sou · GYB371 · 2010-10-27 00:00:00 — Justitieråden anförde vidare att målsägandens vistelse i mannens hem kunde sägas innehålla inslag av ett beroendeförhållande. Även om samlaget var frivilligt och gemensamt planerat av parterna hade det enligt justitie- råden föregåtts av övertalning och viss påtryckning. Dissidenterna konstaterade därför, med beaktande av målsägandens ålder och bristande erfarenhet, samt det ansvar den tilltalade med hänsyn till sin ålder hade varit skyldig att ta, att det inte kunde anses att brottet var att bedöma som mindre allvarligt enligt det synsätt som kommit till uttryck i lagmotiven. I det andra avgörandet konstaterade det skiljaktiga justitierådet att målsäganden, som var vid tillfället, var nära åldern för sexuellt självbestämmande. Beträffande omständig- heten att det var oklart huruvida den tilltalade hade uppfattat att målsäganden före samlaget sagt nej anförde justitie- rådet att den tilltalade emellertid kände till att flickan varit vaken och druckit alkohol i en inte obetydlig omfattning. konstaterade att åtminstone om den tilltalade hade varit nykter måste han ha förstått att omständigheterna inte varit sådana att målsäganden haft förutsättningar att bedöma och ta ställning till om hon skulle ha samlag med honom. an- förde att under dessa förhållanden kunde brottet inte anses som mindre allvarligt enligt det synsätt som kommit till uttryck i lag- motiven. Även NJA 2006 s. 51024 gällde frågan om gränsdragningen mellan våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn. Målet över- klagades emellertid endast i påföljdsfrågan till . De vägledande uttalanden gjorde avsåg straff- mätningen vid upprepade fall av sexuella övergrepp mot barn. Prejudikatvärdet av avgörandet såvitt avser gränsdragningen mellan brotten våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn är så- ledes begränsat. I rubriceringsfrågan konstaterade domstolen helt kort att det saknades skäl att frångå hovrättens rubricering av gär- ningarna. Hovrätten hade dömt en 22-årig man för att vid ett 24 Se vår praxissammanställning, bilaga 2. Avgörandet refereras där i fråga om straffmätning. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott femtontal tillfällen ha haft samlag eller utfört därmed jämförliga handlingar med fyra flickor i åldrarna 12–. Gärningarna mot tre av flickorna rubricerades som våldtäkt mot barn och mot en av flickorna som sexuellt utnyttjande av barn. Närmare bestämt dömdes han för -två fall av våldtäkt mot barn bestående i att han haft vaginala samlag med målsäganden A, som var , -tio fall av sexuellt utnyttjande av barn () be- stående i att han haft vaginala samlag med målsäganden B, som var och 7–9 månader, -två fall av våldtäkt mot barn bestående i ett vaginalt respektive ett oralt samlag med målsäganden C, som var och 5 mån- ader samt -ett fall av våldtäkt mot barn bestående i ett vaginalt och ett oralt samlag med målsäganden D, som var . Mannen hade kontaktat flickorna via Internet och efter en viss kontakt där stämt möte med dem och bjudit hem dem, en i taget, till sin bostad. I bostaden hade han tagit initiativ till och genomfört sexuella handlingar med dem. Att ha sex var den för honom egent- liga anledningen till kontakterna med flickorna. I hovrättens dom redovisas att parterna inför besöken i hans lägenhet aldrig disku- terat att samlag skulle ske samt att det inte förekommit någon form av hot eller våld i syfte att förmå någon målsägande att ha sex med honom. Beträffande målsägandena A och C konstaterade hovrätten att flickorna hade förhållandevis kvar till åldern för sexuell själv- bestämmanderätt men att de dock ansågs ha uppnått en sådan ålder att denna inte i sig kunde anses utgöra något hinder mot att beakta frivillighet att ha samlag eller en därmed jämförbar sexuell hand- ling. Hovrätten pekade sedan på att de varit ensamma med honom i hans bostad i en mycket utsatt situation, att det fanns en påtaglig åldersskillnad mellan dem och att den tilltalade måste ha insett att gärningarna inte byggt på