sou · GYB342 · 2010-06-23 00:00:00 — 31 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om vad som utgör anknytning till , konse- kvensbeskrivning för miljön och om utbildning enligt 8 §. Paragrafen är kommenterad under 8 §. 32 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- ge undantag från redskapsbegränsningen i 10 § för den som bedriver fisketurism. 10 § i lagen ger rätt att fritidsfiska på allmänt vatten med ett maxi- malt antal redskap. Detta antal ska dock självfallet kunna inskränkas av den förvaltande myndigheten när fiskevårdsskäl kräver det. Det kan myndigheten göra i enlighet med det generella bemyndigandet om fiskevård i 30 §. Därutöver ska dock som anförts i 9.1.7 under rubriken särskilt om fisketurism den förvaltande myndigheten även kunna utöka antalet redskap för fisketurism. Detta ska ske enligt bemyndigandet i 32 §. Innebörden är att det är den som är ansvarig för turistfisket som medges undantag från redskapsbegränsningen. 33 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske ska tas till natur- vårdens intressen. Sådana föreskrifter får även meddelas för svenskt fiske utanför ekonomiska zon i internationellt vatten och i andra vatten där fisket bedrivs med stöd av internationella överenskommelser. Paragrafen ersätter 20 § 1 stycket. Syftet med den bestämmelsen var att inom ramen för fiskelagstiftningen skapa möjligheter att skydda känslig natur och harmoniera bestämmelserna på detta om- råde med övrig lagstiftning för areella näringar (prop. 1992/93:232, specialmotiveringen). I utredningen har framkommit att paragrafen inte spelat en framträdande roll. Den behövs enligt uppgift från bl.a. för att skydda korallrev och havsbotten. Jag föreslår att paragrafen ska vara kvar, men föreslår att begränsningen om att fisket inte avsevärt får försvåras upphävs. Skälet är förstås att denna begränsning inte stämmer överens med min ambition att i ökad utsträckning miljöanpassa fisket. Från något håll har ifråga- satts om det förhållande att fisket framöver kan inskränkas med hänsyn till naturvården är förenligt med regeringsformens bestäm- melser. Jag menar att så är fallet. Enligt 2 kap. 18 och 20 §§ gäller att användning av mark eller näringsfrihet kan inskränkas om det föreligger angelägna allmänna intressen. Med angelägna allmänna intressen avses som jag utvecklat i avsnitt 9.1.14 bl.a. miljöhänsyn. Det är därför fullt möjligt att inskränka såväl yrkesfisket och det enskilda fisket med hänsyn till naturvård, trots att näringsfrihet och markanvändning är grundlagsskyddat. Andra stycket i den tidigare 20 § ersätts av kravet på konsekvens- beskrivningen för miljön. 34 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd och om villkor i övrigt för att fisk ska få sättas ut, flyttas eller odlas. 35 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om utsättning och sträckning av fasta redskap samt om andras fiske nära fasta redskap. I Fiskevårdslagen saknas bestämmelser om utsättning och sträckning av fasta redskap, eftersom dessa bestämmelser bättre passar i för- ordningen än i en ramlag. Syftet är dock att länsstyrelserna även fortsättningsvis ska ge tillstånd till utsättning och sträckning av fasta redskap enligt tidigare 11–12 §§ fiskelagen, men att det ska följa av förordningen. Denna paragrafen ger regeringen bemyndigande. Det- samma gäller 26 § fiskelagen. Även denna flyttas av samma skäl till fiskeförordningen. Bemyndigandet för detta finns i 35 §. 36 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska genom tillsyn kontrollera efterlevnaden av denna lag, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen samt reglerna i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om tillsyn och kontroll. För tillsyn och kontroll över sådana bestämmelser som gäller fiske får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utse fiske- tillsynsmän. En fisketillsynsman får, när det gäller brott mot bestäm- melser om fiske, ges förordnande att ta egendom i beslag enligt 49 §. Paragrafens första och andra stycken är nya i förhållande till fiske- lagen men innehållet motsvarar i vissa delar 4 § första stycket (första stycket) och 9 § (andra stycket) i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Paragrafens tredje stycke motsvarar 34 § första och tredje stycket i nu gällande fiskelag. Paragrafen fungerar som en generell bemyndigandeparagraf på tillsynsområdet. I paragrafen införs i första stycket ett bemyndigande. Bemyndig- andet omfattar även det område som regleras i fiskelagen och innebär en utvidgning i förhållande till gällande rätt. Bemyndig- andet är tänkt att vara ett generellt bemyndigande gällande tillsyn och kontroll och av stycket framgår