sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Om fiskelagens bestämmelser begränsar fisket så att bara vissa tider för fiske eller vissa fiskemetoder godtas, måste dessa regler gälla även inom områden som skyddats enligt regler. Rätten till fiske måste således kunna upphävas genom föreskrifter om skyddade områden enligt , lika väl som genom före- skrifter meddelade till skydd för fisket och naturmiljön enligt fiske- lagen. Föreskrifter om begränsningar av fiske och skyddsåtgärder i samband med fiske måste däremot kunna gälla – parallellt – med regler om skyddsåtgärder och begränsningar för att skydda naturmiljön. Alltså kan 3 § första stycket fiskelagen inte enbart läsas som att bestämmelser har företräde framför fiskelagens, utan förhållandet mellan lagstiftningarna är mera komplicerat. Det är också så lagarna – med de goda exemplen från och naturreservat – tillämpats. Möjligen skulle förhållandet mellan fiskelagens rättigheter och skyldigheter å ena sidan och skyldigheter å den andra bli tydligare om 3 § första stycket fiskelagen formulerades på annat sätt, exempelvis enligt följande. Utöver vad som följer av denna lag, kan rätt till fiske också begränsas genom bestämmelser utfärdade med stöd av 7 eller 8 kap. . Det bör inte införas någon ny lagvalsbestämmelse. Svaret på den fråga som ställdes inledningsvis; Ska fiskelagens eller bestämmelser ha företräde inom områden som skyddats enligt 7 kap. bör vara att skyddsföreskrifter utfärdade med stöd av har företräde framför fiskelagens regler om rätt till fiske, men gäller parallellt med fiskelagens skyddsbestämmelser. Detta kan möjligen tydliggöras genom att 3 § första stycket fiskelagen om- formuleras till följande. Utöver vad som följer av denna lag, kan rätt till fiske också begränsas genom bestämmelser utfärdade med stöd av 7 eller 8 kap. . I övrigt är de nuvarande bestämmelserna väl balanserade för lämpliga intresseavvägningar mellan å ena sidan naturvårdsintresset och å andra sidan fiskeintresset inom områden som skyddas enligt miljö- balkens bestämmelser. Grunddragen i systemet är att det är miljö- balkens myndigheter – främst länsstyrelserna – som tar initiativ och fattar beslut när det gäller områdesskydd. Besluten utgår från en helhetssyn på det skydd som fordras för området och kan även innefatta en reglering av fisket. har fiskeintresset tillför- säkrats en stark ställning genom att det finns lagstadgade krav på samråd med innan beslut fattas, och rätt för Fiskeri- verket att överklaga besluten. Den reglering som gäller ger alltså – vilket också erfarenheterna från senare tid visat – goda förutsättningar för det nödvändiga sam- arbetet mellan naturvårdande och fiskevårdande myndigheter i skyddade områden, där förhållandena i varje enskilt område bör vara avgörande för vilka lagstiftningsinstrument som lämpligen bör an- vändas. Skulle det övervägas att införa en lagvalsparagraf av det slag som nämndes inledningsvis, måste formuleringarna övervägas noga efter- som en sådan bestämmelse skulle få långtgående konsekvenser. Exempelvis skulle den föreslagna bestämmelsen kunna få svåröver- skådlig betydelse för villkorsreglering av tillståndspliktiga vatten- verksamheter (t.ex. krav på fisktrappor och omlöp vid dammbygg- nader). En bestämmelse av sådant slag kan heller inte införas utan motsvarande ändringar i . Förteckning över EU-förordningar och artiklar som avses i straff- bestämmelsen i 41 § fiskevårdslagen angående överträdelser av EU- förordningar (för EU-förordningar som gäller i högst anges inga artiklar). Förteckningen är upprättad och har inte uppdaterats därefter. 1.Kommissionen förordning (EEG) nr 2807/83 av den 22 septem- ber 1983 om närmare bestämmelser för registrering av uppgifter om medlemsstaternas fångster av fisk; artiklarna 1–3 a och 5. 2.Kommissionens förordning (EEG) nr 1381/87 av om fastställande av närmare bestämmelser för märkning och dokumentation av fiskefartyg; artikel 3. 