sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — föreslår vissa förändringar för att erhålla yrkesfiske- licens, och att det görs vissa justeringar om redskapsbegränsningar. utredningar och pågående arbeten m.m. Under 5.6.1 redovisar vi förslagen rörande kraven för att erhålla yrkesfiskelicens och under 5.6.2 förslagen om justering av redskaps- begränsningarna. 5.6.1Krav för att erhålla yrkesfiskelicens föreslår att krav på kunskaper om fiskets bedrivande och förvaltning bör införas i författningarna. Kraven bör kunna inne- fatta alltifrån den erfarenhet som sökanden redan besitter till krav på marinbiologisk och ekologisk grundkompetens vid licenspröv- ningen. Kraven bör kunna variera beroende på erfarenhet, ålder och övriga förutsättningar i det fiske som sökanden avser att bedriva, dvs. med hänsyn till fiskemetoder och de arter som fisket bedrivs på. Verket menar att ändringar bör göras i fiskelagen (1993:787) och förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskeri- näringen, så att verket medges rätt utfärda föreskrifter. Många licenssökande är yrkesfiskare. Ofta har sökan- den arbetat på ett fiskefartyg och har då en lång erfarenhet av fiske utan att ha haft licens. Till kunskapsfrågan gränsar frågan om sökan- dens möjligheter att bedriva ett uthålligt och miljövänligt fiske. I möjligheterna att bedriva ett sådant fiske ligger bl.a. att fisket kommer att bedrivas på vatten där bestånden bedöms goda på lång sikt, sökandens förmåga att förvalta fisket långsiktigt liksom att medverka i en hållbar förvaltning av fisket, t.ex. genom deltagande i samförvaltning. En sådan kompetens skulle underlätta förvaltningen och ge bättre möjligheter till en dialog mellan forskare, förvaltare och fiskare. Som en bakgrund till sin begäran anger att man tidigare, tillsammans med fiskerinäringen, genomfört en studie om utbildningsbehovet inom fiskerinäringen kallad Utbildning för den framtida fiskerinäringen. I studien föreslås bl.a. biologisk utbildning för fiskare. En första utbildningskurs har därefter på frivillig basis genomförts på marinbiologiska station för fiskare i Koster/Väderö-området. föreslår också att förutsättningarna för att bestämma inkomstgränser och att meddela andra närmare föreskrifter om den ekonomiska bedömningen bör integreras i bemyndigandena i 30 § fiskelagen och i 2 kap.19 § fiskeförordningen. Bakgrunden till detta är att uttrycket fiske av betydelse för försörjningen kom till vid licenssystemets införande för att begränsa antalet licenser. utredningar och pågående arbeten m.m. Yrkesfiskelicensen hade sin huvudsakliga betydelse för möjligheterna att erhålla statligt stöd. blev det dock nöd- vändigt att tydliggöra att mycket små inkomstsummor, som närmast föreföll ligga på hobby- eller fritidsfiskenivå, inte kunde berättiga till yrkesfiskelicens. Därför lades ordet väsentlig till. Den individuella prövningen av vad som är väsentligt för varje fiskare är en återkommande problematik. tillämpar därför scha- blonregler som har beslutats med stöd av verkets bemyndigande i 6 kap. 8 § fiskeförordningen att meddela verkställighetsföreskrifter. Det finns inga krav på vilken biologisk kompetens en fiskare ska besitta för att kunna erhålla yrkesfiskelicens. Havets resurser är en gemensam tillgång och den är begränsad. En fråga är då om det såsom föreslår är rimligt att ställa krav på lämplig kompetens hos den som önskar nyttja dessa resurser. Kraven skulle i så fall kunna omfatta såväl marinbiologisk och ekologisk grund- kompetens som kunskaper om fiskets förvaltning. En sådan kom- petens skulle enligt underlätta förvaltningen och bör dessutom ge bättre möjligheter till en dialog mellan forskare, för- valtare och fiskare. hade i sina direktiv, Dir. 2006:87, bland annat uppdraget att utreda vilka satsningar inom forskning och utbildning som kan användas för att lösa miljöproblemen i havet. Utredningen föreslog i sitt slutbetänkande, En utvecklad havsmiljö- förvaltning SOU 2008:48, att krav skulle ställas