmedium eller medverkat till ett sådant bruk. Bestämmelsen innehåller det s.k. repressalieförbudet till skydd för meddelaren. Innehållet motsvarar vad som i prop. 2009/10:81 före- slås gälla enligt 3 kap. 4 § andra stycket TF. Här hänvisas till vad som sägs i författningskommentaren till den bestämmelsen (prop. s. 63). 3 kap. 7 § Straff (3 kap. 5 § TF, 2 kap. 5 § YGL) 7 § Till böter eller fängelse ska den dömas som 1.uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot sin tystnadsplikt enligt 3 §, eller 2.uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar felaktiga uppgifter om vem som är framställningens upphovsman eller har tillhandahållit den för offentliggörande, vem som framträder i den eller vem som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 7 §, eller 3.uppsåtligen efterforskar en meddelare i strid med 5 §, eller 4.uppsåtligen ingriper i strid med 6 §, om åtgärden utgör avske- dande, uppsägning, utdelande av disciplinpåföljd eller liknande åtgärd. Allmänt åtal för brott som avses i första stycket 1 och 2 får väckas endast om målsäganden har anmält brottet till åtal. Staffbestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt TF och YGL. Punkt 4 har dock modifierats för att överensstämma med förslagen i prop. 2009/10:81 (3 kap. 5 § tredje stycket). Författningskom- mentaren till bestämmelsen i fråga finns på s. 64 i propositionen. 4 kap. Om utgivare Lagtexten i detta kapitel är inte färdigbearbetad. Kommittén har inte tagit ställning till det materiella innehållet i alla delar och kapit- let är därför inte färdigt för granskning. Snarare bör bestämmel- serna ses som en redovisning av vilka slags regler som detta kapitel ska innehålla och vilka överväganden som aktualiseras. 4 kap. 1 § Utseende och anmälan av utgivare (5 kap. 2 och 4 §§ TF, 1 kap. 9 § och 4 kap. 1 § YGL) 1 § Ett massmedium som framställs eller sprids av ett massmedieföre- tag ska ha en utgivare. Han eller hon utses av den som äger eller på ett liknande sätt driver massmedieföretaget, eller av den som har getts behörighet av denne. För varje massmedieföretag ska finnas en förste utgivare som ska anmälas till den myndighet som anges i lag. Vid anmälan ska fogas en förklaring av personen att han eller hon åtar sig uppdraget. Närmare föreskrifter om registrering av utgivare anges i lag. Paragrafen avser massmedier från massmedieföretag. I första stycket uppställs ett krav på att massmedier som framställs eller sprids av ett massmedieföretag ska ha en utgivare. Vidare anges det vem som bär ansvaret för att utse utgivare. Utgivarens uppgift i det yttrandefrihetsrättsliga systemet är att svara för innehållet i en grundlagsskyddad framställning. Principen om ensamansvar innebär att endast en person är straffrättsligt ansvarig för innehållet, utgivaren. Regleringen i TF och YGL inne- bär att det ska finnas utgivare för periodiska skrifter, tekniska upptagningar och radioprogram (inklusive databasöverföringar). Här utvidgas kravet på utgivare till att omfatta alla massmedier som har framställts eller spritts av ett massmedieföretag. Utgivare utses i första hand av den som äger eller på ett liknande sätt driver det aktuella massmedieföretaget. Den här ordningen lik- nar vad som gäller enligt TF och YGL i fråga om vem som ska ansöka om utgivningsbevis eller utse utgivare. När det gäller periodiska skrifter ansöker ägaren om utgivningsbevis och utser utgivare (5 kap. Utgivare för en teknisk upptagning utses av den som låter framställa upptagningen (4 kap. 1 § andra stycket YGL). I 1 kap. 9 § YGL rörande databasverksamhet talas om den som driver verksamheten. Det är denne som kan ansöka om utgiv- ningsbevis för sådan verksamhet. En helt likartad formulering före- kommer i 4 kap. 1 § andra stycket YGL, där det sägs att utgivare ska utses av den som bedriver sändningsverksamheten. Med den som bedriver (eller driver) sådan verksamhet brukar avses den som gör innehållet tillgängligt för allmänheten (se Mediegrund- lagsutredningen i SOU 2001:28 s. 482). Så som bestämmelsen är utformad saknar det betydelse om det är ägaren eller den som driver verksamheten som utser utgivare. Skulle ingen utgivare utses gäller den ansvarskedja som finns i 8 kap. 2 §. Det innebär att det är den bland identifierade personer i massmedieföretaget, normalt verkställande direktören eller motsva- rande som blir ansvarig. På