3.Kommissionens förordning (EEG) nr 1382/87 av om närmare bestämmelser för inspektion av fiskefartyg; artikel 3. 4.Rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeri- politiken; artiklarna 3–4, 6–9, 11–13, 19 a–19c, 19 e, 20 och 20 a. 5.Rådets förordning (EG) nr 1627/94 av om allmänna bestämmelser för särskilda fisketillstånd; artikel 6. 6.Rådets förordning (EG) nr 2406/96 av om fastställande av gemensamma marknadsnormer för saluföring av vissa fiskeriprodukter; artikel 2. 7.Rådets förordning (EG) nr 894/97 av om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna; artiklarna 11 och 11 a. 8.Kommissionens förordning (EG) nr 1292/97 av om fastställande av anmälningsfrister för fiskefartyg som för vissa tredje länders flagg eller som är registrerade i dessa länder, i enlighet med artikel 10.2 i rådets förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeri- politiken; artikel 1. 9.Rådets förordning (EG) nr 850/98 av för be- varande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av organismer; artiklarna 4–10, 11, 14–16, 18–22, 25–29, 29 b–32, 36–40 och 42. 10.Rådets förordning (EG) nr 1434/98 av om att fastställa villkor för landning av sill i andra industriella syften än för att konsumeras direkt; artiklarna 2 och 3. 11.Kommissionens förordning (EG) nr 1449/98 av om fastställande av tillämpningsföreskrifter till rådets förord- ning (EEG) nr 2847/93 när det gäller rapporter om fiske- ansträngning; artiklarna 2–6. 12.Kommissionens förordning (EG) nr 728/1999 av om att i enlighet med artikel 7.3 i rådets förordning (EEG) nr 2847/93 föreskriva en anmälningsfrist för de av gemenskapens fiskefartyg som bedriver fiske i , och ; artikel 1. 13.Rådets förordning (EG) nr 2791/1999 av om att upprätta vissa kontrollåtgärder som skall tillämpas i det område som avses i konventionen om framtida multilateralt samarbete om fisket i Nordostatlanten; artiklarna 4–6, 9, 15, 24 och 25. 14.Rådets förordning (EG) nr 104/2000 av om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter; artikel 2. 15.Kommissionens förordning (EG) nr 1085/2000 av om fastställande av vissa tillämpningsföreskrifter för de kontrollåtgärder som skall tillämpas i det område som avses i konventionen om framtida multilateralt samarbete om fisket i Nordostatlanten; artikel 4. 16.Rådets förordning (EG) nr 2347/2002 av om särskilda tillträdeskrav och därmed förbundna villkor vid fiske efter djuphavsbestånd; artiklarna 3, 5, 6 och 7. 17.Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken; artiklarna 17, 18 och 22. 18.Kommissionens förordning (EG) nr 2244/2003 av den 18 dec- ember 2003 om närmare föreskrifter för det satellitbaserade övervakningssystemet för fartyg; artiklarna 4, 6, 11, 17, 19, 20 och 23. 19.Rådets förordning (EG nr 811/2004 av om åtgärder för återhämtning av det nordliga kummelbeståndet; artiklarna 7–12. 20.Kommissionens förordning (EG) nr 356/2005 av om föreskrifter för märkning och identifiering av passiva fiskeredskap och bomtrålar; artiklarna 4–14. 21.Kommissionens förordning (EG) nr 1281/2005 av den 3 aug- usti 2005 om förvaltning av fiskelicenser och de uppgifter som åtminstone måste ingå i sådana licenser; artikel 3. 22.Rådets förordning (EG) nr 2187/2005 av om bevarande av fiskeresurser genom tekniska åtgärder i , Bälten och , om ändring av förordning (EG) nr 1434/98 och om upphävande av förordning (EG) nr 88/98; artiklarna 3, 5, 6, 8, 9, 12, 13, 15–20, 22 och 23. 23.Rådets förordning (EG) nr 1966/2006 av om elektronisk registrering och rapportering av fiskeverksam- heter och om metoder för fjärranalys; artiklarna 1 och 2. 24.Rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i Öster- sjön och det fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och upphävande av förordning (EG) nr 779/97; artiklarna 8–13, 15–19, 21 och 22. förordning (EG) nr 1542/2007 strömming, makrill och taggmakrill; artiklarna 2, 3, 5, 6, 9–12 och 14. 