sou · GYB38 · 2010-02-04 00:00:00 — administrerar tillsammans med länsstyrelserna inom ramen för den Europeiska fiskerifonden ett Operativt program för utvecklingen inom fiskerinäringen under programperioden 2007-2013.30 Till de prioriterade områdena i programmet hör en anpassning av kapaciteten i den svenska fiskeflottan så att en långsiktigt hållbar situation för fiskbestånden kan uppnås, ökad lönsamhet i fiskerinäringen, främjande av sysselsättning på landsbygden, minskning av de negativa miljöeffekterna orsakade av svensk fiskerinäring samt hållbar miljö och naturliga fiskbestånd. bedriver också undersökningsverksamhet (olika typer av fältundersökningar, miljöövervakning och andra typer av datainsamling), analysverksamhet, utvecklar nya miljövänliga fiskemetoder och redskap samt bedriver forskning om fisk, fiskevård och fiske. Merparten av resultaten av forsknings- och utvecklingsverksamheten används som underlag för fiskeriförvaltningen.31 Den svenska fiskerilagstiftningen är underordnad EU:s fiskeripolitik som främst kommer till uttryck i förordningar utfärdade av den Europeiska Gemenskapen. Grunderna för den gemensamma fiskeripolitiken följer av den s.k. grundförordningen 30Detta sker enligt rådets förordning (EG) 1198/2006 av om Europeiska fiskerifonden (EFF). 31Begreppet fiskeriförvaltning används ofta när det gäller verksamhet. Utredningen har inte kunnat finna att begreppet är definierat i svensk författning eller i EG- lagstiftningen och det förefaller även i övrigt saknas en entydig definition. I regel omfattar begreppet när det används hela bredden av aktiviteter med syfte att främja och säkerställa ett hållbart fiske, en god sysselsättning och lönsamhet inom fiskerinäringen, bevarande av livskraftiga fisk- och skaldjursbestånd och återhämtning av svaga bestånd. Utredningen har utgått från ett sådant synsätt på begreppet. Berörd verksamhet inom andra myndigheter (Rådets förordning (EG) nr 2371/2002). Fiskeripolitiken är indelad i tre områden: resurser, marknad och struktur. Det ankommer på medlemsstaterna att komplettera bl.a. avseende fiskereglering i sötvattensområden och för icke yrkesmässigt fiske. Målet för den gemensamma fiskeripolitiken är enligt artikel 2 i grundförordningen att säkerställa att levande akvatiska resurser utnyttjas på ett hållbart sätt i ekonomiskt, miljömässigt och socialt hänseende. I detta syfte ska gemenskapen tillämpa försiktighetsmetoden genom att vidta åtgärder för att skydda och bevara levande akvatiska resurser, arbeta för ett hållbart utnyttjande av dem, minimera fiskeverksamhetens påverkan på de ekosystemen, sträva efter att gradvis genomföra ett synsätt i fiskeriförvaltningen som grundar sig på ekosystemen, bidra till en effektiv fiskeverksamhet inom ramen för en ekonomiskt lönsam och konkurrenskraftig fiske- och vattenbruksnäring som ger en rimlig levnadsstandard till dem som är beroende av fisket samt ta hänsyn till konsumenternas intressen. Ledstjärnan för den gemensamma fiskeripolitiken ska vara följande principer om gott styre. En tydlig definition av ansvaret på gemenskapsnivå samt på nationell och lokal nivå. En beslutsprocess som bygger på välgrundade vetenskapliga rön som ger snabba resultat. Ett brett deltagande av aktörer i alla stadier av politiken från begreppsbildningen till genomförandet. Överensstämmelse med annan gemenskapspolitik, särskilt miljö-, social-, regional-, utvecklings-, hälso- och konsumentskyddspolitiken. Grundförordningen rör i första hand gemenskapens resurspolitik på fiskets område men utgör också utgångspunkt inom andra delar Berörd verksamhet inom andra myndigheter av fiskeripolitiken såsom strukturpolitik och kontrollfrågor. Av förordningen framgår att en översyn av den gemensamma fiskeripolitiken ska göras före utgången av 2012. - reformering av den gemensamma fiskeripolitiken Europeiska kommissionen konstaterar i sin grönbok om den gemensamma fiskeripolitiken32 att den nuvarande politiken inte lyckats förhindra