sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — Ärenden om sådan ersättning ska inte handläggas av kommunen utan bl.a. av Arbetsförmedlingen varför handläggningen kommer att falla utanför det nu aktuella diskrimineringsförbudets tillämpningsområde.38 Utredningsförslag om ny lag för barn och unga , som haft i uppdrag att se över bestämmelserna till stöd och skydd för barn och unga i SoL och LVU, lämnade sitt betänkande Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU). Där föreslås att reglerna för den sociala barn- och ungdomsvården samlas i en ny särskild lag. Till den nya lagen, som ska omfatta barn och unga , ska föras bestämmelserna som rör barn och unga i SoL liksom samtliga bestämmelser i . Förslaget har ännu inte lett till lagstiftning. Bestämmelser som tar sikte på olika åldersgrupper förekommer både i socialtjänstlagen och i annan lagstiftning som hör till detta samhällsområde. I vissa fall innehåller bestämmelserna uttryckliga åldersgränser medan bestämmelserna i andra fall kan vara riktade till en åldersgrupp som inte är närmare definierad såsom t.ex. unga eller äldre människor. Nedan berörs kort vissa begrepp. 38 Se förordningen (2010:407) om ersättning till vissa nyanlända invandrare som träder i kraft . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I samband med att ett barnperspektiv tillförts olika lagar har även i några av dessa intagits en definition av begreppet barn, bl.a. finns en sådan i SoL (1 kap. 2 §). Där sägs att med barn avses varje människa under . Begreppet unga finns i såväl SoL som LVU men någon uttrycklig definition ges inte i dessa lagar. förslag till ny lag om stöd och skydd för barn och unga innefattar emellertid en definition inte bara av begreppet barn (varje människa under ) utan även av begreppet unga. Med unga avses enligt förslaget varje människa under . I propositionen Nationell handlingsplan för äldrepolitiken (prop. 1997/98:113 s. 16 f.) anfördes beträffande begreppet äldre följande. En grundläggande utgångspunkt vid utformningen av en äldrepolitik är givetvis vilka som ska innefattas i begreppet äldre. Äldre är ett relativt begrepp som används i många olika sammanhang och människor åldras i olika takt. De flesta människor känner sig sannolikt oftast unga till sinnet oavsett kronologisk ålder. Att känna sig gammal i negativ bemärkelse är en subjektiv upplevelse, som kan inträffa likaväl som när livet närmar sig slutet vid mycket hög ålder. I fysiologisk mening börjar åldrandet vid födseln och många toppidrottsmän förlorar sin maximala förmåga redan . Även i arbetslivet kan man betraktas som äldre vid relativt unga år. Svårigheterna att få nytt arbete eller komma tillbaka till arbetslivet efter t.ex. långvarig sjukdom kan i vissa yrken bli märkbara redan . Särskilda åtgärder i arbetslivet riktade till äldre har ofta som åldersgräns. I formella sammanhang är man vanligen hänvisad till att använda en kronologisk gränsdragning. En sådan, ofta använd, gräns utgör inträdet i folkpensionssystemet vid . slutar de flesta, som inte redan gjort det, att aktivt delta i förvärvslivet. Men inte många 65-åringar behöver hjälp i hemmet eller tillgång till särskilt boende. Här kan i stället 80-årsåldern vara en mer relevant gränsdragning. Behovsberäkningar och täckningsgrad för olika vård- och omsorgsinsatser utgår ofta från antalet äldre-äldre, och då avses i allmänhet personer som är . Vad man menar med äldre beror alltså Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder uppenbart av sammanhanget. Detta innebär att äldrepolitiken inte kan arbeta med snäva, en gång för alla givna avgränsningar. Situationen får i många fall avgöra var gränsen skall dras. I socialtjänstlagens inledande bestämmelse, den s.k. portalparagrafen, anges de övergripande målen och grundläggande värderingarna för samhällets socialtjänst – demokrati, jämlikhet, solidaritet och trygghet. Socialtjänstlagen är en ramlag vilket innebär att den, med några undantag, inte innehåller specifika beskrivningar av vilka insatser som en kommun ska erbjuda utan denna har stor frihet att anpassa sina insatser efter skiftande behov och önskemål. Som sagts tar de åldersrelaterade bestämmelserna i socialtjänstlagen i vissa fall sikte på vissa grupper såsom t.ex. barn, barn och unga eller äldre. Det gäller t.ex. bestämmelser som förtydligar barnperspektivet och bestämmelser som anger socialnämndens övergripande mål och ansvar för barn och unga eller äldre. I andra fall innehåller bestämmelserna uttryckliga åldersgränser. Här redovisas till att börja med bestämmelser av det förra slaget. Bestämmelser som