sou · GYB368 · 2010-10-25 00:00:00 — Motsvarande princip gäller vid normgivning, t.ex. vid lagstiftning. En lag får inte stiftas som står i strid med grundlagen. Yttrandefriheten kan dock liksom ett antal andra fri- och rättig- heter som huvudregel begränsas genom vanlig lag. Begränsningar av det slaget får dock göras endast under vissa förutsättningar och då enligt ett speciellt förfarande, se 3 §. Definitionen av yttrandefri- hetsbegreppet blir här av särskild betydelse. Ju snävare yttrande- friheten avgränsas, desto färre fall aktualiserar en formell begräns- ning. Det omvända förhållandet gäller om yttrandefriheten ges en vid definition. Då blir det oftare aktuellt att tillämpa den särskilda regleringen i 3 § om inskränkningar. När det gäller den särskilda yttrandefriheten är den praktiska betydelsen av paragrafen delvis en annan. I yttrandefrihetsgrund- lagen finns en omfattande reglering av vissa särskilt betydelsefulla aspekter av yttrandefriheten. Flera grundläggande skyddsprinciper läggs fast. Den närmare innebörden av skyddet kommer till uttryck i ett antal detaljerade bestämmelser, av straff- och processrättslig natur. Den särskilda yttrandefriheten får inte be- gränsas i lag eller någon annan föreskrift på lägre nivå. En inskränk- ning av den särskilda yttrandefriheten förutsätter att yttrandefri- hetsgrundlagen ändras. Mot den bakgrunden framstår paragrafen i fråga om den sär- skilda yttrandefriheten främst som en introduktion och bas för övriga bestämmelser i grundlagen. Den kan så till vida anses mot- svara portalstadgandet i 1 kap. 1 § RF och andra likartade bestäm- melser i 1 kap. RF. Det kan av bestämmelsen självfallet inte dras slutsatsen att den särskilda yttrandefriheten och rätten att lämna uppgifter är absolut. I den nya yttrandefrihetsgrundlagen finns sålunda föreskrifter som på olika sätt begränsar dessa friheter, t.ex. bestämmelserna om yttrandefrihetsbrott och om inskränkningar i den s.k. meddelar- friheten. I den aktuella bestämmelsen anges att rätten att uttrycka sig och att lämna uppgifter gäller enligt denna grundlag. Härmed avses att gränserna för rättigheterna bestäms, som har berörts ovan, i själva grundlagen. Detta sägs tydligare i 2 § andra stycket och upprepas dessutom på de ställen i lagen där det har ansetts befogat för att inget tvivel ska kunna råda. Den särskilda yttrandefriheten blir tillämplig om två krav är uppfyllda. Yttrandet ska dels framföras i ett massmedium, dels ha ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. Ändamålskravet innebär en påtaglig skillnad i förhållande till TF och YGL. Den formella tillämpligheten av dessa grundlagar är inte beroende av ett yttrandes ändamål eller innehåll. Kriterierna för att den särskilda yttrandefriheten ska vara tillämplig behandlas närmare i 4 § (ändamålskraven) och 5 § (massmediebegreppet). Med rätten att lämna uppgifter i vilket ämne som helst avses meddelarfriheten, dvs. friheten att lämna uppgifter för offentlig- görande. Meddelarfriheten behandlas vidare i 7 §. Det bör noteras att det kan finnas yttranden till allmänheten som inte har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. Yttranden av det slaget faller utanför det särskilda grundlagsskyddet. De skyddas dock av den allmänna yttrandefriheten och den begränsning som föreskrivs i möjlig- heterna att inskränka denna frihet. Den nya yttrandefrihetsgrundlagen innebär inte någon ändring i fråga om det skydd för yttrandefriheten som följer av artikel 10 i , jfr 2 kap. 23 § RF och lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det innebär att rättspraxis får fullt genomslag i svensk rätt. Yttrandefriheten hänger nära samman med flera av de övriga fri- och rättigheter som upptas i 2 kap. 1 § RF. Det gäller i första hand informationsfriheten, dvs. friheten att inhämta och mottaga upp- lysningar samt att i övrigt taga del av andras yttranden. Vissa aspekter av informationsfriheten behandlas även i det särskilda grundlagsskyddet, främst genom skyddet för att anskaffa uppgifter för offentliggörande (7 §) och förbudet för det allmänna att hindra mottagandet av yttranden (8 §). 