sou · GYB35 · 2010-02-02 00:00:00 — Ändringen medför att bemyndigandet blir utvidgat till omfatta utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg oavsett huvudmannaskap. Övriga ändringar är endast redaktionella. 6.2Förslag till förordning om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg samt statsbidrag för barn som vistas i utan tillstånd Av bestämmelsen som avgränsar tillämpningsområdet framgår att rätten för de barn som omfattas av förordningen gäller för utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg med såväl offentlig som enskild huvudman. I enlighet med vad som gäller enligt skollagen (1985:1100) är rätten till utbildning m.m. en grundläggande fri- och rättighet som är skyddad av grundlag (se 2 kap. 21 § regeringsformen som innebär att alla skolpliktiga barn har rätt att kostnadsfritt få grundläggande utbildning i allmän skola.) Staten garanterar dock inte någon rätt till utbildning i en fristående skola eller i någon annan skola med enskild huvudman. Däremot kan skolplikten fullgöras i skola som bedrivs av en enskild huvudman. Som framgår av 4 § i denna förordning föreligger inte någon skolplikt för de barn och unga som omfattas av denna förordning men rätten till utbildning ska, på motsvarande sätt, kunna tillgodoses i en fristående skola eller i en enskilt bedriven verksamhet. Andra stycket innehåller en upplysning om att det i förordningen också finns bestämmelser om statsbidrag. Av första stycket följer att rätten till skolgång m.m. omfattar samtliga barn som vistas i landet utan tillstånd, oavsett anledning till att sådant saknas. För innebörden av uttrycket barn som vistas i landet utan tillstånd, se avsitt 1.1. Undantagsbestämmelsen i andra stycket är föranledd av att vissa barn och ungdomar vars vistelsetid i landet (med eller utan tillstånd) kan förväntas bli kortvarig, inte bör omfattas av den föreslagna rätten till utbildning m.m. av den anledningen att något behov av att få sin utbildning m.m. tillgodosedd här i dessa fall inte föreligger. Endast kortare vistelser, såsom exempelvis en oplanerad förlängning av ett besök eller semester, utgör skäl till ett antagande om att något behov av skolgång m.m. inte kan anses föreligga. Som anges i avsnitt 2.2.2 kan en sammanhängande vistelsetid som sannolikt understiger tre–användas som vägledning för när undantagsbestämmelsen är tillämplig. Bestämmelsen i tredje stycket har delvis sin motsvarighet i 4 § förordningen om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. (se prop. 2000/01:115, s. 20 samt Ds 2000:26, s. 49) Definitionen av hemkommun är densamma som används i 1 kap. 15 § skollagen (och som har sin motsvarighet i 29 kap. 5 § i förslaget om den nya skollagen enligt beslutad lagrådsremiss). Motiven till bestämmelsen redovisas i avsnitt 2.3.1. Avsikten är inte att barnet ska behöva visa att han eller hon vistas i en vis kommun. Kommunen får godta de uppgifter om vistelseort som barnet eller barnets närstående lämnar. I första stycket anges att de barn och unga som omfattas av förordningen ska, på motsvarande sätt som gäller enligt förordningen (2001:976) om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl., ha rätt till skolgång m.m. på samma villkor som i landet bosatta barn eller elever. Att rätt till skolskjuts inte omfattas utgör dock inget hinder mot att kommunerna på frivillig väg erbjuder skolskjuts för denna grupp. Bestämmelsen överensstämmer med förslaget som lämnades betänkande, se motivering SOU 2007:34, s. 168-170. Genom att utbildningsplats förutsätter en ansökan markeras att kommunen inte har någon informationsskyldighet (se även 6 §). Av andra stycket följer att rätten till skolgång m.m. inte motsvaras av någon skolplikt, vilket behandlas närmare i avsnitt 2.2.3. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för asylsökande barn och ungdomar m.fl. I bestämmelsen regleras hemkommunens ansvar. Hemkommunen har alltså det yttersta ansvaret för att se till att de barn och ungdomar som omfattas av förordningen bereds utbildning och plats i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, jfr kommentaren till 1 §. De skäl som kan anföras till stöd för att även barn som vistas i landet utan tillstånd ska ha rätt till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg har utvecklats i avsnitt 2.2.1, se även betänkandet SOU 2007:34, s.158–159. Hemkommens ansvar anses uppfyllt om barnet eller eleven bereds plats i enskilt bedriven verksamhet eller i en fristående skola. I andra stycket begräsas hemkommunens ansvar såvitt avser informationsskyldigheten, som enligt skollagen gäller för i bosatta barn och elever. Det kan inte anses rimligt att ålägga kommunerna sådan skyldighet i förhållande till barn och familjer, vars existens eller kontaktuppgifter är okända. Bestämmelsen, som utgör en upplysning, har