tar sikte på vissa grupper Bestämmelser som tydliggör barnperspektivet I 1 kap. 2 § SoL sägs att när åtgärder rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Med barn avses enligt en uttrycklig definition varje människa under . I 3 kap. 5 § andra stycket SoL stadgas vidare att när åtgärder rör barn ska barnet få relevant information och hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Bestämmelserna om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals infördes i SoL 1998 för att tillföra lagen ett uttryckligt barnperspektiv. kompletterades SoL med bestämmelsen om barnets rätt till relevant information. Som motiv härför anfördes i förarbetena (prop. 2006/07:129) att rätten till information är en viktig förutsättning för att ge barnet en möjlighet att komma till tals och bli delaktigt. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Här kan uppmärksammas att det kan föreligga hinder eller intressen som är överordnade barnets rätt att ta del av information. Om t.ex. en vårdnadshavare inte samtycker till att barnet har kontakt med socialnämnden och barnet inte har rätt att själv föra sin talan (sådan rätt inträder först när barnet fyllt , se nedan) är socialnämnden i regel förhindrad att informera barnet. Bestämmelsen om talerätt i SoL innehåller en uttrycklig åldersgräns och borde av den anledningen inte redovisas här. Eftersom bestämmelsen hör nära samman med principen om barns rätt att komma till tals tas den ändå upp här. I 11 kap. 10 § första stycket SoL ges barn som fyllt rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt SoL. Enligt andra stycket samma paragraf bör barn som är yngre höras om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det. Till dess att barnet fyllt har vårdnadshavaren rätt att företräda barnet och föra dess talan. Om barnet fyllt 15 men inte kommer som regel både vårdnadshavaren och barnet att ha ställning som part. Bestämmelsen om talerätt infördes socialtjänstlag och avsågs uttrycka samma rättsliga förhållande som redan gällde enligt barnavårdslagen. Det framhölls i förarbetena (prop. 1979/80:1) att det från olika håll pekats på att barn borde ges en starkare ställning i förhållande till sina föräldrar och att det satts i fråga om inte barn även långt borde ges en självständig partsställning. Regeringen var då inte beredd att föreslå någon särskild ordning för mål och ärenden inom men ansåg det önskvärt att det framgick av lagtexten att barn som är yngre bör höras om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det. Huruvida det är lämpligt att höra barnet får avgöras med ledning av barnets ålder och mognad samt vilken betydelse ärendet kan antas ha för barnet, men också vilken inställning barnets ställföreträdare har till frågan om barnet ska höras. föreslår i sitt betänkande (SOU 2009:68) att den nuvarande begränsningen i barnets rätt att höras, som innebär att barnet inte ska höras om det inte är till nytta för utredningen, tas bort. Utredningen menar att gällande bestämmelser om yngre barns rätt att yttra sig i domstol eller hos nämnden inte överensstämmer med principen om barns delaktighet i artikel 12 i , då denna inte innehåller någon begränsning utifrån nyttan av den information barnet vill förmedla. Enligt utredningens förslag ska barnet eller den unge ges rätt att yttra sig Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder oavsett om socialnämnden bedömer att det tillför utredningen något av värde eller inte. Utredningen framhåller dock att det är viktigt att barnets hälsa och utveckling inte tar skada av det, varför det främst beträffande små barn bör göras en bedömning i varje enskilt fall huruvida det av någon anledning är olämpligt för barnet att yttra sig. gäller vidare en bestämmelse (13 kap. 4 § SoL) som innebär att vid tillsyn som rör barns förhållande får barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. En motsvarande bestämmelse har införts även i LSS (26 b §) och i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förkortad LYHS, (6 kap. 2 c §).39 I förarbetena (prop. 2008/09:160 s. 159) framhålls att det är viktigt att barn och unga som får vård inom socialtjänst och hälso- och sjukvård blir synliga och att deras erfarenheter tillmäts betydelse. För att säkerställa att deras åsikter och erfarenheter alltid kan framföras och därigenom kan utgöra underlag för tillsynsmyndighetens granskning av att lagstiftningen efterlevs måste det inom ramen för ett tillsynsärende finnas möjlighet att höra barnet utan att vårdnadshavaren är närvarande eller har samtyckt till detta. Behovet av denna möjlighet tedde sig så starkt