sou · GXB399 · 2010-01-01 00:00:00 — Barnhemsbarn räknades också till gruppen fosterbarn oavsett om ersättning betalades för deras vård eller inte.33 När barnavårdslagen trädde i kraft innebar det en höjning av åldersgränsen för vilka fosterbarn som stod under tillsyn enligt lagen. hade lagstiftningen endast gällt barn . Höjningen till skedde emellertid inte omgående utan successivt med en åldersgrupp . Det dröjde alltså till 1935 innan alla fosterbarn stod under barnavårdsnämndernas tillsyn.34 I den ändring av barnavårdslag som gjordes 1945 skildes barn på barnavårdsanstalt ut från fosterbarnen. Kontrollen över barn på barnavårdsanstalt och fosterbarn fick nu skilda bestämmelser. Ersätt- ningskriteriet för fosterbarnen togs bort. Fosterbarn var barn som fostrades hos andra än föräldrarna eller särskilt förordnad för- myndare. Genom särskilt beslut kunde barnavårdsnämnden förskjuta åldergränsen och somliga fosterbarn kunde därmed stå under kontroll tills de hade fyllt 18 år.35 Skyddshemmen var års barnavårdslag avsed- da för barn som hade omhändertagits för skyddsuppfostran. Para- grafen om skyddsuppfostran innehöll två åldersgränser som var kopplade till skälen för omhändertagandet. Barn som omhänder- togs för misshandel eller vanvård i föräldrahemmet skulle vara under . Barn som omhändertogs för vanart skulle vara under 18 år.36 Skydds- hemmen reglerades i Kungl. Maj:ts stadga (1937:860) för skyddshem- men. Tillsynen över skyddshemmen utfördes av en skyddshemsin- spektör, tillförordnad av Kunglig Maj:t. 331 mom 49 §, Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 34Söderlind kommande 2010. 351 mom 49 §, Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om sam- hällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 3622 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. Lagregler om den sociala barnavården I och med lag om samhällets vård av barn och ungdom kunde tillsynen för fosterbarnen fortsätta högst efter att barnet fyllt . Men barn i åldrarna benämndes inte som foster- barn.37 Barnavårdsanstalterna var till för barn under 18 år.38 På ung- domsvårdsskolor kunde ungdomar som var pla- ceras. De skulle då skrivas ut före ålder.39 Alltså såg ålders- gränserna lite olika ut för fosterbarn respektive barnhemsbarn och barn på ungdomsvårdsskola. När SoL och LVU trädde i kraft togs själva begreppen fosterbarn och barn på barnavårdsanstalt bort ur lagstiftningen. Istället talade man om underåriga som togs emot för stadigvarande vård och fostran i annans hem. Underårig var person . Unga som vårdades på grund av eget beteende kunde ges vård även enligt LVU. Som längst kunde vården pågå tills den unge var minus 1 dag.40 Denna åldersgräns försköts till 1985.41 2.3Vilka regler har gällt för att få tillstånd att vårda andras barn? Sedan den första fosterbarnslagen inrättades i har det förts en livlig diskussion om huruvida blivande fosterföräldrar måste söka till- stånd, så kallad koncession, för att få ta emot andras barn i sin vård.42 lag om samhällets barnavård krävde endast att fosterför- äldrar skulle anmäla till barnavårdsnämnden i den kommun där de bodde att de hade tagit emot fosterbarn. Det skulle ske om hemmet var beläget i en stad eller , och om hemmet låg på landsbygden.43 Detta innebar att foster- hemmen inte behövde kontrolleras av myndigheterna innan barnen placerades där. Koncession för fosterhem infördes . Men det gällde bara om fosterföräldrarna tog emot ett spädbarn under 3746 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 3855 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 3967 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 405 § Lag (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga. 415 § Lag (1985:396) om ändring av lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga. 42Sköld 2006, s. 83–87. 