sou · GYB365 · 2010-10-13 00:00:00 — SCB:s bedömning är att utvecklingen inom sjuk- vården med ny teknik och nya metoder medverkar till att efter- frågan på specialistutbildade sjuksköterskor ökar och på finns det enligt SCB risk för att bristen kommer att förstärkas ytterligare. I fråga om distriktssköterskor anges i SCB:s Arbetskrafts- barometer att det råder stora regionala skillnader avseende tillgången på distriktssjuksköterskor. Dryg en tredjedel av arbets- givarna anser att det varit brist på distrikts- sjuksköterskor, medan en knapp tredjedel anser att det varit god tillgång. SCB gör bedömningen att stora pensionsavgångar väntar de närmaste 10–15 åren, varför det finns risk för ökad brist. 10.4Enkätundersökning bland landsting och regioner genomförde SKL en enkätundersökning bland landsting och regioner gällande uppgifter om specialistsjuksköterskor. Utifrån enkäten drar SKL slutsatsen att efterfrågan varit större än tillgången på sjuksköterskor med specialistutbildning, bl.a. inom anestesisjukvård, intensivvård, operationssjukvård och psykiatrisk vård. Enligt SKL kommer utbildningsbehovet att öka för flertalet specialistutbildningar . råder, enligt SKL, balans på tillgång och efterfrågan vad Tillgång och efterfrågan på specialistsjuksköterskor m.m. gäller grundutbildade sjuksköterskor och det innebär enligt SKL att det finns en rekryteringsbas för specialistutbildningarna. 11Intryck från hearingar och möten m.m. Under vårt arbete har vi genomfört ett antal hearingar och möten med grupper och organisationer. Vi har haft hearingar med dels läro- säten som anordnar specialistutbildningar för sjuksköterskor, dels sjuksköterskeföreningar. Under vårt arbete har vi vidare haft en hearing med kommuner, kommunförbund, landsting och regioner. Därutöver har vi träffat bl.a. verksamhetschefer som arbetar med specialistsjuksköterskor inom hälso- och sjukvården. Vi har även mottagit skrivelser från organisationer och enskilda sjuksköterskor. Intresset för vårt uppdrag i denna del har varit mycket stort och det är inte möjligt att återge allt som framkommit vid hearingar, möten och i skrivelser. I detta kapitel redogör vi dock för vad som i huvudsak framförts vid våra hearingar samt möten med verksam- hetschefer. Vi återger därutöver en sammanställning av vad som fram- förts av , och . 11.1Synpunkter som framförts vid hearingar och möten För utredningen har syftet med hearingarna och mötena varit att göra en bred kartläggning av förhållandena kring specialistsjuk- sköterskorna och deras utbildning. Vi har också försökt att in- hämta förslag om vilka åtgärder som skulle leda till att fler sjuk- sköterskor specialistutbildas. I det följande redovisas vad som i huvud- sak framfördes vid hearingarna och mötena gällande dessa fråge- ställningar. En förteckning över vilka som deltagit vid mötena och hearingarna finns i bilagorna 2 och 4. Intryck från hearingar och möten m.m. 11.1.1Synpunkter från lärosäten som anordnar specialistutbildning för sjuksköterskor Vårdgivarna efterfrågar inte specialistsjuksköterskor En viktig orsak till att för få sjuksköterskor specialistutbildar sig är enligt lärosätena att specialistsjuksköterskor inte efterfrågas av vård- givarna. På klinikerna vet man inte hur man ska använda deras kom- petens och de som arbetar med att rekrytera sjuksköterskor vet som regel väldigt lite om vilken kompetens specialistsjuksköterskor har. Inom vissa områden går det också enligt lärosätena att arbeta som sjuksköterska utan att vara specialistutbildad, exv. inom hälso- och sjukvård för barn och ungdomar samt psykiatri och då tenderar vårdgivarna att inte anställa specialistutbildade sjuksköterskor i samma omfattning. Enligt lärosätena måste vården bestämma sig för vilket behov man verkligen har av specialistsjuksköterskor och det går inte att komma ifrån att vårdgivarnas agerande är avgörande för hur många som utbildar sig till specialistsjuksköterskor. Om vårdgivarna exv. erbjuder lön för de sjuksköterskor som vill