om genomgången certifierad utbildning i miljö och ekologi för att få yrkesfiskelicens. föreslogs få möjlighet att utfärda föreskrifter för en dylik certifierad utbildnings innehåll och att bevilja tillstånd till ut- bildningsanordnare att genomföra utbildningen. Utredningen gjorde bedömningen att de kortare kurser för yrkesverksamma fiskare som anordnats både på ost- och utgör en bra grund för att utveckla en certifierad kurs i miljö och ekologi. Denna kursverk- samhet föreslogs ges fortsatt stöd av . Det program med fiskeinriktning som ges vid gymnasium ansågs kunna inkludera moment som uppfyller certifieringskraven. En sådan ut- bildning på gymnasienivå skulle enligt utredningen ge möjlighet för ungdomar att skaffa sig en yrkesutbildning i fiske som också ger en god teoretisk grund i miljö och ekologi. Utredningen menade också att det även kan finnas behov av liknande gymnasieprogram i någon annan del av landet eller en ett- eller tvåårig utbildning som vänder sig till vuxna. utredningar och pågående arbeten m.m. föreslog att en utbildning bör innehålla följande moment: Grundläggande kunskap om djur och växter. Den miljön och det ekosystemet, fiskens roll i Faktorer som påverkar det ekosystemet. Beståndsuppskattningar, grunderna för den vetenskapliga rådgiv- ningen. Skonsamma fiskemetoder, redskap. Fiskeripolitik och regelverk, inkl. EU och internationellt. Av våra direktiv framgår att vi ska utreda hur utbildningskrav kan anges för yrkesfiskelicens. Frågan om hur en framtida yrkesfiske- licens ska utformas kommer att behandlas i kapitel 9. Där kommer också frågan om möjligt utbildningskrav samt vilka andra krav som ska kunna ställas för att erhålla yrkesfiskelicens att behandlas vidare. I en skrivelse till , Jo2002/1494, samman- fattade vissa tidigare föreslagna författningsändringar och framförde dessutom kompletterande förslag rörande förordning- en (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen (fiske- förordningen). De frågor som behandlades var skyddsområden för flodkräfta, redskapsbegränsningar samt återkallelse och ändring av villkor i tillstånd för fiskodling. Frågan om skyddsområden för flodkräfta och frågan om ändring av villkor i tillstånd för fiskodling är lösta genom ändringar i fiskeförordningen, SFS 2005:462 respek- tive SFS 2006:197. Det som återstår är alltså redskapsbegränsningarna. Departe- mentet har begärt att frågan om redskapsbegränsningar ytterligare belyses av som därför utvecklat förslagen. Förslagen rör begränsningar av antalet hummertinor och långrevskrokar samt håvars storlek. utredningar och pågående arbeten m.m. anger i skrivelsen att man arbetar med olika åtgärder för att främja utvecklandet av ett lönsamt yrkesmässigt kustfiske. I detta syfte framstår det enligt verket, med ett ökande fisketryck och alltmer ökande konkurrens om fiskeresurserna, som nödvän- digt att i ökad utsträckning förbehålla hummer och andra högprisarter för det yrkesmässiga fisket. I rapporten och insjöfiske – en analys har anfört att antalet för fritids- fisket tillåtna hummertinor, för att skapa ökat utrymme för det yrkes- mässiga kustfisket, borde begränsas till tio stycken. Verket föreslår att en sådan begränsning görs i fiskeförordningen. Av skrivelsen framgår att storleken på de totala årliga svenska hum- merlandningarna (och även fiskeansträngningen) är mycket oviss eftersom en stor del av fångsterna sker av icke licensierade fiskare vars fångster inte redovisas i loggböcker eller annan officiell fångst- statistik. Yrkesfiskare anser att en under ökande andel av landningarna skett av icke rapporteringsskyldiga fiskare som beståndet har minskat och priset ökat. En sådan utveckling kan ha medfört att försäljning utanför de officiella kana- lerna har ökat vilket kan förklara en del av den nedåtgående trenden. En grov uppskattning från en enkätundersökning som utfördes av visar att 160 licensierade och 7 000 icke licen- sierade fiskare deltog i hummerfisket detta år. De licensierade fiskarna landade