överfiske, överdimensionerade fiskeflottor, svag ekonomisk återhämtningsförmåga och minskade fångster för yrkesfiskare. De viktigaste förändringarna i den gemensamma fiskeripolitiken sedan den trädde i kraft är enligt kommissionens grönbok att en övergång har skett till ett mer långsiktigt perspektiv på fiskeriförvaltningen genom förvaltningsplaner och återhämtningsplaner, att en ökad integrering av miljöhänsyn i fiskeriförvaltningen har skett, att fiskerinäringen och andra intressenters medverkan har ökat genom att Regionala Rådgivande Nämnder (RAC)33 bildats och givits en reglerad roll inför gemenskapens beslutsfattande, att en ny politik för fiskeflottan har införts som innebär bl.a. att de av gemenskapen fastställda målen för kapacitetsminskning i flottan tagits bort och ersatts med nationella tak och inom dessa gränser är medlemsstaterna fria att själva välja hur fiskeflottorna ska hanteras och att en mer selektiv användning av offentliga medel för att stödja utvecklingen av fiskerisektorn har utvecklats, bl.a. genom avskaffandet av stödet för byggande av nya fartyg, en strukturpolitik som är mer förenlig med målen för den gemensamma fiskeripolitiken och en ökad tonvikt på diversifiering av kustsamhällen. 32KOM(2009)163 - Reform av den gemensamma fiskeripolitiken. 33Dessa nämnder ger råd i fiskerifrågor. Gemensamt för de regionala rådgivande nämnderna är att de är sammansatta av ledamöter från såväl yrkesfiskarna som fiskeindustrin och berörda intresseorganisationer. Berörd verksamhet inom andra myndigheter Kommissionen anser enligt grönboken att de strukturella felen i fiskeripolitiken är följande fem. Det djupt rotade problemet med överkapacitet i flottorna. Vagt formulerade politiska mål som ger otillräcklig vägledning för beslutsfattande och genomförande. Ett system för beslutsfattande som uppmuntrar till ett kortsiktigt tänkande. Ett regelverk som inte ger näringen själv tillräckligt ansvar. Bristande politisk vilja att se till att bestämmelserna följs och låg grad av efterlevnad i näringen. Utredningens förslag: verksamhet såvitt avser förhandlingarna inom ramen för och genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken samt utformningen och genomförandet av den nationella fiskeripolitiken ska i huvudsak ingå i den nya myndigheten och integreras med arbetet med övriga havs- och vattenmiljöfrågor. Verksamhet som inte ska ingå i den nya myndigheten är sådan som syftar till främjande av fiskerinäringen och sådan som avser strukturstöd. Utredningen ska som tidigare nämnts ta ställning till vilka verksamheter inom som ska ingå i den nya myndigheten, samt hur dessa verksamheter kan införlivas i den nya organisationen, så att en effektiv och ändamålsenlig havs- och vattenmiljöförvaltning kan etableras. Utredningen ska i detta sammanhang ta ställning till hur avgränsning ska ske till arbetet med fiskeriförvaltningen, fiskerikontrollens genomförande, vattenbrukets utveckling och fiskeprogrammets genomförande. Regeringens utgångspunkter är att ska upphöra i och med att den nya myndigheten bildas och att antalet myndigheter inte ska öka. En särskild utredare ska lämna förslag till en framtida organisering av de verksamheter inom som inte ska föras över till den nya myndigheten för havs- och vattenmiljöfrågor.34 Efter- 34 Dir. 2009:100. Berörd verksamhet inom andra myndigheter som regeringen anser att antalet myndigheter inte ska öka är syftet att dessa verksamheter ska ges en lämplig organisatorisk hemvist inom ansvarsområde. Uppdraget ska redovisas . Integrering av fiskeriförvaltningen i havs- och vattenmiljöarbetet verksamhet utgörs i huvudsak av frågor som rör bevarande och hållbart nyttjande av fiskresurserna. En förskjutning av tyngdpunkten sker inom detta område från en inriktning på främst sysselsättning och lönsamhet i näringen till att i ökande grad säkerställa ett hållbart fiske, bevarande av livskraftiga bestånd och återhämtning av svaga bestånd.35 I ingressen (punkt 9) till EU:s direktiv36 anges att det