specialistutbilda sig inom en viss inriktning kommer fler att utbilda sig. En annan orsak som enligt lärosätena påverkar efterfrågan på specialistsjuksköterskor är att det kan vara svårt att få tag i specia- listsjuksköterskor. Det får till följd att vårdgivarna, för att lösa en uppkommen bristsituation, väljer att istället anställa en grund- utbildad sjuksköterska. Med bättre planering från vårdgivarna skulle dock inte denna situation behöva uppstå och det som saknas är en- ligt lärosätena en långsiktighet i planeringen av personalbehovet och någon form av nationell samordning. Sjuksköterskor som specialistutbildar sig får inte förändrade arbetsuppgifter eller högre lön Som det är saknas det enligt lärosätena en naturlig karriärväg för de sjuksköterskor som specialistutbildat sig. Normalt förändras inte heller lönen och dessa omständigheter påverkar naturligtvis intresset hos sjuksköterskor att specialistutbilda sig. Vårdgivarna borde enligt lärosätena skapa nya tjänster där de kräver specialist- kompetens. Vidare borde följa upp vårdgivarnas an- ställning av specialistsjuksköterskor och konstatera att det anställs för få. Det finns enligt lärosätena undersökningar som visar att det Intryck från hearingar och möten m.m. sker färre anmälningar mot vården i verksamheter med fler specialist- utbildade. Många som antagits påbörjar inte utbildningen Det kan vara många sjuksköterskor som antagits till en specialist- utbildning. Men det är enligt lärosätena många som hoppar av. Bl.a. spelar lärosätenas geografiska placering roll och om det är för långt att resa, är man kanske inte lika intresserad av att specialisera sig. Generellt sett är det enligt lärosätena krångligt för sjuksköterskor att genomgå en specialistutbildning, framför allt jämfört med läkarna. Många sjuksköterskor upplever enligt lärosätena att de känner sig färdiga när det gått igenom grundutbildningen och fått sin legitimation. var det mer självklart att man skulle läsa vidare. Under grundutbildningen är det också för lite information om möjligheterna att specialistutbilda sig och för vissa kan det upplevas som skrämmande att man måste avsluta specialistutbildningen med ett examensarbete. Problemet med bristen på specialistutbildade sjuk- sköterskor måste enligt lärosätena även ses ur ett genusperspektiv. De som ska specialisera sig är ofta kvinnor i den ålder man bildar familj och det kan försvåra möjligheterna för studier. Det finns oklarheter om vad utbildningen ska innehålla Enligt lärosätena har de och vårdgivarna olika tankar om vad som ska ingå i utbildningen. Vårdgivarna kan exv. uppleva att utbild- ningen är för akademiserad, eftersom man inom vården vill ha doers. Enligt lärosätena finns inte några klara riktlinjer för vad som en specialistutbildad sjuksköterska ska få med sig från utbild- ningen och det gör att det blir skillnader mellan utbildningarna i landet. uppfattas det som oklart om utbildningen ska leda till en magisterexamen eller inte. Lärosätena anser också att de skulle behöva vara mer lyhörda för vilka examensarbeten som skulle kunna vara intressanta för verksamheterna. Enligt lärosätena är det angeläget att det görs mer tydligt vad som ska ingå i specialistutbildningen för sjuksköterskor. Kanske är det också dags att införa fler inriktningar än dagens elva. Det kan även vara dags att diskutera utbildningens längd. Enligt lärosätena är det också angeläget att sjuksköterskornas specialistutbildning blir Intryck från hearingar och möten m.m. mer flexibel, exv. genom att den som studerar inte behöver läsa hela utbildning i en följd. Specialistutbildningen och grundutbildningen måste ses i ett sammanhang Om man ska se över specialistutbildningen måste man enligt läro- sätena även se över grundutbildningen. De båda måste ses i ett och samma sammanhang och ett förslag kunde vara att låta speciali- seringen för sjuksköterskor ingå i grundutbildningen. Det får sedan vara upp till arbetsgivaren att avsätta medel för kompetensutveck- ling inom