sou · GXB315 · 2010-01-01 00:00:00 — 29De institutioner som deltagit i arbetsgruppen är följande: , , , , Livrustkammaren och med Stiftelsen , Postmuseet, Statens museer för världskultur, , Västarvet/, Jamtli (), () och . 30Studiebesök har bl.a. genomförts i magasinen för , museer, , samt vid i . 31Utredningens magasinsgrupp har bl.a. genomfört studiebesök i Konservators- och magasinscentret i , . Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Nedan följer en sammanfattande redogörelse för resultatet av magasinsgruppens arbete och de frågor som identifierats som mest angelägna för museerna att samverka kring. Genomsnittliga kostnader för magasinsförvaring Arbetsgruppen konstaterar att det är viktigt att vara uppmärksam på de kostnader som är förenade med bevarandet av museisamlingar och föremål. För att öka medvetenheten om detta har arbetsgruppen tagit fram riktlinjer som ska kunna fungera som ett verktyg för museernas arbete med att bedöma kostnader för att bevara föremål i magasin (bilaga 6). Riktlinjerna omfattar olika variabler som påverkar kostnaderna för förvaring av samlingarna. De kan bl.a. användas för att uppskatta kostnader vid planering av magasin och kan även fungera som en checklista vid accession av nya föremål för att uppskatta hur mycket det kommer att kosta att ta hand om dem . Exempel på variabler som bör ingå i dessa beräkningar är initialkostnader vid inflyttning till nya magasinslokaler, driftskostnader samt kostnader för förebyggande konservering i förhållande till kostnader för aktiv konservering på grund av förvaringsskador. Eftersom kostnader måste bedömas i förhållande till kvaliteten på förvaringen redovisas inte exakta nyckeltal. En lada har t.ex. låga kostnader per kubikmeter men är ur bevarandesynpunkt skadlig för de flesta material. Högre kvalitet, som exempelvis klimatiserade magasinslokaler, har högre investerings- och driftskostnader än lokaler av låg kvalitet, utan möjligheter till kontroll av t.ex. klimat och skadeinsekter. Å andra sidan kan kostnaderna för aktiv konservering hållas nere genom goda förhållanden i magasinen. Hyreskostnaderna varierar även kraftigt, beroende på var i landet magasinslokalerna är belägna. Riktlinjerna ska därför ses som ett internt planeringsverktyg för enskilda museer snarare än ett verktyg för jämförelse mellan olika institutioner. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Gemensamma magasinsutrymmen för lägre kostnader För att sänka kostnaderna för bl.a. anläggning och klimatisering av magasin har förslag om gemensamma magasinsanläggningar som flera museer delar på förts fram i olika sammanhang. Svenska exempel finns där en kommun samlar alla sina museers samlingar i gemensamma magasinsanläggningar. Detta förekommer bl.a. i och . Exempel finns även på verksamheter som mot avgifter bl.a. erbjuder magasinsförvaring till flera museer i samma byggnad, men i separata utrymmen. , en avgiftsfinansierad verksamhet inom , är exempel på detta (se vidare avsnitt 2.2.6 och bilaga 7). Däremot har inte olika huvudmän eller organisationer i gått samman i gemensamma magasinsprojekt på det sätt som skett i exempelvis . I faellesmagasinet i , som arbetsgruppen besökt, delar museer med olika huvudmän inte enbart byggnad utan även de inre förvaringsutrymmena vilket bl.a. medfört sänkta bygg- och driftskostnader. Arbetsgruppen menar att frågan om i vilken mån det är lämpligt att flera museer delar på magasinsutrymmen behöver analyseras i varje enskilt fall. Generellt sett bedöms delade magasinslösningar kunna vara intressanta för mindre lokala och regionala museer för att möjliggöra en höjd magasinsstandard till rimlig kostnad. konstaterar arbetsgruppen att det finns flera aspekter än låga driftskostnader för själva magasinsutrymmet att beakta vid val av utformning. Exempelvis bör frågor som rör samlingarnas säkerhet samt avståndet mellan magasin och museer, som i sig medför höga kostnader för transport av föremål och personal, ingå i bedömningen. Sammanfattningsvis menar arbetsgruppen att besluten om val av magasinslösning bör fattas efter systematiska samlade beräkningar av de kostnader som är förenade med olika alternativ samt analyser av samlingens och verksamhetens behov. Att i detta sammanhang inhämta andra museers erfarenheter av olika magasinslösningar bedöms som värdefullt. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Ledningen för varje museiinstitution har det yttersta ansvaret för säkerhetsarbetet inom sin organisation. Utredningen kan konstatera att det övergripande nationella ansvaret för stöd till det lokala säkerhetsarbetet är uppdelat mellan olika myndigheter. ansvarar för handläggningen av de statliga utställningsgarantierna32 medan Verket för högskoleservice (VHS) ansvarar för att träffa avtal med privata aktörer inom säkerhetsbranschen, som i första hand centralmuseerna ska kunna avropa. som tidigare hade motsvarande upphandlingsansvar, tog fram en strategi för museisäkerhet.33 kunde också i anslutning till det arbetet även arrangera utbildningar i museisäkerhet. Denna verksamhet har upphört.34 granskade 2006 bl.a. de centrala museernas kontroll över sina samlingar, och identifierade i samband med detta vissa brister i säkerhetsarbetet. konstaterade att museimyndigheterna generellt sett förbättrat sitt skalskydd, men menade att säkerheten för föremålen kunde förbättras ytterligare. Bland de områden som borde utvecklas pekade särskilt på databasregistrering, inventeringsrutiner och brandskydd i magasinen.35 I en rapport efterlyste en central samordning av katastrofberedskap som bl.a. skulle kunna fokusera på förebyggande insatser. Sådana skulle exempelvis kunna bestå i att ta fram genomarbetade riktlinjer och mallar för hur riskanalyser och säkerhetsplaner bör utformas samt samordna utbildningar och kurser i ämnet.36 har inlett arbete med dessa frågor. driver även projekt rörande bl.a. restvärdesräddning 37och kulturarvssbrott.38 32Förordning (1998:200) om statliga utställningsgarantier. Den statliga utställningsgarantin omfattar den som anordnar en tillfällig utställning som skall visas i och ersätter skada på eller förlust av föremål. Garanti kan lämnas också för svenska kulturmanifestationer utomlands. 33En strategi för museisäkerhet (2001). 34Uppgifter från , . 35Riksrevisionens revisions-PM rörande kontrollen över samlingarna vid samtliga museimyndigheter (Dnr 32-2006). 36Riksantikvarieämbetet: Återrapportering enligt regleringsbrev. Konservering av föremål och inventarier – Resursbehov och samordning. 37Frågor om restvärdesräddning handlar om hur räddningsarbetet av föremål ska prioriteras vid akuta katastrofer som exempelvis brand. 38Riksantikvarieämbetet har tillsammans med och bl.a. gett ut boken (2008). Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Det finns också exempel på lokala initiativ, t.ex. SAM-SÄK som är ett kollegialt nätverk för professionellt utbyte mellan säkerhetsansvariga vid museer i . Emellertid bedömer arbetsgruppen, liksom , att det saknas ett övergripande nationellt samarbete kring frågor som rör museernas säkerhet. Utöver upprättandet av riktlinjer och policies bedöms behovet av att arrangera återkommande utbildningar i säkerhetsfrågor som väsentligt. Arbetsgruppen menar vidare att det skulle vara värdefullt för det förebyggande säkerhetsarbetet om statistik över säkerhetsincidenter vid museerna fortlöpande samlades in i syfte att bättre kunna möta museernas behov av förebyggande säkerhetsåtgärder. Motsvarande insatser görs i t.ex. av den statliga myndigheten . Vidare bedömer arbetsgruppen att ett samlat statligt ansvar för museernas säkerhetsfrågor inte enbart skulle kunna leda till förbättrad kvalitet i museernas säkerhetsarbete utan även möjliggöra att frågor om kulturarvets bevarande skulle kunna drivas mer aktivt i förhållande till andra aktörer, exempelvis Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). I syfte att sänka kostnaderna för museernas förvaring av