431 mom 51 §, Lag (1924:361) om samhällets barnavård. Lagregler om den sociala barnavården Fosterhemmet skulle då godkännas innan barnet pla- cerades där. För barn som var äldre än gällde fortfarande anmälningsplikt. Anmälan från fosterföräldrarna skulle lämnas till barnavårdsnämnden innan barnet anlände till hemmet.44 Att försumma anmälningsplikten var ett brott som straffades med böter.45 Först i och med barnavårdslagen infördes koncessions- tvång för alla barn oavsett ålder. Blivande fosterföräldrar blev nu tvungna att söka tillstånd för att få ta emot fosterbarn hos barna- vårdsnämnden i sin kommun.46 Ett förtydligande i handboken47 Samhället och barnen, som riktades till praktikerna inom den sociala barnavården, visar att tillstånd i regel endast kunde utfärdas för ett namngivet barn. kunde inte ge ett generellt godkännande till en familj som ville bli fosterfamilj.48 Genom en lagändring 1969 kunde barnavårdsnämnden göra en till- ståndsprövning utan att en formell ansökan inkommit från fosterför- äldrarna. Genom samma lagändring blev det möjligt för barnavårds- nämnden att inhämta ett förhandsbesked om fosterhemmet (t.ex. från annan ). Förhandsbesked hade praktiserats informellt tidigare, men då fanns ingen möjlighet att överklaga. Systemet med förhandsbesked praktiserades framförallt då det var fråga om fosterhem/adoptivhem för utländska barn. Även om för- handsbeskedet förklarade fosterhemmet som lämpligt måste barna- vårdsnämnden ta ett nytt beslut om att ge tillstånd för det särskilda namngivna barnet.49 I och med att socialtjänstlagen trädde i kraft ändrades benämningen från tillstånd till medgivande. Medgivande att ta emot underårig utfärdas av vårdnadshavarens hemkommun (vistelsekom- munen) innan barnet placerades där.50 Koncession, tillstånd eller 441–2 mom 51 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om sam- hällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 4573 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 4647 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 47Vi har valt att i fortsättningen använda begreppet som har tolkat hur lagtexterna borde tillämpas i praktiken. Dessa böcker har också använts som undervisnings- litteratur och rådgivningslitteratur för yrkesfolk. 48Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 7, [omarb.] uppl., , , 1965, s. 234. 4947 § Lag (1969:151) om ändring i barnavårdslagen (nr 97). Se även , ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 10.uppl., , , 1971, s. 272. 5025, 30 §§ Socialtjänstlag (1980:620). Lagregler om den sociala barnavården medgivande att vårda fosterbarn har således alltid utfärdats av den kommun fosterhemmet var beläget i (vistelsekommun). Anmälningsplikten barnavårdslag gällde även barn som togs in på barnhem. Det hände att biologiska föräldrar, på grund av olika omständigheter, själva tvingades söka upp ett barnhem och lämna sina barn där. Föreståndaren eller föreståndarinnan skulle göra anmälan till barnavårdsnämnden om vilka barn som togs in på barnhemmet.51 Koncession för enskilda barnhem infördes 1931.52 Barnhem kunde inrättas av kommun eller landsting. Själva inrättandet av ett barnhem skulle följas av en plan som skulle god- kännas av i det län där hemmet skulle ligga. Läns- styrelsen skulle pröva om barnen kunde få tillfredsställande vård med hänsyn till barnhemmets läge, dess utrymme och inredning.53 genomfördes en landstingsreform. Det inverkade bland annat på bestämmelserna för barnavårdsanstalterna. blev landstingen eller med dem jämförbara städer huvudmän för barnavårdsanstalterna.54 Landstingen ansvarade för att det fanns ett tillräckligt antal barnhem av olika slag inom landstingsområdet. Tillstånd att inrätta barnhem skulle ges av Socialstyrelsen.55 Dessa bestämmelser återkom även lag om samhällets vård av barn och ungdom.56 I och med att SoL trädde i kraft blev det återigen läns- styrelserna som skulle ge tillstånd för inrättandet av anstalter för barn, det som numer kallas HVB.57 Tillstånd att inrätta barnavårds- anstalter har således under olika tidpunkter utfärdats av läns- styrelser och . 