ramen för den egna verksamheten. Den verksamhetsförlagda utbildningen är en flaskhals Enligt lärosätena är det svårt att få fram platser för den verksam- hetsförlagda delen av utbildningen. Ofta är det flera lärosäten som konkurrerar om de platser som finns och det gör att denna del av utbildningen blir en flaskhals. En viktig fråga för framtiden är enligt lärosätena hur vården ska se till att det finns personal som kan ta emot de studenter som ska göra sin verksamhetsförlagda utbild- ning. Det finns också enligt lärosätena vissa oklarheter kring vad som gäller för betalning av den verksamhetsförlagda utbildning som genomförs hos kommuner. Bristande dialog mellan lärosäten och vårdgivare är ett tydligt problem Ett tydligt problem när det gäller förhållandet att för få sjuksköterskor specialistutbildar sig, är enligt lärosätena den bristande dialogen mellan dem och vårdgivarna. Den finns visserligen en sådan dialog , men den behöver förbättras. En svårighet i detta är enligt läro- sätena att vårdgivarna inte kan beskriva sina behov av specialist- sjuksköterskor, troligtvis beroende på att de inte har en tillräcklig överblick över sitt rekryteringsbehov. En konsekvens blir att det skapas många tillfälliga lösningar i samarbetet med lärosätena. Om ett lärosäte kontaktar ett landsting eller en sjukhuschef finns det enligt lärosätena som regel ett stort intresse för att samarbeta kring specialiststutbildningen i olika avseenden. Det är dock inte Intryck från hearingar och möten m.m. säkert att det finns samma intresse på verksamhetschefsnivå, där ett samarbete kan ses som en pålaga som man inte har tid med. Enligt lärosätena har verksamhetschefer ofta olika utbildningsbakgrund och det är inte säkert att de vet hur man arbetar med handledning eller projekt. Ett sätt att förbättra dialogen skulle enligt lärosätena kunna vara att de kontinuerligt bjuder in vårdgivarna till samtal om specialist- sjuksköterskorna. Det skulle också vara möjligt att skapa samarbets- grupper. De avtal som lärosätena och vårdgivarna ingår är mycket viktiga och ofta lägger de grunden för dialogen. Lärosätena pekar på att de har ett nationellt uppdrag och att man utifrån det kan fråga sig vad det tillför att det förs dialog med vårdgivare på regional nivå. Man måste också komma ihåg att läro- sätena konkurrerar med varandra, vilket missgynnar den rådande situationen. Om det gick att utforma ersättningssystemet så att denna konkurrens försvann skulle det sannolikt föra med sig positiva effekter. Kan anställningsutbildning vara en väg att gå? Ett problem för sjuksköterskor som vill specialistutbilda sig är en- ligt lärosätena att det kan vara krångligt att studera och arbeta parallellt. Att skapa anställningsutbildningar kan därför vara ett sätt att få fler sjuksköterskor att specialistutbilda sig. För läkare gäller att deras utbildning sker inom ramen för en anställning. på har man en uppdragsutbildning där de sjuksköterskor som studerar är anställda. Vårdgivarna ser inte värdet av specialistutbildade sjuksköterskor En av de viktigaste orsakerna till att för få sjuksköterskor specialist- utbildar sig är enligt sjuksköterskeföreningarna att vårdgivarna inte ser värdet av att ha specialistutbildade sjuksköterskor i verksam- heten. Sjuksköterskornas kompetens syns inte i vården och omvård- naden sätts inte i fokus. Det är verksamhetscheferna som bestämmer vilka som ska anställas och de väljer gärna de som är billigast, dvs. Det är också enligt sjuksköterske- föreningarna vanligt att verksamhetscheferna ser ett större värde i Intryck från hearingar och möten m.m. lång yrkeserfarenhet än i en specialistutbildning, eftersom de vill ha kliniskt kunniga sjuksköterskor i verksamheten. Vidare upplever många läkare att specialistsjuksköterskor är för akademiska och att de därför inte är användbara. Disputerade sjuksköterskor blir ofta ifrågasatta och de väljer enligt sjuksköterskeföreningarna ofta att lämna vården. Specialistutbildning leder inte till högre lön