sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — Såväl fiskarlag somWWF i har uppgett att man är ganska nöjd med lagen, men att det återstår att se hur den kommer att tillämpas. Från Fiskeri- og Kystdepartementets sida görs dock den bedömningen att den nya lagen kommer att innebära stora för- ändringar för yrkesfisket. Från fiskarlag ser man dock positivt på förvaltningsprincipen i stället för en renodlad bevaringsprincip. Det är enligt dem också bra med en omsättningsgräns för fritids- fiske. WWF menar bl.a. att en generell aktsamhetsplikt borde införas i lagen och att lagen borde bygga på en bevaringsprincip med omvänd utgångspunkt, det borde krävas tillstånd för fiske Jämförelse med andra länder Jakt och fiske för allmänheten är viktigt i . av befolk- ningen fiskar en eller . Jeger- og Fisker- forbund har 115 000 medlemmar. Torsk och öring är de viktigaste arterna. av allmänhetens fiske är kustfiske, insjöfiske. I haven är fisket som huvudregel fritt, men det finns redskaps- begränsningar. Redskapsbegränsningar finns i havressurslova. Enligt 22 § gäller att den som fiskar från land eller från ett icke-registrerat fartyg bara får fiska med handredskap eller nät på högst eller med högst 20 burar. Denna redskapsbegränsning kan sedan skärpas av Fiskeridirektoratet genom föreskrifter om fiskevårdsskäl talar för det. Så sker förstås också. Exempelvis gäller för hummer- fiske att högst 10 tinor får användas. Skälet till att havressurslova anger den maximala redskapsanvändningen som sedan kan skärpas av Fiskeridirektoratet är att det finns ett behov av flexibilitet. Bestånds- situationen förändras ständigt. Vid behov ska redskapsanvändningen snabbt kunna begränsas för att sedan snabbt återigen kunna upphävas. Det skulle enligt företrädare för Fiskeri- og Kystdepartementet vara orimligt att behöva ändra havressurslova efter beståndsfluktuationer. Därutöver har det även införts en omsättningsbegränsning för fritidsfisket. Det betyder att allmänheten får sälja en liten del av fångsten. Omsättningen får dock högst uppgå till . Därefter räknas fisket som yrkesmässigt, det krävs då licens och vidare måste moms erläggas. För insjöfiske krävs oftast fiskekort som kan köpas av ägaren till fiskevattnet. Tyvärr är ägarbilden av insjö- fisket splittrat, det finns inte heller såsom i något möjlighet till samarbete mellan fiskevattenägarna enligt en fiskevårdsområdeslag. Kontrollreglerna omfattar såväl själva fisket som landning och efter- följande försäljning av fångsten. Ansvaret för resurskontrollen är tredelat. Fiskeridirektoratet, som har det överordnade ansvaret för resurskontrollen, utövar främst kontroll på land, men i viss mån även till sjöss. Den huvudsakliga kontrollen till havs utförs av (Kystvakta). Vidare åvilar viktiga kontrollsysslor avseende bl.a. kvotavräkning och land- ningssedlar de s.k. säljlagen (salslaga). De är privata rättssubjekt som ägs av yrkesfiskarna och som efter bemyndigande av Fiskerideparte- Jämförelse med andra länder mentet har fått viss befogenhet till myndighetsutövning. Säljlagen har monopol på förstahandsomsättningen av allt som landas i norska hamnar. När säljlagen genomför sina kontrollsysslor är de under- ställda Fiskeridirektoratet. Genom den nya lagen stärks regelverket avseende kontroll, sär- skilt vad gäller regler som ska motverka s.k. IUU-fiske. Bland annat bemyndigas departementet att införa regler om att den som fångar, tar emot, transporterar, omsätter etc. fisk ska kunna dokumentera de upplysningar som behövs för att det ska vara möjligt att spåra fisk tillbaka till en fångst som är registrerad på landnings- eller slutsedel. Enligt ett annat bemyndigande får departementet före- skriva krav på registrering av den som ska ta emot fisk från fiske- fartyg. Lagen innehåller vidare bemyndiganden som ger möjlighet att införa krav på märkning av fångst och att meddela bestämmelser om var omlastning får ske. Ett antal bestämmelser som rör insatser mot IUU-fiske har samlats i ett särskilt kapitel. Dessa