sou · GYB386 · 2010-11-30 00:00:00 — 2009/10:160, rskr 2009/10:269, 2009/10:270). Till denna lag finns också förordningen (2010:651) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. För att underlätta för både arbetstagare och arbetsgivare och göra systemet överskådligt bör så många som möjligt av de bestämmelser som gäller arbetstagare i Försvarsmakten samlas i en lag. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att i princip alla bestämmelser i ska föras in som ett kapitel i den föreslagna lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten och att LFIM ska upphävas. Utredningen föreslår dock vissa förändringar, dels har lagens bestämmelser omdisponerats för att passa in i strukturen i utredningens lagförslag, dels föreslås ändringar i vissa specifika bestämmelser. Detta kan komma att leda till följdändringar i ovan nämnda för- ordning eller till att en ny förordning måste beslutas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska därför ges befogen- het att meddela ytterligare föreskrifter om tjänstgöring i interna- militära insatser. Nedan redogörs endast för de föränd- ringar som föreslås i lagtexten, i övrigt hänvisas till författnings- kommentaren och till förarbetena till LFIM, se prop. 2009/10:160, s. 133–209 samt s. 212–220. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område 7.15.1Förslag på ändringar i lagtexten i LFIM Begreppet arbetstagare förs in i lagtexten Utredningens förslag: Begreppet arbetstagare ska användas. Begreppen personal och den enskilde ska utgå. Utredningen anser att det är lämpligt att begreppet arbetstagare används i hela lagen och ersätter begreppen personal och den enskilde. I vissa bestämmelser används också begreppet tidigare arbetstagare för att tydliggöra att även arbetstagare som avslutat sin anställning i Försvarsmakten omfattas i vissa fall. Förhållandet som regleras är mellan arbetstagare och arbetsgivare och de frågor som regleras är sådana frågor som typiskt sett hör hemma i en sådan relation. Möjligheten till anställning särskilt i en internationell militär insats utgår Utredningens förslag: Regler motsvarande bestämmelserna i 2 och 3 §§ LFIM ska inte föras in i lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten. Dessa bestämmelser upphör att gälla. Enligt 2 § LFIM har Försvarsmakten möjlighet att anställa personal för enstaka specifika insatser. Enligt utredningens förslag ges För- svarsmakten möjlighet att tidsbegränsat anställa gruppbefäl, solda- ter och sjömän . Utredningens förslag gör det således möjligt för Försvarsmak- ten att tidsbegränsat anställa gruppbefäl, soldater och sjömän för så långa tider som Försvarsmakten har behov av vid det specifika till- fället. Att det också är en förhandlingsfråga med den enskilde arbetstagaren säger sig självt, han eller hon kan av olika skäl ha spe- cifika önskemål om anställningens längd. Bestämmelsen i 2 § LFIM om anställning specifikt för en internationell militär insats är därför inte längre nödvändig och ska inte föras in i den nya speciallagen. I 3 § LFIM anges att om en arbetstagare genomgått utbildning för tjänstgöring utan att erhålla godkända vitsord får Försvars- makten säga upp anställningen med en månads uppsägningstid. Utredningen har föreslagit att Försvarsmakten ska ha möjlighet att Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område använda sig av tidsbegränsade försöksanställningar . En sådan sexmånaders försöksanställning kommer ofta att sammanfalla med den inledande befattningsutbildningen. Vid försöksanställning föreligger ingen uppsägningstid. I och med detta anser utredningen att bestämmelsen om kortare uppsägningstid då godkända vitsord inte erhållits är nödvändig. För det fall att Försvarsmakten skulle välja att inte inleda en anställning med en tidsbegränsad försöksanställning förutsätter utredningen att För- svarsmakten noga övervägt detta samt att det då i de allra flesta fall rör sig om anställning av arbetstagare som arbetat i Försvarsmakten. Försvarsmaktens