eller nya arbetsuppgifter En sjuksköterska som specialistutbildar sig får enligt sjuksköterske- föreningarna inte förändrade arbetsuppgifter eller högre lön. För att skapa karriärvägar för specialistsjuksköterskor skulle vårdgivarna behöva inrätta speciella tjänster för specialistsjuksköterskor med eget ansvarsområde och högre lön. Det skulle också behöva införas karriärvägar och vissa titlar för specialistutbildade sjuksköterskor som tydliggör kompetens och status. Enligt sjuksköterskeförening- arna borde det vidare finnas krav på behörighet för specialistutbildade sjuksköterskor, liksom krav på hur många specialistutbildade det ska finnas inom vården. För sjuksköterskor borde gälla att är specialistutbildade och inom vissa områden som exv. operation borde kravet vara att samtliga är specialistutbildade. Det finns dock enligt sjuksköterskeföreningarna exempel på att specialistutbildning tas tillvara. njurmedicin har det an- ordnats uppdragsutbildningar och de sjuksköterskor som genom- gått utbildningarna har fått ett eget ansvarsområde. Det har även anordnats uppdragsutbildningar inom ögonsjukvård och inom ögon- sjukvården ställer man enligt sjuksköterskeföreningarna krav på att sjuksköterskorna ska vara vidareutbildade. Det finns behov av specialistkunskap även inom smalare områden i vården Enligt sjuksköterskeföreningarna finns det många andra områden att specialistutbilda sig inom än de elva inriktningar som leder fram till specialistsjuksköterskeexamen. Därför borde det finnas specialist- inriktningar inom urologi, öron/näsa/hals, hjärtsjukvård, akutmottag- ningssköterska och företagssköterska. Många sjuksköterskor väljer också att fördjupa sig inom exv. astma/allergi, reumatism, ögon- Intryck från hearingar och möten m.m. sjukvård och diabetes. För dessa inriktningar köper vårdgivarna uppdragsutbildningar och det visar enligt sjuksköterskeföreningarna att det finns behov av dessa fördjupade kunskaper även inom smalare områden i vården. Den omständigheten att vårdgivarna köper upp- dragsutbildningar för att vidareutbilda sjuksköterskor visar också att det finns ett behov i sig av specialisering. Sjuksköterskeföreningarna menar att sjuksköterskornas grundutbild- ning inte är tillräckligt bra. Den borde göras mer gedigen och det borde också vara möjligt att under grundutbildningen få prova på olika inriktningar. Vidare borde specialistutbildningen förlängas till och omfatta 90 högskolepoäng. I specialist- utbildningen bör också ingå en gemensam bas med kunskap om före- byggande arbete, teamarbete och omvårdnad. Därefter kan speciali- sering ske inom ett visst område. Specialistutbildningen behöver enligt sjuksköterskeföreningarna kunna genomföras i etapper med möjlighet till yrkesarbete där emellan. Den måste också innehålla tillräckligt med praktik och det bör finnas möjlighet att göra sitt fördjupningsarbete under den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. Ett problem är dock att det är ont om praktikplatser för den verksamhetsförlagda utbild- ningen och det finns för få specialister som kan vara handledare under den delen av utbildningen. Slutligen är det viktigt att värna om specialistutbildningen och de som går en sådan utbildning bör få en magisterexamen. 11.1.3Synpunkter från kommuner, kommunförbund, landsting och regioner Det finns för få utbildningsplatser En orsak till bristen på specialistutbildade sjuksköterskor är enligt kommuner, kommunförbund, landsting och regioner (i detta av- snitt kallade landstingen och kommunerna) att det finns för få utbildningsplatser. Ett exempel på svårigheten att hitta utbildnings- platser är när valde att lägga ned en viss specialistutbildning på grund av för få sökande. Hos landstingen fanns ett behov av tio specialistutbildade sjuksköterskor, medan Intryck från hearingar och möten m.m. högskolan hänvisade till att det krävdes minst 20 för att utbild- ningen skulle bära sig ekonomiskt. Bristen på utbildningsplatser är särskilt tydlig i glesbygden, där det