någon fullständig frihet och ömsesidighet dem emellan. Gärningarna mot A och C bedömdes således som våldtäkt mot barn. Även gärningarna mot D bedömdes som våldtäkt mot barn. Hov- rätten skrev att hon inte ens fyllt och att hon får anses så ung att redan hennes ålder utgör hinder för att – annat än i mycket speciella fall – anse att omständigheterna vid ett samlag med en Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott vuxen man som den tilltalade kan anses mindre allvarliga. Något sådant speciellt fall var inte för handen i målet enligt hovrätten. Såvitt avsåg gärningarna mot B anförde hovrätten att när samlag förekommit hade flickan sovit över hos den tilltalade. Hovrätten konstaterade att även om flera omständigheter beträffande deras förhållande och kontakter dem emellan liknade dem som gällt för övriga målsägande framstod det inte som osanno- likt att han uppfattat gärningarna som berör henne som frivilliga från hennes sida. Med den utgångspunkten och med beaktande av flickans ålder rubricerade hovrätten gärningarna som sexuellt ut- nyttjande av barn. fann att den samlade brottslighetens straff- värde motsvarade fängelse och . Påföljden be- stämdes i enlighet härmed. NJA 2007 s. 20125 gäller tillämpningen av ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § . Två kamrater – en flicka som var och en pojke som var strax – hade haft samlag med varandra. Pojken åtalades för sexuellt utnyttjande av barn. Samlaget hade skett utan att någon påtryckning eller annan otill- börlig påverkan förekommit och bedömdes som ömsesidigt och helt frivilligt från bådas sida. fann att ut- talandena i förarbetena, om möjligheten att tillämpa ansvarsfrihets- regeln när det är fråga om en nära och god relation, inte innebär att det ska vara fråga om t.ex. ett kärleksförhållande. Enligt domstolen bör hinder inte föreligga mot att tillämpa ansvarsfrihets- regeln också när relationen var mer kamratlig som i förevarande fall. konstaterade att de omständigheter som ska beaktas vid prövningen främst hänför sig till ungdomarnas ålder, mognad och utveckling i förhållande till varandra, deras relation till varandra och omständigheterna kring den sexuella handlingen. När det gäller ålders- och utvecklingskriterierna pekade domstolen på att ansvarsfrihetsregeln är avsedd för tonåringar kring 15-årsgränsen och det i den ålderskategorin ofta torde förhålla sig så att flickor hunnit längre i utveckling och mognad än pojkar i samma ålder. Domstolen fann det dock inte lämpligt eller kanske ens möjligt att föra bevisning i saken utan anförde att en viss schablonisering i bedömningen bör tillåtas. Domstolen anförde vidare: 25 Se vår praxissammanställning, bilaga 2. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott Därvid synes det vara rimligt att i fall där den yngre än mycket nära 15-årsgränsen godta en större åldersskillnad än när den yngre är just . Det anförda leder till att skillnad i ålder och utveckling i det här aktuella fallet inte skall anses så stor att ansvarsfrihetsregeln inte kan tillämpas. fann att det fick anses uppenbart att samlaget mellan parterna inte har inneburit ett övergrepp mot henne och åtalet ogillades. Den officiella kriminalstatistiken ger en bild av hur vanligt före- kommande brottet sexuellt utnyttjande av barn är i förhållande till brottet våldtäkt mot barn, brott av normalgraden. Antalet lagförings- beslut med något av de båda brotten som huvudpåföljd är följande. Tabell 4 a Antalet lagföringsbeslut med våldtäkt mot barn eller sexuellt utnyttjande av barn som huvudbrott 4 § 1 och 2 st., 5 §, sexuellt utnyttjande Även statistiken avseende antalet brott enligt dessa lagrum kan vara av intresse att redovisa för att få en bild av hur vanligt före- kommande brottsligheten har varit bland lagföring- arna: 26 Statistiken avseende våldtäkt mot barn innehåller även domar avseende sexuellt utnyttjande av underårig enligt den äldre lagstiftningen. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott Tabell 4 b Antalet fall av våldtäkt mot barn eller sexuellt utnyttjande av barn i lagföringarna 4 § 1 och 2 st., 5 §, sexuellt utnyttjande Skillnaden mellan å ena sidan främst men även och å andra sidan de därefter följande åren är intressant. Då det handlar om statistiska uppgifter finns inget som helst utrymme för jäm- förelser av omständigheterna i ärendena. Helt klart torde dock vara att andelen brott som var att bedöma enligt den äldre lagstiftningen var högst och att detta påverkade utfallet. En annan förklaring skulle eventuellt kunna vara att underrätterna inled- ningsvis var mycket försiktiga i valet av den lindrigare brottsrubri- ceringen, men att rubriceringen blev vanligare efter Högsta dom- stolens vägledande avgöranden, som kom . Bilden i övrigt av rättsläget. Synpunkter vid samråd, underrättspraxis m.m. Högsta domstolens avgöranden NJA 2006 s. 79 I och II har varit föremål för debatt.27 Kritik har riktats mot avgörandena innebärande att de utgör en felaktig rättstillämpning. Det har bl.a. sagts att det inte i något av fallen handlade om en relation mellan parterna. Vidare har frivilligheten i situationerna ifrågasatts. har gett uttryck för att de slutsatser dissidenterna dragit av omständigheterna i målet i stället är de korrekta.28 När vi vid våra samråd har tagit upp frågan om gränsdragningen mellan våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn var det 27Se bl.a. i Juridisk 2005-06 s. 900 ff. och 2007-08 s. 995 f., i Juridisk 2007-08 s. 552 ff. och och , a. a. s. 161. 28Juridisk 2005-06 s. 900 ff. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott uppfattningen bland de advokater vi träffat att i NJA 2006 s. 79 I och II tillämpat lagstiftningen på ett bra sätt och att det på området finns en balans mellan gärning, kränkning och straff. Vid övriga samråd har den allmänna uppfattningen emeller- tid varit att – mer eller mindre – gått emot lag- stiftarens vilja i sina avgöranden. Bl.a. åklagarna har framfört att ålderskillnaden mellan parterna i det första fallet var sådan att ut- gången borde ha blivit en annan liksom att omständigheterna i fallen inte var sådana att man kunde säga att det förelåg en ömsesidighet och frivillighet. Vidare har samråden gett uttryck för en samstämmighet kring att avgörandena NJA 2006 s. 79 I och II har fått ett mycket stort genomslag i underrättspraxis. har anfört att rubriceringen sexuellt utnyttjande används i alldeles för stor ut- sträckning och att praxis kan uppfattas på det sättet att rubri- ceringen sexuellt utnyttjande är huvudregeln i stället för våldtäkt mot barn. ECPAT har anfört att den diskussion som förs kring frivillighet är problematisk och menar att barn nu enligt praxis inte har något absolut skydd mot sexuella övergrepp. Vid åklagarsamråden har man gett den bilden av praxis att om det finns någon form av relation mellan parterna och gärningen utförts utan hot eller våld mot en person bedöms gärningen regelmässigt som sexuellt utnyttjande av barn av dom- stolarna. Vid åklagarsamråden har också sagts att domstolarnas för- siktighet att döma för våldtäkt mot barn skulle kunna bero på att domstolen gör en straffvärdebedömning före gradindelningen av brottet. Kritik har även riktats mot hur åklagarna utreder och åtalar i dessa ärenden. Således har från domarhåll sagts att en del åklagare inte ser brottet sexuellt utnyttjande som ett undantag från huvud- regeln utan åtalar för det brottet även om det inte finns för- mildrande omständigheter. Vid ett av samråden med åklagare sades att man i liknande fall som de i NJA 2006 s. 79 I och II normalt ändå åtalar för våldtäkt mot barn eftersom en fullständig utredning av ärendet oftast visar på omständigheter som talar för att brottet inte kan ses som mindre allvarligt. Det har också sagts att de båda fallen var dåliga ur pre- judikatsynpunkt eftersom omständigheterna i dem, särskilt i det första, var speciella. Flera åklagare har gett uttryck för en tumregel som innebär att om parterna är respektive åtalar man för sexuellt ut- Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott nyttjande av barn och inte våldtäkt mot barn. Som exempel på när ansvarsfrihetsregeln tillämpas har getts att målsäganden är och gärningsmannen . I frågan om reformen innebär att de fall som bedöms som sexuellt utnyttjande av barn bestraffas strängare jämfört med mot- svarande fall före reformen har uppfattningen bland dem vi talat med varit splittrad. Vissa åklagare har sagt att trots den restriktiva hållning domstolarna har beträffande rubriceringen har en straff- skärpning skett. Andra åklagare har sagt att det inte blivit någon förändring alls beträffande straffen. Erfarenheterna från vår genomgång av underrättspraxis – såväl den särskilda genomgången avseende hovrättspraxis från första halv- som annan praxis – överensstämmer i stort med vad som kommit fram vid samråden. Således kan erfarenheterna samman- fattas med att underrättspraxis ligger i linje med Högsta dom- stolens vägledande avgöranden NJA 2006 s. 79 I och II. Att måls- äganden i vart fall ska ha fyllt och att gärningsmannens ålder är högst omkring förefaller utgöra någon form av normal- fall när rubriceringen sexuellt utnyttjande av barn kan komma i fråga. Vi har funnit något exempel på fall där en hovrätt ansett bestämmelsen vara tillämplig när målsäganden fyllt . Det tycks emellertid röra sig om ett klart undantag från det som före- faller vara huvudregeln.29 I ett hovrättsfall med liknande förhåll- anden – frivillighet och parterna var och 1 månad respektive – men där utgången blev den motsatta uttalade hovrätten att det utifrån en schabloniserad bedömning av mognaden var mycket tveksamt om 6 kap. 5 § någonsin kan bli tillämplig när målsäganden inte är äldre än i målet. Då det inte fanns något som tydde på att målsäganden uppnått en större mognad än vad som är normalt vid henens ålder kunde hon inte anses ha haft förutsätt- ningar att bedöma och ta ställning till situationen. Vidare, vid den bedömningen spelade det för rubriceringen av gärningen enligt hovrätten ingen roll vilken grad av mognad som gärningsmannen hade uppnått.30 I den hovrättspraxis som vi har gått igenom var brottet sexuellt utnyttjande av barn aktuellt i nio mål, såtillvida att det dömdes för det brottet i åtta fall och hade yrkats 29Hovrättens för dom i mål B 2134-10 (tingsrätts dom i mål B 2035-09). 30RH 2010:24, se vår praxissammanställning bilaga 2. (Hovrättens över och dom i mål B 846-10 (Lunds tingsrätts dom i mål B 4996-09)) Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott ansvar enligt bestämmelsen i ett fall där åtalet ogillades med hänvisning till ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § . I fyra av de nio målen hade åklagaren, i vart fall i tingsrätten, yrkat ansvar för våldtäkt mot barn. I övriga fall hade ansvar yrkats för sexuellt utnyttjande av barn. Vidare hade parterna i två eller tre av fallen någon form av kärleksrelation. Åldern hos parterna i de fall där gär- ningsmannen dömdes för sexuellt utnyttjande av barn redovisas i det följande liksom övriga omständigheter i korthet. Tabell 5 Omständigheterna i hovrättsavgörandena där gärningsmannen dömdes för sexuellt utnyttjande av barn Övriga omständigheter i korthet år, lite drygt Åklagaren yrkade 6:5. år 6 mån. Samlag (analt och vaginalt) att gm uppfattade frivilligt. Smekte könsorgan och 1–2 fingrar i slida kort stund. Åklagaren yrkade 6:5. år 4–7 mån. 10–15 samlag. 21–22 år år 10 mån.– Ett stort antal gärningar, samlag och sexuella handlingar jämförliga därmed (orala samlag och onani). att handlingarna byggde på fullständig frivillighet och ömsesidighet. yrkade 6:4 i tingsrätten. Åklagaren yrkade 6:5. Chattat på Internet först, träffats Ett samlag vid andra mötet. Åklagaren yrkade 6:5. Ett samlag som inleddes Må sade hon ville sluta men ej visat gm uppfattat det. utgick från att gm uppfattade frivilligt. Åklagaren yrkade 6:4 i tingsrätten. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott I det fall där ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § tillämpades var den tilltalade och målsäganden . De kände varandra väl, hade en kärleksrelation och hade då ungefär tio samlag. Frågan om gränsdragningen mellan våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn var dock aktuellt i några fler av hovrätts- domarna än de nu nämnda. Bland de domar där det dömdes för våldtäkt mot barn förekom det således att domstolarna i en del fall uttryckligen angav att de gjort över- väganden kring gränsdragningen. Domskälen i dessa mål kan tolkas på det sättet att den gemensamma avgörande faktorn, för att en gärning rubricerades som våldtäkt mot barn, var en brist på ömse- sidighet beträffande den sexuella handlingen.31 I vissa fall har detta ungefär uttryckts med att omständigheterna vid brottet inte har varit sådana att gärningen kan ses som mindre allvarlig. I samtliga fall utom i ett där gärningsmannen dömdes för sexuellt utnyttjande av barn bestämdes påföljden till fängelse. I tabellen nedan har vi sammanställt påföljderna. Endast i ett par av fallen angav domstolarna uttryckligen straffvärdet. Tabell 6 Påföljdsbestämningen i hovrättsavgörandena där gärningsmannen dömdes för sexuellt utnyttjande av barn Påföljd, ev. angett straffvärde 2Fängelse 6 månader. Åldern beaktad; 29:7-reduktion 4Fängelse 6 månader, straffvärde 8 mån. 6Fängelse 6 månader, straffvärde 8 mån. 7Fängelse 7 månader. 8Skyddstillsyn p.g.a. gärningsmannens personliga förhållanden (utvecklingsstörning) 31 Se Hovrättens över och dom i mål B 2860-07 (Helsing- borgs tingsrätts dom i mål B 4566-07) och dom den 1 feb- ruari 2008 i mål B 127-08 (tingsrätts dom i mål B 4701-07). I det sistnämnda fallet hade två tilltalade, båda , bjudit en flicka, och 10 månader, på alkohol och sedan haft samlag med henne. Domstolarna tog fasta på att anledningen till att hon samtyckte var att hon var berusad. Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott Några av fallen vill vi särskilt peka på. I fallen nr 2 och 8 kunde det, i likhet med NJA 2006 s. 79 II, objektivt sett ifrågasättas att det förelegat en fullständig frivillighet och ömsesidighet mellan parterna beträffande det sexuella umgänget. I likhet med förde underrätterna i dessa fall ett resonemang innebärande att det som emellertid var avgörande var hur gärningsmannen uppfattade situationen.32 Till skillnad från Högsta domstolens avgörande var gärningsmännen i de aktuella hovrättsavgörandena – såvitt fram- kommit – inte berusade. Att låta gärningsmannens uppfattning om förekomsten av om- ständigheter av förmildrande slag vara avgörande vid gränsdrag- ningen mellan våldtäkt mot barn eller sexuellt utnyttjande av barn är enligt vår mening en korrekt rättstillämpning. Av täcknings- principen följer att brottets objektiva rekvisit – vid våldtäkt mot barn bl.a. avsaknaden av förmildrande omständigheter enligt 5 § – ska vara täckt av gärningsmannens uppsåt. En särskild fråga är emellertid vilken betydelse en villfarelse från gärningsmannens sida om förekomsten av sådana förmildrande omständigheter, som beror på berusning hos gärningsmannen, kan ha.33 Det mesta talar för att gällande rätt beträffande berusningens betydelse för straffansvaret innebär att domstolen ska bortse från en villfarelse om t.ex. frivillig- heten hos målsäganden, om den gör bedömningen att gärnings- mannen i ett nyktert tillstånd inte skulle ha misstagit sig i frågan. Ett annat fall som vi särskilt vill peka på är nr 3.34 Likheter finns mellan den sexuella handlingen i det fallet och den handling som prövades i NJA 2008 s. 482 I. Det måste dock påpekas att det väg- ledande avgörandet – som innebar att en sexuell handling bestående i att gärningsmannen förde sina fingrar upp i målsägandens slida bedömdes som en mindre grov våldtäkt – meddelades först efter domen i nu aktuellt mål. I detta orefererade hovrättsavgörande fanns det inget som helst som talade för att målsäganden frivilligt under- kastade sig den sexuella handlingen, vilken hade ett kort händelse- förlopp. Tvärtom gav utredningen vid handen att gärningsmannen överraskade målsäganden med den sexuella handlingen och att hon direkt sade till mannen att sluta, vilket han då gjorde. Parterna um- gicks regelbundet hemma hos mannen. 