drygt medan de icke licensierade landade omkring . föreslår i skrivelsen att bestämmelsen i 2 kap. 13 § fiskeförordningen ändras så att i första stycket ordet bottensatt läggs till före långrev. Vid fiske med långrev bör dessutom samman- lagt högst 100 krokar få användas . Skälet är att bestäm- melsen tillåter en fritidsfiskare att använda 600 krokar vid revfiske vid såväl fiske med bottensatta linor som fiske med driv- linor. menar att även när det gäller långrevsfiske efter lax och öring framstår de för fritidsfiskare tillåtna redskapsmäng- derna som oproportionerligt stora i förhållande till vad yrkesfisket får använda. När det gäller drivlinefisket ska redskapsmängden jäm- föras med vad som för det yrkesmässiga fisket gäller enligt rådets utredningar och pågående arbeten m.m. förordning (EG) nr 88/98 om fastställande av vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskresurserna i , Bälten och . Där föreskrivs att det, vid fiske efter lax eller öring med drivande eller förankrade långrevar, får användas högst 2 000 krok per fiskefartyg. Det borde enligt verket inte ges utrymme för fri- tidsfisket att kunna påverka resursen i en större omfattning utanför gällande kvotreglering. Eftersom det inte finns något traditionellt fritidsfiske med drivlinor föreligger heller inget hinder mot att låta denna redskapstyp vara förbehållen yrkesfisket. I och med att driv- garnsfisket efter lax förbjudits kan betydelsen för det yrkesmässiga fisket av fiske med flytande laxrevar komma att öka. Även mot denna bakgrund framstår det som mycket tveksamt om fritidsfisket skulle få använda stora redskapsmängder. I skrivelsen anges också den mycket svåra beståndssituationen för ål som ett skäl till att minska totalantalet i revfisket tillåtna krokar till 100. föreslår att bestämmelsen i 2 kap. 13 § fiskeförord- ningen ändras så att i slutet av andra stycket läggs till meningen En håv får inte ha större diameter än . En olägen- het med bestämmelsen är nämligen att det i fiskerilagstiftningen saknas en definition av vad som avses med håv. I förarbetena till fiskelagen finns heller inte något övervägande särskilt om håvar. Enligt uppfattning har dock avsikten med bestäm- melsen i första hand varit att fritidsfiske med små handhållna håvar inte ska vara förhindrat. Håvars utformning kan variera avsevärt allt ifrån små mussel- skaver, som har en kratta i anslutning till håven, till stora sänk- håvar. En stor håv skulle kunna användas för ett mängdfångande fiske av sådan omfattning att det bör vara förbehållet det yrkes- mässiga fisket. Vid en viss storlek kan en håv också sägas övergå till att utgöra någon form av vadredskap. anser det därför vara angeläget med en avgränsning av vilka håvar som får användas i allmänhetens fritidsfiske. Avslutningsvis framhåller att det i fiskerilagstiftningen i stor utsträckning saknas legaldefini- tioner av fiskeredskap. anger som en bakgrund till skrivelsen att ett första och generellt skäl till att redskapsbegränsningar måste finnas är att fiskeresurserna i sig är hårt ansträngda och att fritidsfisket inte kan utredningar och pågående arbeten m.m. tillåtas använda sådana redskap som typisk sett är ägnade att fånga stora mängder fisk i samma utsträckning som det yrkesmässiga fisket. förutsätts dessutom kunna kontrollera hur de av EG till- delade fiskekvoterna nyttjas och att inget överfiske sker. Eftersom det i den svenska fiskerilagstiftningen inte finns något förbud mot att sälja fisk som fångats i fritidsfiske skulle kontrollen av det natio- nella resursuttaget enlig äventyras om inte redskaps- begränsningarna fanns. har också i rapporten och fritidsfiske- baserad verksamhet föreslagit att frågan om vilka redskapsmängder som ska tillåtas vid fritidsfiske bör utredas. Ett maximalt nyttjande av den tillåtna redskapsmängden anges i rapporten kunna påverka beståndssituationen, framför allt på lokal nivå. Frågan om redskapsbegränsningar och hur fiskresursen ska för- delas mellan olika kategorier fiskare kommer att behandlas i av- snitt 9.1. 