för att uppnå målen med direktivet krävs ett tydligt och sammanhållet regelverk och att direktivet bör bidra till samstämmighet mellan olika politikområden och främja integreringen av miljöfrågor i annan politik, såsom bl. a. den gemensamma fiskeripolitiken. Här anges att regelverket bör ge en övergripande handlingsram och bidra till att de åtgärder som vidtas är samordnade, konsekventa och väl integrerade med åtgärder enligt annan gemenskapslagstiftning. I ingressen anges även vikten av att tillämpa ekosystemansatsen vid utnyttjande av resurser. En av de kvalitativa deskriptorerna (beskrivande faktorer) för fastställande av en god miljöstatus i marin miljö37 innebär att populationer av alla kommersiellt nyttjade fiskar och skaldjur ska hålla sig inom säkra biologiska gränser och uppvisa en ålders- och storleksfördelning som vittnar om ett friskt bestånd. Även flertalet av de övriga 11 deskriptorerna har bäring på fisk och fiskbeståndens relationer till andra ekologiska faktorer. Motsvarande gäller för det av fastställda nationella miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård där flera av delmålen har bäring på fisk och fiske. Forskning visar att fiskbestånden är en viktig komponent i sötvattens- och havsekosystemen, bl.a. genom att de utgör en 35Se redovisning av ett regeringsuppdrag. Analys av den gemensamma fiskeripolitiken och dess framtida utformning, dnr Jo2009/1717/JFS. 36Europaparlamentets och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område. 37Bilaga I till direktivet, punkt 3. Berörd verksamhet inom andra myndigheter starkt reglerande faktor.38 Är målet att förvalta dessa ekosystem på ett långsiktigt hållbart sätt måste fiskbestånden förvaltas gemensamt med övriga delar av de akvatiska ekosystemen. Så har exempelvis åtgärder enligt Helcoms aktionsplan för (BSAP) med syftet att stärka fiskbestånden inte enbart betydelse för att återställa en beskattningsbar resurs, utan framför allt handlar det om att se till fiskens roll i det biokemiska kretsloppet, dess betydelse för närsaltsflöden samt kontrollen av främmande arter och skadliga organismer. Regeringen framhåller i propositionen En sammanhållen svensk havspolitik39 att en helhetssyn på nyttjandet av havet är nödvändig och konstaterar att politiken för exempelvis sjöfart, fiske, energi, turism, basnäringar, jordbruk, havsmiljö och havsforskning har utvecklats var för sig. Detta har lett till en fragmentering av beslutsfattandet där olika politiska mål ibland kolliderar, vilket kan innebära negativa konsekvenser för olika verksamheter eller för havsmiljön. En fragmentering gör det också svårare att överblicka hur åtgärder inom olika sektorer påverkar varandra och att bedöma de ackumulerade effekterna. blir det svårare att utnyttja de synergier som finns mellan olika verksamheter och näringar, t.ex. mellan turism och fiske, mellan bebyggelse och transporter eller mellan energi och miljö. Det finns vidare enligt vad som framgår av propositionen en rad starka kopplingar mellan fiskeförvaltning, fiskevård, vattenvård och havsmiljöarbete. I direktiven till utredningen anger regeringen att en grundläggande utgångspunkt i förvaltningen är att ett sammanhållet vattenarbete och en samlad förvaltning av vattenmiljöerna, inklusive nyttjandet av dessa ska baseras på ekosystemansatsen. Vidare anför regeringen att och har ett delat ansvar för frågor om biologisk mångfald och ekosystem i vatten och att arbetet med dessa frågor behöver integreras bättre. I synpunkter på Kommissionens grönbok40 understryker regeringen vikten av att olika politikområden inom EU, såsom den maritima politiken (till vilken fisket hör), det direktivet och ramdirektivet för vatten hanteras samlat. 38 Se bl.a. slutbetänkande: Havet – tid för en ny strategi. SOU 2003:72, s.97. 2008/09:170, bet. 2008/09:MJU, rskr. 2008/09:299, s.47. 