sin motsvarighet i förordningen (2007:81)om utbildning och statsbidrag för vissa barn och ungdomar som inte är folkbokförda i . Ett exempel på en sådan avvikelse som avses i andra stycket är bestämmelsen i 6 § andra stycket. Denna begränsning av kommunernas skyldighet motiveras ju ytterst av att de berörda barnen och eleverna kan önska hemlighålla uppgifter om bostadsadress. I första stycket regleras att för det allmänna utgår ersättning genom statsbidrag när barn och ungdomar som omfattas av förordningsbestämmelserna tas emot i skola, förskoleverksamhet eller skolbarnsomsorg. För enskilda huvudmän uppställs dock , enligt andra stycket, vissa krav för rätten till bidrag, se även 11 §. Skälen till varför ersättning utgår enligt schablonbelopp (och anledningen att författningsförslaget inte innehåller några angivna belopp) redovisas i avsnitt 4.4.3, se även avsnitt 4.5.1 angående kostnadsberäkning. Av andra stycket följer att ersättningen ska justeras i de fall deltagande i utbildning eller övrig verksamhet inte uppgår till . Därutöver finns möjligheten att erhålla ersättning för elever och barn med behov av särskilt stöd och andra extraordinära kostnader, såsom exempelvis för assistenthjälp. Motsvarande bestämmelse finns i 5 § förordningen (2002:1118) om statlig ersättning till asylsökande m.fl.. Det bör dock tilläggas bestämmelse rörande ersättning för extraordinära kostnader enligt praxis tillämpas restriktivt, se vidare i avsnitt 4.4.3. Av bestämmelsen läst tillsammans med 13 § följer att det är barnets eller elevens hemkommun som ska göra en ansökan om utbetalning av statsbidraget. Närmare föreskrifter om ansökningsförfarandet kan med stöd av bemyndigandet i 15 § meddelas av . Det finns inte något som hindrar att överenskommelser om t.ex. interkommunal ersättning träffas kommuner emellan. Genom bestämmelsen har fristående skolhuvudmän och enskilda som bedriver förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg samma rätt till statlig ersättning som offentliga skolhuvudmän. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 5 § tredje stycket förordningen (2002:1118) om statlig ersättning till asylsökande m.fl. Rätten till ersättning gäller förutsatt att den fristående skolan eller enskilt bedrivna verksamheten är bidragsberättigad enligt gällande bestämmelser i skollagen (1985:1100), se även 8 § andra stycket. I avsnitt 4.4.2 redovisas skälen till att lämpligen handhar administrationen av den statliga ersättningen. Innehållet i en ansökan om statlig ersättning redovisas i avsnitt 4.4.2, se även avsnitt 4.4.1, Statsbidrag efter ansökningsförfarande. Frågor om sekretess för uppgifter om de berörda barnens och elevernas personliga förhållanden behandlas i avsnitt 3.4. Bestämmelser med motsvarande innebörd finns i såväl förordningen (2002:1118)om statlig ersättning till asylsökande m.fl. och i förordningen (2007:81)om utbildning och statsbidrag för vissa barn och ungdomar som inte är folkbokförda i . I den mån förordningens närmare tillämpning behöver regleras särskilt görs det i föreskrifter meddelade av . Det kan exempelvis röra frågor om när och hur ansökningar ska göras samt utformning av rekvisitionsblankett. Sådana föreskrifter bör utformas efter samråd med kommuner och landsting. Bestämmelsen har sin motsvarighet i förordningen (2007:81) om utbildning och statsbidrag för vissa barn och ungdomar som inte är folkbokförda i . 6.3Förslag till förordning om ändring i förordningen (2001:976) om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. Genom ändringen i första stycket upphör den tidigare begränsningen att rätten till utbildning enbart gäller i skolor med offentlig huvudman. Syftet med ändringen är alltså att de barn och ungdomar som omfattas av förordningsbestämmelserna ska ha rätt att få sin utbildning tillgodosedd i en fristående skola samt rätt att delta i enskilt bedriven förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Även ändringen i andra stycket är föranledd av att rätten till utbildning ska gälla oavsett huvudmannaskap. Att det redan i första stycket anges att rätten också omfattar deltagande i förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg blir bestämmelsen i tredje stycket överflödig. I stället införs en upplysning om att frågor om rätt till skolgång m.m. för barn som vistas i landet utan tillstånd regleras i särskild förordning. 9 och 10 §§ Enligt bestämmelserna i 9 och 10 §§ upphör rätten till utbildning m.m. att gälla när vistelsen blir otillåten. Genom utredningens förslag ska även barn som vistas i landet utan tillstånd få rätt till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. 