sou · GXB396 · 2010-01-01 00:00:00 — Vid ett sådant avgörande ska nämnden samman- träda i sin helhet. Sådant avgörande ska vara vägledande för fram- tida avgöranden om det biträds av minst två tredjedelar av nämn- dens samtliga ledamöter. Nämnden fastställer formulär för bolagens redovisning av utredningsmaterial i ärenden som ska prövas av nämnden. I samband med att anslutet bolag hänskjuter ett ärende till nämnden ska bolaget avge förslag i ersättningsfrågan. Förfarandet i nämnden är skriftligt och ett ärende avgörs på de handlingar parterna gett in till nämnden. Nämndens protokoll förs av sekreteraren och justeras för varje sammanträde av ordföranden vid sammanträdet. Har skiljaktig mening förekommit ska det antecknas i protokollet. vid behandling av ett ärende att ytterligare utredning behövs, får nämnden inhämta sådan utredning från det bolag som har begärt yttrande eller på annat lämpligt sätt inhämta utredning. Nämnden får vid behov även begära att bolaget inkom- mer med yttrande från viss angiven sakkunnig. Utredning som nämnden självmant inhämtat ska delges det berörda bolaget och den ersättningssökande, innan nämnden avger yttrande i ärendet. att tillfredsställande utredning i ärende som bolag har hänskjutit till nämnden inte kan erhållas annat än genom domstols prövning ska nämnden anmäla detta till bolaget. Om bolag avviker från nämndens yttrande ska bolaget skriftligt meddela nämnden detta och ange skälen för avvikelsen. Nämndens yttrande i enskilt ärende ska delges den som begärt yttrandet. Har skiljaktig mening förekommit ska uppgift härom lämnas. Yttrande av allmänt intresse, som kan vara vägledande för försäkringsbolagens personskaderegleringsverksamhet, ska delges samtliga anslutna bolag. Om anslutet bolag, som begärt nämndens yttrande, träffar överenskommelse med den ersättningssökande i ersättningsfrågan som avviker från nämndens yttrande ska bolaget genast skriftligen underrätta nämnden om detta. Kostnaderna för nämndens verksamhet under ett kalenderår fördelas mellan de försäkringsbolag som deltar i verksamheten i förhållande till antalet inkomna ärenden från respektive bolag under kalenderåret. Förfarandet vid nämnden är kostnadsfritt för den enskilde. 14.4.5Andra prövningsorgan utom domstol På området för patientskador inom vården finns en försäkrings- anordning som har stora likheter med trafikförsäkringen. Sålunda innehåller patientskadelagen (1996:799) bestämmelser om rätt till patientskadeersättning och om skyldighet för vård- givare att ha en försäkring som täcker sådan ersättning (patient- försäkring). Patientskadeersättning lämnas för personskada på patient om det föreligger övervägande sannolikhet för att skadan är orsakad av olika i lagen angivna förhållanden inom medicinsk verksamhet. Patientskadeersättning bestäms i likhet med trafikskadeersättning enligt skadeståndslagens regler. En vårdgivare ska ha en patientförsäkring som täcker ersättning för skador som omfattas av patientskadelagen. Patientskade- ersättningen utges av försäkringsgivaren. De försäkringsgivare som meddelar patientförsäkring ska ingå i en patientförsäkringsförening. Saknas patientförsäkring, svarar de försäkringsgivare som ingår i solidariskt för den patientskadeersättning som skulle ha lämnats, om en patientförsäkring hade funnits. rätt till gottgörelse (patientförsäkringsavgift) av vårdgivare för den tid vårdgivaren saknat försäkring enligt patientskadelagen. De försäkringsgivare som ingår i patientförsäkringsföreningen ska tillsammans upprätthålla och bekosta en patientskadenämnd. Nämnden ska på begäran av patient eller annan skadelidande, vårdgivare, försäkringsgivare eller domstol yttra sig över ersätt- ningsfall. Någon motsvarighet till den obligatoriska prövning som har att utföra finns inte för . Nämnden ska verka för en enhetlig och rättvis tillämpning av patientskadelagens regler om patientskadeersättning. verksamhet regleras i förordningen (1996:992) om består av ordförande och sex andra ledamöter. Ordföranden ska