1 kap. 2 § Yttrandefrihetens ändamål (1 kap. 1 § andra stycket TF, 1 kap. 1 § andra stycket YGL) 2 § Yttrandefriheten enligt denna grundlag har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Grundlagen ger ett särskilt skydd åt yttranden som är riktade till allmänheten och har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. I yttrandefriheten får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag. I första stycket anges ändamålet med yttrandefriheten enligt den nya yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt bestämmelsens första mening ska ändamålet vara att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Formuleringen motsvarar den som finns i YGL. Enligt förarbetena till YGL ska ändamålsbestämmelsen där förstås så att grundlagen ska säkerställa den kommunikation mellan människor som sker offentligen i de uttrycksformer som omfattas av grundlagen. I uttrycket ett fritt konstnärligt skapande inbegrips i YGL, enligt nämnda förarbeten, offentliggörandet av produkter av konstnärlig verksamhet (prop. 1990/91:64 s. 107 f.). Det uttrycket förekommer inte i TF. Där nämns endast ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplys- ning i ändamålsbestämmelsen. På samma sätt som i YGL får första meningen i paragrafens första stycke förstås. Ändamålsbeskrivningen i första meningen är inriktad på yttrandefriheten i stort; den framstår som lika relevant för den allmänna som för den särskilda yttrandefriheten. Yttrande- friheten enligt RF anses – liksom övriga s.k. opinionsfriheter enligt 2 kap. 1 § första stycket – i första hand vara tänkt att slå vakt om den fria åsiktsbildningen (jfr 1 kap. 1 § andra stycket RF). Det syftet ligger således väl i linje med ändamålsbeskrivningen i den här aktuella paragrafen. Till skillnad från i TF och YGL finns i den nya yttrandefrihets- grundlagen också en bestämmelse som framhäver ändamålet med den förstärkta grundlagsregleringen. Den finns i andra meningen, där det sålunda till att börja med anges att grundlagen ger ett särskilt skydd åt yttranden som är riktade till allmänheten. Detta ger uttryck för en central tankegång bakom det särskilda grundlagsskyddet, vilken i den mer specificerade bestämmelsen (5 §) uttrycks genom ett krav att yttrandet ska förmedlas genom Utifrån allmänna synpunkter framstår det som speciellt angeläget att trygga möjligheterna att framföra yttranden som är avsedda att spridas utanför en begränsad krets. Från prin- cipiell utgångspunkt har sådana offentliga yttranden särskilt stor betydelse för att möjliggöra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Detta motiverar ett extra starkt och väl anpassat skydd för yttranden som riktar sig till allmänheten. I den andra meningen anges vidare att det ges ett särskilt skydd åt yttranden som har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. Detta är en nyhet i förhållande till TF och YGL. Den nya yttrandefrihetsgrundlagen bygger sålunda på utgångspunkten att det särskilda grundlagsskyddet uppkommer för yttranden med vissa ändamål. Tanken är att det särskilt starka skyddet bör ha en tydlig principiell utgångspunkt, dvs. något som kan klart motivera att skyddet blir starkare än annars. Som har sagts i övervägandena får yttranden till allmänheten som har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konst- närligt ändamål anses ha särskilt stor betydelse för ett fritt åsikts- utbyte, en fri och allsidig upplysning samt ett fritt konstnärligt skapande, dvs. det övergripande syftet med yttrandefriheten enligt denna grundlag. Dessa funktioner är av grundläggande värde för en demokratisk samhällsordning och behöver därför ett särskilt starkt skydd på konstitutionell nivå. Avsikten med att koppla grundlags- skyddet för den särskilda yttrandefriheten till yttranden som har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål är sålunda att värna särskilt om de tankar som ligger bakom yttrandefriheten i stort. Den närmare innebörden av uttrycket opinionsbildande, jour- nalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål behandlas i kommen- taren till 4 §. I andra stycket uttrycks den centrala principen att några andra begränsningar av yttrandefriheten än som följer av grundlagen inte får göras. För den allmänna yttrandefriheten är innebörden att begränsningar av denna frihet ska vara förenliga med de materiella och formella krav som följer av 3 §. I fråga om den särskilda yttrandefriheten avspeglas här den helt centrala principen att grundlagsskyddet inte kan inskränkas av lagstiftaren annat än genom en ändring av grundlagen. 