också är svårt att hitta platser för den verksamhetsförlagda utbildningen. Enligt landstingen och kommunerna förekommer det att läro- sätena anordnar utbildningar inom inriktningar där det inte behövs. Det kan leda till att lärosäten i samma region får lägga ned sin utbildning. Ett exempel på detta är som valde att anordna en specialistutbildning med inriktning mot ambulans- sjukvård, vilket fick till följd att fick lägga ned sin utbildning på grund av för få sökande. Specialistutbildningarna är inte utformade efter vårdens behov En viktig orsak till att det råder brist på specialistsjuksköterskor är enligt landstingen och kommunerna att lärosätenas utbildningar och verksamheternas behov inte stämmer överens. En svårighet i samman- hanget är att sjukvårdshuvudmännen har ett ansvar för att bedriva god vård, vilket bl.a. innefattar ett krav på att personalen ska ha den kompetens som krävs. Men sjukvårdshuvudmännen har inget inflytande över hur många specialistsjuksköterskor som läro- sätena utbildar eller inom vilka inriktningar de utbildas. Utbild- ningarnas inriktning och omfattning bestäms istället av lärosätena utifrån bl.a. ekonomiska förutsättningar. Brist på specialistsjuksköterskor gör att vården tvingas anställa grundutbildade sjuksköterskor Enligt landstingen och kommunerna stämmer bilden av att specialist- utbildade sjuksköterskor ibland inte får mer kvalificerade arbets- uppgifter efter utbildningen. Likaså stämmer beskrivningen att grundutbildade sjuksköterskor anställs för att sköta arbetsuppgifter som kräver specialistkompetens. Men i de fall man anställer en grundutbildad sjuksköterska istället för en specialistutbildad, beror det på att det är brist på specialistsjuksköterskor. Den verksam- hetsansvarige har inte heller alltid den kunskap som behövs för att använda kompetensen hos specialistutbildade sjuksköterskor. Det kan också vara svårt för en vårdgivare att inventera behovet och verksamhetsansvariga skulle generellt behöva bli bättre på att be- Intryck från hearingar och möten m.m. En viktig utgångspunkt måste dock ändå enligt landstingen och kommunerna vara att den verksamhetsansvarige vid varje vårdenhet bestämmer hur den sammantagna kompetensen på arbetsplatsen bäst ska användas. Det verksamhetsförlagda delen av utbildningen bör förlängas Landstingen och kommunerna pekar på att sjuksköterskors aka- demiska kunskaper inte efterfrågas i vardagen. Som det är innehåller specialistutbildningen för lite praktiskt träning och den verksamhetsförlagda delen av utbildningen borde förlängas. Det skulle enligt landstingen och kommunerna innebära att inskolningen för nyexaminerade specialistsjuksköterskor skulle gå snabbare. Fler eller färre specialistinriktningar? Enligt landstingen och kommunerna finns det anledning att pröva om dagens elva specialistinriktningar i examensordningen är ända- målsenliga. T.ex. kanske inriktningen mot medicinsk vård är för bred för att vara en specialistinriktning, jämfört med exv. inrikt- ningen mot operationssjukvård, där arbetet verkligen kräver sär- skild kompetens. I fråga om nya inriktningar kan det vara aktuellt att införa vidareutbildning inom ögonsjukvård och akutvård. Inom akutvård är behovet av specialisering angeläget, eftersom det akuta omhändertagandet är i starkt utveckling. Specialistutbildningen och grundutbildningen måste ses i ett sammanhang Det går enligt landstingen och kommunerna inte att se över specia- listutbildningen utan att se över grundutbildningen. Med hänsyn till att antalet äldre ökar kraftigt kan man exv. fråga sig om inte specialistinriktningen mot vård av äldre borde ingå i grund- utbildningen. Grundutbildningen måste i vart fall utgöra en bred bas för specialisering. Vidare är det viktigt att specialistutbildningen är flexibel. Det ska vara möjligt att plocka ihop kurser utifrån individuella behov och det bör finnas ett stort utbud av valbara inriktningar. Det bör också vara möjligt att söka olika kurser inom en specialistinriktning vid Intryck