40Swedish Views on the Reform of the Common Fisheries Policy,dnr Jo2010/553. Berörd verksamhet inom andra myndigheter I betänkandet Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produktion41 föreslogs att skulle ersättas av en myndighet för havsresurser och fiske. Utredningen övervägde som ett alternativ att inrätta en gemensam jordbruks- och fiskemyndighet. Utredningen såg fördelar med ett sådant vägval främst när det gäller den miljömässiga kopplingen mellan fiske och jordbruk (övergödningsproblematiken) samt strukturstödshanteringen. Sammantaget bedömde utredningen dock att den långsiktiga ansvarsmässiga anpassningen till det nya maritima perspektivet inom EU överväger de i huvudsak kortsiktiga administrativa effektiviseringsvinster som skulle möjliggöras med en gemensam jordbruks- och fiskemyndighet. I samband med att regeringen fattade beslut om direktiven för utredningen uttalade miljöministern att den nya myndigheten ska öka möjligheter att på ett kraftfullt sätt verka för bra miljö i hav och vatten.42 Utredningen ser detta som ett uttryck för regeringens vilja att få till stånd en ambitionshöjning och ett kraftfullt förnyelsearbete med betydelse för hela havs- och vattenmiljöförvaltningen, dvs. att med ändamålsenliga verktyg säkerställa att målen i ramdirektivet för vatten, direktivet, Helcoms aktionsplan och det svenska miljömålssystemet kan uppfyllas. Utredningen slutsats av detta är att resursbevarandet och hållbarhetsaspekterna när det gäller fisket ska ges en mer framskjuten roll genom att integrera dem med övrigt havs- och vattenmiljöarbete och att en sådan integrering ska åstadkommas bl.a. genom inrättandet av en ny myndighet med ansvar och befogenheter att verka både nationellt och internationellt. På detta sätt tillgodoses även målet på integrering av miljö- och fiskeripolitik i det direktivet som arbetet med att uppnå målen för biologisk mångfald enligt den nationella åtgärdsplanen för Helcoms aktionsplan underlättas. Därutöver ser utredningen en fördel med att knyta samman arbetet med havsplanering, som regeringen anser ska ingå i den nya myndigheten,43 med arbetet med zoner för fiskförbud och annan reglering av fiskuttag som en del av en adaptiv förvaltning av hav.44 Enligt sin årsredovisning har tagit fram kartor över rekryteringsområden för fisk i för 42Se pressmeddelande från . 44Liknande överväganden gjordes av . Berörd verksamhet inom andra myndigheter ett flertal viktiga fiskarter. Kartorna används inom marin förvaltning och planering i och . Kartläggningen har inneburit att ett flertal kustarter fått ett bättre skydd . Arbetet har även lett till en ökad integrering av fisk- och fiskefrågor med naturvård, vilket är ett viktigt steg mot en mer ekosysteminriktad förvaltning. har även arbetat med införandet av fiskefria områden i enlighet med delmål 1 under miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård.45 Det bör nämnas i sammanhanget att regeringen har beslutat att en särskild utredare ska ge förslag till en förändrad fiskelagstiftning, med större inriktning på hållbart nyttjande av fiskresurserna, i linje med de nationella behoven samt vad gemenskapsrätten kräver och på motsvarande sätt som uttrycks i skogsvårdslagen och miljöbalken.46 Den huvudsakliga framtida regleringen av fisket ska enligt direktiven till den utredningen utformas som en fiske- vårdslag. Dessa förhållanden är enligt utredningens mening tillräckligt starka motiv för att fiskeriförvaltning ska ingå i den nya myndighetens verksamhet. Andra sektorer, som t.ex. sjöfart och energiutvinning påverkar miljön men är inte på samma sätt som fiske ett uttag och nyttjande av ekosystemens biologiska resurser. Som framgår ovan visar EU:s grönbok47 att strävar mot en gemensam fiskeripolitik som allt mer är anpassad till en fiskeriförvaltning baserad på en tillämpning av ekosystemansatsen. Den gemensamma fiskeripolitiken ses över och kommer att revideras före utgången av 2012. Utredningen gör även mot den bakgrunden bedömningen att det är ett ändamålsenligt vägval att föra samman havsmiljöarbete, havsplanering och den huvudsakliga fiskeriförvaltningen i en ny myndighet för havs- och vattenmiljö. Myndighetens lagtillämpning kommer som en följd av detta att utgå från , den kommande fiskevårdslagen samt den kommande lagstiftningen för havsplanering. I en sådan organisation kommer marinekologer, limnologer, oceanografer, samhällsvetare och ekonomer att kunna arbeta utifrån en helhetssyn på nyttjande och bevarande av havs- och sötvattensekosystem och ta fram underlag för politiska beslut om mål, formulerade utifrån ett ekosystemperspektiv. 