sou · GYB345 · 2010-06-30 00:00:00 — Genom paragrafen åläggs de rapporteringsskyldiga inom respek- tive verksamhet en generell skyldighet att bidra till det självmords- förebyggande arbetet. Vidare tydliggörs genom paragrafen att syftet med rapporteringen är att förebygga självmord. I lagtexten anges uttryckligen vilka självmord som omfattas av rapporteringsskyldigheten. Av paragrafens tredje stycke framgår att rapporteringsskyldig- heten gäller även om en underrättelse enligt 9 § gjorts. En polismyndighet ska när dödsorsaken fastställts underrätta social- nämnden om ett inträffat självmord. ska på motsvarande sätt när dödsorsaken fastställts, i de fall myndigheten har kännedom om att den person som tagit sitt liv haft kontakt med hälso- och sjukvårdspersonal inom den i 8 § andra stycket angivna tidsramen, underrätta berörd verksamhets- ansvarig inom hälso- och sjukvården om självmordet. Underrättelseskyldighet föreligger även om självmordet rapporte- rats till den verksamhetsansvarige enligt 8 §. Bestämmelsen har behandlats under rubriken och underrättelseskyldighet vid självmord. Någon motsvarighet finns varken inom ramen för dagens lex Maria- eller lex Sarah-system eller i de förslag till förändringar som förslagits inom ramen för dessa två system. Tanken är att den nu föreslagna underrättelseskyldigheten ska komplettera den rapporteringsskyldighet som följer av 8 §. Den som är verksamhetsansvarig inom hälso- och sjukvården eller ska, om det inte är uppenbart obehövligt, vid ett självmord som rapporterats till denne enligt 8 § eller som denne fått kännedom om genom en underrättelse enligt 9 § göra en händelse- analys. Arbetet med en händelseanalys får dock påbörjas först sedan den verksamhetsansvarige fått en underrättelse enligt 9 § eller, om sådan inte inkommit, den verksamhetsansvarige inhämtat uppgift från Soci- alstyrelsens dödsorsaksregister om dödsorsaken och denna fastställts till självmord. Uppgift från dödsorsaksregistret ska inhämtas efter det att ett självmord rapporterats enligt 8 §. Om dödsorsaken inte slutligt fastställts till självmord ska någon händelseanalys enligt denna lag inte göras även om den verksamhets- ansvarige mottagit en rapport enligt 8 §. Syftet med händelseanalysen ska vara att 1.så långt möjligt klarlägga händelseförloppet och vilka faktorer som påverkat det, samt 2.ge underlag för beslut om åtgärder som ska ha till ändamål att förebygga att en liknande händelse inträffar på nytt. En liknande bestämmelse har föreslagits införas i en ny patient- säkerhetslag (prop. 2009/10:210 s. 195–196) och i SoL 7 kap. 6 § (prop. 2009/10:131 s. 49–50). aktuell bestämmelse behandlas under rubrikerna En ny lag om händelseanalyser vid självmord och Den verksamhetsansvariges händelseanalysskyldighet m.m. I första stycket fastslås att det är den verksamhetsansvarige som bär ansvaret för att inträffade självmord blir föremål för en händel- seanalys. Vidare framgår av samma stycke när och i vilka fall en händelseanalys ska göras och vilka begränsningar som finns av skyldigheten att göra en händelseanalys. Den närmare innebörden av begränsningarna har redogjorts för tidigare. I andra stycket införs en regel som innebär att arbetet med en händelseanalys enligt lagen, trots att detta som huvudregel ska på- börjas , inte får inledas förrän det är klarlagt att fråga verk- ligen varit om ett självmord. En verksamhetsansvarig kan få ett sådant klarläggande på två sätt; antingen genom att en underrättelse om självmordet kommer från RMV eller en polismyndighet eller i de fall då självmordet rapporterats av någon som är rapporterings- skyldig och det inte därutöver inkommit en sådan underrättelse som angetts, genom att begära ut uppgift om dödsorsaken från . Orsaken till att dödsorsaken måste vara klarlagd innan ett hän- delseanalysarbete påbörjas är främst hänförlig till integritetsskäl, men även till att det är viktigt att