bestämmel- ser ger bl.a. möjlighet för departementet att i föreskrifter förbjuda ilandföring, omlastning och förädling av fångst i norsk hamn för fartyg som inte är norska och som ägnat sig åt eller medverkat till IUU-fiske. För att snabbt, utan att behöva gå vägen över lagändring, kunna motverka nya former av IUU-aktiviteter som kan tänkas utvecklas, innehåller kapitlet ett generellt utformat bemyndigande för departementet. Med stöd av bemyndigandet kan departementet förbjuda verksamheter som kan bidra till att undergräva nationella förvaltningsåtgärder och åtgärder från internationella och regionala fiskeriförvaltningsorganisationer. Det norska sanktionssystemet omfattar både straffrättsliga och administrativa sanktioner. Enligt straffbestämmelserna ska den som med uppsåt eller av oaksamhet begår överträdelser av fiskebestämmelser straffas med böter eller fängelse upp till . Vid grova överträdelser, som har skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, kan fängelse upp till utdömas. Den nya lagen har inneburit en skärpning av straffskalorna. Fiskeri- och Kystdepartementet har uppgett att domstolarna, såvitt känt, aldrig har dömt ut fängelsestraff. Normalt synes överträdelser leder till böter och förverkande. Jämförelse med andra länder Förverkande kan i det straffrättsliga förfarandet ske av fartyg, fångst och redskap, eller värdet därav. I praxis är det värdet av fartyg, fångst och redskap som förverkas. De administrativa sanktionerna utgörs av avgift(lovbrotsgebyr) och återkallelse av tillstånd. I kan vissa mindre allvarliga överträdelser av fiskeregle- ringen sanktioneras med en avgift (lovbrotsgebyr)som fastställs i administrativ ordning. Detta är något nytt som införs med havressurs- lova. Det kan t.ex. röra sig om avsaknad av vissa uppgifter i logg- boksblad. För att avgift ska få påföras krävs att överträdelsen har begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. Har avgift påförts för en överträdelse, kan överträdelsen inte också föranleda straffansvar. Det arbetas med att fastställa närmare regler om tillämpningen av denna administrativa sanktion. Den norska regleringen innehåller bestämmelser om tillstånd för att ett fartyg ska få användas för yrkesmässigt fiske. En administra- tiv sanktion består i att sådant tillstånd kan återkallas vid grova eller upprepade överträdelser av fiskebestämmelser. I mindre allvarliga fall kan en återkallelse ske . Vidare finns i norsk rätt bestämmelser om s.k. administrativ in- dragning av fångst. Høyesterett har slagit fast att sådan indragning inte är att betrakta som straff enligt om mänsk- liga rättigheter (EMRK). Det är en objektiv bestämmelse som inne- bär att fångsten dras in vid brott mot bestämmelser som finns lagen eller som meddelats med stöd av lagen. Indragningen sker på objek- tiva grunder, dvs. det ställs inte något krav på uppsåt eller oaktsam- het för att indragning ska få ske. Grundtanken bakom reglerna om indragning av fångst är att det är fångst som fiskaren inte har rätt till. Systemet med administrativ indragning är också nära samman- knutet med principen om att all fångst ska föras i land. Fiskaren blir ålagd att föra fisken i land även om han inte har kvot eller lik- nande. Värdet av fångsten blir indraget, men detta är enligt det norska synsättet inte ett straff eller en sanktion. Administrativ indragning av fångst kan bli aktuellt i två huvud- situationer, dels för fångster över tilldelad kvot och dels för fångster som tagits i strid med övriga bestämmelser i fiskeregleringen, t.ex. regler om bifångst och fredningstider. Om ett fartyg överskrider en tilldelad fiskekvot kan säljlagen fatta beslut om indragning av den del som fångats utöver kvot eller värdet därav. Vid andra överträ- delser än överfiske av kvot fattar Fiskeridirektoratet beslut om in- dragning av fångst eller värdet därav. Jämförelse med andra länder I detta avsnitt ska fisket i beskrivas och analyseras. Upp- gifterna i avsnittet bygger på ett personligt möte och skriftväxling