2004/05:150. I regeringsbeslut med anledning av det fortsatta arbetet med miljökvalitetsmålen samt den nationella havsmiljöskrivelsen fick i uppdrag (Jo2005/2964/NS) att föreslå tre områden med permanent fiskeförbud. 46Utredningen om ny fiskelagstiftning. Dir. 2007:125, dir. 2008:47, dir. 2009:13. 47KOM(2009)163 – Reform av den gemensamma fiskeripolitiken. Berörd verksamhet inom andra myndigheter Det kan nämnas i sammanhanget att i kommer en särskild myndighet för havsförvaltning, (), att inrättas.48 Myndigheten ska ansvara för havsplanering, fiskeriförvaltning, tillståndsgivning för havsrelaterad verksamhet, fiskerikontroll samt medverka vid etableringen av skyddade områden. Även dessa förhållanden stärker utredningens bedömning att merparten av fiskeriförvaltningen bör ingå i den nya myndighetens ansvarsområde och integreras i arbetet med övriga havs- och vattenmiljöfrågor. Syftet är att åstadkomma en samlad förvaltning av havs- och vattenmiljöerna, inklusive nyttjandet av dessa baserat på ekosystemansatsen, som regeringen i direktiven till utredningen angett som en utgångspunkt för havs- och vattenmiljöförvaltningen. Sådana frågor med mer eller mindre bäring på fiskeriförvaltningen, som enligt utredningens synsätt inte bör ingå i den nya myndighetens ansvarsområde, är frågor om främjande av fiskerinäringen, fiskberedning, sysselsättning, strukturstöd, regional utveckling, marknad, handel och konsumentfrågor. med sitt breda perspektiv berör alla avdelningar. Avdelningen för resursförvaltning tar fram underlag för svenska ställningstaganden i frågor om fiskekvoter och tekniska regleringar och medverkar vid utformandet av långssiktiga förvaltningsplaner för att säkerställa ett ekologiskt uthålligt fiske.49 Avdelningen för resursförvaltning är huvudansvarig för detta arbete men stöder sig på den kunskap som finns på Avdelningen för forskning och utveckling. Enligt uppgifter från avser av FoU-avdelningens arbete framtagande av underlag (datainsamling, beståndsanalys) för ICES50 och EU-förhandlingar. EU-enheten inom Avdelningen för resursförvaltning är till övervägande del inriktad på att stödja regeringen i förhandlingsarbetet. Den vetenskapliga rådgivningen som tillhandahålls av ICES baseras på data som enligt EU:s datainsamlingsförordning51 ska 48Marine and Access . 49Fiskeriverkets svar till utredningen , dnr M 2009:01/2009/7. 50Havsforskningsrådet, of the Sea. 51Rådsförordning (EG) 1534/2000. Berörd verksamhet inom andra myndigheter samlas in av medlemsstaternas myndigheter. ICES vetenskapliga rådgivning ligger sedan till grund för EU-regleringar om kvoter m.m. ICES råd är biologiskt baserade och det är upp till beslutsfattarna att väga in ekonomiska och sociala aspekter. Tillträdesenheten inom Avdelningen för resursförvaltning transformerar EU-besluten till svenska föreskrifter som beslutas och utfärdas av , exempelvis beslut om fiskekvoter. Enheten tar även fram förslag till regleringar av det nationella fisket, exempelvis föreskrifter om begränsning av fiskets omfattning (licenser, redskapsbegränsningar, förbudsområden, fisketider, minimimått för landade fiskar) som beslutas av . Den svenska lagstiftningen på fiskeområdet är omfattande. Tillträdesenheten prövar även yrkesfiskarlicenser och ansökningar om fartygstillstånd samt särskilda tillstånd, dvs. tillstånd om bl.a. vad, var, när och hur man får fiska. Kontrollavdelningen övervakar att regelverket efterlevs och tar även in uppgifter om fångad fisk som förs in i