32Göta hovrätts dom i mål B 338-08 (tingsrätts dom i mål B 2681-07) och dom i mål B 7065-07 (dom i mål B 200-07). 33Jfr NJA 2006 s. 79 II. 34Hovrättens för dom i mål B 2598-07 (tings- rätts dom i mål B 192-06). Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott kamrat brukade fika hos mannen. Han skjutsade dem till olika ställen och han gav dem pengar. Åklagaren hade yrkat ansvar för sexuellt utnyttjande av barn. Tingsrätten och hovrätten dömde också för det brottet utan någon särskild motivering härtill till fängelse . Avgörandet är principiellt intressant och visar på gräns- dragningssvårigheter i det enskilda fallet. De exempel regeringen pekar på i motiven när tillämpnings- området för bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av barn disku- teras rör frivilliga sexuella handlingar mellan två personer, där måls- äganden är tonåring och gärningsmannen är tonåring eller äldre. sägs i och för sig mer generellt att bestämmelsen avser brott som är att anse som mindre allvarliga och att det vid bedöm- ningen ska tas hänsyn till samliga omständigheter vid brottet.35 Lagtexten är också avfattad på det generella sättet. Att i likhet med motsvarande brott mot vuxna utifrån sexual- handlingens karaktär göra bedömningen av huruvida ett övergrepp är att anse som mindre allvarligt står visserligen i överensstämmelse med bestämmelsens ordalydelse. Dock förefaller en sådan rätts- tillämpning enligt vår mening kunna ifrågasättas ur ett barn- perspektiv. Detta med hänsyn till det särskilda syftet lagen har att ge barn ett starkt skydd. I motiven sägs uttryckligen att sexuella kränkningar av ett barn generellt sett måste bedömas strängare än vid brott mot vuxna.36 Just rimligheten att i någon mån beakta frivilligheten, även om ett samtycke i sig inte ges en ansvars- befriande verkan när en person inte uppnått åldern för den sexuella självbestämmanderätten, var motivet till införandet av bestämmelsen sexuellt utnyttjande av barn. Sammanfattningsvis, vilka faktorer är det då som i rättstillämp- ningen har varit av betydelse för gränsdragningen mellan brotten våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn? I NJA 2006 s. 79 I och II betonade – helt i enlighet med motiven – betydelsen av ömsesidighet och frivillighet hos parterna. Vår samlade bild efter genomgång av underrättspraxis – såväl domarna som övriga domar – visar att detta genom- gående också är en utgångspunkt för domstolarnas bedömning, i de fall där de motiverar sitt ställningstagande. I motiven sägs vidare att det är en förutsättning för att tillämpningen av bestämmelsen ska aktualiseras att den person som gärningen riktas mot, med hänsyn till sin utveckling och omständigheterna i övrigt, haft förutsättningar att ta Ett särskilt skydd för barn mot sexualbrott ställning till situationen.37 Parternas ålder, mognad och utveckling i förhållande till varandra, deras relation till varandra och omständig- heterna kring den sexuella handlingen är faktorer som domstolarna tagit fasta på. Att de exempel som i förarbetena ges på situationer där bestäm- melsen kan vara tillämplig – t.ex. två ungdomar varav den ena är under och den andra strax samt en 29-åring som har samlag med ett barn som är – utgår från att målsäganden ligger nära gränsen för den sexuella självbestäm- manderätten har inte utgjort hinder mot att tillämpa brottet sexuellt utnyttjande av barn även när målsäganden varit så ung som . Här kan påpekas att , med hänvisning till att maximistraffet är så högt som fängelse , har angett att be- stämmelsen också avsetts kunna tillämpas i långt allvarligare fall än sådana som i lagmotiven anförts som exempel.38 Angående övriga omständigheter är det vår bild av rätts- tillämpningen att det inte går att peka ut specifika omständigheter som domstolarna har funnit vara av betydelse så till vida att före- komsten av omständigheten utesluter tillämpligheten av bestäm- melsen om sexuellt utnyttjande av barn.