mellan utredningen och företrädare för Fiskeridirektoratet och Ministeriet för Födevarer, Landbrug og Fiskeri. Fisket i regleras i första hand genom ramlagen fiskeri- loven (lovbekendtgörelse nr. 978 af ). Ansvarig för lagstiftningen är Ministeriet för Födevarer, Landbrug og Fiskeri, alltså departementet för livsmedel, lantbruk och fiske. Lagen bygger på försiktighetsprincipen. I 1 § finns en portalparagraf som anger att lagens syfte är en förvaltning som skyddar levande resurser i salt- och sötvatten samt ger förutsättning för ett bärkraftigt yrkes- fiske och möjlighet till rekreationsfiske. För att få vara yrkesfiskare ska man i första hand vara född i eller bosatt i . Vidare ska man ha sysslat med yrkesfiske och haft av sin bruttoinkomst från fiske. För medborgare i ett annat EU-land/EES-land gäller i stället krav om anknytning. Bestämmel- sen om anknytning finns i en särskild lag (bekendtgörelse nr. 266 om etableringsret og arbejdskraftens frie bevaegelighed ved udövelse af erhvervsmaessigt fiskeri). Anknytningskraven är att det exempelvis ska kunna visas att sökanden har ett fast driftställe i , varifrån fisket styrs och att av landningsvärdet landas i . Anknytningskraven har godkänts av kommissionen vid dess tillkomst, men aldrig prövats av domstol. Anknytningskraven aktualiseras dock i praktiken aldrig, eftersom det inte kommer ansök- ningar från medborgare som inte är bosatta i . Skälet skulle vara att det danska fisket inte är tillräckligt attraktivt. Det danska fisket omsätter totalt 2,6 miljarder Dkk. Beredningsindustrin är stor. Det exporteras fisk till ett värde av 19,2 miljarder Dkk. Yrkesfiskare behöver förutom att uppfylla kraven för att vara yrkesfiskare även ha fartygstillstånd. Det är det danska Fiskeridirektoratet (motsvarigheten till Fiskeri- verket i ) som genom delegation från departementet i hög Jämförelse med andra länder grad förvaltar fisket. Det sker bl.a. genom, en sammanställning före- skrifter som uppdateras av Fiskeridirektoratet. Den senaste lydelsen är från . I saknas dock motsvarighet till den svenska fiskeförordningen. I stället utgörs alltså lagstiftningen av en ramlag och föreskrifter från myndigheten. Fiskeridirektoratet analyserar noga efterhand det nationella hand- lingsutrymmet som EU ger. Eftersom det är tillåtet med strängare fiskevårdsbestämmelser inom vissa områden använder sig direktoratet av exempelvis redskapsbegränsningar och fredningsperioder. Forsk- ning om fiske ligger dock utanför myndigheten. ansvarar universiteten för all forskning. Dock sker det ett samarbete mellan myndigheterna och universiteten. En stor del av det danska yrkesfisket är förstås precis som yrkes- fisket i styrt av EU:s kvoter. Kvoterna fördelas av Fiskeri- direktoratet efter samråd med olika intresseorganisationer. Produ- centorganisationer har ingen roll i fiskeförvaltningen i , eftersom organisationerna inte velat ta ansvar för kvotfördelningen. I gäller att individuella kvoter i det pelagiska fisket kan överlåtas. gäller samma för det demersala fisket. Kvotfördelning sker därför som så att först avsätts kvoter för bl.a. kustfisket och det småskaliga fisket. Som småskaligt fiske definieras sådant fiske där omsättningen är . Därefter delas resten, en del avsätts till individuella kvoter som kan överlåtas och återstående blir kvoter om fördelas på de olika fartygen. För- delningen följer i hög grad det historiska fisket, dvs. fördelningen styrs av tidigare fiske. Varje fartyg får en kvotandel. Storleken av kvotandelen bestäms av storleken av fisket , tidsperioden –2005. Även kustfiskets och det småskaliga fiskets andel har en historisk bakgrund. Att fördelningen sker efter historiskt fiske innebär förstås att det kan vara svårt för nya fiskare att etablera sig. Enda sättet är i princip att köpa in sig, genom att förvärva en överlåtbar kvot. Skälet till att fördelning av fiske sker efter det historiska fisket är i – till skillnad från , jfr. 9.1 – omsorgen om yrkes- kåren. I finns det en bred enighet om vikten av