sou · GYB334 · 2010-05-11 00:00:00 — och Parker, och ger stöd till sina lokala föreningar som i många fall arrangerar utställningar i sina lokaler. Verksamheten innefattar pedagogiskt arbete och platsspecifika konstprojekt. De organiserar också olika vandringsutställningar. Folkets Hus och Parker turnerar cirka 18 utställningar till medlemmarnas lokaler runt om i landet, vilket innebär cirka 100 visningstillfällen. alla är ett samarrangemang mellan de tre organisationerna och den visas på cirka tio platser i landet. Där ställer yrkesverksamma konstnärer ut sina verk och organisationerna kan göra sina inköp. Därefter bjuds allmänheten in och har möjlighet att inhandla konst. 8 Enligt muntliga uppgifter från . Utställare och konstförmedlare i Enligt statistik från förekommer vandringsutställningar inom bild- och formområdet i ganska begränsad utsträckning.9 Av utställningsarrangörerna, som i detta fall inte inbegriper museer med egna samlingar, uppger åtta av tio att de inte visade någon vandringsutställning alls . De som visade vandringsutställningar gjorde detta vanligtvis vid endast något enstaka tillfälle. 3.3Utbildningar och konsultföretag inom utställningsområdet Högre konstnärliga utbildningar finns på ett flertal platser i . Det har även vuxit fram många utbildningar som är särskilt inriktade på museologi, utställningsproduktion och curatering av konst. Bland dessa kan nämnas Curatorprogrammet vid , som är ett internationellt inriktat mastersprogram för utställningsskapande främst inom konstområdet. Det innehåller både teoretiska kursmoment inom konstfilosofi, utställningsteori, management och juridik samt praktiska moment och en praktikperiod vid en institution. i har utbildningen som bl.a. riktar sig till yrkesverksamma curatorer. Vid erbjuds , där den studerande kan välja flera inriktningar bl.a. utställningsproduktion. Museivetenskapliga utbildningsprogram erbjuds också vid universiteten i , , och . Där och på många andra orter finns det också olika kortare kurser med konst- eller kulturpedagogisk inriktning. Högskolan på ger t.ex. kursen Utställning – form och gestaltning. Det finns ett antal frilansande konstcuratorer som utför uppdrag åt museer, konsthallar och andra utställare. Dessutom finns det ett antal mindre företag som ägnar sig åt att utveckla utställningsmediet och bistå utställare med allt från transporter till ljussättning och hela utställningsproduktioner. I sammanhanget bör också Visualiseringscenter nämnas. Centret invigs och dess verksamhet bygger på forskning vid . På centret ska den 9 Statistiska uppgifter från Statens kulturråds kommande rapport om bild och formområdet. Utställare och konstförmedlare i senaste visualiseringstekniken, dvs. digitalt baserad medieteknik, presenteras för en bredare allmänhet. Innehållet inbegriper allt från konstnärliga installationer till medicinsk och kulturhistorisk visualisering. 4.1Uppdrag i instruktion och regleringsbrev Enligt förordning (2007:1187) med instruktion för Riksutställningar har myndigheten till uppgift att producera, förmedla och arrangera turnerande utställningar i syfte att ge perspektiv och samhällsutvecklingen. Myndigheten ska förmedla kunskaper och erfarenheter samt erbjuda tekniska tjänster till andra som vill arbeta med utställningar. Myndigheten ska vidare i sin verksamhet integrera ett jämställdhets-, mångfalds- och barnperspektiv samt ett internationellt och interkulturellt utbyte och samarbete. I Riksutställningars regleringsbrev anges att myndigheten i sin verksamhet ska prioritera dels barn och ungdom, dels den samtida konsten. Riksutställningar är dessutom i regleringsbrevet ålagda att återrapportera åtgärder som vidtagits för att utveckla samarbetet med museer och andra kulturinstitutioner i syfte att öka samlingarnas rörlighet i landet enligt följande: åtgärder som vidtagits för att utveckla samarbetet med museer och andra kulturinstitutioner i syfte att öka samlingarnas rörlighet i landet, antalet samproducerade