26.Rådets förordning (EG) nr 1005/2008 av om upprättande av ett gemenskapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 samt om upphävande av förordningarna (EG) nr 1093/94 och (EG) nr 1447/1999; artik- larna 4–8, 10, 17, 22 och 37–39. 27.Rådets förordning (EG) nr 1006/2008 av om tillstånd till fiskeverksamhet för gemenskapens fiskefartyg i vatten utanför gemenskapens vatten och om tillträde för far- tyg från tredjeland till gemenskapens vatten, om ändring av förordningarna (EEG) nr 2847/93 och (EG) nr 1627/94 och om upphävande av förordning (EG) nr 3317/94; artiklarna 3, 11, 13, 18 och 22. 28.Kommissionens förordning (EG) nr 1077/2008 av den 3 nov- ember 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1966/2006 om elektronisk registrering och rapportering av fiskeverksamheter och om metoder för fjärranalys samt om upphävande av förordning (EG) nr 1566/2007; artiklarna 4–6 och 10–12. 29.Rådets förordning (EG) nr 1342/2008 av om upprättande av en långsiktig plan för torskbestånden och det fiske som utnyttjar de bestånden och om upphävande av förordning (EG) nr 423/2004; artiklarna 20, 22 och 24–28. 30.Rådets årliga förordning (EG) om fastställande av fiskemöjlig- heter och därmed förbundna villkor för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd i (TAC för ). 31.Rådets årliga förordning (EG) om fastställande av fiskemöjlig- heter och därmed förbundna villkor för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd i gemenskapens vatten och, för gemen- skapens fartyg, i andra vatten där fångstbegränsningar krävs (TAC för ). 32.Kommissionens förordningar (EG) om förbud mot visst fiske i vissa vatten med fartyg som seglar under svensk flagg (stopp- förordningar). (LU/SLU) Ekonomiska konsekvenser av en ny fiskelag Konsekvensbedömningen avser utkast till kap 9 i fiskelagsutredningen (daterat ) och innefattar enligt överenskommelse med utredningen ekonomiska konsekvenser av krav på obligatorisk utbildning, miljökonsekvensbedömningar, fritidsfiskebaserad verksamhet (turistfiske), regionala råd, och införandet av fiskelicens i stället för yrkesfiskelicens och fartygstillstånd. I redovisningen kommer begreppen samhällsekonomiska kostnader och intäkter att användas. Samhällsekonomiska kostnader är samtliga kostnader för samhällets individer, dvs. både privata kostnader och sådana som finansieras via skattesystemet. De samhällsekonomiska intäkterna är värdet av de positiva effekter som en åtgärd ger upphov till. De positiva effekterna av lagförslagen har visat sig svåra att kvantifiera i de fall det rör sig om åtgärder med mer långsiktiga mål, t.ex. utbildningsinsatser och rådgivande organ. För att ett sådant förslag ska generera intäkter krävs att det bidrar till någon form av förändringar som bidrar till att samhällets resurser används på ett bättre sätt . Utredningen har föreslagit en obligatorisk utbildning för alla yrkesfiskare. I utredningen beskrivs inte närmare hur en sådan ska se ut, utan utbildningens innehåll kommer att utformas av i samråd med yrkesfiskarna. De samhällsekonomiska vinsterna vid ett utbildningskrav är naturligtvis av långsiktig karaktär. Utredaren ser kunskapskravet som ett steg mot en utveckling där en miljöanpassning av fisket sker inom näringen. Hur stor påverkan utbildningen kan ha på en sådan utveckling är inte möjlig att analysera inom uppdraget. Utbildningsinsatser ökar kunskapen om havens ekosystem och kunskapen om hur det går att bedriva ett miljöanpassat fiske, men om det är kostsamt för näringen att införa miljövänliga fiskemetoder krävs att det finns konsumenter som är villiga att ge ett högre pris för dessa produkter. Näringen har t.ex. ansökt om miljömärkning av torskfisket i , vilket kan antas vara en anpassning till konsumentkrav på ett hållbart fiske (dvs. det finns en ekonomisk drivkraft). En miljöanpassning av näringen kräver både kunskap och ekonomiska drivkrafter för att använda kunskaperna till faktiska förändringar av fisket. marinbiologiska