ansvar för samordning av stödåtgärder tydliggörs Utredningens förslag: Lagtexten i 12 § andra stycket LFIM ska i den föreslagna speciallagen ha följande lydelse: Om en annan arbetsgivare har vidtagit stödåtgärder ska För- svarsmakten samordna sina stödåtgärder enligt 4 och 5 §§ med dessa. Texten i 12 § andra stycket LFIM lyder: Om en annan arbets- givare har vidtagit stödåtgärder ska Försvarsmaktens stödåtgärder enligt [8 och 9 §§] samordnas med dessa. Den föreslagna förändringen av lagtexten tydliggör att det är Försvarsmakten som har ansvaret för att samordna sina stödåtgär- der med de stödåtgärder som en annan arbetsgivare kan ha vidtagit. Skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga Utredningens förslag: Lagtexten i 17 § andra stycket LFIM ska i den föreslagna speciallagen ha följande lydelse: I fall som avses i första stycket ska Försvarsmakten efter ansökan ge skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga. Försvarsmakten får även i övrigt ge sådant bidrag om det finns särskilda skäl för det. Texten i 17 § andra stycket LFIM lyder: I fall som avses i första stycket ska Försvarsmakten efter ansökan ge skäligt bidrag till Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det om det framstår som skäligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Försvarsmakten får även i övrigt ge sådant bidrag om det finns särskilda skäl för det. Utredningen anser att det framstår som orimligt att för det fall att en arbetstagare i en internationell militär insats har skadats så att han eller hon behöver sjukhusvård eller förolyckats, en anhörig som anser sig vara i behov av psykosocialt stöd, ska behöva visa att denne faktiskt har ett sådant behov och att det dessutom måste framstå som skäligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Enligt utredningens mening framstår det inte som särskilt tro- ligt att anhöriga till en skadad person skulle påstå sig vara i behov av psykosocialt stöd utan grund. Utredningen har också svårt att se när det inte skulle framstå som skäligt med hänsyn till omständig- heterna i övrigt att en anhörig erhåller bidrag till psykosocialt stöd. Den förlust i anseende som Försvarsmakten drabbas av om en anhörig blir tvungen att ytterst i ett domstolsförfarande visa att han eller hon varit i behov av psykosocialt stöd är däremot påtaglig. Tillämpligheten av bestämmelsen begränsas dessutom dels genom att det krävs att det ska vara fråga om anhöriga till arbets- tagare i en internationell militär insats som skadats så att han eller hon behöver sjukhusvård eller förolyckas, dels genom anhörig- begreppet i sig (se prop. 2009/10:160, s. 219) och att det endast kan bli fråga om skäligt bidrag. Med utredningens förslag kan vid en domstolsprövning endast skäligheten av det beviljade bidraget prö- vas, dvs. en prövning av storleken på de kostnader för psykosocialt stöd som den anhörige vill få ersatta. För det fall att det föreligger särskilda skäl krävs inte att det är fråga om att den som tjänstgör i en internationell militär insats har skadats så att sjukhusvård krävs eller förolyckas för att Försvars- makten ska få lämna skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga (se prop. 2009/10:160, s. 219). Utredningens bedömning: Lydnadsplikten för anställda grupp- befäl, soldater och sjömän regleras i förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område Gruppbefäl, soldater och sjömän bör självklart vara skyldiga att lyda order, dvs. en lydnadsplikt bör finnas under tjänstgöring. Lydnadsplikten regleras i 3 kap. förordningen (1996:927) med be- stämmelser för Försvarsmaktens personal som handlar om befäls- rätt. Denna förordning är genom en av regeringen beslutad för- ordningsändring tillämplig på anställda gruppbefäl, soldater och sjömän. Frågan hur långt lydnadsplikten sträcker sig är inte helt lätt att besvara. En soldat måste dock anses ha rätt att vägra att delta i sådana handlingar som folkrättens regler förbjuder. Frågan är om en vägran att lyda order