från hearingar och möten m.m. olika lärosäten över landet och de olika specialistinriktningarna borde kunna innehålla ett antal kurser som är gemensamma, oavsett vilken inriktning man läser eller vid vilket lärosäte man läser. En möjlighet skulle enligt landstingen och kommunerna kunna vara att göra om specialistutbildningen till en anställningsutbild- ning motsvarande den som gäller för läkarnas specialiseringstjänst- . Det skulle underlätta för verksamheterna att planera, sam- tidigt som det blir ekonomiskt möjligt för sjuksköterskor att gå specialistutbildningen. Dialogen mellan vårdgivarna och lärosäten måste förbättras Enligt landstingen och kommunerna är ett tydligt problem bristen på dialog mellan vårdgivarna och lärosätena. Verksamhetsansvariga kan ibland vara dåliga på att beställa utbildning, men det finns också ovilja från lärosätena att samverka. Det leder till att det blir ett glapp mellan vad vården efterfrågar och vilka som utbildas. Samverkan är vidare särskilt viktigt vad gäller planeringen av den verksamhets- förlagda delen av utbildningen. Det måste dock enligt landstingen och kommunerna lyftas fram att det finns många exem- pel där vårdgivarna och lärosätena samarbetar bra kring utbild- ningen. Enligt landstingen och kommunerna behövs dialogen mellan vård- givarna och lärosätena både på lokal och regional nivå. Men det be- hövs också en statlig styrning av utbildningen. Staten bör exv. säkra att alla sjuksköterskor har kunskaper om äldre och om vård inom psykiatrin. Staten måste underlätta för sjuksköterskor som vill specialistutbilda sig Landstingen och kommunerna menar att något måste göras från statens sida för att underlätta för sjuksköterskor att utbilda sig till specialistsjuksköterskor. Tiden i livet då sjuksköterskor specialist- utbildar sig sammanfaller ofta med familjebildning. Synsättet att specialistutbildningen för sjuksköterskor i hög grad ska baseras på den enskildes förutsättningar att finansiera utbildningen är enligt landstingen och kommunerna inte rätt ur någon aspekt. Intryck från hearingar och möten m.m. Med betald utbildning och högre lön skulle fler sjuksköterskor specialistutbilda sig Enligt verksamhetscheferna är en av orsakerna till att för få specia- listsjuksköterskor utbildar sig, att utbildningen är för lång och att det är för dyrt att ta studielån istället för att ha lön. Om ut- bildningen kunde ske med lön skulle fler utbilda sig. En annan orsak till att för få sjuksköterskor specialistutbildar sig är att specialistutbildningen ger för liten löneökning. Specialist- utbildade får även göra samma sak som grundutbildade och det finns en utmaning för vården att ändra sin organisation så att kompe- hos de som specialistutbildar sig tas tillvara bättre. Arbetet inom vissa specialiteter behöver bli mer flexibelt Verksamhetscheferna pekar på att arbetet som specialistsjuksköterska inom exv. operation är väldigt slitigt. Utvecklingen av nya metoder och ny teknik går snabbt. finns det lite utrymme för vidareutbildning eftersom personalen behövs i den dagliga verk- samheten. Det gör att specialistsjuksköterskor enligt verksamhets- cheferna inte hänger med i utvecklingen. Mer flexibla arbetsupp- gifter skulle dock kunna införas, genom att sjuksköterskor som specialistutbildats får arbeta på olika avdelningar. Man skulle exv. kunna varva arbetet vid operationer med arbete på andra avdel- ningar. På detta sätt skulle arbetet inom vissa specialiteter göras mer attraktivt, tror verksamhetscheferna. Den verksamhetsförlagda utbildningen bör kopplas till en verksamhet När studenterna ska genomgå sin verksamhetsförlagda del av ut- bildningen är det enligt verksamhetscheferna en betungande upp- gift för verksamheterna att hantera. De allra flesta verksamheter upplever att arbetsbelastningen är hög som den är. Men om de som gjorde den verksamhetsförlagda delen av utbildningen blev kvar inom verksamheten efter utbildningen skulle intresset för att erbjuda så- dana platser sannolikt öka.