att regeringen utser tillsyns- myndigheterna. Vilka myndigheter som är tillsynsmyndigheter anges i fiskeförordningen. Denna generella bemyndigandeparagraf på tillsyns- området används sedan för att ge befattningshavare hos tillsyns- myndigheterna rätt till tillträde, rätt att meddela föreläggande och förbud och att förena dessa med vite. I andra stycket finns ett bemyndigande om föreskrifter om tillsyn och kontroll som med viss språklig ändring motsvarar 9 § i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken och det ska tillämpas på motsvarande sätt. Bemyndigandet omfattar dock även det område som regleras i fiskelagen och innebär en utvidgning i förhållande till gällande rätt. Med tillsyn och kontroll avses sådan tillsyn och kontroll som sägs i första stycket, dvs. över denna lag, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen samt reg- lerna i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. 22 § andra stycket i nu gällande fiskelag innehåller ett bemyndigande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att ett fiskefartyg ska ha utrustning som automatiskt via satellit överför information om fartyget. Motsvarande bemyn- digande saknas i fiskevårdslagen. Ett sådant satellitsystem är dock en del av kontrollutövningen och det faller därför under bemyn- digandet i 36 § andra stycket. I 23 § i nu gällande fiskelag finns ett bemyndigande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om märkning av fiskeredskap, fisksump och vattenbruksanläggning. Motsvarande bemyndigande saknas i fiskevårdslagen. Även märkning av fiskeredskap och fisk- sump är en del av kontrollutövningen och det faller därför också under bemyndigandet i 36 § andra stycket. Uppgiftsskyldighet och möjligheten att meddela föreskrifter om sådan är också en del av kontrollutövningen och faller även det in under bemyndigandet. Bemyndigandet i tredje stycket första meningen att utse fiske- tillsynsmän motsvarar 34 § första stycket i nu gällande fiskelag. Möjligheten att ge en fisketillsynsman förordnande att ta egendom i beslag enligt 49 § i tredje stycket andra meningen motsvarar 34 § tredje stycket i fiskelagen. Jämfört med fiskelagen har det i fiske- vårdslagen förtydligats att förordnande att ta egendom i beslag bara kan ges såvitt avser brott mot bestämmelser om fiske. med att lägga bemyndigandena om fisketillsynsmän och deras rätt att ta egendom i beslag i samma paragraf som det generella bemyn- digandet är att de bemyndiganden som rör tillsyn och kontroll av fiskevårdslagen, föreskrifter meddelade med stöd av lagen och reg- lerna i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ska vara samlade i en och samma paragraf. Nytt är att det införs en möjlighet att utse fisketillsynsmän även för att kontrollera efterlevnaden av föreskrifter om fiske i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. kan komma att reglera t.ex. fritidsfiske i större utsträckning än . Genom utvidgningen täcks även en sådan eventuell fram- tida reglering in. Bestämmelsen behandlas vidare i betänkandets avsnitt 9.2.2. Rätt till upplysningar och tillträde 37 § En befattningshavare som är anställd vid en tillsynsmyndighet och har till uppgift att övervaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske, strukturåtgärder för fiskenäringen eller marknadsreglering av fisk och fiskprodukter har vid tillsynen rätt till 1.tillträde till fartyg, fordon, områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen där fisk, fiskprodukter eller utrustning för fisket förvaras eller hanteras för att göra nödvändiga undersökningar och ta prover, och att 2.på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för till- synen. Första stycket gäller även fisketillsynsman som har förordnats att över- vaka efterlevnaden av bestämmelser om fiske, samt för EU:s insti- tutioner och av institutionerna utsedda inspektörer vid tillsyn för kon- troll av efterlevnaden av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken. Den som är föremål för tillsyn ska ge den hjälp som behövs. ska på begäran lämna den hjälp som behövs vid Innehållet i paragrafen motsvarar med vissa ändringar 34 § andra, fjärde och femte stycket i den nu gällande fiskelagen och 4–7 §§ lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Med tillsynsmyndighet avses de myndigheter som getts bemyn- digande enligt det allmänna bemyndigandet i 36 § första stycket i förening med 5 kap. 8 § i den nya fiskeförordningen. Den utvidgning av paragrafen i förhållande till fiskelagen som har skett i första stycket beror på att bestämmelserna i fiskelagen och lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken i fiskevårdslagen sammanfogas till en enhetlig