6.4Förslag till förordning om ändring i utlänningsförordningen (2006:97) 7 kap. 1 § Ändringen i andra stycket innebär att underrättelseskyldigheten för socialnämnden och styrelsen för utbildningen upphör att gälla. Motiven till ändringen redovisas utförligt i 3.6.1. Övriga ändringar är endast redaktionella. Utredningen föreslår att barn som vistas i landet utan tillstånd ska ges rätt till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnomsorg. Det innebär att kommunerna kommer att åläggas nya obligatoriska uppgifter. Sådana ska enligt finansieringsprincipen finansieras av staten. Utredningen föreslår en modell för finansiering av kommunernas nya uppdrag. Kommunerna ska få ett specialdestinerat statsbidrag i form av fastställda schablonbelopp. Kommunerna ska kunna ansöka om dessa för varje elev och barn som deltar i verksamheterna. Utredningens förslag ger i denna del förutsättningar för en god träffsäkerhet i ersättningssystemet. Utredningen lämnar inte några konkreta förslag för vilka schablonbelopp som ska gälla. Dock betonar utredningen att det inte bör finnas några obefogade skillnader mellan schablonerna för asylsökande barn och barn som vistas i landet utan tillstånd. Jag anser att det vore oacceptabelt om dagens nivåer på schablonerna för asylsökande barn och ungas utbildning skulle tillämpas för att ersätta kommuner för utbildning m.m. för barn som vistas i landet utan tillstånd. Dessa schabloner ligger långt under kommunernas genomsnittskostnader för utbildningsplatser för samtliga elever. (SOU 2009:19) konstaterade detta och förslog en höjning på . Detta skulle dock inte räcka för att komma upp till de genomsnittliga kostnadsnivåerna. SKL påpekade detta i ett särskilt yttrande till utredningen. Av utredningens egna beräkningar framgår att valet av schabloner har stor ekonomisk betydelse. Totalkostnaderna för reformen har av utredningen beräknats till utifrån genomsnittskostnader enligt statistik jämfört med Särskilt yttrande SOU 2010:5 cirka 100 miljoner i den beräkning som tar sin utgångspunkt i asylersättningsförordningen. Reformen måste finansieras fullt ut av staten, antingen genom schabloner som åtminstone ligger i nivå med genomsnittskostnaderna eller genom att kommunerna kan återsöka faktisk kostnad. Rätt till skolgång m.m. för barn som vistas i En särskild utredare ska komplettera förslagen i betänkandet Skolgång för barn som skall avvisas eller utvisas (SOU 2007:34). Utredaren ska bl.a. analysera förutsättningarna för och lämna förslag på hur rätten till skolgång samt tillgång till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg kan utsträckas till att gälla för fler grupper av barn som vistas i landet utan tillstånd. Utredaren ska lämna förslag på hur målgruppen kan avgränsas. Dessutom ska utredaren lämna förslag som rör rätt till skolgång i fristående skolor och tillgång till enskilt bedriven förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, formerna för statens ersättning till huvudmännen, skolans och socialnämndens underrättelseskyldighet samt socialnämndens uppgiftsskyldighet. Utredaren ska lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. Uppdraget ska redovisas . tillsatte regeringen en utredning om förutsättningarna för att reglera en rätt till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för barn och ungdomar som håller sig undan verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut (dir. 2006:28). I uppdraget ingick att utreda hur ett regelverk kunde utformas samt att ta ställning till om ett sådant regelsystem var förenligt med tillämpliga sekretessbestämmelser och bestämmelserna om under- rättelse-, uppgifts- och anmälningsskyldighet till såväl polisen som . Utredaren skulle även överväga om det behövdes en särskild reglering av polisens arbete med verkställighet av avvisnings- Dessutom skulle formerna för statens ersättning till kommunerna ses över. Sedan tidpunkten för redovisning av uppdraget ändrats genom tilläggsdirektiv (dir. 2006:122) lämnade utredningen sitt betänkande SOU 2007:34 . Betänkandet har sedan remissbehandlats. Dagens regler om rätt till utbildning m.m. Barn mellan som är folkbokförda i landet har enligt 3 kap. skollagen (1985:1100) skolplikt och en därmed motsvarande rätt till utbildning i eller motsvarande skolformer. Utlänningar som är skyldiga att ha uppehållstillstånd, men som saknar sådant (exempelvis asylsökande barn), omfattas emellertid inte av folkbokföringsskyldigheten och därmed inte heller av skolplikten eller rätten till utbildning. Kommunen är enligt 5 kap. 5 § skollagen skyldig att erbjuda utbildning på gymnasieskolans nationella program för samtliga ungdomar i kommunen om de i eller motsvarande uppnått behörighet för utbildningen och inte gått igenom ett nationellt program eller en liknande utbildning tidigare. Erbjudandet gäller ungdomar som avslutat grundskoleutbildning eller motsvarande fram till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller . Kommunen är också skyldig att