händelseanalyserna baseras på korrekta förhållanden om de ska få avsedd effekt i det självmords- förebyggande arbetet. Genom den skyldighet som åläggs den verk- samhetsansvarige i detta stycke tillgodoses detta. I fjärde stycket anges vad syftet med händelseanalyserna är – dvs. att klarlägga vad som hänt så att den som är ansvarig för verksam- heten får ett underlag som kan ligga till grund för förebyggande åtgärder i den egna verksamheten. En händelseanalys ska om möjligt inte bara öka kunskapen om varför det inträffade kunde ske, utan också innehålla förslag till åtgärder för att minska sannolikheten för att det ska hända igen. Omfattningen av händelseanalysen påverkas av omständigheterna i det enskilda fallet. kan en händelseanalys komma att bestå i endast ett konstaterande av att ett självmord inträffat med att någon förklaring inte går att finna i verksamheten utan har sin för- i faktorer hänförliga till andra omständigheter. Den verksamhetsansvarige ska som ett led i händelseanalysarbetet vidta de åtgärder i den egna verksamheten som behövs för att före- bygga självmord. För åtgärder som inte kan vidtas efter det att en händelseanalys gjorts ska en tidsplan för genomförande av sådan åtgärd upprättas. Paragrafen har utformats enligt en förebild i förslaget till ny pati- entsäkerhetslag (prop. 2009/10:210 s. 194–195) och behandlas under rubriken händelseanalysskyldighet m.m. I första meningen fastslås den verksamhetsansvariges skyldighet, att som ett led i händelseanalysarbetet vidta de åtgärder i den egna verksamheten som behövs för att förebygga självmord. Detta inne- bär att risker i den egna verksamheten för självmord som fram- kommer genom de händelseanalyser som görs ska undanröjas eller, om det inte är möjligt, begränsas. Det är inte fråga om att införa ett strikt ansvar utan skyldig- heten för den verksamhetsansvarige gäller inom ramen för de kun- skaper som finns tillgängliga i samhället. Det är inte möjligt att införa en skyldighet för den verksamhetsansvarige att undanröja alla risker för självmord. Huruvida skyldigheten fullgjorts får be- dömas i det enskilda fallet. Vid bedömningen av vilka krav som ska ställas måste det finnas en balans mellan vad som är rimligt och vad som är teoretiskt möjligt samt också beaktas den enskildes rätt till integritet och självbestämmande. Åtgärder som behövs för att förebygga att självmord inträffar ska som regel vidtas efter händelseanalysen gjorts. I de fall detta inte är möjligt är den verksamhetsansvarige enligt andra meningen första stycket skyldig att upprätta en tidsplan för genom- förandet av åtgärderna. Det bör återigen betonas att det självmordsförebyggande arbete som aktuell lag syftar till ingår som en del i en övergripande ambition att säkra god kvalité inom hälso- och sjukvården respek- tive och att nu aktuell lag inte på något sätt är avsedd att begränsa de skyldigheter den verksamhetsansvarige kan ha i detta avseende enligt annan lagstiftning. Den verksamhetsansvarige ska informera de rapporteringsskyldiga i sin egen verksamhet om de skyldigheter som han eller hon har enligt 8 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt under rubriken hetsansvariges händelseanalysskyldighet m.m. och har sin förebild i en bestämmelse som föreslagits införas i SoL (prop. 2009/10:131 s. 51–52). Syftet med bestämmelsen är att ålägga den verksamhetsansvarige en informationsskyldighet så att de som är rapporteringsskyldiga ska känna till vilka skyldigheter de har enligt 8 §. skyldigheten tar sikte på såväl skyldigheten att medverka till det självmordsförebyggande arbetet som rapporteringsskyldigheten. ledning eller den som är verksamhets- ansvarig i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom social- tjänsten ska informera berörd socialnämnd om de rapporter enligt 8 § denne tagit emot. Bestämmelsen behandlas under rubriken ges händelseanalysskyldighet m.m. och har en