bestämmelse. Avsikten är att bestämmelsen ska vara samordnad med beslags- regeln i 49 §. Första stycket gäller även tillträde till sådana utrymmen där fisk- produkter hanteras. Denna ändring är föranledd av att lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken upptar även fiskeprodukter. Befogenheterna är i detta avseende vidare än enligt fiskelagen. Jämfört med lagen om EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken blir dock fiskevårdslagens paragraf vidare i ett avseende då tillträde enligt denna lag gäller endast utrymmen där fisk hanteras medan fiskevårdslagen, vilket motsvarar regleringen i fiskelagen, gäller rätt till tillträde till utrymmen där fisk och utrustning för fisket förvaras eller hanteras. Andra stycket är delvis nytt. Här ges fisketillsynsmännen samma rätt som de som anges i första stycket. Detta är ingen ändring mot vad som gällt enligt fiskelagen. För att tydliggöra att fisketillsyns- mans befogenheter dock endast kan avse övervakning av efterlev- naden av bestämmelser om fiske, inte övervakning av bestämmelser om strukturåtgärder för fiskenäringen och marknadsreglering av fisk och fiskprodukter, regleras fisketillsynsmans befogenheter i ett eget stycke. I detta stycke har även bestämmelserna om EU:s insti- tutioner och av dessa utsedda inspektörer placerats. Tredje stycket motsvarar i huvudsak 34 § andra stycket punkten 3 i fiskelagen men bestämmelsen har i fiskevårdslagen utformats på samma sätt som i 6 § lag om EG:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken. Detta upplägg, som mer tydligt visar att den som är föremål för en sådan åtgärd som tillsynen innebär ska till- handahålla den hjälp som behövs, har använts även i t.ex. djurskydds- lagen (1988:534) och livsmedelslagen (2006:804). Fjärde stycket motsvarar 34 § femte stycket. Övriga ändringar är föranledda av lagtekniska överväganden och språklig modernisering. 34 § tredje stycket i nu gällande fiskelag om beslag är flyttat till den allmänna bemyndigandeparagrafen på tillsynsområdet (36 §) lik- som bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att utse fisketillsynsman. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.2. 38 § Vid svenskt fiske i eller utanför ekonomiska zon får efterlevnaden av internationella överenskommelser om fiskevård och fiskets bedrivande kontrolleras av behörig företrädare för de utländska myndigheter som anges i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. En sådan företrädare för utländsk myndighet har rätt till tillträde till svenska fiskefartyg för att undersöka redskap, fångst och lastutrymmen samt att ta del av handlingar av betydelse. Finner en sådan företrädare att det skett en allvarlig överträdelse av en fiskebestämmelse får den föra fartyget till hamn. Befälhavaren på ett fiskefartyg är skyldig att bistå vid kontrollen. Innehållet i paragrafen motsvarar med vissa språkliga justeringar och moderniseringar 33 § i den nu gällande fiskelagen. Paragrafen ska därför tillämpas på samma sätt som denna. I första stycket har terminologin anpassats till 2 §. Vidare har poängterats att det är en behörig företrädare för sådan myndighet som anges i föreskrifter som får utföra kontrollen och inte myndig- heten i sig. Denna paragraf finns till för att ska kunna uppfylla sina åtaganden enligt de internationella konventioner som man har till- trätt på fiskeområdet. Paragrafen ger sådana företrädare för ut- ländska myndigheter som av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har angetts i föreskrifter rätt att kontrollera svenska fiskefartygs efterlevnad av internationella konventioner som åtagit sig att följa. Vad som kan anses utgöra en sådan allvarlig överträdelse att företrädare för utländsk myndighet har rätt att föra fartyget i hamn får avgöras i enlighet med den kon- vention som har överträtts i det aktuella fallet. Övriga ändringar är språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.9. Föreläggande, förbud, vite och rättelse 39 § får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller reglerna i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken ska följas. Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag, de före- skrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, eller de beslut som meddelats med stöd av reglerna i EU:s förordningar, får myndig- heten besluta om rättelse på hans eller hennes bekostnad. I brådskande fall får ett beslut om rättelse meddelas utan att sådant föreläggande som avses i första stycket först har meddelats. Motsvarande reglering finns i 35 § i den nu gällande fiskelagen och i 5 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken. De två lagarnas bestämmelser om tillsynsmyndighets möjlighet att meddela förelägganden och förbud förs i fiskevårds- lagen samman till en enhetlig reglering. Med hänvisningen till tillsynsmyndighet i första stycket avses de tillsynsmyndigheter som bemyndigas i den generella bemyndigande- paragrafen på tillsynsområdet (36 §) i förening med 5 kap. 8 § i den nya fiskeförordningen. Att beslut, föreläggande och förbud får förenas med vite har getts ett eget stycke, andra stycket. Ändringen i tredje stycket innebär att uppräkningen av myndig- heter är borttagen och ersatt med att myndigheten får besluta om sådan rättelse som avses i bestämmelsen. Myndigheten syftar här på den tillsynsmyndighet som meddelat föreläggande eller har behörighet att göra det enligt första stycket. Övriga ändringar är språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.3. 40 § Till böter döms, om inte annat följer av 44 §, den som med upp- såt eller av oaktsamhet 1.bryter mot denna lag eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen genom att bedriva otillåtet fiske, om inte gärningen är belagd med straff i41 §, eller 2.hindrar fiskens gång i fiskådran enligt 28 §. I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Har flera medverkat till en gärning som avses i första stycket, ska 23 kap. 4 och 5 §§ tillämpas. Ändringen av paragrafen innebär att fängelse försvinner från straff- skalan. I övrigt motsvarar paragrafen med vissa ändringar, bl.a. en begreppsändring, 37 § i nu gällande fiskelag. Som anförts i avsnitten 9.2.4 och 9.2.5 är avsikten med den ändrade straffskalan i första stycket inte att sänka överträdelsernas straff- värde utan tvärtom är avsikten en allmän straffskärpning. Ändringarna i första stycket är föranledda av att fiskevårdslagen har en annan systematik än fiskelagen och avsikten är inte att ut- vidga det straffbara området. Den annorlunda systematiken leder däremot till att ett visst beteende kanske inte alltid straffbeläggs i den paragraf som motsvarar den där det straffbelades i fiskelagen. Däremot ska det straffbara området som helhet inte ha utvidgats utöver de fall där det särskilt har anmärkts. I fiskevårdslagen har det vidare begreppet otillåtet fiske ersatt det som angavs i motsvarande bestämmelse i fiskelagen. Punkten 1 avser att täcka in punkten 1 och 2 i 37 § fiskelagen, dvs. att någon fiskar i enskilt vatten utan lov eller att någon fiskar utan myndighets tillstånd där sådant tillstånd behövs. Även andra fall där någon bryter mot fiskevårdslagen eller föreskrifter meddelade med stöd av den genom otillåtet fiske täcks in av första punkten. Enligt fiskevårdslagen kräver allt yrkesmässigt fiske på allmänt vatten fiskelicens och så även fiske som bedrivs med fartyg på enskilt vatten i haven (se 8 och 13 §§ fiskevårdslagen). Punkten 1 avser också att kunna tillämpas mot någon som bedriver fiske utan fiskelicens i fall där sådan krävs. I otillåtet fiske inryms otillåten användning av fiskefartyg, fiskeredskap eller fiskemetod eller att det sätt på vilket fartyget, metoden eller fiskeredskapet an- vänds är otillåten. Exempelvis omfattas att redskapet inte är korrekt märkt eller utmärkt, eller att fisket sker på otillåten plats eller eller i övrigt innefattar otillåten fångst av helt eller delvis fredade bestånd. (Jämför prop. 1994/95:75 s. Även den som bedriver fiske i strid mot bestämmelserna om redskaps- begränsningar kan straffas enligt denna paragraf. Innebörden av begreppet otillåtet fiske är detsamma som i 41 §. Punkten 2 har i fiskevårdslagen fått en annorlunda utformning. Den har anpassats till utformningen av 28 §. Andra stycket finns även i nu gällande fiskelag. Det ska däremot betonas att stadgandet bör användas mycket restriktivt. Dessutom bör upprepade överträdelser, som var för sig skulle kunna ses som ringa, dvs. ackumulerad ringa brottslighet inte heller vara ansvars- fri. fall kan gälla ett handlande som syftar till att fånga fisk utan ekonomiskt värde för fiskerättshavaren och som inte heller på annat sätt inkräktar på något egentligt fiskevårdsintresse. Ett fiske ska inte generellt undantas från straff bara därför att fisket sker med ett enkelt redskap eller resulterar i en tillfällig fångst. Det finns situationer när ett sådant beteende kan leda till ekonomisk skada för en fiskerättshavare eller vara straffbart av fiskevårdsskäl. Om en viss typ av överträdelse har rapporterats utgöra ett stort problem bör detta vara sådant som beaktas och som bör föranleda att denna typ av överträdelser inte ses som ringa. Se vidare avsnitt 9.2.7. Tredje stycket är nytt. Hänvisningen till 23 kap. 4 och 5 §§ brotts- balken innebär dock ingen förändring i sak utan har tillkommit efter- som borttagandet av fängelse i straffskalan gör att det krävs särskild hänvisning för att reglerna ska vara tillämpliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 9.2.4 och 9.2.6. 