utställningar, antalet turnédagar samt bokningstillfällen, antalet arrangörer respektive utställningar i mobila rum, åtgärder som vidtagits för att öka tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning. Riksutställningar har i uppdrag att, i samverkan med de regionala museerna eller deras samordningsorgan, utarbeta former för en ökad samverkan som rör de regionala museernas utåtriktade och pedagogiska arbete. Arbetet ska vara inriktat på utveckling av utställningsmediet och förmedlingen av utställningarna samt metoder för utställningsteknik. Riksutställningar ska vidare, mot bakgrund av gällande avtal mellan staten och berörda konstnärsorganisationer om konstnärers medverkan och ersättning vid utställning av konstverk, särskilt redovisa utbetalda ersättningar till konstnärer som gjorts i enlighet med avtalet. I övrigt har myndigheten en rad generella återrapporteringskrav som gäller för samtliga kulturmyndigheter t.ex. avseende regionalt utfall, lokalkostnader, bidrag och eventuella sponsormedel. Riksutställningar är – i likhet med de flesta myndigheter inom område – en enrådighetsmyndighet utan insynsråd. Chefen för har titeln generaldirektör.1 Myndigheten är organiserad i sex underavdelningar: enheten för kommunikation, enheten för innehåll och utveckling, enheten för teknisk produktion, enheten för turné och pedagogik, den administrativa enheten samt ett projektkontor. hade Riksutställningar 47 personer anställda. Totalt hade myndigheten haft 56 personer anställda, varav 35 kvinnor och 21 män. I samband med flytten från till , som var fullt genomförd 2008, har den största delen av personalstyrkan bytts ut eftersom de flesta som arbetade på Riksutställningar i valde att lämna myndigheten. Myndigheten har också tvingats minska sin personalstyrka jämfört tillföljd av ökade kostnader och aviserade anslagsminskningar. Antal anställda vid –2009 1 I skrivande stund – - pågår en rekryteringsprocess för att finna en ny chef för myndigheten, den administrativa chefen fungerar som tillförordnad generaldirektör. uppgår Riksutställningars anslag till . Av dessa medel ska användas för kostnader som är kopplade till avtalet om medverkan och ersättning.2 Myndigheten har fått tillfälliga förstärkningar av anslaget för att kunna hantera de ökade kostnader som flytten till medfört. Regeringen har dock varit tydlig med att det inte är aktuellt att göra en permanent förstärkning av anslaget. Dessutom har regeringen i budgetpropositionen aviserat att myndigheten kommer att få en minskning av anslaget med . Tack vare anslagsförstärkningarna, och på grund av att bemanningen av myndigheten efter flytten till tagit än beräknat, hade Riksutställningar ett stort anslagssparande – totalt vid början. Som en följd av övergången till kostnadsmässig avräkning mot anslag drogs in från myndigheten.3 Riksutställningar har dock, enligt sin årsredovisning, tillämpat en försiktighetsprincip när det gäller sina kostnader och därför har myndigheten även med sig ett anslagssparande på in i 2010. Att Riksutställningar varit så försiktiga med att dra på sig kostnader förklaras bl.a. med att myndigheten haft oklara planeringsförutsättningar i och med att det funnits förslag om att förändra verksamheten, se vidare kapitel 2. Av Riksutställningars totala intäkter 2009 utgjordes av anslagsmedel, av avgifter och andra ersättningar och av bidrag. I posten avgifter och andra ersättningar räknas medel som myndigheten får från samarbetsparter i olika utställningsprojekt. fick myndigheten bl.a. medel från Forum för levande historia och museet (Statens museer för världskultur) för kostnader som Riksutställningar lade ner på det gemensamma utställningsprojektet (O)mänskligt. Riksutställningar räknar också in intäkter från produktion av utställningsmoduler till House of . En stor andel av bidragsintäkterna kommer från andra statliga myndigheter på vars uppdrag Riksutställningar genomfört utställningsprojekt. I årsredovisningen anger Riksutställningar bl.a. , och som 2Avtalet reglerar den ersättningar som en konstnär har rätt till då ett verk som är i konstnärens ägo visas av en statlig institution. Avtalet gäller fr.o.m. . 