motsvarighet i för- slaget till ändring av lex Sarah-bestämmelsen (prop. 2009/10:131 s. 52). Skyldigheten att informera socialnämnden är naturlig eftersom det är på uppdrag av socialnämnden som vården tillhandahålls. Informationen kan fullgöras genom att en kopia på rapporten till- ställs socialnämnden. Informationsplikten är tystnadspliktsbry- tande. Informationen ska innehålla uppgift inte endast om att en rapport tagits emot utan även att rapporten avsett ett inträffat självmord. Utredningen har inte föreslagit motsvarande informationsplikt inom hälso- och sjukvården, då en lika naturlig huvudman inte går att finna inom ramen för denna verksamhet och någon motsva- rande bestämmelse inte heller finns inom ramen för lex och inte heller har föreslagits i förarbetena till en ny patientsäkerhets- lag. Den verksamhetsansvarige ska som ett led i händelseanalysarbetet verka för att de närstående till en person som tagit sitt liv deltar i detta arbete. Paragrafen behandlas under rubriken händelseanalysskyldighet m.m. och har sin förebild i en bestäm- melse som patientsäkerhetslagsutredningen föreslagit på hälso- och sjukvårdens område (prop. 2009/10:210 s. 196). Genom nu föreslagen bestämmelse får den verksamhetsansva- rige en skyldighet att på olika sätt uppmuntra de närstående till en person som tagit sitt liv att delta i händelseanalysarbetet. Dessa kan ha kunskaper och erfarenheter att tillföra. Närståendes medverkan bygger på att medverkan inte strider mot gällande bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt. Med närstående avses samma krets av personer som angavs i prop. 2009/10:210 s. 196 och prop. 1993/94:149 s. 118 f. Den verksamhetsansvarige ska till anmäla ett inträffat självmord som varit föremål för en händelseanalys enligt 10 §. ledning eller den som bedriver yrkes- mässig enskild verksamhet inom ska därutöver infor- mera berörd socialnämnd om anmälan. Anmälan ska göras efter det att den verksamhetsansvarige fått kännedom om att ett självmord inträffat, dock först sedan den verksamhetsansvarige har fått kännedom om dödsorsaken på sätt framgår av 10 § andra stycket. med anmälan eller därefter ska den verksamhets- ansvarige till ge in den händelseanalys som föreskrivs i 10 §. Paragrafen behandlas under rubriken anmälan till vid självmord. Första och fjärde stycket har sin förebild i 6 kap. 4 § LYHS och den bestämmelse 3 kap. 5 § i den nya patientsäkerhetslag som före- slagits (prop. 2009/10:210 s. 196). Enligt andra stycket ska den som bedriver yrkesmässig enskild verksamhet inom informera berörd socialnämnd om anmälan. SiS ledning ska ha samma skyldighet. Den verksamhetsansvarige ska med anmälan eller därefter till ge in den händelseanalys som denne är skyldig att genomföra enligt 10 §. En händelseanalys behöver inte vara avslutad när anmälan skickas in. Det är viktigt att anmälan om inträffade självmord görs och för det fall hän- delseanalysen inte kunnat avslutas kan den avslutade händelse- analysen ges in . Det finns dock som framgår av lagtexten en bestämmelse som reglerar när en händelseanalys får påbörjas och när en anmälan därför först kan bli aktuell. Anmälningar från den verksamhetsansvarige ska säkerställa att självmord som har anmälts till myn- digheten enligt 15 § har analyserats i nödvändig omfattning samt att den verksamhetsansvarige har vidtagit de åtgärder i den egna verk- samheten enligt 11 § som krävs för att i möjligaste mån förebygga självmord. ska vidare i de fall som ett självmord anmälts till myndigheten av flera verksamhetsansvariga enligt 15 § göra en egen samlad händelseanalys av dessa i syfte att klarlägga huruvida sam- arbete och samverkan måste stärkas för att bidra till det självmords- förebyggande arbetet i verksamheterna. Paragrafen har behandlats under . Dess första stycke har sin förebild i föreslagna 7 kap. 8 § pati- entsäkerhetslagen (2009/10:210 s. 215–216). Andra stycket saknar