sou · GYB387 · 2010-12-07 00:00:00 — Mot den bakgrunden fann skäl att närmare granska hur det italienska rättsmedlet, dvs. bestämmelserna om skadestånd för konventionskränkningar, hade tillämpats i det aktuella fallet. Prövningen innefattar två krav (Scordino, § 193, se även avsnitt 3.3.6 ovan). För det första krävs att de inhemska myndigheterna åtminstone i huvudsak eller i sak (at least in substance) har vidgått en kränkning av konventionen. För det andra krävs att rättelsen eller gottgörelsen är adekvat och tillräcklig (appropriate and sufficient). Eftersom skadestånd enligt Pinto-lagen inte kan utgå utan att rätten till rättegång inom skälig tid har kränkts, fann domstolen att det första kravet var uppfyllt i Scordino. I fråga om det andra kravet gjordes flera uttalanden som indi- kerar hur ett kompensatoriskt rättsmedel bör fungera för att upp- fylla konventionens krav (Scordino, §§ 195–207). Uttalandena åter- finns, precis som flera av de uttalanden som redogjorts för ovan, i flera av de andra italienska målen, bl.a. Pizzati mot (§§ 85– 97). De ska läsas mot bakgrund av att huvudfrågan i målen var om den ersättning som klagandena tillerkänts var tillräcklig och om den betalats ut i rimlig tid. Det är också viktigt att känna till att resonemanget bygger på att rätten till tillgång till domstol i artikel 6 även omfattar verkställighetsstadiet (Scordino, §§ 196–197 och Pizzati, §§ 86–87 med hänvisningar). Frågorna behandlas under två olika rubriker nedan. Krav på betalning m.m. För det första konstaterade att ett kompensato- riskt rättsmedel bara kan vara konventionsenligt om det förfarande som krävs för att få kompensation är effektivt, adekvat och till- gängligt (effective, adequate and accessible). Enligt domstolen kan det inte uteslutas att utdragna förseningar vid handläggning av sådana anspråk kan innebära att rättsmedlet inte uppfyller kraven. När det gäller kompensation för långsam handläggning, uttalades Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i att utbetalningen generellt inte borde överstiga från det datum då beslutet att ge kompensation blir verkställbart (Scordino, §§ 198–199 och Pizzati, §§ 88–89). I sammanhanget noterades att konventionsstaten inte kan fråntas sitt ansvar genom att hänvisa till att det inte finns medel för att verkställa betalningen. Såvitt avser de processuella bestämmelserna för kompensato- riska rättsmedel gjordes också några uttalanden. fann således att det är upp till varje konventionsstat att på grundval av bestämmelserna i det egna rättssystemet besluta vilket för- farande som bäst uppfyller det obligatoriska kravet på effektivitet (Scordino, §§ 200–201 och Pizzati, §§ 90–91). Som allmän förut- sättning gäller emellertid att processen är förenlig med rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 (se även Pellonpää, s. 562). Vidare uttalade domstolen att den omständigheten att den en- skilde kan tvingas begära kompensation till följd av statens oför- måga att organisera sitt rättssystem på ett effektivt sätt kan med- föra avvikande regler i fråga om rättegångskostnader. Det borde dock undvikas att en alltför tung börda läggs på en enskild som har befogade krav på kompensation. Rättegångskostnaderna får således inte vara så höga att enskilda avhåller sig från att begära ersättning. Det utdömda skadeståndet och dess storlek När det gäller utdömda skadestånd på nationell nivå kan, som tidi- gare nämnts, en klagande som fått tillräcklig kompensation (suffi- cient redress) förlora sin victim status och därmed sin klagorätt inför . På det sättet har de nationella skadestånds- nivåerna indirekt även viss betydelse för frågan om enskild kan anses ha haft ett rättsmedel som uppfyller konventionens krav. Frågan i Scordino och Pizzati var då vad som kunde anses utgöra tillräcklig kompensation. I det hänseendet gjorde flera uttalanden om skadeståndet och dess storlek (Scordino, §§ 202–207 och Pizzati, §§ 92–97). Uttalandena bör ses i ljuset av de skadestånd som domstolen själv dömer ut vid kränkningar av konventionen enligt bestämmelsen om skälig gottgörelse i arti- kel 41. De är således av viss betydelse även för domstolens synsätt i fråga om tillämpningen av artikel 41 (se avsnitt 3.5 nedan angående den närmare innebörden av artikel 41 och skadeståndsfrågor som hänger samman med den konventionsartikeln). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i för övrigt även när rättsmedlet består i att utdömda böter m.m. sätts ner (se nästföljande avsnitt). Såvitt avser ekonomisk skada (pecuniary damage eller dommage matériel) konstaterade att de nationella domsto- larna är i en klart bättre position för att pröva och besluta i fråga om huruvida skada föreligger eller inte. Detsamma gäller även beträffande skadeståndets storlek. När det gäller icke-ekonomisk eller ideell skada (non-pecuniary damage eller dommage moral) fann domstolen att det finns en stark – men motbevisbar – presumtion för att oskäligt långa handlägg- ningstider förorsakar sådan skada. Vidare accepterades att hand- läggningstidens längd i vissa fall enbart kan resultera i en minimal icke-ekonomisk skada eller ingen skada alls (jfr även Nardone mot , beslut ). I sådant fall åvilar det den nationella domstolen att rättfärdiga sitt beslut genom en ordentlig motivering. uttalade också att ersättningens storlek även beror på rättsmedlets karaktär och effektivitet och tillade följande (Scordino, § 206 och Pizzati, § 96): The Court can also perfectly well accept that a State which has introduced a number of remedies, one of which is designed to expedite proceedings and one to afford compensation, will award amounts which – while being lower than those awarded by the Court – are not unreasonable, on condition that the relevant decisions, which must be consonant with the legal tradition and the standard of living in the country concerned, are speedy, reasoned and executed very quickly (see Dubjakova v. (dec. ), no. 67299/01, 19 October 2004). However, where the domestic remedy has not met all the foregoing requirements, it is possible that the treshold in respect of which the amount will still allow a litigant to claim to be a victim will be higher. Domstolen accepterade således att den utdömda ersättningen under vissa omständigheter kunde vara lägre än vad domstolen själv skulle ha dömt ut i motsvarande situation. Som förutsättning gäller att ersättningen inte är oskälig (unreasonable) och betalas ut mycket snabbt samt att beslutet om ersättning är motiverat. Det kan tilläggas att i flera av de italienska målen fann att de utdömda ersättningarna var för låga. I Apicella, Cocchiarella, Pizzati, Scordino, Zullo m.fl. varierade ersättningarna mellan och av vad domstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation (se även avsnitt 3.5.4 nedan). Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i ersättningen, tillsammans med den omständigheten att det före- kommit dröjsmål vid betalningen av ersättningen i flera av fallen, resulterade i att klagandena ansågs vara victim. Frågan om klagan- denas rätt till rättegång inom skälig tid hade kränkts prövades där- för i sak. Efter att ha konstaterat kränkning av artikel 6 dömde ut ytterligare skadestånd. Skadeståndet bestämdes mot bakgrund av vad domstolen skulle ha gett ut i motsvarande situation med tillämpning av artikel 41. De aktuella domarna utgör för övrigt exempel på att ett kom- pensatoriskt rättsmedel av den typ som Pinto-lagen utgör inte alltid anses tillräckligt för att komma till rätta med långa handläggnings- tider i konventionsstater där detta utgör ett stort problem (jfr Scordino, §§ 223–224 och Pizzati, §§ 115–116). 