sina samlingar har i olika sammanhang diskuterats förslag om ökad förtätning, dvs. mer utrymmeseffektiv förvaring, i museernas magasin. har argument mot förtätning förts fram. Kritikerna menar att en ökad förtätning kan leda till en sämre tillgänglighet för så väl museets personal som forskare och allmänhet. Arbetsgruppen konstaterar att förtätning och tillgänglighet kan stå i motsatsförhållande till varandra. Att föremålsdata och bilder i allt högre grad finns tillgängliga i databaser innebär inte att personal och forskare inte längre behöver se de magasinerade originalen i verkligheten. är dessutom stora delar av materialet otillräckligt dokumenterat. Det är alltså fortsatt angeläget att museerna även kan erbjuda möjligheter till direkt studium av föremålen. Att förtäta förvaringen kan vara ett sätt att få ned kostnaderna. En förtätning behöver dock inte nödvändigtvis innebära en besparing. System för effektiv förvaring innebär t.ex. ofta stora investeringar och det är viktigt att säkerställa att dessa verkligen lönar sig Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet konstateras att en väl genomförd förtätning med hjälp av moderna förvaringssystem ofta kan öka tillgängligheten. Dessutom har framhållits att fysiska besök i magasinet försämrar förutsättningarna för att hålla ett stabilt klimat vilket i sin tur ställer krav på aktiv klimatisering som medför en högre energiförbrukning och därmed högre belastning på miljön. Frågan om tillgänglighet kan även ses ur ett medborgarperspektiv då man kan hävda att allmänhet och forskare bör erbjudas möjlighet att ta del av de samlingar vars bevarande bekostas med offentliga medel. Detta argument menar gruppen måste emellertid vägas mot andra viktiga aspekter. t.ex. av ett sådant slag att en ökad tillgänglighet kan vara skadlig för föremålen kan det vara motiverat att i vissa fall vara mer restriktiv med att låta utomstående få tillgång till dessa. menar arbetsgruppen att grundinställningen till att ge allmänhet och forskare tillgång till de föremål som förvaras i magasin bör vara positiv. Behovet av och önskemålet om tillgänglighet för forskare och allmänhet kan dessutom tillgodoses på olika sätt. Studiemagasin kan exempelvis vara en lösning om man bedömer att risken med fysiska besök i magasinsutrymmena är för stor. Arbetsgruppen framhåller att digitala register är en förutsättning för att all typ av förvaring av samlingarna ska fungera på ett tillfredsställande sätt. Utan väl fungerande digitala register minskar tillgängligheten till samlingarna för såväl museets personal, som forskare och allmänhet. Även har i samband med sin granskning av de centrala museimyndigheterna 2006 påpekat betydelsen av välfungerande föremålsdatabaser som ett medel för förbättrad sökbarhet och därmed säkerhet.39 2.2.2Bevarandefrågorna i ett internationellt perspektiv Arbetsgruppen har genomfört en översiktlig internationell jämförelse. bedöms i förhållande till de nordiska grannländerna och generellt hålla en god standard vad gäller bevarande av museiföremål. Emellertid saknar , till skillnad från de övriga länderna, ett tydligt statligt åtagande att på ett systematiskt sätt samordna bevarandefrågorna. Detta leder bl.a. till svårigheter att sprida internationella standarder till den svenska museisektorn, 39 revisions-PM rörande kontrollen över samlingarna vid samtliga museimyndigheter (Dnr 32-2006). Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet exempelvis sådana som tagits fram inom arbetet för organisationer som ICOM40 och /TC 346 Conservation of cultural property, som utarbetar europeiska standarder för kulturarvets bevarande. I flera länder som utredningen besökt finns myndigheter med ett övergripande ansvar för forskning och utveckling av metoder för konservering och förvaring av museiföremål. I driver och förvaltar den ansvariga sektorsmyndigheten tillsammans med det danska arbetet med webbaserade riktlinjer avseende samlings- och föremålsvård.41 I fyller ABM-utvikling en likartad funktion.42 I arbetar () med metodutveckling och utgör ett stöd till museerna i frågor som rör samlings- och föremålsvård. Dessa myndigheter är således expertmyndigheter i respektive land på bevarandeområdet och arbetar aktivt för att sprida kunskap bland museerna. Utredningen har även granskat befintliga system till stöd för effektiv och strategisk samlingsförvaltning och bl.a. uppmärksammats på den praktiska dokumentationsmanual, Spectrum, som utarbetades av den brittiska museisektorn.43 Manualen ger konkreta anvisningar för dokumentation av alla de processer ett museiföremål kan passera – från förvärv till utgallring, via lån och registrering etc. Spectrum är systemneutral och kan alltså användas av ett litet museum med register lika väl som av ett stort med digitala databaser. Den har uppdaterats och förvaltas genom ett licenssystem av brittiska Collections Trust.44 används manualen brett i . Vissa inslag utgör villkor för det brittiska ackrediteringsprogrammet för museer (se vidare bilaga 13). Manualen har översatts till holländska och används i och belgiska . Den tyska museiföreningen arbetar på en översättning till tyska. Utredningen bedömer att Spectrum-manualen utgör ett 42Se bl.a. i vellinga. i dokumentasjon av museumsgjenstander (ABM-utvikling 2003:5) och Standard for gjenstandskatalogisering (ABM-utvikling 2008:48). 43Knappt hundra experter från olika institutioner i och har bidragit i arbetet med de senast uppdaterade versionerna (Spectrum 3.0 och 3.1). 44Föreningen , tidigare MDA () och från första början (1977) inom brittiska MA, är grundfinansierad av engelska Museums, Libraries and () och skotska . Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet värdefullt stöd för museernas löpande arbete i alla de länder där den används. 2.2.3Det nationella ansvaret för bevarandefrågor i Utredningen kan konstatera att det nationella ansvaret för frågor som rör vården av föremål och samlingar är delat mellan olika myndigheter. Vissa övergripande frågor, t.ex. utställningsgarantierna, hanteras av och arbetar med metodutveckling inom området samlings- och föremålsvård. kan ge bidrag för byggnation av bl.a. magasin vid icke-statliga museer.45 publicerade en redogörelse för den kartläggning myndigheten genomfört av bl.a. antalet konservatorer och deras spridning såväl geografiskt som mellan olika institutioner, samt olika myndighets ansvar vad gäller föremålskonservering. bedömde sammanfattningsvis att samordningen inom konserveringsområdet bör förstärkas.46 Enligt instruktion ska myndigheten leda och samordna arbetet med att bygga upp kunskapen om bl.a. kulturföremål samt utföra vårdinsatser och konservering, bedriva informations- och rådgivningsverksamhet samt främja utbildning om bl.a. vård av kulturminnen och kulturföremål. Myndigheten ska även verka för att resultat från forsknings- och utvecklingsverksamhet utnyttjas inom kulturvården och för att det ska finnas ändamålsenliga metoder för arbetet med kulturarvet.47 Hur myndighetens uppdrag ska uppfattas i förhållande till museisektorn framgår inte närmare av instruktionen. Efter det försvarspolitiska riksdagsbeslutet 200548 och regeringens påföljande beslut att omlokalisera delar av verksamhet till Gotland49 har myndigheten genomfört en översyn av den egna organisationen. Verksamheten vid myndighetens förvaltningsavdelning, som bland annat arbetar med frågor som rör samlings- och föremålsvård, kommer att i större omfattning än tidigare inriktas på forskning och metodutveckling och i 45Förordning (1990:573) om stöd till vissa icke-statliga kulturlokaler. 46Riksantikvarieämbetet: Konservering av föremål och inventarier – resursbehov och samordning. Rapporten var en återrapportering av ett regeringsuppdrag i myndighetens regleringsbrev för . 47Förordning (2007:1184) med instruktion för . 2005/06 :160, bet. 2005/06:FöU:2, rskr. 2005/06:28. U2005/5217/Kr och dnr. U2005/4326/Kr, . Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet mindre utsträckning på uppdragsverksamhet. I myndighetens nya lokaler i har moderna verkstäder och laboratorier för konserveringsarbete byggts för att ge goda förutsättningar för metodutveckling och forskning. Enligt uppgift är ambition med verksamheten att kunna fungera som ett stöd gentemot museisektorn genom att utveckla och sprida resultatet av sin och andras forskning och metodutveckling. avser även att knyta till sig expertis bl.a. vid museer som besitter ytterligare relevant kompetens. Som ett led i detta arbete har myndigheten sammankallat ett samverkansråd för frågor rörande de statliga museisamlingarna, där representanter för flera centralmuseer samt deltar.50 För att ska lyckas med att utveckla sin funktion som stödjande och rådgivande expertorgan bedömer myndigheten emellertid att den behöver ett förtydligat uppdrag avseende förhållandet till så väl statliga museer som museer med andra huvudmän. 2.2.4Utvecklingen inom området samlings- och föremålsvård satsade staten på det så kallade . Projektet var en arbetsmarknadsåtgärd med syfte att ge sysselsättning till arbetslösa akademiker med registrering och konservering av föremål i museernas samlingar.51 Projektdeltagarna arbetade vid såväl statliga museer som länsmuseer och kommunala museer och genomgick en lång kurs i förebyggande konservering, digitalisering och magasinskunskap som arrangerades av m.fl. Kursen kom sedermera att anordnas som uppdragsutbildning för viss fast anställd museipersonal. Kursen kallades Tidens tand och dokumenterades i en bok med samma namn.52 På regeringens uppdrag tog i samarbete med 2001 fram rapporten som omfattar en plan för arbetet med centralmuseernas samlingar och magasin. Planen omfattar förslag på att utveckla en databas för 51Statskontoret 1999:26 SESAM: Öppnade museisamlingarna? 52Riksantikvarieämbetet: Tidens tand, 1999. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet inventering och återrapportering, tillskapa en utbildning samt förbättra planeringen i syfte att skapa bättre magasin.53 SESAM följdes av den statliga arbetsmarknadssatsningen Access. Satsningen har bl.a. givit många museer tillfälle att öka tillgängligheten till sina samlingar genom uppordning, digitalisering och andra insatser.54 Access avslutas . Bättre förhållanden i magasinen genomförde en omfattande teknisk inventering av de svenska museernas magasin. Sammanlagt inventerades mer än hälften av landets museimagasin. Resultatet gav vid handen att över en tredjedel av magasinsytorna inte nådde upp till en acceptabel standard beträffande bedömningskriterier som klimat, skadedjursbekämpning, utrymme, ordning och reda samt organisation av samlingarna.55 bedömde att situationen förbättrats på ett betydande sätt. Man menade att museerna genom inventeringen hade uppmärksammats på de faktorer som påverkar bevarandet och betydelsen av goda rutiner och förvaringsförhållanden. Vad gäller centralmuseernas magasin menade emellertid att centralmuseerna trots de klara förbättringarna tappat tempo i sitt arbete med samlingsvården.56 fick de centrala museerna i regleringsbrev explicita uppdrag att förbättra förutsättningarna för samlingarnas långsiktiga bevarande.57 Museernas återrapporteringar om samlingarnas status, magasinssituationen etc. sammanställdes av för vidare beredning i Regeringskansliet.58Kravet på denna återrapportering upphörde emellertid . 53Riksantikvarieämbetet: Tidens Källa. Plan för det fortsatta arbetet med centralmuseernas samlingar och magasin, 2001. 54Prop 2008/09:1, UO 17 s. 55 och 98. 55Riksantikvarieämbetet: Teknisk magasinsinventering 1994-1998, slutrapport från RAÄ- ATm. 56Riksantikvarieämbetet: Tidens Källa. Plan för det fortsatta arbetet med centralmuseernas samlingar och magasin, 2001. 57Regleringsbrev för 2003 (Ku2002/2702/) . 58Centrala museers återrapportering av samlingarnas status (S 51/01-511). Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Utredningen kan konstatera att situationen vad gäller museernas magasin generellt sett förbättrats avsevärt det . Flera positiva initiativ vad gäller utvecklingen av magasin har tagits. insatser på bevarandeområdet uppfattas som angelägna. Dessutom finns mycket kunskap vid olika museiinstitutioner runt om i landet vad gäller så väl förebyggande som aktiv konservering. Här kan som exempel nämnas Västsvensk konservatorsateljé, en uppdragsfinansierad verksamhet inom Västarvet/, samt det internationellt prisade forskningsprojektet (– Museums Archives and Libraries) som drivs av m.fl. Utredningen konstaterar emellertid att det saknas en tydlig kanal som kan fånga upp och sprida kunskapen om samlings- och föremålsvård på ett systematiskt sätt. Detta innebär en risk för att kunskapen inte tas tillvara i den omfattning som skulle kunna vara möjlig. Därigenom försämras förutsättningarna för en optimal resursanvändning vad gäller vården av föremål och samlingar vid landets museer, eftersom gjorda erfarenheter och ny kunskap tenderar att stanna hos enskilda museitjänstemän. Detta kan leda till dubbelarbete då museerna inte får möjlighet att dra nytta av lärdomar som andra redan gjort. Bristen på samordning försvårar även museisektorns samverkan med andra samhällssektorer, exempelvis beträffande krisberedskap. medverkan i det internationella arbetet och spridningen av resultatet av internationellt standardarbete för området försvåras även. Utredningens förslag avseende samlings- och föremålsvård presenteras i avsnitt 5.4.1. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet 2.2.6Svensk Museitjänsts organisatoriska placering Utredningens bedömning: Den organisatoriska placeringen av verksamheten vid bör övervägas av den organisationskommitté som föreslår ska tillsättas. Inom ramen för avdelning bedrivs en avgiftsfinansierad verksamhet inom området samlings- och föremålsvård. Bland kunderna finns bl.a. flera statliga museer. Representanter för har deltagit som en aktiv part i utredningens projekt om magasin och föremålsvård. I detta sammanhang har utredningen uppmärksammats på diskussionen om huruvida den organisatoriska placeringen av borde förändras. Utredningen har mot denna bakgrund studerat verksamheten och dess förutsättningar. En redogörelse för detta arbete återfinns i bilaga 7. Det finns olika aspekter att beakta beträffande den organisatoriska placeringen av verksamheten vid . Även om museiföremål inte omfattas av lagreglering på samma sätt som arkivhandlingar, bedömer utredningen att verksamheten dragit nytta av standarder i sitt arbete med att utveckla goda förvaringsförhållanden även för museisamlingar. Bland annat följer och internationella ISO-standar- der för arkiv vid byggnation och förvaring av sina kunders samlingar även då de inte utgörs av arkivmaterial. Till skillnad från huvudsakliga verksamhet är avdelningen avgiftsfinansierad och verkar på en konkurrensutsatt marknad. För att verksamheten ska kunna utvecklas krävs därför att omfattande investeringar i byggprojekt kan göras, viket ställer särskilda krav på möjligheter att utnyttja myndighetens låneramar för att finansiera projekten. I vissa fall kan detta uppfattas som en svårighet då övriga verksamhet arbetar under andra förutsättningar. För att ge verksamheten vid goda förutsättningar att utvecklas bedömer utredningen i likhet med Kulturutredningen59 att verksamhetens organisatoriska placering närmare bör övervägas av den organisationskommitté som förslår ska tillsättas. 59 Dir 2007:99 och SOU 2009:16. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Utredningens bedömning: Föremålslån mellan museer i samband med utställningar är ett väsentligt sätt att främja medborgarnas tillgång till samlingarna. Lån för forskningsändamål är också betydelsefulla för samlingarnas legitimitet. Samtliga museer som uppbär offentligt stöd bör formulera och offentliggöra en tydlig policy för utlån. Depositioner är däremot, enligt utredningens bedömning, en föråldrad form av lån som inte längre bör användas.