vara eller ha varit ordinarie domare. Av de andra ledamöterna ska tre företräda patienternas intressen, en vara medicinskt sakkunnig, en vara väl förtrogen med person- skadereglering hos försäkringsgivare (försäkringsgivarledamot) samt en ha särskild kunskap om verksamhet som rör hälso- och sjukvård. Ordföranden och de andra ledamöterna, utom försäk- ringsgivarledamoten, samt ersättare för dessa utses av regeringen . Försäkringsgivarledamoten och ersättare för denne utses av . Försäkringsgivarledamot som är anställd hos en försäkrings- givare får inte delta i handläggningen av ärende som rör den för- säkringsgivaren. I övrigt gäller för ledamöter samt för sakkunniga som nämnden anlitar samma jäv som enligt 11 § för- valtningslagen (1986:223) föreskrivs för den som ska handlägga ett ärende enligt den lagen. är beslutför med ordförande och fyra andra ledamöter. Minst två av de fyra ledamöterna ska företräda patienternas intressen. Som nämndens beslut gäller den mening som omfattats av mer än ledamöter. Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst. Ordföranden eller dennes ersättare får fatta beslut i ärenden som är av enkel beskaffenhet. Om ett ärende har inslag av principiell art, ska ärendet dock alltid hänskjutas för avgörande med ledamöter. Nämndens yttranden är rådgivande men följs i princip alltid av försäkringsgivaren. I av ärendena gör nämnden en annan bedömning än försäkringsgivaren.6 Läkemedelsförsäkringen är en icke författningsreglerad kollektiv försäkring, enligt vilken företag verksamma som tillverkare, utvecklare, importörer, distributörer och försäljare av läkemedel genom sitt delägarskap i (Bolaget) frivilligt åtagit sig att efter i förutsättningar och omfattning som anges i Åtagande att utge ersättning för läkemedelsskada7 ersätta personskador orsakade av läkemedel. Ersättning enligt åtagandet lämnas för skada orsakad av användning av läkemedel som delägare i Bolaget har tillhandahållit till slutkund i för förbrukning. Med läkemedelsskada förstås i åtagandet personskada som med övervägande sannolikhet har orsakats genom medicinering eller annan användning av läkemedel i sjuk- och hälsovårdande syfte eller i klinisk prövning av nya läkemedel. Som läkemedelsskada anses inte vissa i åtagandet angivna fall. Ersättning för läkemedelsskada bestäms i likhet med trafik- skadeersättning i princip enligt skadeståndslagens regler. är motsvarigheten till inom patientförsäkringen. Principiella eller tvistiga ersättningsfall ska på begäran av den som begär ersättning, försäkringsgivaren eller Bolaget underställas . Den som begär ersättning får inte begära utlåtande av senare än från det att han fick del av försäkringsgivarens besked med anledning av hans skadeanmälan. 6Hellbacher, Espersson och , Patientskadeersättning vid skador inom sjukvården, 2006, s. 14. 7Senaste lydelse fastställd . finner att den som begär ersättning enligt åtagandet har rätt till sådan ersättning i större utsträckning än försäkringsgivaren medgett eller om denne i övrigt haft befogad anledning att begära utlåtande av nämnden, har han rätt till ersättning för kostnader som han har haft för att redovisa sin inställning inför nämnden. Ersättning för ombudets arbete utgår enligt den av regeringen bestämda timkostnadsnormen för brottmålstaxa som gäller när ersättningen bestäms. består av åtta ledamöter. Regeringen utser ordförande samt fyra andra ledamöter, av vilka två företräder medicinsk sakkunskap och två företräder patientintressen. Bolaget har rätt att utse tre ledamöter. Ordföranden har utslagsröst. För varje ledamot utses en personlig suppleant enligt samma ordning som för ordinarie ledamöter. Arbetsordningen för läkemedelsskadenämnden fastställs av regeringen efter förslag av Bolaget. Den nu gällande arbets- ordningen är fastställd av regeringen samt ändrad . I arbetsordningen anges följande beträffande nämndens verksamhet. uppgift är att i ärenden som hänskjutits till nämnden av den skadelidande, försäkringstagaren eller försäkringsgivaren