5151 §, Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 52Förekom övergrepp och kränkningar vid institutioner inom den sociala barnavården –1980?, , , 2006, s. 15. 5341 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 54Förekom övergrepp och kränkningar vid institutioner inom den sociala barnavården – 1980?, , , 2006, s. 16. 5540–41 §§ Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 5656–57 §§ Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag); 6 § Kungl. Maj:ts stadga (1960:595) för barnavårdsanstalter. 5768 § Socialtjänstlag (1980:620). Lagregler om den sociala barnavården 2.4Vem hade tillsynsansvar för fosterbarn respektive barn på barnavårdsanstalt? Fosterbarn har bott i fosterhem som var belägna utanför den kommun som placerade barnen. Det gäller även många barn som placerades på anstalter. Flera barnavårdsnämnder har på så sätt varit inblandade i ett barns placering: å ena sidan den pla- cerande kommunens , å andra sidan vistelsekom- munens . En viktig fråga för utredningen är hur tillsynen av barnens placeringar skulle skötas och sköttes. En mer ingående undersökning av tillsynen redovisas i kapitel 8, Tillsyn och övrigt agerande från stat och kommun. För att utredningen ska kunna säga något om vilka som har brustit i tillsyn är det viktigt att urskilja den placerande kommunens och vistelsekom- munens ansvarsområden, vilket görs i det här avsnittet. Sammanfattningsvis kan sägas att vistelsekommunernas barna- vårdsnämnder har haft ett övergripande ansvar för tillsynen av pla- cerade barn års socialtjänstlag. Då överfördes ansvaret på den placerande kommunens socialnämnd. Men vistelse- kommunen fortsatte att ha ett visst ansvar för att det anlitade foster- hemmet var lämpligt. , och till en början även , hade egna inspektörer som utförde tillsyn över barn som var placerade i andra kommuner. Lagstiftningen har reglerat tillsyn av barn i fosterhem och barn i barnavårdsanstalter olika. Därför är avsnittet disponerat så att först presenteras vad som har gällt för tillsyn av fosterhem och därefter vad som har gällt för barnavårdsanstalter. Den löpande tillsynen av fosterhemmen var vistelsekommunens ansvar . lag om sam- hällets barnavård stadgades att barnavårdsnämnden hade ansvar att tillse barn som vistades inom kommunen. I lagstiftningen påtalades att barnavårdsnämnden hade särskilt ansvar att utöva kontroll över fosterbarnsvården.58 Med det avsågs den fosterbarnsvård och barn- hemsvård som bedrevs inom kommunen. 58 2, 52 §§ Lag (1924:361) om samhällets barnavård. Lagregler om den sociala barnavården Det fanns särskilda bestämmelser som reglerade hur en barna- vårdsnämnd skulle förhålla sig om fosterbarn som placerats av annan kommun for illa i fosterhem inom vistelsekommunen. Då skulle vistelsekommunens rapportera detta till den pla- cerande kommunens . Om en sådan underrättelse inte ledde till åtgärd från den placerande kommunens sida skulle vistelsekommunens antingen själv agera (t.ex. genom att förflytta barnet) eller genom att anmäla problemet till länsstyrel- sen.59 Den placerande kommunens tillsynsansvar är inte uttalat lag om samhällets barnavård. Det enda som anges är att vissa barnavårdsnämnder, som hade ordnat betryggande anordningar för tillsyn av barn utom den egna kommunen kunde ansöka om befrielse från lokal tillsyn.60 Det innebar att dessa barnavårds- nämnder själva övervakade de fosterhem de anlitat genom särskilt anställda inspektörer eller lokalombud.61 1940 hade , och sådana inspektörer.62 fanns resande fosterbarnsinspektörer endast i Stockholm.63 Vistelsekommunens ansvar för tillsynen kvarstod även efter den omarbetning av barnavårdslagen som gjordes 1945.64 Av hand- böcker som skulle vägleda barnavårdens tjänstemän i deras arbete framgår också att tillsynen i praktiken främst skulle utföras av vistelse- kommunens . En formulering som återkommer i flera upplagor av handboken är: Den enda nämnd, som kan utöva en effektiv tillsyn, är nämnden i den kommun, där fosterhemmet är beläget.65 Författaren till och barnen, , påpekade dock att den placerande kommunen ändå borde ta visst ansvar även om lagstiftningen endast tillskrev vistelsekom- munens ansvar för fosterbarnskontrollen: förefintligheten av denna fosterbarnskontroll minskar icke ansvaret för den , som själv omhändertagit barnet och placerat det i fosterhemmet eller barnhemmet i den andra kommunen. 