sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — När det gäller unga försäkrade har det inte ansetts tillfredsställande att fastställa en livsvarig livränta enbart på grundval av inkomstförhållandena vid skadetillfället. Här menas förhållandet när den försäkrade vid skadetillfället är så ung att han inte har hunnit få full lön i sitt yrke. En uppräkning ska ske vid 18, 21 och . Uppräkningen görs med att den årliga arbetsförtjänsten fastställs men träder inte i kraft förrän den skadade uppnår respektive ålder. Den bedömning som ligger till grund för inkomstuppräkningen vid vissa åldrar bygger på antaganden om genomsnittslönen för de aktuella åldersgrupperna inom den försäkrades yrke (SOU 1975:84, s. 133- 134 och prop. 1975/76:197 s. 78 f.). När en försäkrads förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete ska bedömas, ska enligt 41 kap. 9 § SFB – med hänsynstagande till vissa angivna faktorer, bl.a. ålder – beaktas vad som rimligen kan begäras av den försäkrade. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I 41 kap. 10 § andra stycket SFB sägs att i fråga om en äldre försäkrad ska hänsyn främst tas till förmågan och möjligheten att skaffa sig fortsatt inkomst genom sådant arbete som han eller hon har utfört tidigare eller genom annat arbete som är tillgängligt för honom eller henne. I förarbetena till LAF sägs bl.a. följande beträffande äldre försäkrade. Skyldigheten att underkasta sig omskolning till ett nytt arbete eller byta bostadsort för att minska de ekonomiska följderna av en arbetsskada bör successivt minskas med ökad ålder för att helt efterges (prop. 1975/76:197 avsnitt 6.5.2, s. 74). Det innebär att det inte föreligger någon skyldighet för den som bedöms vara äldre försäkrad att genomgå omskolning eller att byta bostadsort för att kunna få ett arbete. Endast om det finns ett lämpligt arbete tillgängligt på orten, dvs. direktplacering, bör en restarbetsförmåga beräknas. En äldre försäkrad som inte har rätt till sjukersättning kan alltså ha rätt till livränta. Kraven på utredning och bedömning av annan skadlig inverkan och orsakssamband är dock samma även för äldre försäkrade. Åldersgränser vid beräkning av underlag för ersättning finns också i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (12 och 13 §§). I SFB finns reglerna i 43 kap. Det statliga personskadeskyddet gäller för den som gör värnplikt, tjänstgör i civilförsvaret eller liknande. Det gäller också för den som är häktad, intagen på kriminalvårdsanstalt eller andra liknande institutioner. Personskadeskyddet omfattar bl.a. sjukpenning och sjukvårdsersättning. Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan på grund av en skada kan livränta utgå. Vid beräkning av sjukpenningunderlag gäller avseende den som tjänstgör inom totalförsvaret eller liknande verksamheter och som har skadats under grundutbildning eller repetitionsutbildning att sjukpenningunderlaget inte ska beräknas till lägre belopp än vad som motsvarar 4 prisbasbelopp för tid , 4,5 prisbasbelopp för tid och 5 prisbasbelopp för tid från och med (43 kap. 12 § SFB). Av 43 kap. 13 § SFB följer att den som tjänstgör inom totalförsvaret eller liknande verksamheter har rätt till särskild sjukpenning under vissa förutsättningar. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder på ersättningsunderlag som uppgår till belopp som motsvarar 4 prisbasbelopp för tid , 4,5 prisbasbelopp för tid och 5 prisbasbelopp för tid från och med (43 kap. 15 § SFB). I förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd finns bestämmelser om vilka som under utbildning omfattas av arbetsskadeförsäkringen. I vissa fall utgör ålder ett kriterium. Till kretsen som omfattas av försäkringen hör under vissa förutsättningar den som deltar i jobbgarantin för ungdomar och är . I sammanhanget kan konstateras att i några författningar av äldre datum som avser ersättning till vissa arbetstagare till följd av olycksfall i arbete förkommer åldersgränsen . Det gäller kungl. Maj:ts