avge utlåtande över tolkningen och till- lämpningen av det åtagande att utge ersättning för läkemedelsskada som medlemmarna i LFF gjort. ska verka för en enhetlig och rättvis tillämpning av ersättnings- åtagandet. kan tillkalla adjungerad ledamot att som sakkunnig delta i nämndens överläggningar, dock inte i beslut. Nämnden är beslutsför med fem ledamöter, varav tre ska vara utsedda av regeringen. Försäkringsgivaren ger förslag till sekre- terare som utses av nämnden. En part har närvaro- och yttranderätt vid nämndens samman- träden om nämnden medger det. Nämnden ska inhämta yttranden från medicinsk, juridisk eller annan sakkunskap i erforderlig omfattning. Nämndens ledamöter och andra närvarande har skyldighet att iaktta tystnad i fråga om bl.a. enskildas personliga förhållanden, såsom sjukdomstillstånd samt läkemedelsföretagens affärs- och driftsförhållanden. Försäkringsgivaren ansvarar för att fullständig utredning i ett skadeärende föreligger hos . Nämndens utlåtande ska vara skriftligt och tillhandahållas utan kostnad till den skadelidande. Nämnden ska senast , räknat från anmälan till nämnden, ta upp ett ärende. Beslutet ska översändas till parterna efter protokollsjustering och protokollet delges försäkringstagaren och försäkringsgivaren. är en statlig myndighet. Dess verk- samhet regleras i förordningen (2007:826) med instruktion för . har till uppgift att på begäran av myndigheter under regeringen yttra sig i ärenden om ersättning för personskada eller annan skada. Myndigheten leds av en nämnd. Nämnden ska bestå av högst fem ledamöter. En av ledamöterna är ordförande och en är vice ordförande. Ledamöterna ska vara jurister med erfarenhet som domare. Nämnden är beslutför med tre ledamöter. Kammarkollegiet utför administrativa och handläggande upp- gifter åt myndigheten. finns sakkunniga med erfarenhet av skade- regleringsarbete inom försäkringsverksamhet. Sakkunniga i näm- nden och vice ordförande utses av regeringen för en bestämd tid. Myndigheterna måste höra i skadeståndsärenden som rör personskada, bland annat vid ersätt- ning för framtida inkomstförlust, för ideell ersättning vid medi- cinsk invaliditet på eller mer, eller vid förlust av underhåll. I torde och vara ensamma om ett för- fattningsstadgat nämndsystem för trafikförsäkringens ersättnings- och tillämpningsfrågor. De långa handläggningstiderna och höga kostnader förenade med domstolsprocesser har emellertid väckt diskussion om behovet av frivilliga medlingsnämnder i flera euro- peiska länder. T.ex. i finns en medlingsnämnd (Arbitration Association), vars syfte är att i stället för en domstolsbehandling erbjuda ett förlikningsförslag till parterna i ett trafikskadeärende då det är fråga om enbart materiella skador. i uppvisade tidigare stora likheter med sin svenska motsvarighet i fråga om funktion och administra- tion. Genom lagstiftning reformerades emellertid nämnden i viktiga avseenden. En huvudorsak till förändringarna var att nämndens rättsliga ställning, i förhållande till den gällande grundlagen, var oklar. Förändringarna innebar bl.a. att blev en självständig juridisk person som regleras i en särskild lag (lag om trafikskadenämnden 31.5.2002/441). Förän- dringar gjordes även beträffande nämndens sammansättning, för- farandet i nämnden och nämndens finansiering. Av lagen om trafikskadenämnden framgår bl.a. följande om nämnden. uppgift är att, i syfte att förenhetliga praxis i ärenden som gäller ersättande av trafikskada, ge utlåtanden och tillämpningsrekommendationer i dessa ersättningsfrågor. består av en ordförande, tre vice ordförande och sju andra medlemmar. Statsrådet utser ordföranden, vice ordför- andena och de övriga medlemmarna samt sju ersättare för högst åt gången. Nämndens medlemmar ska vara förtrogna med trafik- skadefrågor. Ordföranden, vice ordförandena och minst en annan medlem ska ha avlagt juris kandidatexamen. Ordföranden ska dessutom vara förtrogen med domarvärv och väl förtrogen med trafikförsäkring. Två av medlemmarna ska vara