3.4.3Särskilt om andra rättsmedel än skadestånd vid långsam handläggning Preventiva eller påskyndande rättsmedel m.m. Som nämnts uttalade i att den bästa eller mest effektiva lösningen i mål om långsam handläggning är preventiva åtgärder som avser att förhindra att handläggningen inte uppfyller kravet . Skälet till det är att ett sådant rättsmedel förhindrar en eller flera kränkningar av artikel 6 inom ramen för ett och samma mål. I vissa konventionsstater förekommer rättsmedel avsedda att påskynda handläggningen av mål eller att förhindra att handlägg- ningen inte uppfyller kravet . har bl.a. i mål mot , , och prövat under vilka omständigheter sådana rättsmedel kan anses vara effektiva (jfr Scordino, § 184 med hänvisningar och Sürmeli mot , § 105). I finns tillbaka ett påskyndande eller förebyggande rättsmedel som redovisas i nästa kapitel. Med hänsyn till det och då utredningen i första hand ska koncentrera sig på frågan om ekonomisk kompensation ges enbart ett exempel på hur domstolen har resonerat. I målet Sürmeli behandlades enskildas möjlighet att begära pröv- ning av om den grundlagsstadgade rätten till snabb handläggning hade kränkts hos den tyska Författningsdomstolen och dess möjlighet Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i att kräva att den domstol som hanterar målet skyndar på eller avslutar processen. fann att detta rättsmedel inte var effektivt. Som skäl angavs att Författningsdomstolen saknar möjlighet att fastställa tidsfrister eller besluta om andra åtgärder för att påskynda handläggningen vid den lägre domstolen och att den inte heller kan besluta om kompensation. Av betydelse var även att Författnings- domstolen inte brukar ge klara instruktioner till lägre domstolar angående handläggningen av enskilda mål och enligt fast praxis inte heller begära att domstolarna vidtar åtgärder för att påskynda hand- läggningen. Även i övrigt ansågs det vara oklart vilken verkan För- fattningsdomstolens beslut har i enskilda mål där handläggningen dragit ut . Eftersom inte heller andra effektiva rättsmedel fanns till hands, blev resultatet att artikel 13 hade kränkts. Andra stater har, som antytts ovan, valt att kombinera påskyn- dande (preventiva) och kompensatoriska rättsmedel för att upp- fylla sina förpliktelser enligt konventionen. Som exempel kan nämnas , , , och (se Scordino, § 186 med hänvisningar). I fall där flera rättsmedel uppfyller kravet på effektivitet krävs att klaganden uttömmer samtliga rättsmedel innan han eller hon kan klaga till (jfr Michalak mot , beslut ). Detsamma gäller om det kan finnas visst tvivel om rättsmedlets effektivitet till följd av att det är relativt nytt (se Krasuski mot , dom , § 71). I fall där både preventiva och kompensatoriska rättsmedel finns tillgängliga har domstolen accepterat att den ersättning som dömts ut på grund av att handläggningstidens längd inte varit förenlig med artikel 6 varit lägre än vad domstolen själv skulle ha dömt ut i motsvarande mål mot konventionsstaten i fråga (Machunka mot , beslut , jfr Scordino, § 206 och Pellonpää s. 563, not 865, se även nedan under avsnitt 3.5.4). Straffnedsättning m.m. som rättsmedel vid långsam handläggning Som antytts ovan kan straffnedsättning och liknande åtgärder ut- göra ett effektivt rättsmedel i mål om långsam handläggning. Det framgår bl.a. av uttalanden i Scordino som cite- rats ovan (Scordino, § 186 med hänvisningar). För att rättsmedlet ska accepteras såsom förenligt med konventionen – och klaganden därigenom frånkännas sin klagorätt inför – upp- Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i ställs samma villkor som i fråga om skadestånd (se även avsnitt 3.3.6 ovan). Således gäller att de inhemska myndigheterna åtmins- tone i huvudsak måste ha vidgått en kränkning av konventionen. Vidare krävs att rättelsen eller gottgörelsen är adekvat och tillräcklig. I sammanhanget bör nämnas att det av praxis inte klart framgår i vilka fall straffnedsättning leder till att klagomålet inte prövas i sak på grund av att klaganden inte upp- fyller victim-kravet och i vilka fall klagomålet prövas i sak med slutsatsen att någon kränkning till följd av straffnedsättningen inte skett. (I de fall där domstolen tagit upp klagomålet till prövning efter ett separat beslut i frågan har även förekommit att målet har skrivits av.) Den närmare innebörden av victim-kravet