3Regeringsbeslut , Fi2009/4428 I bidragsintäkterna ingår också det särskilda bidrag på som Riksutställningar fått för internationellt och interkulturellt arbete. Riksutställningar redovisar sina kostnader fördelat på tre verksamhetsgrenar. Beräkningen bygger på direkta kostnader, samt stickprovsmätning av hur mycket arbetstid som läggs ned på respektive verksamhetsgren. Av redovisningen framgår att () av kostnaderna avsåg vandringsutställningar, () kunskapsutveckling, konsultation och tekniska tjänster. Slutligen gick (en procent) till uppdrags- och försäljningsverksamhet. 4.4Mål och resultat avseende verksamheten 2009 Med utgångspunkt i det ovan redovisade uppdrag som regeringen gett Riksutställningar har myndigheten tagit fram sex fokusmål: 1.Internationellt och interkulturellt utbyte och samarbete ska öka och integreras i Riksutställningars verksamhet. 2.Barn och ungdom och samtidskonsten ska prioriteras. 3.Vi ska utveckla utställningsmediet tekniskt, konstnärligt och pedagogiskt. 4.Vi ska uppnå tydligare kundfokus genom att utgå från sektorns behov snarare än att utgå från det vi själva vill erbjuda. 5.Vi ska bedriva kunskapsutveckling om utställningsmediet samt bistå med konsultation och tekniska tjänster i utställningsarbetet. 6.Vi ska utveckla samarbetet med museer och andra kulturinstitutioner i syfte att öka samlingarnas rörlighet i hela landet samt för att utveckla det utåtriktade pedagogiska arbetet. invigde Riksutställningar 6 nya vandringsutställningar och myndigheten hade totalt 13 utställningar i turné. Åtta utställningar var riktade till barn och ungdom och i 7 av utställningarna hade samtida konstnärer eller formgivare medverkat i större eller mindre grad. När det gäller utställningarna med samtidskonst fanns det i flera fall ett tydligt internationellt eller interkulturellt perspektiv: Fokus – var en utställning med åtta videokonstverk som på olika sätt kommenterar situationen i dagens och illustrerar den roll som videokonsten fått för den demokratiska processen. ett videoverk skapat av den sydafrikanska konstnären . Den är ett led i Riksutställningars satsning på att introducera en betydande internationell samtidskonstnär för svensk publik. Restore hope: Se mej! invigdes och bygger på ett videoverk av den turkiska samtidskonstnären . Den belyser och lyfter fram kvinnor i som tvingas leva gömda. Magiska manteln är en utställning som är avsedd att visas på bibliotekens barnavdelningar och som presenterar islamisk kultur. Ytterligare en samtidskonstutställning som bygger på den rörliga bilden är Animationsinvasion som är ett program innehållande 28 filmer, skapande av totalt 21 konstnärer. Utöver dessa utställningar har Riksutställningar också turnerat Ung 7, som är en återkommande vandringsutställning, som är inne på sin sjunde upplaga. Den syftar till att lyfta fram ung och experimentell formgivning. Antalet turnerande utställningar ger i sig inte någon fullständig, eller kanske ens rättvisande bild av vad hur Riksutställningars verksamhet utvecklar sig. Det är dels viktigt att notera att endast tre av dessa tretton utställningar visades . Fyra av utställningarna visades endast och två av utställningarna invigdes först sent . Totalt var det 7–9 utställningar som turnerade . Utställningarna Fågel, fisk eller mitt emellan samt Magiska manteln har dessutom gått på turné i vardera två olika versioner, med likartat innehåll. Dessa fyra utställningar skulle rent innehållsmässigt därför kunnat redovisas som två utställningar. En tredje faktor som ska beaktas är storleken på utställningarna. Av den samtida konstens många uttryck har Riksutställningar i första hand valt att inrikta sig på att visa videoverk – en prioritering som faller sig ganska naturlig när målet är att lätt kunna transportera och anpassa utställningsformatet till olika mottagare. Detta gör