Förordning (1938:216) om livräntetillägg av statsmedel åt vissa livräntetagare enligt lagen angående ersättning för skada till följd av olycksfall i arbete, förordningen (1950:295) om tillägg av statsmedel å vissa ersättningar enligt lagen om försäkring för olycksfall i arbete m.m., lagen (1955:469) angående omreglering av vissa ersättningar enligt lagen (nr 235) om försäkring för olycksfall i arbete m.m., kungl. Maj:ts förordning (1956:183) angående omreglering av vissa ersättningar på grund av statsunderstödd olycksfallsförsäkring för fiskare och lagen (1962:303) om förhöjning av vissa ersättningar i anledning av yrkesskada. I vilken mån ersättning fortfarande utgår med stöd av dessa författningar är okänt. Åldersgränsen torde ha sin grund i att pensionsåldern tidigare var . Den sänktes från till . Särskilda förmåner vid funktionshinder Handikappersättningen infördes men har till viss del sin grund i blindersättningen . Reglerna har i sak i stort varit oförändrade trots t.ex. tillkomsten av andra stödformer som stöd enligt socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Ersättningen som tidigare utgjort en pen- Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder sionsförmån bröts ur AFL 1998 och är en fristående förmån som regleras i lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. Bestämmelserna har förts över till 50 kap. i den nya socialförsäkringsbalken. Syftet med handikappersättningen är att i princip täcka de extra kostnader en person kan ha på grund av en funktionsnedsättning. Det är det individuella stödbehovet som styr rätten till ersättning. Detta gäller dock inte för en person som bedömts som blind, döv eller gravt hörselskadad. De har i viss utsträckning rätt till handikappersättning utan individuell prövning av stödbehovet. Enligt 50 kap. 7 § SFB lämnas handikappersättning alltid till en försäkrad som är blind eller gravt hörselskadad, om blindheten eller den grava hörselskadan inträtt . Rätt till handikappersättning har en person det år han eller hon fyller och som fått sin funktionsförmåga nedsatt för avsevärd tid innan han eller hon fyllt och därför behöver hjälp av annan i den dagliga livsföringen eller för att förvärvsarbeta. Handikappersättning kan även beviljas för merkostnader som en person har på grund av sin funktionsnedsättning ( 50 kap. 4 och 8 §§ SFB). Den nedre åldersgränsen höjdes från 16 till i samband med att förtidspensionssystemet reformerades. Höjningen innebar en anpassning till den övre gränsen för vårdbidrag som höjdes från 16 till , se vidare under rubriken vårdbidrag. Handikappersättning kan utges även efter under förutsättning att den försäkrade fått funktionsförmågan nedsatt och behovet av ersättning alltjämt kvarstår. Assistansersättning kan beviljas när en svårt funktionshindrad person behöver personlig assistans i sin dagliga livsföring. finns reglerna om denna förmån i lagen (1993:389) om assistansersättning. I den nya socialförsäkringsbalken finns de i 51 kap. En försäkrad som omfattas av 1 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, kan för sin dagliga livsföring få assistansersättning för kostnader för sådan personlig assistans som avses i 9 a § samma lag (51 kap. 2 § SFB). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder För rätt till assistansersättning krävs att den försäkrade behöver personlig assistans i genomsnitt för sådana grundläggande behov som avses i 9 a § LSS (51 kap. 3 § SFB). Assistansersättning kan lämnas för tid efter det att den försäkrade har fyllt endast om ersättning har beviljats innan han eller hon har fyllt , eller ansökan kommer in till senast dagen före 65-årsdagen och därefter blir beviljad. Antalet assistanstimmar får inte utökas efter det att den försäkrade har fyllt (51 kap. 10 § SFB). Rätten till assistansersättning ska omprövas förflutit från senaste prövningen och vid väsentligt ändrade förhållanden. Utgår assistansersättning till en försäkrad som har fyllt får omprövning ske endast vid väsentligt