i fall där straffned- sättning eller liknande åtgärder har vidtagits för att kompensera klaganden för långsam handläggning i strid med artikel 6 klar- gjordes bl.a. i målet mot (dom , § 27 med hänvisning till Eckle mot , dom ). In this regard, the Court recalls that the mitigation of a sentence on the ground of the excessive length of proceedings does not in principle deprive the individual concerned of his status as a victim within the meaning of Article 34 of the Convention. However this general rule is subject to an exception when the national authorities have acknow- ledged in a sufficiently clear way the failure to observe the reasonable time requirement and have afforded redress by reducing the sentence in an express and measurable . konstaterade att tingsrätten i målet i huvud- sak hade vidgått att brottmålsprocessen hade överstigit vad som kan anses utgöra skälig tid enligt artikel 6. Vidare noterades att klaganden hade dömts till ett fängelsestraff som motsvarade den lägre delen av den relevanta straffskalan, liksom att straffets längd hade understigit vad som normalt brukar dömas ut i motsvarande fall. Även om tingsrättsdomen kunde ha varit mer precis i dessa delar, fann att den långa handläggningstiden hade varit den avgörande anledningen till att straffet sattes ner och att strafflindringen hade varit mätbar. Mot den bakgrunden blev slutsatsen att artikel 6 inte hade kränkts. I fallet mot blev utgången däremot den mot- satta (beslut ). observe- rade att hovrätten (Østre Landsret) inte hade ansett att brottmåls- processens längd innebar en kränkning av artikel 6. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i nationella domstolarna trots detta i sak (in substance) ska anses ha erkänt konventionskränkning måste det enligt domstolen ställas högre krav på klarhet i fråga om de omständigheter som läggs till grund för en sådan slutsats. I det hänseendet konstaterades att fängelsestraffet hade satts ner av flera olika anledningar och att det inte var klart hur många månader som kunde hänföras till den lång- samma handläggningen. Vidare noterades att hovrätten inte hade delat tingsrättens mening att det var tillräckligt att döma ut ett villkorat fängelsestraff. Med hänvisning till dessa omständigheter blev Europadom- stolens slutsats att de inhemska domstolarna inte på ett tillräckligt tydligt sätt hade vidgått att kravet inte hade uppfyllts och inte heller gottgjort klaganden genom att reducera fängelse- straffet på ett uttryckligt och mätbart sätt. Frågan om strafflindring eller liknande straffrättsliga åtgärder kan utgöra ett rättsmedel som uppfyller konventionens krav har även prövats i andra mål mot bl.a. , och (Synnelius och mot , beslut , som rörde påföljdsbestämning; mot , dom , som rörde böter; mot , dom samt Danker mot , beslut ; de båda sistnämnda målen rörde nedsättning av utdömt fängelsestraff respektive villkorat fängelsestraff). I fall där strafflindringen har bestått i att utdömda böter har satts ner har – precis som när det gäller skade- stånd (se ovan) – prövat om beloppet varit adekvat och tillräckligt utifrån vad domstolen själv brukar döma ut i motsvarande fall enligt artikel 41 (jfr mot , § 30 med hänvisning till andra mål mot ). I målet hade hovrätten (Østre Landsret) satt ner utdömda böter för skattebrott på grund av att brottmålsprocessens längd stred mot artikel 6 i (målet hade pågått och det nedsatta beloppet uppgick till ). Vid bestämmande av hur mycket böterna skulle sättas ner hade hovrätten även beaktat att tingsrätten helt och hållet befriat klaganden från att betala rättegångskostnader. konstaterade att hovrätten hade vidgått en kränkning av kravet på rättegång inom skälig tid (jfr vad som sagts ovan om de två villkoren för att klaganden ska anses vara victim). Därefter prövades om det belopp som böterna hade satts ner med var adekvat och tillräckligt i ljuset av artikel 41. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i förde således detta belopp med vad domstolen själv brukar döma ut för icke-ekonomisk skada i liknande fall och fann att beloppet inte kunde anses orimligt (unreasonable). I Synnelius och mot hade klaganden dömts till villkorlig dom i stället för fängelse för grovt bokförings- brott. Som skäl för att välja en lindrigare påföljd angav tingsrätten att hade förflutit sedan brottet hade begåtts, att förunder- sökningen hade dragit ut och att klaganden inte kunde lastas för förseningen. noterade att tingsrätten – även om den inte uttryckligen hade erkänt att klagandens rättig- heter enligt artikel 6 hade kränkts – i sak hade beaktat den långa handläggningstiden vid bestämmande av påföljden. Klagomålet avvisades således i den delen. I mot (beslut ) prövades de nämnda principerna i fråga om rättegångskostnader. Den inhemska processen var ett tvistemål om bodelning på grund av skilsmässa och klaganden hade rättshjälp. Processen var inte avslutad vid tid- punkten för prövning. Den danska regeringen invände att victim-kravet inte var uppfyllt eftersom den nationella domstolen hade vidgått att processen hade varit oskäligt lång och kompenserat klaganden för detta. Kompensation hade skett genom att domstolen satte ner en del av de rättegångskostnader som klaganden annars skulle ha ålagts att betala i form av kostnader för hennes eget ombud och kostnader för värdering av den omstridda egendomen i enlighet med fast praxis. fann att klaganden inte hade förlorat sin victim status till följd av de nämnda omständigheterna och uttalade följande: In the present case the Court notes that the applicant was granted free legal aid in 1992 and, therefore, was already exempted from paying the fees to her lawyer. Thus, a decision//to exempt her from paying these expenses cannot constitute an actual redress in relation to the Convention. As for the costs related to the proceedings in the Probate Court, the Court does not find it established on the basis of the material submitted that the applicant would have been obliged to pay these costs or a part thereof//In this respect the Court further notes that according to the information available, the division has not at all become final, but is pending on appeal//. Thus, the Court cannot share the view of the Government that the applicant in fact has been exempted from paying such an amount that it constitues a redress in relation to the alleged violation of the Convention thereby precluding the examination of the application. Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i Frågan om det sätt på vilket rättegångskostnader behandlats i den inhemska processen har även prövats i andra fall. I det ovan nämnda målet Machunka mot konstaterades att klaganden hade tillerkänts ett lägre belopp än vad själv skulle ha dömt ut i motsvarande situation. Emellertid noterades att den slovakiska Författningsdomstolen (förutom att den hade beordrat tingsrätten att fortsätta handläggningen av målet utan ytterligare försening), även hade beslutat att tingsrätten skulle kompensera klaganden för rättegångskostnader föranledda av klagomålet i För- fattningsdomstolen. Slutsatsen blev att klaganden hade fått tillräck- lig gottgörelse och således att han inte längre kunde anses vara victim. 3.4.4Rekommendation om nationella rättsmedel mot långsam handläggning Avslutningsvis bör nämnas något om det pågående arbetet inom beträffande frågor som rör rätten till rättsmedel på nationell nivå vid långsam handläggning. antog en rekommendation om rättsmedel mot långsam handläggning (Recommendation CM/Rec[2010]3 of to member states on effective remedies for excessive length of proceedings). I sak utgör detta dokument delvis en sammanfattning av Europadom- stolens praxis på området (se ovan). Medlemsstaterna rekommen- deras således att vidta i huvudsak följande åtgärder. För det första bör alla nödvändiga åtgärder vidtas för att se till att processer som omfattas av rättigheterna i artikel 6 i konven- tionen avslutas inom skälig tid. För det andra bör staterna se till att tillhandahålla