samma sätt som gäller beträffande andra beslut kan behörig- heten att utse utgivare delegeras. Det torde exempelvis kunna bli vanligt att ledningen för företaget delegerar uppgiften att utse utgivare för olika massmedier till den som är förste utgivare enligt andra stycket. Det kan förekomma i ett system med utgivare att flera blir ansvariga för samma massmedium och samma yttranden. Även då är avsikten att ensamansvaret ska gälla och att detta ligger på den som har det mest specifika ansvaret med avseende på yttrandena i fråga. Den som exempelvis har ett ansvar för ett visst radioprogram ansvarar därmed framför den som har ett ansvar för hela den kanal där programmet sänds. Någon uttrycklig bestämmelse härom har inte ansetts behövas, utan avsikten är att den angivna specialitets- principen ska följa naturligt av systemets uppbyggnad. I andra stycket sägs att varje massmedieföretag ska ha en s.k. förste utgivare, som ska anmälas till den myndighet som är utsedd att ta emot sådana anmälningar och föra ett utgivarregister. Avsik- ten med bestämmelsen är att skapa ordning och tydliga ansvars- förhållanden. Som framgår av bestämmelserna i 8 kap. är förste utgivaren ansvarig för yttrandena i ett massmedium om ingen annan utgivare finns utsedd för detta. Till anmälan ska fogas en förklaring av den som har utsetts till förste utgivare hos massmedieföretaget att han eller hon åtar sig uppdraget. Vid avsaknad av sådan förklaring ska ingen registrering ske. Detta är givetvis avsett att vara en garanti för att ingen person utses till förste utgivare utan att själv vara med på det. Skulle motstridiga anmälningar göras gäller vanliga behörighets- regler för juridiska personer. Vid oklarhet har registreringsmyndig- heten att försöka bedöma vem som är rätt företrädare för mass- medieföretaget. Sådan oklarhet kan förekomma både om mass- medieföretaget drivs av en enskild och om det är en juridisk person. Skulle fel förste utgivare registreras, och således den rätte inte vara registrerad, gäller ansvarsreglerna enligt 8 kap. 2 § som om ingen förste utgivare hade utsetts. Den som ansvarar för att en förste utgivare utses har därmed anledning att se till att registreringen blir riktig. Av 2 § fjärde stycket framgår att han eller hon också har ett ansvar för att uppgiften fortlöpande är riktig, dvs. att ny förste utgivare anmäls vid byte. Beträffande övriga utgivare hos ett massmedieföretag uppställs inte något krav på anmälan för registrering. Ett sådant krav skulle blir alltför långtgående och byråkratiskt, och skulle det med hänsyn till snabbheten i produktionen bli nära nog omöj- ligt att efterleva. Vill emellertid massmedieföretaget, exempelvis för att skapa en tydlig ordning, anmäla även andra utgivare ska myn- digheten stå till hands med registrering. Det finns inte några bestämmelser om delegerat utgivarskap. Det sammanhänger med att utgivaransvaret är kopplat till mass- mediet som sådant, vilket kan vara allt ifrån ett helt tidningsföretag eller en tv-kanal till en viss programserie, ett nummer av en tidskrift eller en artikel på en webbsida. Utgivarskapet avser alltså inte, förutom ansvaret som förste utgivare, företagets hela verk- samhet. När det gäller mer omfattande verksamhet är det av praktiska och ansvarsmässiga skäl oftast klart lämpligast med ett decentrali- serat ansvar. Det kan gälla t.ex. en tv-station med två eller flera kanaler och såväl övergripande som separata webbplatser och under dessa enskilda webbsidor för respektive program. Det kan också gälla t.ex. ett mediehus som ger ut en papperstidning med bilagor, bedriver en omfattande webbverksamhet samt sänder radio och tv och tillhandahåller olika tjänster via mobiltelefon. För att utgivaruppdraget inte ska bli orimligt omfattande och helt orealistiskt att klara är det i dessa fall näst intill nödvändigt med delegering. Hur denna närmare bestämt ska anordnas bestämmer massmedieföretaget själv. I vissa fall torde det inte kunna undgås att en persons utgivar- ansvar överlappar någon annans, exempelvis om en person har fått ansvaret för en programserie och en annan person för ett enskilt inslag i serien. I sådana fall ska ansvar som sagts utkrävas enligt ett slags specialitetsprincip och sålunda läggas på den som har det mest specifika ansvaret för mediet i fråga och yttranden däri. Närmare bestämmelser om ansvarsutkrävande återfinns i 8 kap 1 §, där uppdelat utgivarskap berörs i författningskommen- taren. Motsvarande rätt att utse och själv föra register över utgivare finns enligt 4 kap. YGL för de programbolag som bedriver verksamhet med sändningstillstånd, t.ex. SVT, SR och TV4. I denna grundlag öppnas möjligheten till delat utgivarskap för alla massmedieföretag. 