laboratorium har tidigare anordnat kurser i marin ekologi för yrkesfiskare inom samförvaltningen i norra (). Utbildningen har genomförts vid fem Första kursen genomfördes med 15 kursdeltagare. Därefter genomfördes nästa kurstillfälle med två stycken separata kurser, och även genomfördes kursen . Det fanns 15 platser per kurstillfälle och totalt 61 fiskare är utbildade. Samtliga deltagande fiskare har erhållit intyg för genomgången utbildning. Kursen genomfördes heltid . Undervisningen omfattade totalt , varav utgjordes av laboratorietid. Dessutom förekom en viss del av undervisningen på båt, av den totala kurstiden. Den totala budgeten per kurs uppgick till . Medelförvaltare var , marinbiologiska laboratorium. Total budget för fyra kurstillfällen var , vilken överskreds något så den totala kostnaden för utbildningarna uppgick till totalt . Budgeten fördelades på olika poster enligt nedan: marinbiologiska laboratoriums kostnader för utbildning av 61 yrkesfiskare Kostnad totalt, kr Lön för undervisande personal Stödmedel från WWF täckte av angivna kostnader. Medel erhölls även från Fiskets strukturfonder. I posten material ingår kostnader för kaffe och mat, undervisningsmaterial samt båtkostnader. Administrativa avgifter är overheadavgifter. Kostnaden per utbildad yrkesfiskare i marinbiologiska laboratoriums utbildning var . I detta är inte kostnader för utebliven inkomst räknad. Fiskenäringen omfattade 1746 yrkesfiskare 2009. Till detta kommer enligt lagutredningens förslag om ny fiskelicens även ett antal fiskare som fiskar med enskild rätt i havet att definieras som yrkesfiskare. Det finns inga register över hur många fastigheter med fiskerätt som finns eller hur många som bedriver fiske på enskild rätt som kommer att definieras som yrkesfiske. Information finns att 72 ålfiskare fiskar utan yrkesfiskelicens och dessa kommer att beröras av utbildningskravet. En alternativ källa till information är avräkningsnotor där bedömer att det fanns cirka 400 individer utan yrkesfiskelicens som fiskat i havet och som landat fisk . Denna siffra överlappar med ålfiskarna, och det ingår förutom fiske med enskild rätt även landningar där fisket inte bedrivits med enskild rätt (t.ex. hummerfiske). Eftersom det inte finns någon uppfattning om fördelningen mellan fiske på enskild rätt och annat fiske antas samtliga 400 fiska med enskild rätt. Detta innebär att de beräknade kostnaderna för utbildning utgör en övre gräns vad gäller fiskare som har enskild rätt. Det totala antalet fiskare som ingår i analysen är 2146. Uppräknat till 2146 yrkesfiskare blir kostnaden för tjärnö-kursen . Beroende på utbildningens utformning är det naturligtvis möjligt att en del av momenten kan genomföras till lägre kostnad vid större antal utbildningsplatser. Kostnaden kan även bli lägre genom att antalet utbildade kommer att understiga 2146 fiskare. Dels är genomsnittsåldern hög inom fisket vilket kan innebära att en del fiskare hinner gå i pension innan utbildning blir aktuellt, och dels finns ett fiskeripolitiskt mål att minska flottans kapacitet vilket kan förväntas medföra ett minskat antal aktiva fiskare. Ett alternativt scenario till ovanstående utbildning är ett upplägg som i större utsträckning baseras på lärarledda lektioner. Beräkningar har gjorts för följande tänkta utbildning: Utbildningstiden omfattar 40 lärarledda timmar, 30 fiskare deltar per kurstillfälle, och undervisningen bedrivs på 4-5 utbildningsorter i . Undervisningskostnad för 30 yrkesfiskare vid universitet Kostnad totalt, kr Under dessa förutsättningar blir den totala undervisningskostnaden för 30 yrkesfiskare . För samtliga 2146 yrkesfiskare beräknas utbildningskostnaden vid universitet bli . Kostnaden inkluderar lönekostnader med lönekostnadspålägg (LKP) och semestertillägg om samt lokalkostnadspålägg och indirekta universitetspåslag om . I kostnaderna ingår inte kostnaderna för övernattning. Eftersom många fiskare förväntas få