motsvarighet i såväl nuvarande LYHS som SoL och i de förändringar som föreslagits i lex respektive lex . De verksamhetsansvariga är enligt 15 § skyldiga att analysera vissa fall av självmord. Dessa händelseanalyser ska bifogas anmälan till enligt samma paragraf. Förevarande bestäm- melse innebär att ska ta del av den verksamhets- ansvariges händelseanalyser och de slutsatser som denne kommit fram till beträffande händelseförloppet, möjliga orsaker och åtgärdsbehov. Framstår den verksamhetsansvariges slutsatser som rimliga och det inte föreligger några särskilda omständigheter, sak- nas oftast skäl för myndigheten att vidta några ytterligare åtgärder. Det står dock myndigheten fritt att genomföra en egen komplette- rande händelseanalys. Syftet med befattning med den verksamhets- ansvariges anmälningar är att värna det självmordsförebyggande arbetet. Det viktiga är att analysera vad som hänt och vad som kan göras för att förebygga att något liknande inträffar igen. Socialsty- relsen ska tillse att de verksamhetsansvariga har vidtagit de åtgärder i sin verksamhet som krävs för det självmordsförebyggande arbetet. Genom bestämmelsens andra stycke införs en skyldighet för att göra en egen samlad händelseanalys i vissa fall. En sådan samlad händelseanalys ska göras endast om Socialstyrel- sen har fått in en anmälan om självmord från flera verksamhets- ansvariga avseende en och samma person. Avsikten med att införa en sådan skyldighet för är att stärka det självmords- förebyggande arbetet genom att åstadkomma en breddning av händelseanalyserna till att avse mer än en verksamhet då det finns anledning att tro att förebyggande åtgärder kan behövas inom området samverkan, samråd och kommunikation mellan olika aktörer i samhället. Som sagts tidigare så påverkar nu aktuell bestämmelse inte Soci- alstyrelsens tillsyn och befogenheter i övrigt utan bestämmelsen är endast avsedd att komplettera dessa. är på begäran av en verksamhetsansvarig enligt 10 § andra stycket skyldig att lämna ut uppgift från dödsorsaksregistret om huruvida den person förfrågan avser avlidit till följd av självmord eller inte. Paragrafen har behandlats under . Paragrafen innebär endast en skyldighet att lämna ut uppgift om huruvida dödsorsaken i ett visst fall varit självmord eller inte. Där- emot innebär den inte en skyldighet att i övrigt lämna ut uppgift om dödsorsaken. Givetvis har också att de fall någon anteckning om dödsorsaken för förfrågan inte finns att uppge detta. ska sprida information om inträffade självmord som har anmälts till myndigheten enligt 15 § samt i övrigt vidta de åtgär- der som anmälan motiverar för att bidra till det självmordsförebyg- gande arbetet. En liknande paragraf har föreslagits i den nya patientsäkerhets- lagen, men har ingen motsvarighet i LYHS eller SoL. Bestämmelsen behandlas under . har utan lagstadgat krav återfört erfarenheter från s.k. lex Maria-ärenden till vården och även i de ärenden som avsett självmord. Mot bakgrund av den betydelse detta har för den verksamhetsansvariges kvalitetsför- bättrande och självmordsförebyggande arbete stadgas i nu före- slagen bestämmelse en uttrycklig skyldighet för att sprida (allmän) sammanställd information om anmälda självmord. I samma paragraf anges vidare att ska vidta de övriga åtgärder som anmälan motiverar för att bidra till det självmords- förebyggande arbetet. Följande myndigheter och yrkesverksamma är skyldiga att på Social- styrelsens begäran lämna de uppgifter som behövs för en samlad hän- delseanalys enligt 16 § andra stycket, dock endast i de fall som det i någon av de händelseanalyser som gjorts enligt 10 § framgår att den person som tagit sitt liv haft kontakt med den som uppgiften finns hos alternativt att hälso- och sjukvården eller haft sådan kontakt: 1.myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, , kriminalvården, skolmyn- digheter, åklagar- och polismyndigheter och , 