4 kap. 2 § Behörighetsvillkor (5 kap. 1 § TF, 4 kap. 2 § YGL) 2 § Utgivaren ska ha sin hemvist i . Den som är underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt särskilda bestämmelser i lag får inte vara utgivare. Uppgifter om vilka som har utsetts till utgivare ska registreras hos massmedieföretaget. Registret ska vara tillgängligt för envar. Närmare bestämmelser därom meddelas i lag. Upphör utgivarens uppdrag åligger det ägaren eller den som bedriver verksamheten att omgående utse ny utgivare. I första och andra styckena anges behörighetsvillkoren för utgivare. Motsvarande bestämmelser återfinns i 5 kap. 1 § TF och 4 kap. 2 § YGL. Det nuvarande kravet att utgivaren ska vara svensk med- borgare har tagits bort. Det har ansetts tillräckligt att denne har hemvist i . Av bestämmelsen i 13 kap. x § följer att det i lag kan införas bestämmelser om att endast svenska medborgare får vara utgivare. Det innebär en principiell skillnad mot den nuvarande ordningen, som innebär att det i lag får föreskrivas att även andra än svenska medborgare får vara utgivare (se kommen- taren till 1 kap. 1 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2). Andra stycket innehåller bestämmelser som motsvarar de nuvarande. Utgivaren får inte vara underårig eller i konkurs, eller ha förvaltare enligt . Samma krav ställs enligt 4 § på utgivarens ställföreträdare. Avsikten med bestämmelserna är att utgivaren ska vara en person som har förmåga att axla det ansvar som följer med uppgiften. Kontrollen av att utgivaren uppfyller kraven åligger den som har att utse utgivare. Det som har sagts om utgivare gäller naturligtvis också för de personer som utges till förste utgivare för ett massmedieföretag enligt 1 § andra stycket. Av tredje stycket framgår att allmänheten ska ha möjlighet att få veta vem som är utgivare. Att uppgiften om förste utgivaren finns tillgänglig hos myndigheten är självklart och har inte ansetts behöva nämnas i bestämmelsen. Men därtill ska uppgifter om alla utgivare och vad de ansvarar för hållas tillgängliga i ett register hos massmedieföretaget. Det innebär dock inte att det uppställs ett formkrav för utseende av utgivare. Även ett muntligt utpekande gäller alltså i och för sig. Men om detta inte motsvaras av en anteckning i registret bryter företaget mot en ordningsbestämmelse med möjligt straffansvar enligt den särskilda lagen med tillämp- ningsföreskrifter. I tredje stycket anges också att närmare bestämmelser om registrets innehåll finns i lag. Sådana bestämmelser förekommer i 2 kap. (periodiska skrifter) och 3 kap. (sändningsverksamhet) i den s.k. tillämpningslagen för TF och YGL (lag 1991:1559). Upphör utgivarens uppdrag åligger det ägaren eller den som bedriver verksamheten att omgående utse ny utgivare. 4 kap. 3 § Utgivares befogenhet (5 kap. 3 § TF, 4 kap. 3 § YGL) 3 § Utgivaren ska ha befogenhet att utöva tillsyn över massmediets innehåll och inget får offentliggöras i massmediet mot hans eller hennes vilja. Varje inskränkning i denna befogenhet ska vara utan verkan. Se kommentaren till 4 kap. 6 § i Ansvarsmodellen, avsnitt 7.2. 4 kap. 4 § Om ställföreträdare (5 kap. 9 § TF, 4 kap. 5 § YGL) 4 § En utgivare av ett massmedium får utse en ställföreträdare. Vad som sägs om utgivare i 3 § gäller också för en ställföreträdare när denne tjänstgör som utgivare. Utgivaren får överlämna sina befogenheter enligt 3 § till ställföre- trädaren. Om utgivarens uppdrag upphör faller också ställföreträdarens uppdrag. Paragrafen motsvarar i huvudsak vad som gäller enligt TF och YGL. Enligt första stycket får utgivaren utse en ställföreträdare för sig. Ställföreträdaren är sålunda utgivarens egen ersättare och utses av denne, inte av den eller dem som utser utgivare. Även första utgivaren får utge en ställföreträdare för sig. När ställföreträdaren tjänstgör som utgivare har han eller hon de befogenheter som anges i 3 § och får sålunda bestämma över allt offentliggörande i det eller de massmedier som utgivarskapet omfattar.