specialläkare som är förtrogna med de ärenden som behandlas i nämnden. En av medlemmarna ska ha avlagt diplomingenjörsexamen och vara för- trogen med fordonsteknik och en av medlemmarna ska vara förtrogen med verksamhet som gäller reparation av fordon.8 Nämnden kan ge allmänna tillämpningsrekommendationer i ärenden om ersättning enligt trafikförsäkringslagen (279/1959) och i principiella frågor om tillämpningen av den lagen. Nämnden har till uppgift att ge utlåtanden i ersättningsärenden på begäran av 1.ett försäkringsbolag som bedriver trafikförsäkringsverksamhet, Trafikförsäkringscentralen eller Statskontoret, 2.en domstol, när ett ersättningsärende behandlas av domstolen, eller 8 Till skillnad från sin svenska motsvarighet prövar trafikskadenämnden även frågor om sakskada. 3.en skadelidande, försäkringstagare eller någon annan ersätt- ningsberättigad. När det finns ett lagakraftvunnet domstolsavgörande i ett ersätt- ningsärende får trafikskadenämnden inte behandla ärendet till den del det har avgjorts. Nämnden avgör ärendena på föredragning antingen i plenum eller i en sektion som nämnden tillsatt. Ärenden av ringa betydelse och andra ärenden som inte kräver behandling i nämnden eller en sektion kan behandlas i en förenklad ordning. Nämnden har rätt att anlita sakkunniga. Vid behandlingen av ärenden i nämnden iakttas bl.a. vissa bestämmelser i lagen om förvaltningsförfarande (598/1982) (lagen har ersatts av förvaltningslagen [2003/434] vars övergångsbestäm- melser dock anger att en hänvisning till den gamla lagen gäller som en hänvisning till den nya). Att vissa bestämmelser om förvalt- ningsförfarandet tillämpas på trafikskadenämnden är en tydlig markering av nämndens offentligrättsliga karaktär. Innan ärendet avgörs ska en part ges tillfälle att ge sitt svaromål i ärendet, om inte hörande är uppenbart onödigt. Behandlingen av ärenden i nämnden är avgiftsfri. Om en domstol inte har avgjort ett ersättningsärende genom en lagakraftvunnen dom eller det inte är fråga om ett regressanspråk som grundar sig på ett lagakraftvunnet ersättningsbeslut som getts med stöd av lagstiftningen om olycksfallsförsäkring, ska ett för- säkringsbolag som bedriver trafikförsäkringsverksamhet, Trafik- försäkringscentralen eller Statskontoret innan ersättningsärendet avgörs begära nämndens utlåtande i frågor som gäller 1.fortlöpande ersättning för bestående partiell eller total arbets- oförmåga eller för dödsfall eller, i stället för den, en engångs- betalning av kapitalvärdet av ersättningen, 2.höjning eller sänkning av en fortlöpande ersättning, 3.ersättning för lyte eller annat bestående men, om skadan är svår, eller 4.ersättning för sveda och värk, om skadan är svår. En försäkringsanstalt har rätt att begära nämndens utlåtande även i andra ärenden som är under behandling i anstalten och som gäller dess ersättningsåtgärder. Om försäkringsanstaltens beslut i ett ärende avviker från nämndens utlåtande till nackdel för ersättningstagaren, ska utlåtandet fogas till beslutet. Beslutet ska även delges nämnden. Skadelidande, försäkringstagare och övriga ersättnings- berättigade har rätt att begära nämndens utlåtande i ärenden som gäller ersättande av trafikskada eller andra krav som hänför sig till samma trafikskada. För att fullgöra sina uppgifter enligt lagen kan trafikskade- nämnden förvärva rättigheter och ingå förbindelser i sitt namn samt söka, kära och svara vid domstolar och hos andra myndigheter. Nämndens hemort är . Nämndens ord- förande och de personer som nämnden särskilt utser har rätt att företräda nämnden och teckna dess namn. Utan hinder av sekretessbestämmelser har trafikskadenämnden rätt att för utredningen av ett ärende som den behandlar få behövliga uppgifter av myndigheter, dem som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet, Pensionsskyddscentralen, pensions- eller för- säkringsanstalter, den skadelidandes eller någon annan ersättnings- sökandes arbetsgivare, arbetslöshetskassor och andra förmåns- beviljare. När