erbjuda utbildning i gymnasieskolans specialutformade eller individuella program för ungdomar som inte tagits in eller som avbrutit studier på ett nationellt program. Av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen framgår att barn till en medborgare i en medlemsstat som är eller har varit anställd i en annan medlemsstat ska, om barnen bor där, ha tillträde till denna stats allmänna skolor på samma villkor som landets medborgare. Tillgången till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg finns emellertid inte uttryckligen reglerad på EG-nivå. Genom förordningen (2001:976) om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. har rätten till utbildning samt tillgången till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg utökats till att omfatta ytterligare grupper. Förordningen omfattar bl.a. asylsökande barn, barn som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd samt barn som har ansökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas. Dessutom omfattar förordningen barn som fått avslag på asylansökan och som inväntar att beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Den som håller sig undan verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning undantas uttryckligen från förordningens bestämmelser. Däremot får kommuner enligt 6 kap. 2 § grundskoleförordningen (1994:1194) på frivillig väg ta emot dessa barn i samt, enligt 11 kap. 7 § gymnasieförordningen (1992:394), i gymnasieskolan. De barn som omfattas av förordningen ska erbjudas förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, anvisas plats i förskoleklassen och ha rätt att få utbildning i , den obligatoriska särskolan, specialskolan och sameskolan på samma villkor som barn som är bosatta i . Dessutom ska de erbjudas utbildning i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan om de har påbörjat utbildningen . Förslag i SOU 2007:34 om rätt till skolgång m.m. I betänkandet SOU 2007:34 föreslog utredningen att barn i familjer som håller sig undan verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning ska ha rätt till utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom på huvudsakligen samma villkor som barn som är bosatta i . Dessa barn föreslogs också ha rätt att delta i offentligt bedriven förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Utredningens direktiv omfattade barn som ansökt om uppehållstillstånd i , men som meddelats avslag på ansökan och håller sig undan verkställighet av det till avslagsbeslutet fogade beslutet om avvisning eller utvisning. Det innebär att flera kategorier av barn inte omfattades av utredningens direktiv. Framför allt omfattades inte barn som vistas i utan att ha ansökt om nödvändigt tillstånd för vistelsen och därmed aldrig fått något beslut om avvisning eller utvisning. Även andra grupper av barn föll utanför direktivets ramar. Utredningens direktiv omfattade t.ex. inte barn med tidsbegränsat uppehållstillstånd (inklusive barn med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd) vars uppehållstillstånd löpt ut, utan att barnet lämnat landet eller ansökt om uppehållstillstånd på nytt. Inte heller omfattades barn som meddelats beslut om avvisning eller utvisning men där beslutet upphört att gälla på grund av preskription. Utredningen gjorde bedömningen att det regelsystem som föreslogs i stort var förenligt med tillämpliga sekretessbestämmelser och bestämmelser om underrättelse-, uppgifts- och anmälningsskyldighet till polisen och . Underrättelseskyldigheten enligt 7 kap. 1 § utlänningsförordningen (2006:97) borde emellertid enligt utredningen utredas ytterligare. Det borde enligt utredningen inte införas något förbud för polisen att hämta barn som ska avvisas eller utvisas i förskolor eller skolor. Utredningen konstaterade att barn som ska avvisas eller utvisas i praktiken aldrig hämtas i skolor eller förskolor. Proportionalitets-, behovs- och hänsynsprincipen som uttrycks i polislagen (1984:387), samt principen om barnets bästa såsom den uttrycks i FN:s konvention om barnets rättigheter, innebär enligt utredningen att polisen så långt möjligt avstår från att genomföra tvångsingripanden i skolor och förskolor. Utredningen föreslog att kommunerna skulle kompenseras för den ökade kostnaden genom ett specialdestinerat statsbidrag, beräknat i förhållande till antalet asylsökande barn som vistas i respektive kommun. Enligt utredningens förslag borde rätten till skolgång m.m. inte omfatta utbildning i fristående skolor eller deltagande i enskilt bedriven förskoleklass, förskoleverksamhet eller skolbarnsomsorg, eftersom någon sådan rätt inte finns för asylsökande barn. Däremot skulle det även fortsättningsvis vara möjligt för sådana huvudmän att på frivillig väg ta emot barnen utan att få ersättning för kostnaderna. Pågående arbete inom