resa långt till utbildningsorten kommer övernattningar att bli aktuella. Om kursen hålls med 4 övernattningar à kommer kostnaden per fiskare för detta att bli . Kostnaden fiskare blir ca 4,3 miljoner, men finns naturligtvis möjlighet att lägga undervisningen till orter så att antalet resor och övernattningar minimeras. Resekostnaderna är beräknade utifrån sammanlagt 20 mils resa per kurs och i milersättning. I beräkningen ingår inte kostnader för material, vilket är en hög kostnad inom kursen från marinbiologiska laboratorium. En relevant fråga är också om en obligatorisk utbildning har kostnader i form av utebliven inkomst för fiskaren. Detta är fallet om fiskaren som alternativ till utbildningen hade bedrivit fiske och därmed genererat intäkter. Utebliven inkomst är den samhällsekonomiska kostnaden för fiskarens tid. Fiskarens inkomst beror på företagets lönsamhet och vilka fiskemöjligheter som finns just utbildningen sker. Är det möjligt att parera utbildningsinsatserna så att de sammanfaller med exempelvis torskfiskestoppen i då många fiskare inte kan bedriva fiske skulle den samhällsekonomiska kostnaden kunna minskas. Om en normalinkomst för en fiskare antas vara samma som för ett enklare arbete inom industrin är en rimlig arbetsinkomst ca (motsvarar handpacketerare inom industrin). Antagandet tar inte hänsyn till att fiskaren i många fall har operationellt ansvar för verksamheten och därmed mer avancerade arbetsuppgifter, men å andra sidan är lönsamheten ett av problemen inom näringen. Med arbetsgivaravgift på blir 40 timmars utbildning ger då ett inkomstbortfall på per fiskare. Totalt fiskare blir detta . En alternativ beräkning är att utgå från att inkomstbortfallet motsvaras av det arvode som fiskaren skulle kunna få för att delta i en obligatorisk utbildning. Arvode för företag som utbetalats i samförvaltningsprojekt uppgick till per dag. Uppräknat till hela fiskarkåren blir kostnaden . Då kostnader för inkomstbortfall (beräknat utifrån arvodet) inkluderas blir kostnaden fiskare med tjärnö-utbildningen cirka 27 miljoner, och för det alternativa kursupplägget cirka 20 miljoner. I detta ingår inte eventuella kostnader för logi. Beräkningarna utgår från dagens fiskekår, så till kostnaden kommer naturligtvis även framtida utbildning vid rekrytering av nya fiskare. I utredarens förslag kommer en miljökonsekvensbedömning att krävas för fiskelicens. Bedömningen ska innehålla beskrivning av såväl fiskemetod och effekterna på fisket, som miljöeffekter och bifångster. Utgångspunkten är att en miljökonsekvensbedömning sker vid både ny och förnyad fiskelicens. Miljökonsekvensbedömningar kommer att få både rent administrativa effekter och effekter på fiskets utveckling. Hur stora effekter det sistnämnda kan förväntas få ligger utom möjligheterna att analysera för denna konsekvensbedömning. Detta är beroende av hur lagen tillämpas, exempelvis vilken typ av miljöpåverkan som kommer att innebära att ett fisketillstånd inte ges/förnyas, och i vilka situationer en förnyad miljökonsekvensbedömning kommer att krävas. Svenskt fiske bedrivs i ett antal olika havsområden, efter olika arter, och med olika redskap. Exempelvis skulle de förväntade bifångsterna av ett fiske kunna variera med vilket område fisket bedrivs i, redskap, maskstorlek och tidpunkt . En snäv definition på vilken typ av fiske som får bedrivas inom en given fiskelicens riskerar att minska flexibiliteten i fisket, som en alltför vid definition riskerar att urholka syftet med miljökonsekvensbedömningen. Ska åtgärden få effekter på miljön krävs att den innebär restriktioner på hur fisket bedrivs jämfört med hur det annars skulle ha bedrivits, vilket med stor sannolikhet innebär kostnader för näringen. I et al ges en bild av hur tre olika östersjöfisken interagerar med omgivningen vad gäller exempelvis utkast, turism, fritidsfiske, och säl. Noterbart från den studien är att fiske med aktiva och passiva redskap