5958 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 6060 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 61Barkman, , , , , Tillsyn över fosterbarnsvården, , , 1931, s. 40. 62Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn, , , 1940, s. 213. 63Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn, 3. uppl., , 1950, s. 223. 6453 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 65Höjer 1940, s. 213; 1950, s. 222; , ., Samhället och barnen: svensk lagstif- tning till skydd och stöd för barn och familj, 4. uppl., , , 1955, s. 282. Lagregler om den sociala barnavården denna nämnd icke själv kan direkt fullgöra sin övervakning, bör den istället genom regelbundna förfrågningar hos barnavårdsnämnden i barnets vistelsekommun förvissa sig om att allting är som det ska vara.66 Både vistelsekommunens och placerande kommunens ansvar 1960–1982 barnavårdslag och tillhörande kungörelse för foster- barnsvården var det fortfarande vistelsekommunens barnavårds- nämnd som hade ansvar att utföra tillsynen över alla fosterbarn inom kommunen.67 Men kraven på den placerande kommunens barna- vårdsnämnd, kallat befattningsnämnd, var mer uttalade . I det kapitel i barnavårdslagen som rörde omhändertagna barns behandling stadgades att det var barnavårdsnämnden som hade omhändertagit barnet och placerat det som skulle se till att barnet fick en god vård, fostran och utbildning.68 Om barnet for illa under sin placering var det den placerande kommunens ansvar att vidta åtgärder.69 I kapitlet som rör fosterbarnsvården angavs att den pla- cerande kommunen skulle anmäla till vistelsekom- munen om ett barn hade placerats i fosterhem där.70 Den placer- ande kommunen skulle även lämna upplysningar till vistelsekom- munen som kunde underlätta tillsynen.71 Det var dock fortfarande vistelsekommunens ansvar att utföra fortlöpande tillsyn såvida pla- ceringskommunen inte hade beviljats befrielse från lokal tillsyn. Sådan befrielse beviljades, liksom tidigare, endast barnavårds- nämnder som kunde garantera att de kunde inspektera fosterhem på orter utanför den egna kommunen.72 Fördelningen av ansvarsbördan mellan placerande kommun och vistelsekommun är inte helt tydlig i lagstiftningen. I Social- styrelsens Råd och anvisningar, samt i handboken fördelas dock ansvaret för tillsynen av fosterbarnen jämnt mellan placerande kommun och vistelsekommun.73 Dessa texter 66Höjer 1940, s. 181. 6749 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 6835 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 6939–40 §§ Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 7052 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 716 § Kungl. Maj:ts kungörelse (1960:594) om fosterbarnsvård. 7252 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 73Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 9. uppl., , , 1969, s. 253; , , , Samhället och barnen: svensk Lagregler om den sociala barnavården tolkar lagen som att båda kommunerna hade tillsynsansvar. I Råd och anvisningar uttrycktes detta så här: Om fosterhemmet är beläget inom annan kommun än den, vars barna- vårdsnämnd har befattningen med barnet, faller tillsynsskyldighet på båda kommunernas nämnder. Den fortlöpande tillsyn, som ingår i befattningen med barnet, måste därvid i regel huvudsakligen utövas genom förmedling av den nämnd, som har fosterbarnstillsynen. Före- komsten av fosterbarnstillsynen minskar emellertid inte på något sätt det