att det ansågs berättigat att vårdnadshavarens rätt att bestämma över sitt barn måste stå tillbaka för principen om barns rätt att komma till tals. Vidare har beslutats om ytterligare en lagändring i SoL som innebär förbättrade möjligheter för barn att komma till tals i bl.a. barnavårdsutredningar. Enligt bestämmelsen i 11 kap. 10 § tredje stycket SoL, som trädde i kraft , ska socialnämnden i utredningar om behovet av att ingripa till ett barns skydd eller stöd kunna tala med barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detsamma ska gälla i utredningar på initiativ av socialnämnden om överflyttning av vårdnaden. Bestämmelser om socialnämndens särskilda ansvar för barn I 5 kap. SoL finns bestämmelser om socialnämndens särskilda ansvar för vissa grupper. Bestämmelserna i 1-3 §§ avser barn och unga. Där stadgas bl.a. ett ansvar för nämnden att verka för att barn och unga 39 Efter förslag i prop. 2009/10:210 har beslutats att LYHS ska upphävas och ersättas med en ny patientsäkerhetslag (2010:659) med ikraftträdande . Bestämmelsen återfinns i den nya lagen i 7 kap. 5 § . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder växer upp under trygga och goda förhållanden. Barn och unga som riskerar att utvecklas ogynnsamt ska få det skydd och det stöd som de behöver. Om hänsynen till den unges bästa motiverar det ska socialnämnden sörja för att den unge får vård och fostran utanför det egna hemmet. Nämnden ska vidare i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. Huvudansvaret för att sådan samverkan kommer till stånd ligger hos nämnden. Nämnden ska också sörja för att påföljden ungdomstjänst verkställs så snart det kan ske. Särskilda bestämmelser om mottagande av barn I 6 kap. SoL finns bestämmelser om vård i annat hem än det egna. I kapitlet finns en avdelning med särskilda regler om mottagande av barn (5-11 §§). I kapitlet regleras också socialnämndens roll i samband med internationella adoptioner (12-16 §§), se vidare nedan. Anmälan om missförhållande till skydd för barn En annan bestämmelse i SoL som tar sikte på barn är bestämmelsen om anmälan om missförhållanden i 14 kap. 1 § första stycket SoL. Enligt denna bör var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd anmäla detta till nämnden. I samma paragraf föreskrivs en skyldighet för bl.a. vissa myndigheter, enskilda verksamheter och yrkesverksamma att anmäla missförhållanden till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd.40 Bestämmelser om socialnämndens särskilda ansvar för äldre I 5 kap. 4-6 §§ SoL finns bestämmelser om socialnämndens uppgifter inom äldreomsorgen. Där föreskrivs bl.a. att nämnden ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Nämnden ska också verka för att äldre människor får goda bostäder och ska ge dem som behöver det stöd och 40 En bestämmelse som erinrar om ovanstående anmälningsskyldighet har tagits in bl.a. i LVU, hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Vidare sägs att kommunen ska inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver särskilt stöd. Nämnden ska göra sig väl förtrogen med levnadsförhållanden i kommunen för äldre personer samt i sin uppsökande verksamhet upplysa om verksamheten på detta område. Kommunen ska också planera sina insatser för äldre och därvid samverka med och andra samhällsorgan och organisationer. Vad som avses med äldre människor har inte närmare definierats i lagtext eller förarbeten, se dock vad som sagts om begreppet äldre. Här ska också noteras att efter förslag i propositionen Värdigt liv i äldreomsorgen 2009/10:116 har beslutats att 5 kap. SoL ska kompletteras med två nya bestämmelser med ikraftträdande . För det första införs en bestämmelse om en nationell värdegrund för äldreomsorgen genom att nuvarande 5 kap. 4 § SoL kompletteras med ett inledande stycke som anger att omsorg om äldre ska inriktas på att äldre människor får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande (värdegrund). Värdegrunden ska enligt förarbetena gälla för både offentlig och enskild verksamhet inom äldreomsorgen och omfatta såväl handläggning av ärenden som utförande av insatser. Den ska också vara vägledande för omsorgens verksamheter t.ex. vad gäller personalens bemötande. Som motiv för den nya bestämmelsen sägs i propositionen bl.a. följande (s. 24). Regeringen anser att det behövs ett perspektivskifte i synen på äldre personer och på åldrandet. Åldrandet är ett naturligt skede i livet och äldreomsorgens uppgift är att stödja äldre kvinnor och män till att kunna leva sitt liv utifrån den person hon eller han är. Äldre kvinnor och män ska inte behöva