området presenterade en departementspromemoria med förslag till ny skollag, Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet (Ds 2009:25). Förslaget innebär bl.a. att viss reglering som finns i förordningar förs upp i skollagen. Det gäller t.ex. bestämmelserna i förordningen om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. samt bestämmelserna om de personkategorier som har rätt till utbildning enligt förordningen (2007:81) om utbildning och statsbidrag för vissa barn och ungdomar som inte är folkbokförda i . Regeringens avsikt är att lämna en proposition till med förslag till ny skollag. lämnade sitt betänkande Aktiv väntan – asylsökande i (SOU 2009:19). Utredningen har omfattat sysselsättning, boende, ekonomiskt bistånd till individen, social omsorg, statens ersättning till kommunerna samt återvändande vid eventuellt avslag på asylansökan. I betänkandet föreslås att ersättningen till kommuner för asylsökande barns och ungdomars utbildning även fortsättningsvis ska utbetalas som schablonbelopp av efter ansökan från kommunen. Utredningen föreslår också en höjning av dagens schablonersättningar. Behovet av en utredning Förslagen i betänkandet SOU 2007:34 bör kompletteras innan ett förslag kan lämnas till . Framför allt bör möjligheten att utöka rätten till skolgång m.m. till en vidare grupp barn utredas. Barn som vistas i landet utan tillstånd har i de flesta fall inte själva valt sin situation. Det är i stället föräldrarnas agerande som lett till den för barnen ofta svåra tillvaron. Tillgång till skola, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg är ett sätt att erbjuda dessa barn ett inslag av stabilitet och möjlighet till utveckling som de annars skulle sakna. Det gäller barn som håller sig undan verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning, men även de barn som aldrig ansökt om nödvändigt tillstånd för vistelsen. Därför bör rätten till skolgång samt tillgång till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg utökas till att gälla fler grupper av barn som vistas i landet utan tillstånd. Att införa en rätt till skolgång samt tillgång till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg endast för barn som håller sig undan verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning kan dessutom leda till vissa ytterligare problem. Barn i familjer som håller sig undan verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning får t.ex. rätt att gå i skolan så länge beslutet om avvisning eller utvisning gäller. Om familjen håller sig undan så länge att beslutet preskriberas upphör emellertid barnets rätt till skolgång. Förslaget skulle också medföra att svåra bedömningar måste göras av kommuner och skolor vad gäller barnets formella status. Betänkandet SOU 2007:34 har remissbehandlats. Ett flertal remissinstanser anser att förslagets målgrupp var alltför snävt definierad i utredningens direktiv och att förslaget därför behöver kompletteras. Detta framförs bl.a. av Kammarrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i län, , , , dåvarande Myndigheten för skolutveckling, dåvarande , , , åtta kommuner samt ett stort antal frivilligorganisationer. Vissa förslag i betänkandet behöver dessutom utredas vidare, vilket bl.a. utredningen själv konstaterade. Det gäller framför allt frågor om uppgifts- och underrättelseskyldighet samt statens ersättning till huvudmännen. Utredaren ska, utifrån de förslag som redovisas i betänkandet SOU 2007:34, genomföra en kompletterande utredning. Utökad målgrupp för rätt till skolgång m.m. Utredaren ska analysera förutsättningarna för och lämna förslag på hur rätten till skolgång samt tillgång till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg kan utsträckas att gälla för fler grupper av barn som vistas i landet utan tillstånd. Utöver de barn som avses i betänkandet SOU 2007:34 ska utredaren således lämna förslag som gäller barn som aldrig har ansökt om nödvändigt tillstånd för vistelsen och därför aldrig har registrerats hos . Förutom att föreslå reglering för dessa barn ska utredaren bedöma om det finns liknande grupper som också bör omfattas av förslaget, t.ex. barn vars beslut om avvisning eller utvisning har upphört att gälla på grund av preskription. Det innebär att målgruppen barn utökas jämfört med den grupp barn som omfattades av den tidigare utredningen. finns det grupper av barn som vistas i landet utan tillstånd, men som inte bör omfattas av rätten till skolgång m.m. Det kan t.ex. gälla barn vars visum löpt ut men som ändå vistas i landet utan tillstånd eller andra grupper av barn där vistelsetiden i kan förväntas bli kortvarig. Utredaren ska därför föreslå hur målgruppen kan avgränsas. Utgångspunkten ska vara att de barn som omfattas av förslaget ska ha rätt till skola och tillgång till förskoleverksamhet och skol-