2.anställda hos sådana myndigheter som avses i 1, 3.de som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verk- samhet inom skola, hälso- och sjukvården eller område, och 4. de myndigheter som utövar tillsyn över de verksamheter som avses i 1–3, dock inte ombudsmän, . Bestämmelsen har behandlats under rubriken . Bestämmelser om uppgiftsskyldighet finns inom en rad områden. En sådan bestämmelse finns bl.a. i LuB (prop. 2006/07:108 s. 63 ff.) som utformats med utgångspunkt i 14 kap. 1 § SoL. Paragrafen innehåller en bestämmelse om uppgiftsskyldighet som bryter eventuell sekretess och tystnadsplikt. Även om nu före- slagen bestämmelse inte är identisk varken med den paragraf om uppgiftsskyldighet som återfinns i LuB eller i SoL så kan vid till- lämpningen ändå viss vägledning fås av förarbetena till dessa lagar (prop. 2006/07:108 s. 63 ff., prop. 1989/90:28 s. 100, prop. s.102 ff. och 189 f. och prop. 2002/03:53 s. 62 ff.). Uppgiftsskyldigheten gäller endast sådana uppgifter som behövs för den aktuella samlade händelseanalysen. Behovet begränsas av den samlade händelseanalysens syfte. En ytterligare begränsning i uppgiftsskyldigheten är det krav på dokumenterad förekomst av kontakt med den uppgiftsskyldige som uppställs. finns det antagligen inte skäl att ifrågasätta Socialstyrel- sens bedömning av att uppgiften behövs för en samlad händelse- analys. Det ankommer dock på den uppgiftsskyldige att göra en egen bedömning av om uppgiften ska lämnas ut. bör så långt det är möjligt precisera vilka uppgifter myndigheten önskar få del av. Det kan vara svårt för att veta vilka upp- gifter som den tillfrågade myndigheten eller annan uppgiftsskyldig har tillgång till och vad de i så fall kan betyda för händelseanalys. I sådana fall kan behöva lämna ytterligare information om vilka uppgifter som behövs och för vilket ändamål de behövs. Problemet torde dock bli mindre enligt förvarande paragraf jämfört med många andra liknande bestäm- melser då syftet med uppgiftsskyldigheten är relativt klart formule- rat i lagtexten. Det bör påpekas att det finns en möjlighet för att få ta del av sekretessbelagda uppgifter om den behöver dessa för att kunna fullgöra sin uppgift. Bestämmelsen som möjliggör detta återfinns i 10 kap. 2 § OSL. Bestämmelsen ska emellertid tillämpas restriktivt. Den som är eller som varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom får inte obehörigen röja vad han eller hon därvid har fått veta om enskilds personliga förhållanden i samband med verksamhet enligt denna lag. För den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården gäller bestämmelserna om tystnadsplikt i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. I det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelserna har behandlats under rubriken av sekre- tessbestämmelser. Bestämmelser om behandling av personuppgifter Bestämmelser om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt denna lag finns i lag om behandling av personuppgifter vid verksam- het enligt lagen om händelseanalyser vid självmord. Paragrafen erinrar om annan lagstiftning av betydelse. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om 1.hur rapporteringsskyldigheten enligt 8 § ska fullgöras, 2.hur polismyndigheterna och ska fullgöra sina skyldigheter enligt 9 §, 3.hur en händelseanalys enligt 10 § ska utformas och genomföras, 4.hur en verksamhetsansvarig ska inhämta uppgift om dödsorsaken från enligt 10 § andra stycket, 5.hur en verksamhetsansvarig ska fullgöra sin informationsskyl- dighet i förhållande till dels de rapporteringsskyldiga enligt 12 §, dels berörd socialnämnd enligt 13 § och 15 § andra stycket, 6.hur anmälningsskyldigheten enligt 15 § första stycket ska full- göras, 7.hur ska fullgöra sin skyldighet enligt 17 §, och 8.hur ska fullgöra sin skyldighet enligt 18 §. Det är enligt utredningen nödvändigt att ge regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer rätt att i vissa avseenden meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av lagen om händelseanaly- ser vid självmord. Förslaget till lag om behandling av personuppgifter vid verksamhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord Av skäl som närmare framgår under rubriken lag om be- handling av personuppgifter vid verksamhet enligt lagen om hän- delseanalyser vid självmord har utredningen funnit det motiverat att införa en särskild registerlagstiftning för behandling av person- uppgifter vid verksamhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord. Den föreslagna lagen har karaktären av en ramlag och tanken är att den ska kompletteras med en reglering på förord- ningsnivå. Denna lag tillämpas vid behandling av personuppgifter vid verksam- het enligt lagen om händelseanalyser vid självmord samt vid tillsyn, uppföljning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av denna verksamhet, om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sam- manställning enligt ett eller flera särskilda kriterier. Paragrafen anger med den begränsning som följer av 2 § lagens till- lämpningsområde. Lagen ska tillämpas vid behandling av personuppgifter vid verk- samhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord, om be- handlingen är helt eller delvis automatiserad eller om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i ett register (s.k. manuellt register). Lagen avser alltså samma typ av behandling och personuppgifter som PuL. Lagen ska även tillämpas vid tillsyn, uppföljning, utvär- dering, kvalitetssäkring och administration av sådan verksamhet. Begreppen behandling och personuppgifter definieras i 3 § PuL. Med behandling av personuppgifter avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, an- vändning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. Med personuppgifter avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Uppgifter om avlidna omfattas alltså inte av PuL och inte heller av denna lag (prop. 1997/98:44 s 117). Lagen är tillämplig endast om det är fråga om behandling av per- sonuppgifter vid verksamhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord. Tanken är inte att denna lag ska påverka den behandling av personuppgifter som sker hos t.ex. hälso- och sjukvården, social- tjänsten eller i övrigt. Lagen tillämpas inte vid behandling av personuppgifter för forsknings- och statistikändamål. Lagen tillämpas inte vid behandling av personuppgifter för forsk- nings- och statistikändamål. När det gäller uppgifter för dessa ändamål är det inte något som hindrar att de uppgifter som samlats in för att myndigheter och andra ska kunna utföra sina arbetsupp- gifter enligt lagen om händelseanalyser vid självmord, dvs. med stöd av denna lag, även används för forsknings- och statistikända- mål. Vid sådan behandling tillämpas i stället bestämmelserna i och eventuell särlagstiftning på området. I den mån det finns sär- skilda föreskrifter i lag eller förordning om utlämnande av uppgif- ter för forskningsändamål, gäller emellertid dessa uppgifter före PuL:s regler. Förhållandet till personuppgiftslagen m.m. Personuppgiftslagen (1998:204) gäller vid behandling av personupp- gifter vid verksamhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord, om inte annat följer av denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag eller annars av 2 § personuppgiftslagen. I denna paragraf uttrycks förhållandet mellan PuL och denna lag på det sättet att PuL gäller om inget annat sägs i denna lag. Lagen om behandling av personuppgifter vid verksamhet enligt lagen om händelseanalyser vid självmord har utformats så att den endast gör vissa undantag från PuL och i övrigt preciserar vissa för behand- lingen viktiga förhållanden. Hänvisningen till 2 § PuL har gjorts eftersom även andra bestämmelser som avviker från den lagen, t.ex. bestämmelser i socialtjänstlagen, kan aktualiseras.