ändrade förhållanden (51 kap. 12 § SFB). Ursprungligen upphörde rätten till personlig assistans och assistansersättning när den försäkrade uppnått . Av statsfinansiella skäl ansågs det vid tillkomsten av de aktuella lagarna (LSS och lagen om assistansersättning) inte möjligt att bygga upp ett system som innebar att rätten till personlig assistans och assistansersättning skulle gälla oavsett den enskildes ålder. Med giltighet får som framgått redan beviljad ersättning behållas även efter det att den försäkrade fyllt . Som skäl för lagändringen anfördes i förarbetena att man ville främja kontinuiteten i insatsen eller ersättningen. En person som hade vant sig vid och inrättat sitt liv efter det stöd och den trygghet som kunde ges genom assistansen skulle inte behöva känna oro inför sin 65-årsdag. Stödet ansågs därför inte skola förändras för de insats- och ersättningsberättigade personerna i och med att de fyller (prop. 2000/01:5). Bilstödet är ett hjälpmedel för att minska ett förflyttningshandikapp (prop. 1987/88:99 s. 13). Det har till syfte att fungera som ett hjälpmedel vid försörjning för personer med funktionshinder och möjliggöra ett aktivt, självständigt och oberoende liv för människor med funktionshinder. Det nuvarande bilstödet infördes och innebar en utvidgning gentemot tidigare stöd som enbart riktade sig till dem som arbetade eller genomgick yrkesinriktad utbildning eller rehabilitering. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder att bilen inte enbart skulle vara ett hjälpmedel för att få sin försörjning utan även ses som ett hjälpmedel för att minska ett förflyttningshandikapp. De ökade möjligheterna till rörlighet medför en förbättrad förutsättning att delta i samhällslivet och etablera kontakt med andra människor (prop. 1987/88:99 avsnitt 2.1 s. 15). Bilstödet regleras i lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till personer med funktionshinder och i förordningen om (1988:890) bilstöd till personer med funktionshinder. I den nya SFB finns reglerna om bilstöd i 52 kap. Bilstöd kan beviljas den som på grund av varaktigt funktionshinder har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att använda allmänna kommunikationer (52 kap. 2 § SFB). Sådant stöd kan också lämnas till en förälder till ett barn med ett sådant funktionshinder som ovan nämnts (52 kap. 3 § SFB). Bilstödet kan avse olika typer av fordon, bil, moped, motorcykel, och kan utgå i form av fyra olika bidrag: grundbidrag, anskaffningsbidrag, anpassningsbidrag och bidrag till körkortsutbildning. Vilka bidrag som kan utgå beror på vilken bidragsgrupp den försäkrade tillhör. Av 52 kap. 10 och 11 §§ SFB framgår att bilstöd kan lämnas till försäkrad som hör till någon av följande bidragsgrupper: 1.Person med funktionshinder under som behöver bilen för att förvärvsarbeta, delta i arbetsinriktad utbildning eller genomgå rehabilitering med aktivitetsstöd eller rehabiliteringsersättning, 2.person med funktionshinder under som tidigare fått bidrag enligt grupp 1 men som därefter beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning, 3.annan person med funktionshinder som fyllt men inte som varken tillhör grupp 1 eller grupp 2, 4.förälder med funktionshinder som har barn och som bor tillsammans med barnet och som behöver bilen för att kunna förflytta sig tillsammans med barnet (någon åldersgräns för föräldrarna finns inte) eller 5.förälder till barn med funktionshinder som bor tillsammans med barnet och behöver bilen för att kunna förflytta sig tillsammans med barnet (någon åldersgräns finns varken för barn eller för förälder). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Åldersgränserna som begränsar rätten till bilstöd har i förarbetena till bilstödsförordningen enbart motiverats av ekonomiska skäl (Ds S 1986:11 s. 23-25 och prop. 1987/88:99 s. 15). I betänkandet Rätten till ratten (SOU 1994:45) anfördes att åldersgränserna var svåra att motivera ur rättviseskäl men det ansågs inte ekonomiskt möjligt att ändra dessa. Något sådant förslag lämnades således inte av utredningen. I slutbetänkandet av den parlamentariska äldreberedningen SENIOR 2005 Äldrepolitik för framtiden (SOU 2003:91) föreslogs att regeringen skulle se över åldersgränserna i bilstödet så att det skulle bli möjligt att behålla eller få bilstöd även efter för att kunna förvärvsarbeta. Regeringen borde enligt beredningen även utreda om bilstödet skulle kunna användas för andra former av aktivitet och delaktighet i samhällslivet efter . En ny utredning med uppgift att se över bilstödet tillsattes 2003. Denna utredning gjorde följande bedömning när det gällde bilstödets åldersgränser (SOU 2005:26). Ett av målen för den nationella handikappolitiken är att samhället skall utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. Som konstaterats i andra delar av detta betänkande är den egna bilen ett mycket viktigt instrument för att skapa sådan delaktighet. Detta talar för att åldersgränserna i bilstödet borde tas bort helt eller i vart fall höjas. Det finns även anledning att något reflektera över de förändringar som skett vad gäller rätten till personlig assistans enligt LSS och . Sådan rätt kan numera kvarstå även efter det att den assistansberättigade fyllt . Här har således de handikappolitiska intentionerna fått fullt genomslag. Förändringen ger stöd för åsikten att åldersgränserna borde tas bort även för bilstödet. Den ovillkorliga rätt som finns att stanna kvar i arbetslivet till dess att man fyller har inte föranlett några betydande förändringar i andra delar av socialförsäkringssystemen och det finns inga särskilda skäl för att det borde medföra en förändring vad avser bilstödet. Sammantaget anser utredningen att det finns starka sakliga skäl att ifrågasätta flera av de åldersgränser som gäller i bilstödet. I likhet med vad som framhölls av den tidigare (SOU 1994:49) tvingas vi dock konstatera att det saknas finansiella förutsättningar att föreslå mer ingripande förändringar i detta avseende. Utredningen lämnade dock förslag beträffande åldersgräns i ett annat avseende, nämligen att det skulle införas en åldersgräns beträffande bidragsgrupp fem dvs. föräldrar till barn med Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Utredningen menade att det var otillfredsställande att personer som är myndiga ska vara beroende av sina föräldrar för att kunna ansöka om bilstöd. Den föreslog därför att rätten till bilstöd för förälder till barn med funktionshinder skulle upphöra när barnet fyller . Personer som tidigare haft bilstöd genom sina föräldrar och som fyllt skulle enligt förslaget i stället ges tillträde till stödet genom att det gällande kravet på körkort för bidragsgrupp tre (personer ) delvis togs bort. Utredningens förslag har inte lett till lagstiftning. fattade beslut om att reformera ålderspensionssystemet, vilket innebar genomgripande förändringar av det allmänna ålderspensionssystemet. Det äldre pensionssystemet, med ATP och folkpension, var förmånsbestämt. Förmånsnivåerna fastställdes i förväg och avgiftssatsen anpassades till förmånsnivån, så att avgifterna täckte utgifterna. Det äldre systemet fasas successivt ut , vilket innebär att ålderspensionssystemet innefattar pensionsutbetalningar enligt både gamla och nya regler. Individer födda tidigare än 1938 omfattas fullt ut av de äldre reglerna, medan individer födda får hela sin pension beräknad efter de nya reglerna. benämns den pension som tjänats in enligt gamla regler tilläggspension (utbetalningar av tilläggspension väntas fortgå in ). Det reformerade ålderspensionssystemet bygger på livsinkomstprincipen. Det innebär att ålderspensionerna i större utsträckning än i det äldre systemet är direkt relaterade till individernas inkomster under livet. Eftersom det reformerade pensionssystemet är avgiftsbestämt, innebär livsinkomstprincipen att varje avgiftsinbetalning till det inkomstrelaterade ålderspensionssystemet påverkar den slutliga pensionens storlek. Det reformerade systemet är indelat i två huvuddelar: dels en inkomstgrundad ålderspension, dels ett grundskydd i form av garantipension som inte är inkomstgrundat (prop. 1997/98:151 och 152, bet. 1997/98:SfU13 och SfU14 samt rskr. 1997/98:315 och 320.) Den inkomstgrundade ålderspensionen består i sin tur av dels inkomstpension från ett fördelningssystem, dels premiepension från ett fonderat system. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Pensionsförmånerna regleras i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och lagen (1998:702) om garantipension. I den nya socialförsäkringsbalken finns bestämmelserna i 53-71 kap. Inkomstpension får tas ut tidigast från och med den månad då den pensionsberättigade fyller . Detsamma gäller uttag av tilläggspension och premiepension (56 kap. 3 § SFB). Någon övre åldersgräns för när man får börja ta ut pensionen finns inte. I förarbetena till lagen om inkomstgrundad ålderspension hänvisades, när det gäller den nedre åldersgräns som då föreslogs, till att denna åldersgräns hade föreslagits i den s.k. princippropositionen55 som tidpunkt för när inkomstgrundad pension kunde lämnas. I den sistnämnda propositionen konstaterades endast att som villkor för ålderspensionsuttag borde gälla att den försäkrade har uppnått en viss bestämd nedre åldersgräns och att denna gräns skulle bestämmas till . Garantipension får tas ut tidigast från och med den månad den försäkrade fyller (67 kap. 4 § SFB). Angående denna åldersgräns sägs i förarbetena (prop.1997/ 98:152) följande. Om även garantipensionen fick tas ut borde också denna reduceras, vilket skulle innebära en än större risk för att den sammanlagda pensionen hamnar på en mycket låg nivå. För att förhindra att en pensionär livsvarigt blir hänvisad till att leva på en pension långt under grundskyddets lägsta nivå bör således även för erhållande av garantipension finnas en nedre åldersgräns. I likhet med vad som uttalats i de antagna riktlinjerna och vad som föreslagits i Ds 1997:66 anser regeringen att åldersgränsen bör bestämmas till , eftersom den enskilde får anses tillhöra kategorin yrkesverksamma till dess han eller hon uppnått den nämnda åldern. En person som av någon anledning inte har möjlighet att arbeta till bör få sin försörjning tryggad på annat sätt än genom garantipension, t.ex. genom förtidspension om han eller hon har långvarigt nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom eller genom någon form av arbetslöshetsersättning om han eller hon är arbetslös. Vi anser att är en lämplig gräns för erhållande av garantipension även av det skälet att denna tidpunkt sammanfaller med tidpunkten för övergång från förtidspension till ålderspension. Regeringen medger att 65-årsgränsen för erhållande av garantipension innebär att ålderspensionssystemet i denna del blir mindre flexibelt. Emellertid ska garantipensionen och kostnaderna 1993/94:250 Reformering av det allmänna pensionssystemet. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder för administrationen av denna inte såsom den inkomstgrundade pensionen finansieras med avgifter som tas ut på inkomster som ligger till grund för pensionsförmånerna, utan av statsmedel. Garantipensionen är således inte kopplad till den pensionsberättigades inkomster respektive till avgiftsinbetalning och är inte försäkringsmässig, utan ska enligt regeringen ses endast som en utfyllnad till den inkomstrelaterade ålderspensionen för att garantera en viss lägsta nivå. Med hänsyn härtill är det inte självklart att den enskilde utan inskränkningar ska få förfoga över den garantipension han eller hon är berättigad till och själv bestämma från vilken tidpunkt han eller hon vill disponera garantipensionen. Åldersrelaterade bestämmelser finns också t.ex. vid beräkning av försäkringstid och vid indexering i samband med beräkning av pension. Äldreförsörjningsstöd är en förmån som lämnas till en person som inte får sina grundläggande försörjningsbehov tillgodosedda genom allmän ålderspension. Rätten till stödet