att värna om den befintliga yrkeskåren. Det framgår också av portalparagrafen. Vidare anges särskilt i lagens 34 § att vid fördelning av resurser ska hänsyn tas till näringspolitiska skäl. grundlag har ingen bestämmelse om näringsfrihet som skulle utgöra hinder för att mot- verka nyetablering. Jämförelse med andra länder Det fiske som inte är kvoterad har de som uppfyller kravet för yrkesfiske i princip fri tillgång till. I krävs sällan särskilda tillstånd för icke-kvoterad fisk. Undantag gäller bl.a. ål. Eftersom EU har en förvaltningsplan för ål fördelas även ålfisket av Fiskeri- direktoratet. Fördelningen styrs av det historiska fisket. Systemet med individuellt överlåtbara kvoter har haft stor effekt på fartygskapaciteten. I är kapaciteten långt under vad EU kräver. Inom det pelagiska fisket fanns före reformen ca 115 fiske- fartyg. är antalet fiskefartyg under 50. För att motverka samma utveckling inom det demersala fisket avsätts en särskild kvot om upp till som endast får överlåtas till det småskaliga fisket. Det finns ca 35 000 personer i som ägnar sig åt fiske på sin fritid, dvs. sport- och husbehovsfiske. Sportfiske heter lystfiskeri och husbehovsfiske fritidsfiskeri. Båda kategorierna har licens och betalar en årlig avgift. Pengarna används till fiskevård. Det finns på samma sätt som i en redskapsbegränsning om sex redskap. I får fritidsfiskare inte sälja sin fångst. Skälet är att man vill ha en klar gränsdragning mellan yrkesfiskare och fritidsfiskare. I praktiken sker allt fritidsfiske i havet. För att få fiska i sötvatten krävs tillstånd av den som äger fiskevatten. Den som äger fiskevatten kan efter tillstånd få sälja fisk, men det är väldigt ovanligt. Kontrollverksamheten i utövas av ungefär 180 personer anställda av Fiskeridirektoratet speciellt för att utöva kontroll. Dessa personer är placerade ute i landet och hälften av dem utövar kontroll i land och hälften till sjöss. Det finns ingen motsvarighet till vår Kustbevakning i . Fiskeridirektoratet har i stället egna båtar som deltar i kontrollverksamheten. Allt fiskeri ingår i kontrollsystemet och ska rapporteras till Fiskeridirektoratet. Även fångster i det oreglerade fisket, t.ex. fiske efter skrubba och uer som är fritt för alla yrkesfiskare att fiska, ska rapporteras till Fiskeridirektoratet. Fiskeridirektoratets beslut kan överklagas till Ministeriet för Föde- varer, Landbrug og Fiskeri och därefter till domstol. Jämförelse med andra länder t.ex. beslut om återkallelse av fisketillstånd, kan överklagas direkt till domstol. Ministeriet för Födevarer, Landbrug og Fiskeri har i snitt 50 överklaganden . En stor del av dessa rör stödfrågor () och härrör inte från Fiskeridirektoratet. hyr Ministeriet in personer särskilt för att ta hand om överklagandena. Reglerna om överträdelser av EU-regler är införda i fiskeloven och detta fungerar enligt uppgift väl. Brott mot EU-förordningar ger böter. Påföljderna i den danska fiskeloven är företrädesvis böter även för andra brott än de mot . Bötesbeloppen ligger oftast runt 1/3 av lastens värde. Därtill kommer att lasten oftast konfiskeras i samband med överträdelser. Fiskeridirektoratet har också möjlighet att i samband med att man drar in ett tillstånd att fiska dra in den fisk som man kunde fiska den månaden. Fiskeridirektoratet håller på att gå igenom de danska reglerna i förhållande till den reviderade kontrollförordningen. Detta för att få klarlagt om det finns några regler som ska ändras eller införas. 8 En sammantagen analys I detta kapitel ska jag göra en sammantagen analys om vad som ut- gör problemen med den gällande lagstiftningen. Utredningens uppdrag kan delas upp i tre delar. Huvuduppgiften är att föreslå en ny fiskelag som fokuserar på fiskevård, inte fiske- rätt. Därutöver ska jag se över kontrollverksamheten. Vidare skulle jag se över lagstiftningen om fiskevårdsområden m.m. Mina över- väganden i den delen har jag redan redovisat i ett delbetänkande . Den sammantagna analysen över vår huvuduppgift presen- teras under 8.1 och kontrollverksamheten under 8.2. 