5.7Fritidsfiske och fritidsfiskebaserad verksamhet Regeringen anger i sin skrivelse Vissa fiskeripolitiska frågor (2005/06:171) att det inom fiskeriförvaltningen och fiskevården i ökad utsträckning bör tas hänsyn till fisketurism, fisketuristiskt före- tagande och fritidsfiske. Områden av särskilt intresse för dessa verk- samheter bör identifieras i som områden av riksintressen. Regeringen anger vidare att de ekonomiska förutsättningarna för fisketurismföretagens utveckling bedöms som goda och kan förbätt- ras. Undersökningar visar att det finns avsevärda samhällsekonomiska vinster att hämta genom att satsa på fisketurism och sportfiske i . Fisketurismens, fisketuristiskt företagandes och sportfiskets samhällsekonomiska effekter är dock ofullständigt belysta i , varför fördjupade undersökningar är angelägna. Regeringen har mot denna bakgrund gett ett fler- tal uppdrag (Jo2006/1876). Fyra av dessa uppdrag är direkt kopplade till fritidsfisket och den fritidsfiskerelaterade företagsamheten: 1.Ökad uppvandring av vildlax och öring i de svenska älvarna och utvecklingspotentialen av sportfiske och fisketurism ska göra en översyn av behovet av åtgärder i syfte att förbättra uppvandringen av vildlax och havsöring och produktionen av smolt i de svenska älvarna där den tidigare produktionsförmågan utredningar och pågående arbeten m.m. I uppdraget ingår bl.a. att utvärdera fisketurismens, fisketuristiskt företagande och sportfiskets utvecklingspotential och även samhälls- och socioekonomiska värden liksom biologisk mång- fald i sammanhanget. Uppdraget ska ske efter samråd med Natur- vårdsverket och övriga berörda organisationer. 2.Fisketuristiskt företagande i relation till andra fiskeberoende näringar i fiskeriförvaltningen – jämställda i förhållande till den gemensamma fiskeripolitiken? Enligt uppdraget ska utreda om det är optimalt att fisketuristiskt företagande jämställs med andra fiskeberoende näringar i fiskeriförvaltningen. Syftet är bl.a. att främja och analysera möjlig- heterna för fisketuristiskt företagande samt att säkerställa att för- valtningsbeslut får avsedd effekt. Uppdraget ska genomföras i samråd med och övriga berörda organisationer. Licens för fisketuristiskt företagande har i uppdrag att utforma licenser för fisketuristiskt företagande i olika typer av vattenområden. Syftet är bl.a. att under- lätta utvecklingen av fisketuristiskt företagande samt att specificera företagares grundläggande rättigheter och skyldigheter gentemot samhälle och konsument. Uppdraget ska genomföras efter samråd med berörda organisationer. 4.Fisketurismens, fisketuristiskt företagandes och sportfiskets sam- hällsekonomiska effekter har även i uppdrag att utreda fisketurismens, fiske- turistiskt företagandes och sportfiskets samhällsekonomiska effekter och verksamhetens ekonomiska betydelse. Inom ramen för detta uppdrag ska det även utarbetas en plan för hur utvecklingen av verk- samheten kan främjas och bedrivas. En ökad satsning på goda för- utsättningar för sportfiske med handredskap i eller i anslutning till storstadsområden bör beaktas såväl som möjligheten till utveckling på landsbygden. Planen ska även redovisa eventuella kunskaps- och forskningsbehov. Arbetet bör ske i samråd med , Livsmedels- ekonomiska institutet och efter samråd med och andra berörda organisationer. redovisade 2008 dessa fyra uppdrag i rapporten och fritidsfiskebaserad verksamhet. utredningar och pågående arbeten m.m. tolv förslag rörande fritidsfisket och fritidsfiske- baserad verksamhet. Åtta av dessa förslag rör fiskelagstiftningen. ansvar för alla kategorier av fiskande bör förtyd- ligas. För att kunna verka för en bättre förvaltning behöver regeringen förtydliga att ansvar omfattar alla kategorier av fiskande. Av ett sådant förtydligande följer att vid uppföljning av förvaltningsbeslut ska effekter på såväl yrkesfiske, fritidsfiske som fiske med stöd av enskild rätt följas upp och redovisas. Ett för- tydligande