respektive stödets storlek är beroende av den försäkrades inkomster och, om han eller hon är gift, även av makens inkomster (74 kap. 1 § SFB). Stödet, som regleras i lagen (2001:853) om äldreförsörjningsstöd, infördes som ett komplement till socialtjänstlagens bestämmelser om ekonomiskt bistånd. Tanken är att behovet av långvarigt försörjningsstöd åt vissa äldre personer ska tillgodoses genom den nya ersättningsformen äldreförsörjningsstöd i stället för genom socialbidrag. Äldreförsörjningsstödet kan lämnas tidigast från och med den månad då den försäkrade fyller (74 kap. 7 § SFB). Vid tillkomsten av lagen sades beträffande åldersgränsen följande (prop. 2000/01:136 s. 20). Åldersgränsen för rätt till äldreförsörjningsstöd föreslås vara , vilket motsvarar den åldersgräns som gäller för dagens folkpension och som kommer att gälla för rätten till garantipension i det reformerade ålderspensionssystemet. Äldreförsörjningsstöd kan därmed tidigast utges från och med den månad då en person fyller . I samband med förslagen till sjukersättning och aktivitetsersättning (prop. 2000/ 01:96) har regeringen även uppmärksammat den grupp invandrare som uppfyller de medicinska kraven för förtidspension men som inte uppfyller bosättningskravet. Dessa personer är och kan Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder också bli långvarigt beroende av försörjningsstöd. Även om många personer inom denna grupp kan anses vara mycket långvarigt och kanske livsvarigt arbetsoförmögna så är de per definition i förvärvsaktiv ålder. De skiljer sig därför som grupp från dem , vilka i princip lämnat förvärvsaktiv ålder. Att generellt utvidga äldreförsörjningsstödet till denna grupp är därför ett principiellt större steg. Reglerna för efterlevandepension och efterlevandestöd innehåller ett ansenligt antal bestämmelser innefattande åldersgränser. Här ges endast några exempel. Bestämmelserna om dessa förmåner återfinns 75-92 kap. i den nya SFB. Vissa förmåner lämnas längst till och med månaden före den då den efterlevande fyller . Det gäller omställningspension, garantipension till omställningspension och änkepension i form av 90-procentstillägg (77 kap. 18 § SFB). Om ett barns ena eller båda föräldrar har avlidit har barnet rätt till barnpension (78 kap. 2 § SFB). Rätten till barnpension upphör enligt huvudregeln när barnet fyller (78 kap. 4 § SFB). Bedriver barnet studier som ger rätt till förlängt barnbidrag eller studiehjälp enligt studiestödslagen har barnet rätt till barnpension även för studietiden, dock längst till och med juni det år då barnet fyller (78 kap. 5 § SFB). Barnpensionen utgör en viss andel av efterlevandepensionsunderlaget. Andelen beror dels på antalet barn som är berättigade till barnpensionen efter föräldern, dels på om barnet (eller om flera än ett barn är berättigade – det yngsta barnet) är över eller under (78 kap. 7-10 § SFB). Har båda föräldrarna avlidit är andelen densamma för ett barn oavsett om barnet fyllt (78 kap. 11 § SFB). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Bostadsbidrag kan lämnas till barnfamiljer och till hushåll utan barn. Regler om bostadsbidrag finns i lagen (1993:737) om bostadsbidrag. Bestämmelserna har förts över till 95-98 kap. i den nya SFB. Bostadsbidrag till hushåll utan barn lämnas till en försäkrad som fyllt och kan utgå längst till dess att den försäkrade eller den försäkrades make fyllt (96 kap. 10 och 11 §§ SFB). delades i bostadsbidragshänseende hushåll utan barn in i två olika kategorier beroende på om den bidragssökande var under eller . Åldersgränsen är utan närmare överväganden. Bidrag kunde lämnas till båda kategorierna. För gruppen upphörde dock rätten till bidrag . Som motiv angavs besparingsskäl (se prop. 1994/95:100). Av förarbetena framgår att syftet med bidraget till ungdomar utan barn är avsett att ge ett nödvändigt ekonomiskt stöd till denna grupp, så att de ska kunna efterfråga en god bostad. Bidraget ger främst ett högkostnadsskydd (prop. 1992/93:174 s. 45).