8.1Vad utgör problemet med den gällande lagstiftningen? Enligt min uppfattning är det största problemet med den nu- varande lagstiftningen att den är komplicerad och oklar. Lagstift- ningen består av en fiskelag, en fiskeförordning och så mycket som ca 400 föreskrifter från . Därtill kommer ett mycket stort antal bilagor. Det är inte möjligt att genom att enbart studera lagstiftningen skaffa sig en uppfattning om vad som gäller. Som ut- vecklats under 4.2.5 är exempelvis den mycket centrala resursför- delningen mellan olika kategorier fiskande dold i olika bemyndig- anden. De för allmänheten viktiga reglerna om handredskapsfiske är otydliga. Även den centrala frifiskerätten, dvs. svenska medborgares omfattande rätt att fiska på enskilt vatten längs kusterna och i de med bl.a. nät är svårtillgänglig. Det skapar problem för myndigheter, brukare och andra intressenter. Regelverket är betungande, inte minst för yrkesfiskare. Därutöver är den komplicerade lagstiftningen ett demokratiskt problem. Den mycket viktiga debatten om fiskepolitiken kan egentligen bara föras av enstaka personer som yrkesmässigt arbetar med fiske- politik. Tendensen tycks också vara att komplexiteten ökar. Regelverket är redan av sådan omfattning att varje förändring i sin tur kräver nya paragrafer som leder till att byråkratin växer. Ett exempel på det utgör den nya lagstiftningen om överlåtbara fiske- kvoter. Som redovisas i 5.6 administreras fiskenäringen genom tre olika tillstånd, yrkesfiskelicens, fartygstillstånd och särskilda till- stånd. Genom förslaget tillkommer ytterligare ett tillståndskrav, måste godkänna överlåtelserna om över- förbara kvoter. Ett skäl till komplexiteten utgör . Den nationella rätten är sammanvävd med . Det betyder i grunden att en för- ståelse av fiskelagen kräver insyn i den mycket svårtillgängliga EU- rätten. När jag påbörjade mitt arbete upptäckte jag att det saknades material som klarlade gränsen mellan nationell lag och EU-rätt. Så länge den gränsdragningen är oklar leder det till en osäkerhet om rättsläget. Detta kan inte anses acceptabelt. Jag började därför arbetet med att analysera det nationella handlingsutrymmet. Syftet är att klarlägga rättsläget. Jag har i kapitel 3 gjort en egen analys. Slutsatserna har granskats och godkänts av professor . är det dock viktigt att framhäva att det är en tolkning som har utförts, det finns självfallet även möjlighet till andra tolkningar. Det är också viktigt att notera att min tolkning endast utgör en ögon- blicksbild. EU- rätten förändras ständigt. Som framgår av 3.1.4 pågår inom EU för tillfället en diskussion om reformering av den gemensamma fiskeripolitiken. Reformen ska vara genomförd . Som grund för den diskussionen har kommissionen gett ut en grönbok. Av denna framgår att ett flertal stora och mycket svåra frågor diskuteras. De föränd- ringar som kommer att genomföras kommer att förändra även den svenska fiskeförvaltningen. Det borde egentligen vara rimligt att en svensk nationell fiskelag utgår från den förändrade gemensamma fiskeripolitiken. Detta kommer dock att vara omöjligt, eftersom betänkandet ska vara färdigt ungefär som kommissionen kommer att lägga fram inriktningen på framtida förändringar. Jag har genomgående i detta betänkande utgått från det rättsläge som gäller just . Självklart har jag dock även beskrivit och för- sökt analysera de större förändringar som kan förväntas börja gälla framöver. Jag har dock sett det som väsentligt att hålla en klar skilje- linje mellan gällande rätt och framtida möjliga lagändringar, efter- som en sammanblandning omöjliggör en klar tolkning av rättsläget. Min tolkning är att har ett renodlat nationellt handlings- utrymme för alla sjöar och vattendrag i . Vidare finns det som huvudregel ett nationellt handlingsutrymme upp till 3–4 nautiska mil från kusten. har i grunden också möjlighet att bestämma hur kontrollsystemet ska utformas. Det står också fritt att minska sin egen fiskeflotta. Min