göra avkall på sin identitet eller personlighet när det uppstår behov av omsorg. En värdegrund för äldreomsorgen kan bidra till att tydliggöra att verksamheten ska inriktas på den äldre personens behov av värdighet när hon eller han får omsorgsinsatser eller i annat fall har kontakt med verksamheter inom äldreomsorgen. En formulerad värdegrund för äldreomsorgen är ett sätt att förnya tänkesätt inom sådan omsorg och är ett komplement till den utveckling som redan pågår. En värdegrund som ska befästa ett synsätt om att äldre kvinnor och män ska kunna leva efter sin identitet och personlighet måste innehålla två aspekter, dels ett värdigt liv, dels möjligheter att känna välbefinnande i tillvaron. Därutöver införs en bestämmelse i 5 kap. 5 § tredje stycke SoL som anger att den äldre personen, så långt det är möjligt, ska kunna välja Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder när och hur stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service ska ges. Syftet med bestämmelsen är att förtydliga att den enskildes önskemål ska beaktas. Anmälan om missförhållanden i äldreomsorgen En ytterligare bestämmelse som särskilt berör äldre människor är bestämmelsen som gäller bl.a. skyldighet att anmäla missförhållanden inom äldreomsorgen, den s.k. (14 kap. 2 § SoL). Där sägs att var och en som är verksam inom omsorger om äldre personer eller personer med funktionshinder ska vaka över att dessa får god omvårdnad och lever under trygga förhållanden. Den som uppmärksammar eller får kännedom om ett allvarligt missförhållande i omsorgerna om någon enskild ska genast anmäla detta till nämnden. Den föreskrivna skyldigheten gäller även inom motsvarande yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet. Efter förslag i proposition 2009/10:131 har beslutats att bestämmelsen ersätts med en rapporteringsskyldighet som inte ska vara begränsad till omsorger om vissa grupper utan omfatta hela . Lagändringen träder i kraft . Bestämmelser med uttryckliga åldersgränser Som inledningsvis antytts innehåller SoL utöver den ovan redovisade åldersgränsen för att själv få föra sin talan vissa ytterligare bestämmelser med uttryckliga åldersgränser. Kontaktperson/kvalificerad kontaktperson I 3 kap. 6 § tredje stycket SoL anges att socialnämnden kan utse en kontaktperson. Dennes uppgift är att hjälpa den enskilde och hans närmaste i personliga angelägenheter. En kontaktperson ska kunna ordnas så snart den enskilde har behov av att få stöd, råd eller hjälp. Någon åldersbegränsning i fråga om denna insats gäller inte. För barn som inte fyllt får emellertid en kontaktperson utses endast om vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får en kontaktperson utses endast om barnet själv begär det eller samtycker till det. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I fjärde stycket samma paragraf finns även bestämmelser om en särskilt kvalificerad kontaktperson. En sådan kan utses om en person har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka risk för missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat nedbrytande beteende. För denna insats har emellertid en övre åldersgräns uppställts. En särskilt kvalificerad kontaktperson kan utses endast för den som inte fyllt och en sådan kan, liksom vad som gäller ovan i fråga om en kontaktperson, inte utses mot den unges vilja om den unge fyllt . För barn som inte fyllt får sådan kontaktperson inte utses mot vårdnadshavarens vilja. I SoL finns också en bestämmelse om medling (5 kap. 1 c § SoL). Denna tar sikte på unga lagöverträdare och föreskriver att kommunen ska sörja för att medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott kan erbjudas när brottet begåtts av någon som är . Av förarbetena till lagen om medling framgår att regeringens utgångspunkt inledningsvis var att föreslå en lagstiftning om medling för unga lagöverträdare.41 Regeringen ansåg dock att det saknades skäl att begränsa regleringen som syftade till ökad rättssäkerhet till att avse endast medling vid ungdomsbrott. I det lagstiftningsärendet stadgades dock inte något åläggande för kommunerna att anordna medling. Genom införandet av bestämmelsen i 5 kap. 1 c § SoL gjordes det dock till en obligatorisk uppgift för kommunen att sörja för att den kan erbjuda medling vid ungdomsbrott, dvs. i sådana fall där gärningsmannen är . Det finns enligt regeringen inte något hinder för att medla i de fall gärningsmannen är om kommunerna finner det lämpligt (prop. 2005/06:165). Eftersom medling kan vara en lämplig åtgärd även för den som inte är straffmyndig, dvs. , ansåg regeringen att åläggandet inte skulle avgränsas till . Av 5 § lagen om medling med anledning av brott framgår dock att om gärningsmannen är får medling ske endast om det finns synnerliga skäl. 2001/02:126. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § SoL). Rätten till bistånd är inte ovillkorlig utan den kan förenas med villkor, bl.a. kan socialnämnden ställa krav på att den som uppbär försörjningsstöd ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet (4 kap. 4 § SoL). Det gäller bl.a. om den enskilde inte kunnat beredas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd och antingen är eller – om den enskilde har fyllt – av särskilda skäl är i behov av kompetenshöjande insatser. Bestämmelsen tar i första hand sikte på ungdomar som inte fått fäste på arbetsmarknaden eller kommit in på någon reguljär utbildning eller inte kunnat erbjudas någon lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Vad gäller motivet till bestämmelsen sägs i förarbetena (prop. 1996/97:124 s. 171) att det för yngre människor är särskilt olyckligt att fastna i ett passivt socialbidragsberoende. Även personer i åldrarna närmast kan ibland befinna sig i en sådan situation varför det ges möjlighet att tillämpa bestämmelsen även i vissa sådana fall. I sammanhanget kan nämnas att i betänkande (SOU 2009:68) ges förslag till ytterligare en bestämmelse innehållande en åldersgräns. Enligt den föreslagna bestämmelsen får socialnämnden besluta om bistånd även utan vårdnadshavares samtycke för barn som har fyllt om det är lämpligt och barnet begär eller samtycker till det. Genom bestämmelsen har vårdnadshavarens inställning inte längre någon avgörande betydelse om barnet begär eller samtycker till biståndet. Utredningens förslag behandlas i . Övre åldersgräns vid internationella adoptioner I 6 kap. SoL regleras som nämnts också socialnämndens roll i samband med internationella adoptioner (12-16 §§). I 6 kap. 12 § första stycket SoL sägs att ett barn med hemvist utomlands inte utan socialnämndens medgivande får tas emot i syfte att adopteras av någon som inte är barnets förälder eller har vårdnaden Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Medgivande ska inhämtas innan barnet lämnar det land där det har sin hemvist. Enligt andra stycket samma paragraf får medgivande lämnas endast om den sökande är lämpad att adoptera. Vid bedömningen av frågan om någon är lämpad att ta emot ett barn med hemvist utomlands i syfte att adoptera det ska särskild hänsyn tas till sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov och den planerade adoptionens innebörd, sökandens ålder, hälsotillstånd, personliga egenskaper och sociala nätverk. Bestämmelsen, som infördes , motiverades av att det tidigare ansågs vara för otydligt vilka grundläggande krav som skulle vara uppfyllda för att få medgivande att ta emot ett barn för adoption. Utredningen om internationella adoptioner, vars arbete (SOU 2003:49) låg till grund för regleringen, hade även föreslagit att det skulle anges i lag att medgivande inte fick lämnas till den som är vid ansökningstillfället, om det inte fanns särskilda skäl. Regeringen delade i stort utredningens synpunkter om vilken övre åldersgräns som borde tillämpas men ansåg dock att det inte var lämpligt med en uttrycklig åldersgräns i lag eftersom flexibiliteten i bedömningarna då riskerade att minska. I förarbetena (prop. 2003/04:131 s. 69–61 och 87) uttalas vidare beträffande kriteriet sökandens ålder bl.a. följande. Det är av vikt att föräldrarna inte har en alltför hög ålder i förhållande till barnets ålder när barnet anländer till det nya hemmet. Föräldrarna/föräldern ska under åtskilliga år framåt ha styrka och flexibilitet att möta barnets speciella behov. Det är viktigt att åldersstrukturen i adoptivfamiljen inte alltför mycket skiljer sig från de flesta andra familjers. Med äldre adoptivföräldrar ökar sannolikheten för att föräldrarnas hälsa sviktar och krafterna inte räcker till på samma sätt som när föräldrarna är yngre. Det finns en tendens att ge äldre sökande medgivande för äldre barn, vilket i sig kan innebära särskilda svårigheter. Hög ålder hos barnet vid adoption är en riskfaktor som kräver extra kompetenta och starka föräldrar. Vidare uttalas – med hänvisning till ett avgörande av Regeringsrätten (RÅ 1995 ref. 67) – att ett generellt medgivande i allmänhet inte bör ges till personer . En riktpunkt bör vara att sökanden inte bör vara vid ansökningstillfället vilket i praktiken innebär att sökanden är upp mot när barnet anländer. I enskilda ärenden kan det enligt förarbetena dock finnas anledning att göra en annan bedömning.