ansvar för barnet, som åtföljer befattningen med detsamma. På den nämnd, som har befattningen med barnet, faller sålunda helt skyldig- heten att vidtaga de praktiska och ekonomiska arrangemang, som kan visa sig nödvändiga, för att kravet på god vård och fostran och erford- erlig utbildning skall kunna anses uppfyllt. Vistelsekommunen skulle alltså utföra tillsynen men det var den placerande kommunens ansvar att se till att tillsynen blev av. Den placerande kommunens ansvar 1982 -och framåt I och med att SoL och LVU trädde i kraft övergick det huvud- sakliga ansvaret för placerade barn till den placerande kommunen. Detta skiljer sig från tidigare lagstiftning. Enligt socialtjänstlagen ansvarar det barn som nämnden placerat i familjehem eller hem för vård och boende får god vård.74 I handboken hället och barnen förstås detta som att: Det är den nämnd som har beslutat om placeringen som har ansvaret för barnet som placeringen pågår.75 Men vistelsekommunens socialnämnd ansvarar ändå för att fosterhemmet barnet placeras i är lämpligt. Annat ansvar som tillkommer vistelsekommunen är att se till att placerade barn får åtnjuta samma service som andra barn i kom- munen, t.ex. när det gäller förskola, skola och fritidsinsatser.76 Pla- cerande kommun och vistelsekommun har alltså ett gemensamt ansvar för de placerade barnen. lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 12 [omarb.] uppl., , , 1977, s. 215; Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, Kungl. , 1961:137, s. 39. 7422 § Socialtjänstlag (1980:620); 5§ Lag (1980:621)med särskilda bestämmelser om vård av unga. 75Fahlberg 1984, s. 130. 76Fahlberg 1984, s. Lagregler om den sociala barnavården 2.4.2Tillsynsansvar för barn på barnavårdsanstalt Tillsynen över barn på barnavårdsanstalt har skilt sig från tillsynen över fosterbarnen i flera avseenden. Den tillsyn som beskrivs i lag- text har främst varit inriktad på tillsyn av själva anstalterna, inte på de enskilda barnen. Dessutom har tillsynsansvaret vilat på andra instanser än barnavårdsnämnden. Såväl länsstyrelser som Social- styrelsen har haft betydande ansvar. 1924–1945 Vistelsekommunens och ansvar barnavårdslag var det vistelsekommunens barnavårds- nämnd som hade ett övergripande ansvar för de barn som vistades inom kommunen och som behövde vård och uppfostran.77 skulle ombesörja tillsynen över de verksamheter som ingick i fosterbarnsvården vilket inkluderade barnhemmen. Det var barnavårdsnämndens uppgift att undersöka att barnhem- men inom kommunen gav en tillfredsställande vård beträffande den materiella standarden och en trygg, utvecklande vistelsemiljö.78 Det låg även på vistelsekommunens ansvar att kontakta den placer- ande barnavårdsnämnden om missförhållanden upptäcktes.79 som placerat barnet i annan kommun, hade i sin tur anmälningsskyldighet och var därmed tvungen att anmäla placeringen till vistelsekommunen.80 Vid sidan om barnavårdsnämnderna så hade till- synsansvar över de barnhem som var belägna inom länet. Läns- styrelsen skulle även stötta barnavårdsnämnderna i deras verksam- het och biträddes i denna uppgift av särskilda barnavårdskon- sulenter.81 Om missförhållanden på barnhem upptäcktes, var det skyldighet att se till att de åtgärdades. Om det var nödvändigt, hade de befogenhet att förbjuda vidare vistelse för barn på barnhemmet ifråga.82 Statens inspektör för fattigvård och barnavård ansvarade för att barnavårdens verksamheter utvecklades och genomfördes enligt gällande bestämmelser.83 772 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 7859 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 7958 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 8034 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 8120 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 8242 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. 