trafikskadenämndens medlemmar, sakkunniga och andra som har hand om nämndens uppgifter sköter nämndens åligganden tillämpas bestämmelserna om straffrättsligt tjänsteansvar på dem. Straffsanktionerad tystnadsplikt råder för medlem eller ersättare i och anställd eller sakkunnig vid nämnden. utövar tillsyn över trafikskadenämndens verksamhet. verksamhet finansieras med avgifter som tas ut hos försäkringsbolagen och hos Statskontoret. Avgifternas totalbelopp bestäms på grundval av nämndens budget, som fastställer. De kostnader som trafikskadenämndens verksamhet medför fördelas mellan de försäkringsbolag som bedriver trafikförsäkringsverksamhet och Statskontoret i förhållande till försäkringsbolagens premieintäkter av trafikförsäkringen i och Statskontorets beräknade premieintäkt. För avgifterna kan fastställas ett minimibelopp. fastställer storleken av de avgifter som ska tas ut hos försäkringsbolagen och Statskontoret. 14.6Kommittén om ideell skada I betänkandet SOU 1995:33 Ersättning för ideell skada vid personskada analyserade Kommittén om ideell skada bl.a. utförligt systemet med skadeprövningsnämnder, däribland , ur olika principiella och praktiska perspektiv.9 Kom- mittén kom därvid fram till att någon befogad kritik inte kunde riktas mot skadeprövningsnämndernas konfliktlösande verksamhet som sådan, men att rättsutvecklingen ytterst borde styras av domstolarna. Beträffande skadeprövningsnämndernas konflikt- lösande verksamhet konstaterade kommittén att den funktionen medför en inte oväsentlig avlastning för domstolarna. Kostnaderna för domstolsväsendet skulle bli avsevärda om ärendena i stället skulle avgöras i domstol. Även den enskilde skulle därigenom drabbas av höga kostnader. Om nämnderna inte fanns är det alltså inte säkert att domstolarna skulle tillföras särskilt många fler mål om skadestånd för personskada än de har . I stället skulle följden kunna bli att en skadelidande som inte är nöjd med försäkringsbolagets bedömning av hans skadeärende ändå skulle acceptera bolagets ställningstagande hellre än att väcka talan vid domstol. De skadelidande skulle då bli beroende av enskilda skadereglerares bedömning av skadan, med åtföljande risk för en oenhetlig tillämpning. Kommittén konstaterade att ett syfte med skadeprövnings- nämnderna är att främja en enhetlig personskadereglering. Det syftet har enligt kommitténs mening uppnåtts. Rättssystemet på detta område skulle sannolikt inte ha haft den fasthet som utmärker tillämpningen , om inte dessa nämnder hade funnits. Kännetecknande för nämnderna är vidare enligt kommittén den sakkunskap på rättsområdet som är representerad där. Även om det i äldre tid riktats kritik mot nämnderna för att de skulle inta en något försäkringsgivarvänlig attityd hade enligt kommittén senare framhållits att nämnderna genom sin sammansättning också är ägnade att garantera en objektiv och opartisk. Belysande var enligt kommittén att i nästan vartannat ärende som hänskjutits dit rekommenderat en – i flera fall ganska avsevärd – höjning av den ersättning som försäkringsbolagen erbjudit. Beträffande skadeprövningsnämndernas rättsskapande verksamhet betonade kommittén vikten av att principiella frågor fördes vidare till 9 SOU 1995:33 s. 410 ff. Kommittén förordade även att olika nämnder borde samråda i principiellt viktiga frågor för att en enhetlig praxis kunde utbildas. Kommittén uttalade sig även om vissa påtalade brister i nämndsystemet och anförde därvid följande. Det är visserligen tydligt att förfarandet i skadeprövningsnämnderna inte kan i alla delar vara likvärdigt med ett rättegångsförfarande i domstol; ingen är betjänt av dubbla processformer som fungerar på samma sätt. I stället bör man ta till vara de fördelar som nämndprövning innebär i form av en enkel, snabb och billig handläggning. Men en strävan bör naturligtvis vara att också ett sådant mera summariskt förfarande kringgärdas av så stora garantier för rättssäkerhet och en betryggande sakbehandling som det över huvud taget är möjligt att