som är förenlig med den internationella humanitära rätten ändå kan anses utgöra ett brott mot arbets- skyldigheten och därmed saklig grund för uppsägning. Denna fråga bör enligt utredningens mening besvaras av rättspraxis. Att en ordervägran är förenlig med internationell humanitär rätt talar naturligtvis mycket starkt för att ett sådant brott mot anställnings- avtalet inte ska utgöra saklig grund för uppsägning (jfr. också 3 kap. 5 § förordningen med bestämmelser för Försvarsmaktens personal i vilken anges att den som har befälsrätt inte får ge en order som strider mot svensk lagstiftning eller folkrätten). 7.17Disciplinansvar och tvångsmedel vid tjänstgöring i internationella militära insatser Utredningens förslag: Bestämmelser om disciplinansvar och tvångsmedel för anställda i Försvarsmakten vid tjänstgöring i en internationell militär insats ska finnas i den föreslagna lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten. Lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. (LDT) ska inte vara tillämplig på dessa arbetstagare. Föreskrifterna om disciplinansvar i lagen (1994:260) om offentlig anställning () ska inte gälla för dem som kan meddelas disciplinpåföljd enligt den föreslagna lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten för förseelser som omfattas av den lagen. Detta ska regleras genom att en punkt 4 läggs till i 21 § . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om disciplinansvar vid tjänst- i internationella militära insatser. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område Arbetstagare hos staten omfattas av bestämmelser om disciplin- ansvar. Detta regleras i 14–21 §§ . En arbetstagare, som upp- såtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställ- ningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Disci- plinpåföljd är varning och löneavdrag. Disciplinpåföljder enligt beslutas enligt 34 § samma lag av när det gäller arbetstagare som är anställda genom beslut av regeringen och arbetstagare som utan att vara anställda genom beslut av regeringen har en verksledande eller därmed jämförlig ställning. Regeringen får föreskriva att nämnden ska besluta i sådana frågor också när det gäller andra arbetstagare. Försvarsmakten har enligt sin instruktion (förordning (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten) en personalansvarsnämnd som beslutar om disciplinansvar enligt för de anställda som inte är anställda genom beslut av regeringen. De gruppbefäl, soldater och sjömän som tjänstgör i Försvarsmakten kommer att vara arbetstagare hos staten och kommer därmed att omfattas av om disciplinansvar under tjänstgöring i i fredstid. Särskilda bestämmelser om disciplinära åtgärder under en inter- nationell militär insats är främst motiverade med att det är viktigt att en disciplinär åtgärd kan beslutas på plats och i direkt anslut- ning till den händelse som inträffat. Det är inte rimligt att den enskilde arbetstagaren ska befinna sig på en internationell militär insats utomlands med ett hot om disciplinär åtgärd hängande över sig ända till hemkomst. För både arbetstagaren och för moralen och sammanhållningen i förbandet är det viktigt att en eventuell disciplinär åtgärd kan beslutas på plats och efter den hän- delse som inträffat. De situationer som kan uppstå under en inter- nationell militär insats kan också gälla händelser där ett omhän- dertagande av en arbetstagare är nödvändigt för dennes egen och andras säkerhet. Detta är dock inte fråga om disciplinära åtgärder utan tvångsmedel. Utredningen anser att bestämmelserna i inte är tillräckliga för att hantera den typ av situationer som kan uppstå under en internationell militär insats. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område Disciplinansvar vid tjänstgöring i internationella militära insatser Regeringen föreslår i proposition 2009/10:160 s. 124 att LDT och därtill hörande förordning (1995:241) om disciplinansvar inom totalförsvaret m.m. ska göras tillämplig på Försvarsmaktens perso- nal vid tjänstgöring i internationella militära insatser. Regeringen anger som skäl för detta att militär verksamhet är av speciell natur och att den inte sällan är farlig både för den enskilde och allmän- heten. Oavsett om det rör utbildning eller operativa insatser krävs att ordning kan upprätthållas inom Försvarsmakten och att perso- nalen följer givna instruktioner. Vidare anges att som komplement till straffrättsliga bestämmelser lyder personalen i Försvarsmakten också under disciplinära regelverk. Dessa finns till för att hantera och förebygga förseelser bland personalen och för att upprätthålla ordningen. Utredningen delar regeringens bedömning att det är nödvändigt att ha en särskild disciplinär ordning som gäller för Försvarsmak- tens personal vid tjänstgöring i internationella militära insatser. Verksamhetens natur gör att det är av stor betydelse att god disci- plin råder. Utredningen anser dock att det är olämpligt att i det nya personalförsörjningssystemet hänvisa till en lag som är utformad för ett pliktsystem. Det finns, som tidigare nämnts, ett stort värde i att frigöra sig från pliktsystemet och skapa ett nytt system. Utred- ningen anser vidare att alla bestämmelser i inte lämpar sig för tillämpning i ett förhållande mellan arbetsgivare och arbetstagare. LDT bygger visserligen i mycket på bestämmelserna om disciplin- ansvar i (se prop. 1985/86:9, s. 70 ff), men har ändå en tydlig prägel av den pliktverksamhet som den är avsedd för. Utredningen anser vidare att det finns uppenbara fördelar med att samla bestäm- melserna om disciplinansvar vid tjänstgöring i internationella militära insatser i samma lag som övriga bestämmelser om tjänstgöring i internationella militära insatser. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att bestämmelser om disciplinansvar för personal i Försvarsmakten under tjänstgöring i internationella militära insatser ska föras in i den föreslagna lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten. Dessa bestämmelser ska, liksom övriga bestämmelser om internationella militära insatser, gälla för all Försvarsmaktens personal då de tjänstgör i en sådan Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område Detta innebär att dessa bestämmelser om disciplinansvar blir tillämpliga på alla personalkategorier i Försvarsmakten, inklusive civil personal under tjänstgöring i en internationell militär insats. Grunden för tillämpligheten är att de är anställda i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats. Bestämmelserna om disciplinansvar ska inte gälla för lokalt anställda i insatsområdet. Föreskrifterna i om disciplinansvar ska inte gälla för dem som kan meddelas disciplinpåföljd enligt lagen om vissa arbets- tagare i Försvarsmakten för förseelser som omfattas av den lagen. Utredningen föreslår därför att en p. 4 läggs till i 21 § med denna innebörd. Utredningen anser att även om särskilda disciplinregler ska gälla vid tjänstgöring i en internationell militär insats bör de så långt det är möjligt efterlikna bestämmelserna om disciplinansvar i , exempelvis föreslås nedan att överklagande av ett beslut om disci- plinansvar ska hanteras på ett liknande sätt som i . Utredningen noterar att förordningsreglering kan behövas om vissa detaljfrågor vad gäller de disciplinära påföljderna, såsom en mer detaljerad reglering av handläggning och verkställighet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör därför ges befogen- het att meddela ytterligare föreskrifter om disciplinansvar vid tjänst- i internationella militära insatser. Utredningen vill slutligen betona att disciplinansvaret inte är det enda av betydelse för disciplinen. Det är också väsentligt att de arbetstagare som tjänstgör i internationella militära insatser är motiverade att genomföra sina arbetsuppgifter. En sådan motiva- tion skapas främst genom en ändamålsenlig utbildning och infor- mation om dennas syfte och om målen för säkerhets- och försvarspolitik. Utredningens förslag: En arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen vid tjänstgöring i en internationell militär insats, ska få meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Är felet med hänsyn till samtliga omständigheter ringa, ska någon påföljd inte få med- delas. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område Disciplinpåföljd ska inte få meddelas en arbetstagare för att han eller hon har deltagit i en strejk eller därmed jämförlig strids- åtgärd. Disciplinpåföljder ska vara varning och löneavdrag. En arbets- tagare ska inte få meddelas flera disciplinpåföljder . Löneavdrag ska få göras för . Löneavdra- get per dag ska få uppgå till högst av daglönen. Liksom enligt ska en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen vid tjänst- i en internationell militär insats få meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Avseende vad som utgör tjänstgöring i en internationell militär insats ansluter sig utredningen till vad som anges i prop. 2009/10:160 s. 145–147 och s. 212 avseende tillämpningsområdet för bestäm- melserna i LFIM. Om åsidosättandet med hänsyn till samtliga omständigheter är ringa får någon disciplinpåföljd inte meddelas. Vad som ska anses som ringa får utvecklas i Försvarsmaktens praxis vid tillämpning av bestämmelserna om disciplinansvar. Liksom i ska disciplinpåföljd inte få meddelas en arbets- tagare för att han eller hon har deltagit i en strejk eller i en därmed jämförlig stridsåtgärd. I 23–29 §§ finns bestämmelser om arbetskonflikter för arbetstagare hos staten. Enligt 23 § finns vissa inskränkningar i rätten att genomföra stridsåtgärder för arbetstagare hos staten. Några särregler för strejkrätt avseende För- svarsmakten finns inte varken nationellt eller internationellt. Det närmaste man kan komma är den arbetsrättsliga beredskapslagen (1987:1262) som ger regeringen rätt att förbjuda fackliga strids- åtgärder vid beredskap och krig. Disciplinpåföljderna ska vara varning och löneavdrag. Till skill- nad mot i LDT ska det inte vara möjligt att meddela extratjänst. Enligt utredningens mening känns en sådan disciplinpåföljd främ- mande i ett förhållande mellan arbetsgivare och arbetstagare. Denna påföljd skulle också innebära praktiska problem. Det är svårt att ge någon en extra arbetsuppgift då denna arbetsuppgift typiskt sett tillhör en annan arbetstagare. Om tjänstgöringen inte är arbetstids- reglerad är det också svårt att avgöra om något är extra, dvs. utöver de normala arbetsuppgifterna. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område De båda föreslagna disciplinpåföljderna, löneavdrag och varning, får inte meddelas . 7.17.2Hinder mot disciplinärt förfarande Utredningens förslag: Disciplinpåföljd ska endast få meddelas om arbetstagaren från förseelsen har underrättats om vad som anförs mot honom eller henne. Om en arbetstagare kan antas ha begått en disciplinförseelse och han eller hon genom sitt förfarande skäligen kan misstänkas även ha gjort sig skyldig till brott, ska han eller hon anmälas till åtal i vissa fall. När en åtgärd har vidtagits för att åtal ska väckas mot en arbetstagare, ska ett disciplinärt förfarande inte få inledas eller fortsättas med anledning av vad som har föranlett åtgärden. Om en gärning har prövats i straffrättslig ordning ska ett disciplinärt förfarande endast få inledas eller fortsättas om gärningen, av någon annan orsak än bristande bevisning, inte har ansetts vara något brott. Disciplinpåföljd ska inte få meddelas efter det att arbetstaga- rens anställning har upphört eller uppsägning har ägt rum. Det är ytterst viktigt att ett ärende om disciplinansvar handläggs skyndsamt och att den enskilde arbetstagaren snabbt får besked om huruvida någon disciplinåtgärd har beslutats. Om arbetstagaren inte har underrättats om vad som anförs mot honom eller henne från förseelsen är det inte längre möjligt att meddela disciplinpåföljd för förseelsen. Åtalsanmälan ska göras i de fall då det kan antas att en arbets- tagare som begått en disciplinförseelse genom sitt