ofta hade olika inverkan – något som en miljöprövning kan ta hänsyn till. En bedömning av de rent administrativa kostnader som kan förväntas uppstå av en miljökonsekvensbeskrivning är svåra att göra eftersom denna typ av prövning inte har gjorts tidigare inom fisket. En jämförelse med andra näringar kan ge vissa indikationer, även om miljöprövningen avser verksamheter som är kraftigt skilda från fisket. Nedan ges ett antal exempel på kostnader för miljökonsekvensbeskrivningar i andra näringar. Fisket består av förhållandevis homogena företag och en standardisering av miljökonsekvensbedömningarna borde vara möjlig. En annan sektor där det finns förhållandevis homogena företag är jordbruket där det krävs bedömningar inför utökad eller förändrad verksamhet. Enligt institutionen för stad och land (SLU) och MKB-centrum beräknas de totala administrativa kostnaderna för att genomföra en miljökonsekvensbeskrivning exempelvis för en jordbruksverksamhet och en produktion om 400 djurenheter uppgå till 100 000 – (enligt uppgifter från universitetsadjunkt , MKB-centrum). Handläggningstiden för ett sådant ärende beräknas uppgå till . beräknar den genomsnittliga handläggningstiden för miljökonsekvensbeskrivningar för alla sektorer 2007, vilket man också bedömer som en rimlig handläggningstid. För att odla fisk krävs tillstånd av enligt fiskeförordningen. En anmälan ska också göras till berörd kommun om odlad volym uppgår till högst . För att anlägga och driva fiskodling där volymerna överstiger krävs tillstånd enligt . Enligt rapport 2006:02 från Verket för näringslivsutveckling ges exempel på en uppgift från Fiskhälsans årsrapport , där det framkommer att kostnaden för en fiskodlare att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning uppskattas till . Fiskhälsan har näringens och statens uppdrag att sköta den odlade fiskens förebyggande hälsovård, den organiserade fiskhälsokontrollen. Verket för näringslivsutveckling (nu ) har genomfört en studie (2006) av företagens administrativa kostnader med anledning av svensk miljölagstiftning, (1998:808) enligt standardkostnadsmodellen. Med administrativa kostnader avses här företagens kostnader för att upprätta, lagra eller överföra information eller uppgifter som föranletts av krav i lagar, förordningar, föreskrifter och allmänna råd. Studien omfattar branscher inom ett antal olika områden. Verksamheter som kräver tillstånd är indelade i två kategorier med beteckning A och B i rapporten, där verksamheter med beteckning A prövas i miljödomstolen och verksamheter med beteckning B prövas av miljöprövningsdelegation. Omfattningen av arbetet med ansökningshandlingar för tillståndsärenden varierar mycket beroende på typen och omfattningen av miljöpåverkan av den tänkta verksamheten som ansökan avser. Nedan redovisas företagens kostnader för B-ärenden. Ungefärlig kostnad för att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning vid ärenden som prövas av . Kostnad totalt, kr Kostnaderna för att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning kan variera mycket, allt från bara några till mer än . Kostnaden för en liten MKB uppgår till . En medelstor MKB kostar i storleksordningen att ta fram. Då stora miljömål ska prövas kostar en MKB . Eftersom kravet i miljöprövningen för att få en fiskelicens är förhållandevis litet jämfört med andra miljöprövningar (ref. ) kan kostnaden förväntas ligga i linje med en liten MKB eller under dessa. Den metod som används för mätningarna kallas för Standardkostnadsmodellen (Standard Cost Model, SCM). Standardkostnadsmodellen har utvecklats i och tillämpas av ett flertal länder i EU samt av Europeiska kommissionen och . Modellen bygger på värderingar av hur mycket tid ett normaleffektivt företag avsätter för att hantera de krav som finns i lagstiftningen på de sätt som de är avsedda att följas. Med hjälp av mätningarna kan man se hur mycket en viss regel kostar och kronor för företagen i .