ovannämnda rådgivningsprocess. verksamhet avseende resursförvaltning ska i enlighet med utredningens förslag i huvudsak ingå i den nya myndigheten, vilket innebär följande. Föreskriftsarbete för genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken samt föreskrifter av nationell karaktär för vård av fiskbestånd. Tillhandahållande av underlag och expertis till regeringen i förhandlingsarbetet inom EU. Framtagande av underlag till omprövningar av vattendomar och yttranden i enlighet med . Handläggning av fiskeavgiftsmedel för fiskevård. Fördelning av medel av anslaget 1:14 för bl.a. arbete med vattenrelaterade miljökvalitetsmål och av anslaget 1:17 Fiskevård för arbete med fiskevård. Prövning av fartygstillstånd, yrkesfiskartillstånd och särskilda fisketillstånd. En avgränsning bör göras för att undvika att frågor om näringens främjande hanteras av samma myndighet som fastställer regler för näringen och kontrollerar efterlevnaden av dessa regler. Berörd verksamhet inom andra myndigheter De verksamheter som rör främjande av näringen och som enligt utredningen således inte bör ingå i den nya myndigheten finns inom på avdelningen för resursförvaltning och i mindre utsträckning även på FoU-avdelningen och avser: Främjande av fiskerinäringen, uppföljning, utvärdering och information om utvecklingen inom fiskerinäringen, inklusive insamling av ekonomiska grunddata om fisket och fiskberedningsindustrin. Främjande av vattenbruk. Främjande av allmänhetens fiskemöjligheter, fritidsfiskebaserad verksamhet och fisketurism. Främjande av fiskberedningsindustrin. Frågor om sysselsättning i fiskerinäringen, regional tillväxt och utveckling. Hantering av strukturstöd, fördelning av medel av anslagen 1:15 Strukturstöd till fisket m.m. och 1:16 Från EG-budgeten finansierade strukturstöd till fisket m.m. (båda inom utgiftsområde 23). Marknads- och handelsfrågor. Konsument- och livsmedelsfrågor. Tabell 4.23 Årsarbetskrafter på Avdelningen för resursförvaltning Ingår i den nya myndigheten Endast föreskrifter och tillsynsvägledning Källa: svar till utredningen , dnr M 2009:01/2009/7. Berörd verksamhet inom andra myndigheter Förstärkning av samordning i EU-arbetet Som framgår av direktiven till Utredningen om En framtida administration av vissa fiskefrågor52 är ett viktigt krav på den framtida organisationen av fiskefrågorna att den effektivt ska kunna bistå regeringen i genomförandet av och förhandlingarna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Förslaget att dela upp ansvaret för främjande av näringen och ansvaret för övriga frågor i fiskeriförvaltningen innebär i sig inget behov av ändringar i ansvarsfördelningen inom men innebär enligt utredningens mening att kraven ökar på och närmast ansvariga departements styrning, likväl som på en starkare samordning mellan berörda departement. Utredningen gör mot denna bakgrund bedömningen att resurser för beredning och förberedelser av förhandlingar som avser den gemensamma fiskeripolitiken behöver föstärkas. Den närmare dimensioneringen av förstärkningen bör kunna fastställas efter en genomgång av berednings- och samverkansformer men bedöms av utredningen kunna handla om 2-4 årsarbetskrafter, motsvarande . Förstärkningen föreslås genomföras i samband med den strukturförändring som regeringen kan komma att besluta med anledning av denna utrednings förslag, genom att resurser överförs från nuvarande anslag till anslag. Utredningen har i dessa frågor samrått med Utredningen om en framtida administration av vissa fiskefrågor som redovisar sina förslag till regeringen med denna utredning. Utredningens förslag: Utredningskontorens verksamhet ska ingå i den nya myndigheten. Inom Avdelningen för resursförvaltning finns tre utredningskontor som bistår landets fem miljödomstolar med utredningar kring byggande i vatten och miljöfarlig verksamhet i sjöar, vattendrag och hav. finns i , och . Här utförs undersökningar och utredningar om 52 Dir 2009:100. Berörd verksamhet inom andra myndigheter