av ansvar för fritidsfiske kommer även att påverka fisketuristisk verksamhet genom att denna typ av företa- gande gynnas av åtgärder för att främja fritidsfisket. I en sådan upp- följning ska, där så är relevant, en genusanalys tillämpas som redo- visar effekterna för män och kvinnor. I gällande instruktion för anges att verket bl.a. ska verka för ett hållbart och miljöanpassat fiske och vattenbruk samt medverka till att öka allmänhetens fiskemöjligheter. har i den pågående översynen av verkets instruktion lämnat förslag på hur ett tydliggörande av ansvaret skulle kunna formuleras. bör bemyndigas att fördela fiskemöjligheter mellan olika kategorier av fiskande. Genom en ändring av fiskelagen vidgades lagens bemyndi- gande att meddela föreskrifter för fiskevården till att gälla också föreskrifter om fiskets bedrivande. Av förarbetena framgår dock att bemyndigandet är begränsat till att omfatta yrkesfisket. För att kunna vidta åtgärder för att uppnå nationella förvaltningsmål och för att gynna fritidsfiske och fritidsfiskebaserad verksamhet finns behov av ett utökat bemyndigande som möjliggör en fördelning av fiske- möjligheter mellan olika kategorier av fiskande. Ett sådant bemyndi- gande skulle t.ex. kunna möjliggöra begränsningar av användningen av vissa redskap i vissa områden och perioder av annat än fiske- vårdskäl i avsikt att gynna uppvandring av stor lax och havsöring i älvarna. ska kunna fastställa mer ambitiösa nationella för- valtningsmål än vad som krävs av den gemensamma fiskeripoliti- ken. utredningar och pågående arbeten m.m. Långsiktig förvaltning och fiskevård är nödvändig för att bevara fiske- resursen och därigenom skapa förutsättningar för både yrkesfiske, fritidsfiske och fritidsbaserad verksamhet. Fritidsfiskets stora sam- hällsekonomiska värde liksom det ökade värde som skulle uppstå som en följd av förbättrade bestånd, understryker behovet av att nationella mål tas fram, där även hänsyn till fritidsfisket vägs in. De krav och förväntningar som ställs på förvaltningen av olika grupper av fiskande varierar och därmed också uppfattningen om vilka åtgärder som bör vidtas. Aspekter som kvalitet i form av till- gång på stor fisk och en jämn geografisk spridning av bestånden har betydelse för fritidsfisket, medan däremot främst beståndsstorleken har betydelse för yrkesfisket. Bristen på stor fisk och bristen på fisk generellt uppges utgöra ett problem av en förhållandevis stor andel av de företag som bedriver fritidsbaserad verksamhet. Likaså visar den enkätundersökning riktad till fritidsfiskare som redovisas i rapporten att huvuddelen av fritidsfisket bedrivs inom från bostadsorten, vilket understryker betydelsen av tillgång till lämpliga fiskevatten i närheten av befolkningscentra. Förvaltningsåtgärder för att t.ex. påverka storleksfördelningen i lokala bestånd har inte kunnat prioriteras, då de förvalt- ningsmål som fastställs genom den gemensamma fiskeripolitiken av naturliga skäl inte kan ta hänsyn till denna typ av lokala variationer. Det finns därför anledning att av fiskevårdsskäl, men även för att gynna fritidsfiske och fritidsbaserad verksamhet, tillämpa högre ställda nationella förvaltningsmål för vissa bestånd och för vissa områden än vad som följer av gemenskapens regelverk. Vid fastställande av nationella mål ska hänsyn tas bl.a. till ekosystemansatsen och önsk- värd storleksfördelning i bestånd. Dessa nationella mål ska också bidra till att möjligheterna att nå de fastställda miljökvalitetsmålen med relevans för fiske förbättras. Vid utformningen av nationella mål måste biologiska och miljömässiga övervägande prioriteras, även om andra hänsyn ska kunna vägas in. Det är dock väsentligt att dessa högre mål endast tillämpas i sådana fall där det inte kommer i konflikt med gemenskapslagstiftningen. Registrering av och krav på fångstrapportering i fiske med stöd av enskild rätt i yrkesmässig omfattning. önskar, som redovisats tidigare i detta kapitel, fast- ställa nationella förvaltningsmål