förfarande skäli- gen kan misstänkas även ha gjort sig skyldig till brott. I 17 § LDT föreskrivs att åtalsanmälan inte behöver göras i fråga om brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs, och föl- jande uppräknade brott i ; ofredande, snatteri, egen- mäktigt förfarande, bedrägligt beteende, undandräkt, olovligt för- fogande, olovligt brukande, svikande av försvarsplikt, lydnadsbrott och rymning. Åtalsanmälan ska dock alltid göras, om brottet riktar sig mot någon utanför Försvarsmakten, målsäganden har förklarat att han eller hon avser att föra talan om enskilt anspråk, eller det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vid böter. Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område SOU 2010:86 finns inga motsvarande bestämmelser om undantag från åtalsanmälan. Utredningen anser att det inte bör vara skillnad för att tjänst- göringen sker i en internationell militär insats utan har stannat för att åtalsanmälan ska ske då misstanken avser brott enligt 20 kap. 1 och 2 §§ samt 3 § första stycket (tjänstefel, mutbrott och brott mot tystnadsplikt) och annat brott om det kan antas för- anleda någon annan påföljd än böter. Detta överensstämmer med regleringen i . När en åtalsanmälan har gjorts får ett disciplinärt förfarande inte inledas eller fortsättas med anledning av vad som har föranlett åtalsanmälan. Ett disciplinärt förfarande kan således inledas eller fortsätta avseende andra eventuella tjänsteförseelser än den eller de som föranlett åtalsanmälan. Om en gärning har prövats i straff- rättslig ordning får ett disciplinärt förfarande endast inledas eller tas upp igen om gärningen, av någon annan orsak än bristande bevisning, inte har ansetts vara ett brott. När en arbetstagares anställning har upphört eller uppsägning har ägt rum får disciplinpåföljd inte meddelas. Det går således inte att meddela en disciplinpåföljd under uppsägningstid. En arbets- tagare kan säga upp sig innan handläggningen är avslutad och där- med undgå disciplinpåföljd. En påföljd som redan beslutats innan anställningen upphört eller uppsägning ägt rum kan dock verkstäl- las även därefter. När arbetstagaren har valt att avsluta anställ- ningen kan nyttan av en disciplinpåföljd anses som tämligen liten (se AD 1993 nr 64). Om det är arbetsgivaren som sagt upp anställ- ningen torde det inte vara aktuellt att också initiera ett disciplinärt förfarande. Uppsägningen, som kan vara relaterad till den eventu- ella tjänsteförseelsen eller andra skäl, innebär ju att arbetstagaren lämnar Försvarsmakten. Utredningens förslag: Frågor om disciplinansvar i en inter- nationell militär insats ska prövas av chefen för det förband där arbetstagaren tjänstgör eller senast har tjänstgjort. För att biträda Försvarsmakten i handläggning av disciplin- ärenden och arbetstagaren under det disciplinära förfarandet ska finnas en juridiskt sakkunnig vid förbandet. Innan en disciplin- påföljd beslutas eller en åtalsanmälan görs i fråga om en arbets- Ny lagstiftning på Försvarsmaktens område tagare, ska yttrande inhämtas från den juridiskt sakkunnige. Ett sådant yttrande ska inte behövas i vissa fall. Om arbetstagaren begär det ska yttrande från den juridiskt sakkunnige alltid inhämtas. Disciplinärenden ska handläggas skyndsamt. Muntligt förhör ska hållas med arbetstagaren. Muntligt förhör ska få underlåtas om det inte anses behövligt. Protokoll ska föras över förhören. Arbetstagaren ska innan ärendet avgörs få del av vad som har kommit fram under utredningen och ges tillfälle att yttra sig över det, om det inte är uppenbart obehövligt. Arbetstagaren ska upplysas om sin rätt att begära yttrande från den juridiskt sakkunnige. Arbetstagaren ska underrättas skriftligen om beslutet och den juridiskt sakkunniges yttrande samt om hur man begär änd- ring av beslutet. Av beslutet ska framgå de skäl som bestämt utgången. Handläggningen av disciplinärenden vid internationella militära insatser bör enligt utredningens mening vara så enkel och smidig som möjligt.