åstadkomma. Från denna synpunkt var det enligt kommittén en brist att det bara är de aktuella försäkringsbolagen som kan påkalla prövning av eller . Visserligen, konstaterade kommittén, är försäkringsbolagen skyldiga att inhämta yttrande av dessa nämnder när de skadelidande begär det eller i övrigt särskilda skäl föranleder det. Men de skadelidande kan inte själva vända sig till dessa nämnder och påkalla deras prövning. Det kan de däremot göra när det gäller , och . Rent principiellt var det enligt kommittén angeläget att parterna är likställda i detta hänseende även i och . En ordning som innebär att dessa nämnder kan ta upp en begäran om prövning från en enskild skadelidande och inte, som , måste hänvisa denne till försäkrings- bolaget medför också att man undviker onödig byråkrati. En sådan ordning borde därför övervägas enligt kommittén. En annan åtgärd som enligt kommittén kunde övervägas var att nämnderna gavs möjlighet att höra den skadelidande muntligen i fall då det kan antas främja utredningen. Däremot trodde man inte att det går att införa en ordning där de skadelidande själva kan begära att få närvara vid nämndernas sammanträden och muntligen argumentera för sin sak. En sådan ordning gäller visserligen i Patient- och Läkemedelsskadenämnderna, där de skadelidande brukar vara närvarande i uppskattningsvis 10–av ärendena. Men antalet ärenden är långt mindre i dessa nämnder än i åtminstone . Inte heller borde man enligt kommittén medverka till att nämnderna tar upp muntlig bevisning. möjligen övervägas om nämnderna borde ges möjlighet att begära bevisupptagning vid domstol i fall då ett ställningstagande till de skadelidandes ersättningskrav är beroende av uppgifter från vittnen eller andra personer som kan lämna upplysningar i saken. Beträffande nämndernas sammansättning diskuterade kom- mittén om inte nämnderna borde ha en sådan sammansättning att de skadelidandes intressen företräds på samma sätt som försäkringsbranschens. Därvid konstaterades att hade en sammansättning av, förutom ordförande och vice ordförande, lika många bolagsledamöter och lekmannarepresentanter. Kommittén anförde att det kunde diskuteras om de skadelidandes intressen var tillräckligt företrädda i och . Remissinstanserna instämde i allt väsentligt i den positiva syn kommittén hade på nämndsystemet. t.ex. ansåg att nämndernas skadeprövningsfunktion hade god nytta med sig; både för att bereda de ersättningsberättigade ett gott skydd för deras rättigheter och, inte minst viktigt, att bespara domstolarna en omfattande och dyrbar arbetsvolym. Samfundet ansåg härutöver att nämndförfarandet fungerade så väl att det inte torde finnas någon befogad anledning att, som kommittén ifrågasatte, göra skade- prövningsnämndernas organisation och verksamhet föremål för utvärdering i särskild ordning. Nämnderna hade, enligt samfundet, redan då i sin organisation och uppbyggnad sådan stadga och ändamålsenlighet att det inte kunde anses erforderligt att göra dem till föremål för sådan utvärdering. Betänkandet har senare lett till lagstiftning,10 dock inte på det nu aktuella området. I de delar där betänkandet ledde till lagstiftning – inom området för ideell skada – uttalade sig regeringen bl.a. om skadenämnderna.11 Regeringen anförde. I likhet med kommittén ser regeringen många fördelar med det svenska systemet med skadeprövningsnämnder. Detta tvistlösnings- system innebär tveklöst en stor avlastning för domstolarna. Ett system med domstol som enda tvistlösningsalternativ skulle sannolikt vara mycket kostsamt för samhället. Även för de skadelidande blir kostnaderna ofta betydligt högre i en process vid domstol än vid en prövning i skadeprövningsnämnderna. Själva förfarande vid nämnderna är i princip kostnadsfritt för de skadelidande. Rättssystemet skulle vidare knappast ha den fasthet som utmärker tillämpningen , om 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216. 2000/2001:68 s. 60 ff. inte dessa nämnder funnits. De främjar sålunda en enhetlig skade- reglering.