att Riksutställningar använder sig av det mobila rummet – de specialanpassade långtradare som myndigheten använder som rullande utställningshallar för bl.a. samtidskonst, samt den utställningsmöbel som kallas Show unit och som främst är lämpad för filmvisning. Även Fågel, fisk eller mitt emellan samt Magiska manteln är små till formatet. De ytmässigt större utställningarna har varit LEK – en allvarlig utställning, som producerades och som 2009 visades på tre orter samt Ung 7, som visades på åtta turnéorter. En tydlig trend i Riksutställningars verksamhet är att antalet utställningar stadigt minskar. Från att ha turnerat cirka 25 utställningar har antalet minskat till cirka hälften. Utvecklingen av verksamheten med vandringsutställningar Riksutställningar har i samband med sina turnerande utställningar samarbetat med 76 utställningsarrangörer runt om i landet. Utställningarna har producerats i samarbete med och, i något fall, på uppdrag av ett flertal olika organisationer, myndigheter och institutioner. De utställningar som visades 2009 är ett resultat av samarbeten med , , Studiefrämjandet, museer, , Samiskt informationscentrum, Forum för levande historia, Myndigheten för skolutveckling, , , , , , Formas, , , , Intercult, ReOrient, , Föreningen , Form/Design Center och . 4.4.2Kunskapsutveckling och tekniska tjänster Riksutställningar anger i årsredovisningen att myndigheten i sin externa kunskapsutveckling i första hand vänder sig till tre kategorier. Den första kategorin är professionellt verksamma inom utställningssektorn, exempelvis intendenter, pedagoger, tekniker, formgivare och utställningsproducenter. Den andra är semiprofessionella och eldsjälar, dvs. de som endast delvis arbetar med utställningsmediet såsom bibliotekarier, kultursekreterare och lärare. Här räknas också in ideella organisationer och föreningar, nätverk och unga som vill använda utställningsmediet för att framföra ett budskap. Den tredje kategorin utgörs av formella utbildningar inom utställningsmediet vid universitet och högskolor. Riksutställningar identifierar själva att kompetensutveckling och kunskapsbyggande inom utställningsmediet, konstnärligt, konceptuellt, tekniskt och pedagogiskt är mycket efterfrågade delar i verksamheten. Detta inbegriper utbildningar för utställningsproducenter, tekniker, kommunikatörer och pedagoger. Vidare pekar Riksutställningar på behovet av omvärldsbevakning av utställningsområdet internationellt och skapandet av mötesplatser och samarbetsytor för utställningssektorn. Att resurserna är knappa på många håll gör att det finns ett behov av att göra samproduktioner och få stöd vad gäller produktion, turnéupplägg och pedagogiskt arbete. Detta trots att professionaliseringen inom området ökar och även viljan att från de enskilda institutionerna stå för idéinnehåll och på egen hand initiera utställningsproduktioner. Riksutställningars arbete med omvärldsbevakning av utställningsmediet sker bl.a. genom nyhetsbrevet ! som har närmare 2 000 prenumeranter. Webbtjänsten Utstället riktar sig till unga med tips och inspiration till den som vill skapa en egen utställning. Riksutställningar har också arrangerat skrivarkurser för utställningstexter, projektledarutbildningar och endagarskurser i vandringsbarhet samt ordnat seminarier. Inom ramen för den internationella omvärldsbevakningen har Riksutställningar gett ut Future Exhibitions, en publikation om utställningsmediet och dess framtid. Riksutställningar har också ett internationellt residensprogram till vilket bl.a. konstnärer och curatorer bjuds in. När det gäller teknikutveckling har Riksutställningar tagit i bruk mobila släpvagnar och digitala utställningsmoduler som kan uppdateras på distans. Ett samarbetsprojekt har inletts i syfte att ta fram ett pedagogiskt verktyg för mobiltelefoner som kan användas av utställningsbesökare. I Riksutställningars teknikpool ingår numer 105 aktiva tekniker, som kan bistå dem som visar Riksutställningars vandringsutställningar runt om i landet. 