för vissa bestånd. För att säkerställa att inriktning och mål för förvaltningen är relevanta och effektiva utredningar och pågående arbeten m.m. måste kunskapen om bestånden, framför allt för sådana bestånd där ett lokalt fisketryck kan antas ha en betydande inverkan på utveck- lingen, förbättras. Det fiske som bedrivs med stöd av enskild rätt är bristfälligt dokumenterat och fiskerilagstiftningen ställer inga direkta krav på regelbunden fångstrapportering för denna grupp av fiskare. Det kan dock inte uteslutas att ett icke försumbart fiske av denna typ äger rum och att detta fiske kan ha betydelse för bestånds- utvecklingen lokalt. En positiv utveckling av fiskeresursen är en viktig faktor för att möjliggöra en positiv utveckling av fritidsfiske och fritidsbaserad verksamhet och då inte minst på lokal nivå. För de vatten för vilka har ett förvaltningsansvar, dvs. havet och vattnen längs kusterna och , , och samt i till första definitiva vand- ringshindret, finns behov av att kunna kräva in uppgifter om det fiske som bedrivs för att möjliggöra en uppföljning av de förvalt- ningsbeslut som tas. menar därför att det bör finnas en möjlighet att ställa krav på registrering och fångstrapportering av de personer som bedriver fiske med stöd av enskild rätt med en redskapsmängd som överstiger den som är tillåten för allmänheten, och på att fångstuppgifter ska lämnas. Enligt 5 kap. 1 § fiskeförordningen får meddela föreskrifter om skyldighet att lämna uppgifter om fisket för den som innehar yrkesfiskelicens och den som, utan stöd av sådan licens, fiskar för att sälja fångsten i sådan omfattning och med sådan varaktighet att det är att anse som näringsverksamhet. Denna uppgiftsskyldig- het bör utvidgas att omfatta alla som bedriver fiske utan begräns- ning av den redskapsmängd som fritidsfisket maximalt får använda. Den maximala redskapsmängd som får användas vid fritidsfiske bör utredas. Syftet med fritidsfiske är främst rekreation och fångst av fisk för egen konsumtion och inte för avsalu, vilket framgår av den under- sökning av fritidsfiske, Fiske 2005, som tidigare genomförts av i samarbete med SCB. Givet syftet med fritidsfiske bör det övervägas om inte försäljning av fisk som fångats vid fritidsfiske ska förbjudas. Ett sådant försäljningsförbud bedöms dock inte vara fullt kontrollerbart. Fritidsfiskets fångstmöjligheter begränsas av bestämmelserna i 2 kap. 13 § fiskeförordningen. Där anges vilka redskap och red- skapsmängder som får användas. Den redskapsmängd som är utredningar och pågående arbeten m.m. tillåten skulle kunna minskas utan att påverka rekreationsupplevelsen och möjligheten att fånga fisk för egen konsumtion. Enkätsvaren i och undersökning av fritidsfisket 2006 visar att det stora flertalet fritidsfiskare använder betydligt mindre red- skapsmängd än vad som maximalt är tillåtet. Ett maximalt nyttjande av den tillåtna redskapsmängden kan antas kunna påverka beståndssituationen, framför allt på lokal nivå. Sam- tidigt bör det noteras att den nuvarande redskapsbegränsningen är generellt formulerad och inte tar hänsyn till olika redskaps selek- tivitet och placering och inte heller fisket bedrivs. Enligt bedömning finns det därför skäl att se över den nuvarande begränsningen av redskapsmängd för fritids- fisket. Även möjligheten att differentiera redskapsbegränsningen beroende bl.a. på var redskapen placeras i förhållande till strandlinjen och geografiskt i landet liksom vilket fiske som bedrivs och hur selektivt det använda redskapet är bör utredas. Likaså bör möjlig- heterna till effektiv tillsyn av åtgärden vägas in. bör få ett tydligt angivet ansvar för samordning och uppföljning av fisketillsynen. En effektiv tillsyn och kontroll liksom fungerande information om regelverket är av avgörande betydelse för en framgångsrik förvalt- ning och en positiv utveckling av bestånden. Kraven på tillsyn och information, framför allt på lokal och regional nivå, kommer att öka ytterligare med nationella förvaltningsmål.