41 § Till böter döms, om inte annat följer av 44 §, den som med upp- såt eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som meddelats med stöd av 29, 30 eller 33 §. Till samma straff döms, om inte annat följer av 44 §, den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot EU:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken genom 2.att i strid mot bestämmelserna behålla eller bearbeta fisk ombord, medföra utrustning ombord, anlöpa eller lämna hamn, hindra kontroll, förvara, lagra, transportera, omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fångst, eller 3.att bryta mot bestämmelser om förvaring av fiskeredskap ombord, om märkning av redskap, om tillhandahållande av hamntjänster, om skyldighet att medföra dokument ombord eller bevara dokument eller information, om angiven maskinstyrka i motorcertifikat eller fiskelicens, om kvalitetsnormer, eller om anmälnings-, rapporterings- eller uppgifts- skyldighet. I ringa fall ska inte dömas till ansvar enligt första eller andra stycket. Har flera medverkat till en gärning som avses i första eller andra stycket, ska 23 kap. 4 och 5 §§ tillämpas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska i före- skrifter ange vilka EU-förordningar som avses i andra stycket och, i fråga om EU-förordningar som gäller , även ange vilka artiklar som avses. Det område som regleras i paragrafen regleras i 40 § i fiskelagen och i 11 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken. Ändringen av paragrafen innebär bl.a. att fängelse för- svinner från straffskalan. Första stycket motsvarar i huvudsak 40 § första stycket i nu gällande fiskelag medan andra stycket reglerar det som i fiskelagen regleras i 40 § andra stycket och i 11 § lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Avsikten med borttagandet av fängelse i straffskalan är som an- getts ovan under 40 § inte att sänka överträdelsernas straffvärde, utan främst att skapa en reglering som är tydlig och enhetlig och även ge möjligheter att uppfylla EU:s krav på skärpta sanktioner för allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitiken. Tvärtom är avsikten en allmän straffskärpning för fiskebrott, såväl yrkesfiskebrott som brott begångna av fritidsfiskare m.fl. De överträdelser som regleras i första stycket gäller även brott begångna vid svenskt fiske utanför ekonomiska zon. För innebörden av svenskt fiske hänvisas till kommentaren till 2 §. På grund av att fiskevårdslagen har en annan systematik än fiskelagen täcker första stycket i paragrafen inte in exakt samma område som 40 § första stycket fiskelagen. Andra stycket innebär en viss utvidgning av det straffbara om- rådet i förhållande till det i 40 § andra stycket fiskelagen genom att det inte längre krävs grov oaktsamhet. Ändringen är främst för- anledd av att det för alla andra straffstadganden i fiskelagen krävs oaktsamhet för straffansvar och det saknas skäl till varför denna typ av överträdelser skulle ha en annan reglering. Med anledning av att fiskevårdslagens straffbud avseende EU- bestämmelser omfattar även sådana överträdelser av EU-förord- ningar som är straffbelagda genom 11 § lagen om EG:s för- ordningar om den gemensamma fiskeripolitiken har vissa ändringar införts. Begreppet otillåtet fiske i punkten ett är detsamma som i 40 § andra stycket fiskelagen och ska tillämpas på motsvarande sätt. I fiskevårdslagen används begreppet även i 40 § och det har då samma innebörd, jämför lagkommentaren till 40 §. Uppräkningen av överträdelser har kompletteras i flera avseenden. De nya överträdelser som förts in i straffbestämmelsens uppräk- ning i andra stycket, punkten två, är att i strid mot bestämmelserna i medföra utrustning ombord, anlöpa eller lämna hamn, hindra kontroll, eller lagra eller transportera fångst. Vidare har uppräkningen av överträdelser i punkten tre kompletteras med att bryta mot bestämmelser om märkning av redskap, om tillhanda- hållande av hamntjänster, om skyldighet att medföra dokument ombord eller bevara dokument eller information, om angiven maskin- styrka i motorcertifikat eller fiskelicens, eller om rapporterings- skyldighet. Däremot har förvara i sump tagits bort från uppräkningen då den inte motsvaras av någon EU-rättslig bestämmelse som ska straff- sanktioneras i fiskevårdslagen och dessutom täcks av begreppet för- vara fångst. I bestämmelsens tredje stycke anges liksom tidigare att ansvar inte ska utdömas i ringa fall. Vad gäller vilka fall som ska anses som ringa hänvisas till vad som sagts ovan under 40 §. Fjärde stycket är nytt.