8321 § Lag (1924:361) om samhällets barnavård. Lagregler om den sociala barnavården 1945–1960 Fortsatt ansvar för vistelsekommun och länsstyrelse Barnavårdsanstalter fick särskilda bestämmelser ändring av barnavårdslag. Barn på barnavårdsanstalt bröts ut ur den allmänna fosterbarnskontrollen och behandlades i särskilda para- grafer. Precis som med fosterbarnstillsynen var det vistelsekommunens som hade ansvar för den löpande tillsynen över barnavårdsanstalterna. Men det finns ingen uttalad skrivning i lag- texten om att det var de enskilda barnen på barnavårdsanstalter som barnavårdsnämnden skulle övervaka. Det var verksamheten på barnavårdsanstalterna som stod i fokus.84 Om det även inbegrep tillsyn av enskilda barn är svårt att utläsa. En nyhet i lagändringen 1945 för fosterbarnens del var att barna- vårdsnämnden skulle se till att de fick en god och passande utbildning.85 Motsvarande skrivning för barn som vårdades på barnavårdsanstalt saknas. Men i handböckerna omfattas alla placerade barn, såväl barna- hemsbarn som fosterbarn, av kravet på väl tillgodosedd utbildning.86 Länsstyrelsernas ansvar blev tydligare i och med ändringen av lagen 1945. Genom sina barnavårdsassistenter, skulle de samla in upp- gifter från barnhemmen om hur många och vilka barn som vårdats i sam- manlagt . Denna registrering skulle ske en gång i halvåret.87 1945 förstärktes det övergripande ansvaret över landets barna- vårdsanstalter med att tilldelades tillsynsansvaret över barnavårdsanstalternas verksamhet.88 Dessutom fick befogenhet att i vissa fall befria anstalter från barnavårdsnämndens till- syn.89 Statens inspektör för fattigvård och barnavård skulle biträda i den rådgivande delen av tillsynsansvaret. 841 mom 42 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om sam- hällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 8553 § Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). 86Höjer 1950, s. 191. 8741 § 2 mom Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om sam- hällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). Maj:ts stadga (1945:506) om barnavårdsanstalter. 8942 § 2 mom Lag (1945:503) angående ändring av lagen (nr 361) om sam- hällets barnavård och ungdomsskydd (barnavårdslag). Lagregler om den sociala barnavården 1960-1982 Placerande kommun fick visst ansvar Med den nya barnavårdslagen 1960 tilldelades den placerande kom- munen tillsynsansvar i egenskap av befattningsnämnd. Ansvarsför- delningen mellan placerande kommun och vistelsekommun var densamma som för fosterbarnen. Ansvaret för det placerade barnet kunde överflyttas till barnavårdsnämnden i vistelsekommunen om denna samtyckte.90 Vistelsekommunen hade dock fortfarande ansvar att utöva tillsyn över barnavårdsanstalterna i kommunen och att verksamheterna där bedrevs enligt gällande bestämmelser.91 Länsstyrelsernas och tillsynsansvar över barna- vårdsanstalterna hade inte genomgått några övergripande förändr- ingar i och med den nya barnavårdslagen.92 Det hade dock blivit tydligare krav på att barnhemmen skulle lämna uppgifter om barn som hade varit intagna där till länsstyrelserna.93 1982 – Placerande kommuns och ansvar Precis som påpekades i avsnittet om fosterbarnstillsynen fastslogs i socialtjänstlagen att det är den placerande kommunen som ansvarar för placerade barn.94 Detta gäller alltså även barn som vistas på anstalter, det som kallas HVB. Huvudmannen för HVB (landsting eller primärkommun) ansvarar för att vården fungerar på hemmet.95 Liksom tidigare kan ett ärende överflyttas till annan nämnd efter överenskommelse.96 Alla HVB står under tillsyn.97 Ett HVB som inrättats av enskild person eller sammanslutning står även under löpande tillsyn av socialnämnden i vistelsekommunen.98 har alltjämt det övergripande tillsynsansvaret för den vård som bereds unga i landet. 9035 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 9161 § Lag (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslag). 92Jämför 1–3 §§ . Maj:ts stadga (1945:506) om barnavårdsanstalter med 2–4 §§ Kungl.