5Överväganden om Riksutställningars verksamhetsform Det har inte legat inom ramen för vårt uppdrag att lämna förslag om en nedläggning av Riksutställningar som självständig myndighet. Vi gör dessutom bedömningen att Riksutställningar, som självständig myndighet har förutsättningar att utveckla den framtida roll som vi redogör för i kapitel sex. Det har emellertid under vårt utredningsarbete framkommit en rad olika synpunkter på om den nuvarande verksamhetsformen är den mest lämpade med tanke på den ändrade inriktningen och utvecklingen i omvärlden. Dessutom har regeringen efter det att utredningen tillsatts fattat en rad beslut som kan få betydelse för Riksutställningars uppdrag . Regeringen har beslutat om ett uppdrag till att utveckla sin roll som en främjande och samlande aktör i museisektorn och hantera professionsrelaterade frågor som innefattar bl.a. utbildning, kompetensutveckling och internationellt samarbete.1 ska en delrapport lämnas till och ska en redogörelse för uppdragets genomförande lämnas till regeringen. beslutade regeringen också om ett uppdrag till de centrala museerna om att redovisa hur de gemensamt avser att stärka samarbetet inom museisektorn när det gäller såväl administration som kärnverksamhet.2 De centrala museerna ska även redovisa hur samarbetet mellan museisektorn och andra samhälls- Ku2010/551/KT Ku2010/552/KT Överväganden om Riksutställningars organisationsform områden kan stärkas. Museerna ska vidare gemensamt och i samråd med de regionala museerna och lämna förslag på hur samverkan mellan de centrala museerna, de regionala museerna och övriga museisektorn kan utformas. De centrala museerna ska lämna en första gemensam redogörelse av uppdraget till . ska de redovisa uppdraget i en gemensam slutrapport till . I slutrapporten ska framgå hur ett fortsatt arbete med att utveckla samarbetet inom museisektorn kan bedrivas. överlämnade regeringen propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt (prop. 2009/10:175) till . I propositionen gör regeringen bl.a. bedömningen att samverkan, inte minst myndigheter emellan, ytterligare måste utvecklas, dels av effektivitetsskäl, dels för att medborgare, företagare och andra förväntar sig att staten uppträder samordnat. Regeringen skriver dessutom att en fortsatt hög takt kommer att hållas i arbetet med strukturförändringar och omprövningar av det statliga åtagandet inom olika verksamhetsområden. har därför resonerat kring vilka alternativ som skulle vara möjliga om en annan verksamhetsform skulle övervägas. Ett alternativ skulle kunna vara att slå samman myndigheten med andra myndigheter med liknande uppdrag. Ett annat vore att Riksutställningars anslag i stället fördelades som utvecklings- och bidragsmedel till regionala och lokala museer och utställare. Ytterligare ett alternativ skulle vara att staten gav stöd till uppbyggnaden av ett produktions- och arrangörsnätverk för vandringsutställningar. Sammanslagning med andra myndigheter Riksutställningars motsvarighet i bildades och fick namnet Riksgalleriet. Som namnet antyder var verksamheten helt inriktad på bildkonst och konsthantverk. I övrigt var parallellerna till Riksutställningar i , när det gäller verksamhet och inriktning många. Riksgalleriet inlemmades 1990 i Museet for samtidskunst och bytte 1992 namn till Riksutstillinger. fick Riksutstillinger på nytt status som en självständig Överväganden om Riksutställningars organisationsform Efter att verksamheten 2004 hade evaluerats beslöt att Riksutstillinger från skulle uppgå i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Nasjonalmuseet etablerades 2003 och består av den verksamhet som tidigare bedrevs inom ramen för , Kunstindustrimuseet, Museet for samtidskunst och . Diskussionen om norska Riksutstillingers roll och uppdrag liknar den svenska debatten om Riksutställningar i många avseenden.3 Samma resonemang har förts om behovet av att institutionen har en egen produktion och egen konstnärlig profil eller om den snarare