nationella rättsmedel för rimligt grundade påståenden om brott mot rätten till rättegång inom skälig tid under alla stadier av handläggningen i sådana mål eller ärenden. I fall där kränkning konstateras, bör detta ske antingen uttryckligen eller i allt väsent- ligt, dvs. i sak (in substance). För det tredje bör staterna se till att – om det är möjligt – antingen påskynda processen eller att ge lind- ring (redress), varvid en lösning som kombinerar dessa två sorters rättsmedel är att föredra. Vidare bör de rättsmedel som kommer i fråga hanteras snabbt av behöriga myndigheter och utgöra ett effektivt, adekvat och till- gängligt rättsmedel. Ersättningens storlek bör vara rimlig och för- enlig med praxis. Det bör även beaktas att det Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i finns en stark men motbevisbar presumtion för att kränkningar av rätten till rättegång inom skälig tid förorsakar ideell skada. Slut- ligen uppmanas staterna att överväga särskilda former av icke-eko- nomisk kompensation, exempelvis straffnedsättning, samt att se till att rättsmedlet kan verka retroaktivt och även innefatta pågående mål vid . 3.5Europadomstolens möjlighet att ge skälig gottgörelse – artikel 41 3.5.1Allmänt om skälig gottgörelse Artikel 41 i (tidigare artikel 50, innan proto- koll nr 11 trädde i kraft) innehåller en bestämmelse om skälig gott- görelse (just satisfaction). Bestämmelsen riktar sig till Europadom- stolen. Om domstolen finner att ett brott mot konventionen eller något av tilläggsprotokollen har ägt rum – och den kränkande statens nationella rätt bara till en del medger att gottgörelse lämnas – kan domstolen tillerkänna klaganden skälig gottgörelse. Enligt artikeln ska gottgörelse enbart utgå om så anses nödvändigt (if necessary). Frågan om eventuell ersättning och dess storlek avgörs således inom ramen för diskretionära pröv- ningsrätt. Skälig gottgörelse är detsamma som ekonomisk kompensation eller ersättning (monetary compensation). Om domstolen skulle komma fram till att andra åtgärder krävs för att komma till rätta med ett konstaterat konventionsbrott kan i stället artikel 46 komma att tillämpas (jfr Scordino, §§ 228–240, se även avsnitt 3.6 nedan). Ekonomisk kompensation enligt artikel 41 innefattar två poster. Dels kan klaganden tillerkännas skadestånd, dels kan ersättning utges för rättegångskostnader. Ersättning för rättegångskostnader omfattar klagandens egna ombudskostnader och andra utgifter (costs and expenses) hänförliga till processen i och i de inhemska instanserna. Som allmän förutsättning gäller att rättegångskostnaderna rör den del av målet där klaganden haft framgång, att klaganden verkligen åsamkats kostnaderna, att kost- naderna varit nödvändiga för målets prövning och att de är rimliga till sin storlek. Såvitt avser kostnader i de nationella domstolarna Rätten till ett effektivt rättsmedel - artikel 13 i krävs även att de kan relateras till åtgärder som vidtagits i syfte att motverka en kränkning av konventionen. I detta avsnitt kommer frågan om rättegångskostnader inte att beröras ytterligare. Den centrala frågan är i stället på vilket sätt artikel 41 tillämpas avseende skadestånd. Det bör dock klargöras att en klagande som förpliktats utge ersättning för motpartens rättegångskostnader i den inhemska processen kan tillerkännas ekonomiskt skadestånd enligt artikel 41 (se avsnitt 3.5.3 nedan). 3.5.2Principer för skadestånd enligt artikel 41 Det är svårt att fastställa några principer för hur har tillämpat artikel 41. En del författare menar att principerna – i den mån det finns några – utgör något mer än en skälighets- bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet (se m.fl., s. 75–78 med hänvisningar). Ett skäl till det är att huvud- frågan inför är om konventionsstaten åsidosatt sin förpliktelse att upprätthålla en europeisk minimistandard i fråga om mänskliga rättigheter och att skipande av rättvisa i det enskilda fallet är av mer underordnad betydelse (jfr , s. 605 och , 2006 s. 561).