syn på EU, och oklarheterna i gränsdragningen mot nationell rätt delas av . Som redovisas i av- snitt 5.8 påtalade i sin rapport insatser för ett hållbart fiske att det nationella handlingsutrymmet inom den gemensamma fiskeripolitiken inte har klarlagts. Avsaknaden av en sådan rättslig analys skulle enligt medföra att det saknas överblick över vad som är möjligt för regeringen eller att styra på nationell nivå och vad som endast kan påverkas via förhandlingar i EU. påtalar också att det i den allmänna debatten oftast påstås att olika insatser inom fiskeripolitiken bestäms av EU. menar att deras juri- diska analys visar att det finns ett betydande nationellt handlings- utrymme inom den gemensamma fiskeripolitiken. Som framgått av 3.1.4 finns det en samsyn om att den gemen- samma fiskeripolitiken misslyckats. av fiskbestånden är över- fiskade, av bestånden fiskas utanför säkra gränser, stora delar av fiskeflottorna bedrivs med dålig lönsamhet och fiskerikontrollen fungerar dåligt. Trots detta är det min utgångspunkt och uppfatt- ning att den framtida fiskeförvaltningen i huvudsak ska ske inom den gemensamma fiskeripolitiken. Fisken i haven är en gemensam resurs för de länder som nyttjar haven. Det effektivaste sättet att förbättra bestånden sker därför genom gemensamma åtgärder från alla som nyttjar havet. Enstaka åtgärder från ett enskilt land får av naturliga skäl begränsad effekt. Med denna utgångspunkt anser jag i första hand att regeringen bör utveckla och fortsätta arbetet med att förbättra och effektivisera den gemensamma fiskeripolitiken. Det är min övertygelse att ett livskraftigt och konkurrensdugligt svenskt fiske kan hävda sig väl inom denna gemensamma ram. Därutöver kan också det nationella handlingsutrymmet användas som komplement för att skapa bättre fiskbestånd, minska byrå- kratin och förbättra kontrollen. Som framgått är det nationella hand- lingsutrymme begränsat. Däremot anser jag inte att utrymmet är för litet för att det ska vara meningsfullt med åtgärder. När det särskilt gäller beståndssituationen är forskningen av den upp- fattningen att bestånden ibland är betydligt lokalare än vad som tidigare förutsatts. är dock inte ensamt ansvarig för den komplicerade och krångliga fiskelagstiftningen även om det oftast framställs på det sättet. Som utvecklats i kapitel 4 är lagen i sig otydlig och saknar genomarbetad terminologi. Ett första problem är som också framgår av våra direktiv att det saknas en portalparagraf som anger de övergripande målen. Som vi utvecklat under 4.2.6 är en försvårande omständighet inom fiske- politiken att det finns flera målkonflikter. Dels ska fisket bedrivas hållbart, dels ska hänsyn tas till fiskenäringen, fritidsfisket och regio- nalpolitiska avvägningar. Den nuvarande fiskelagen tar inte alls ställ- ning till dessa målkonflikter. I stället har det överlåtits åt Fiskeri- verket att göra avvägningar utan att detta tydligt framgått av reger- ingens instruktion, från fall till fall. Denna otydlighet har enligt min uppfattning bidragit till att fiskepolitiken upplevs som onödigt kon- fliktfylld. Målkonflikterna inom fisket behöver egentligen inte vara svårare än inom andra näringar. Fisket måste bedrivas hållbart, eftersom fisken annars försvinner. En sådan utveckling gynnar ingen, allra minst nuvarande och framtida generationers yrkesfiskare. Det betyder att fisket måste utgå från ekosystemansatsen. Även en framtida fiskenäring förutsätter dock att fisket bedrivs hållbart. På samma sätt förhåller sig det med levande kustsamhällen och fritidsfisket. Om dessa ska finnas kvar måste fisket bedrivas hållbart. Detta betyder att det egentligen inte finns några målkonflikter mellan hållbart fiske och närings- och regionalpolitik. I stället ligger kon- flikten mellan hållbart fiske och kortsiktigt överutnyttjande av fiske- bestånden. Sammantaget är alltså ett hållbart fiske väl förenligt med andra mål. Jag kommer att föreslå en portalparagraf som har skogs- vårdslagstiftningen som förebild, se 6.3.