bör vara en stödfunktion till regionala aktörer. Ska den vara ett alternativ eller ett komplement? Skulle man göra motsvarande förändring i ligger ett inordnande av Riksutställningar under närmast till hands. Detta skulle förmodligen innebära ökade möjligheter för att nå ut till hela landet. har stora och intressanta samlingar som borde vara attraktiva att sprida i större utsträckning. Både och Riksutställningar har ett samtidskonstuppdrag och de skulle kunna dra nytta av varandras expertis på området. Genom att samordna ledning och administrativa funktioner skulle effektiviseringsvinster också kunna uppnås. Ett sammanslaget Riksutställningar och skulle bli en så pass stor myndighet – med nuvarande personalstyrka närmare 180 personer – att det inte är orimligt att tänka sig att verksamheten skulle kunna ha sin hemvist både i och på . Med andra ord samma förhållande som gäller för . Nackdelarna med en sådan lösning vore att Riksutställningars möjligheter att fungera som en förmedlande länk mellan olika museiinstitutioner och utställare skulle försvåras och organisationen skulle riskera att mista sin profil. Den kritik som ibland framförs från regionalt håll mot Riksutställningar om att verksamheten utgår från ett centralistiskt perspektiv skulle knappast minska. Tillsammans med , , Riksutställningar, och driver och Publik (). 3 Evaluering av Riksutstillinger, 2004. Överväganden om Riksutställningars organisationsform uppgift är att verka för att konst och publikfrågor ges fokus och belyses från olika positioner. har arrangerat två nordiska seminarier kring strategiskt publikarbete. Riksutställningar och har olika uppdrag och verksamhetsområden, men de har också många gemensamma beröringspunkter. För att klara sitt uppdrag behöver bägge myndigheterna en stor kompetens inom och överblick över samtidskonstområdet och väl etablerade kontakter med den kommunala beslutsnivån och administrationen. Genom att föra samman och Riksutställningar skulle två små och relativt resurssvaga statliga myndigheter bli en starkare gemensam enhet. En nackdel med den lösningen vore att antingen Riksutställningar eller , i så fall skulle behöva byta verksamhetsort. Riksutställningar har etablerat sig på och nyrekryterat nästan hela personalstyrkan. Myndigheten har tecknat ett hyreskontrakt för de nya lokalerna som sträcker sig och en eventuell flytt till skulle förmodligen innebära minst lika höga hyreskostnader, förutsatt att utställningsproduktionen fortsatt kommer att ingå i uppdraget. Den omvända lösningen, att Statens konstråds verksamhet och personal flyttar till vore problematisk med tanke på att arbetar med statlig verksamhet och att en stor andel av de statliga myndigheterna finns i . Dessutom är hemvist för många av de konstnärer som anlitar. Utvecklingsmedel till utställare, museer och nätverk Utvecklingsmedel till regionala museer och utställare I delbetänkande Spela samman föreslås att även fortsättningsvis, efter införandet av en ny Kultursamverkansmodell, ska ha en viss summa att centralt fördela direkt till institutionerna för olika typer av utvecklingsprojekt. Vi föreslog att samverkan över läns- och kommungränser särskilt skulle uppmärksammas i fördelningen av bidrag. fördelar särskilda utvecklingsmedel till länsmuseerna. uppgick den summa som fördelades till . Bidragen fördelades till en rad olika ändamål bl.a. pedagogiska insatser för barn och unga, arbete för att nå nya publikgrupper, digitalisering och tillgängliggörande. Överväganden om Riksutställningars organisationsform För att uppnå ökat samarbete mellan länsmuseerna och ge stöd till utvecklingsarbetet inom bl.a. digital förmedling, museipedagogik och samtidskonst skulle en förstärkning av utvecklingsmedlen vara välkommet. Detta skulle också kunna kombineras med att stödet till vissa utställare, som också disponerar, fick tillskott. Finansiering skulle i så fall ske genom att anslaget till Riksutställningar omfördelades och Riksutställningars verksamhet avvecklades.