1 kap. 3 § Begränsningar i den allmänna yttrandefriheten (2 kap. 13 § RF, saknar motsvarighet i TF och YGL) 3 § Friheten när det gäller andra yttranden än sådana som sägs i 4 § får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsningar av yttrande- friheten ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Det anses inte som en begränsning av yttrandefriheten att det meddelas föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll när- mare reglerar ett visst sätt att sprida eller motta yttranden. För begränsningar i yttrandefriheten gäller i övrigt den ordning som stadgas i 2 kap. 12 § regeringsformen. I paragrafen anges de materiella förutsättningarna för att begränsa den allmänna yttrandefriheten och det formella förfarandet vid sådana inskränkningar. I första stycket anges för vilka ändamål den allmänna yttrande- friheten får inskränkas. Bestämmelserna motsvarar i sak 2 kap. 13 § första stycket TF. Sådana begränsningar kan göras med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i närings- verksamhet begränsas. I styckets tredje mening anges en mer generell möjlighet till inskränkning av yttrandefriheten om särskilt viktiga skäl föranleder det. Den senare möjligheten har använts bl.a. i fråga om vissa föreskrifter rörande lokalradiosändningar (se bet. 1998/99:KU14) samt vid utvidgning av bestämmelsen om hets mot folkgrupp (prop. 2001/02:59 s. 82). I andra stycket uttrycks en allmän ram som gäller för all rättig- hetsbegränsande lagstiftning. Motsvarande bestämmelse återfinns i 2 kap. 12 § andra stycket RF. Bestämmelsen innebär att ändamålet med begränsningen ska vara godtagbart i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får vidare inte gå längre än vad som motiveras av ändamålet och inte vara ett hot mot den fria åsikts- bildningen. Inskränkningar får inte göras enbart på grund av någons åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant avseende. Det tredje stycket motsvarar 2 kap. 13 § tredje stycket RF och behandlar föreskrifter som utan avseende på yttrandenas innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden. Innebörden är att ordningsföreskrifter av det här slaget inte kan anses vara rättighetsbegränsande. Bestämmelsen i RF har uttryck- ligen åberopats vid införandet av en särskild lag om standarder för sändning av TV-signaler (se prop. 1997/98 s. 19 f. och 72 samt bet. 1997/98:KU12 s. 5). Dessa ansågs utgöra ordningsföreskrifter och därmed inte någon inskränkning i yttrandefriheten. Från rätts- praxis kan bl.a. nämnas att en bestämmelse i en kommunfullmäk- tiges arbetsordning vilken möjliggör att en talare som inte håller sig till ämnet fråntas ordet har ansetts utgöra en ordningsföreskrift i den mening som avses i 2 kap. 13 § tredje stycket RF (RÅ81 2:15). Samma synsätt brukar tillämpas på kommunala ordningsbestäm- melser om affischering. Genom det fjärde stycket görs förfarandet i 2 kap. 12 § RF vid lagstiftning som innebär rättighetsbegränsningar tillämpligt på den allmänna yttrandefriheten. Förfarandet innebär att lagförslag om rättighetsbegränsningar får vila om lägst tio riks- dagsledamöter yrkar det. Det kan dock antas om fem sjättedelar av de röstande riksdagsledamöterna röstar för det. I 2 kap. 12 § RF fjärde stycket uppställs vissa undantag från det kvalificerade förfarandet. Vidare är det som prövar om förfarandet är tillämpligt på ett visst lagförslag. Den allmänna yttrandefriheten får som utgångspunkt begränsas enbart genom lag, men i vissa särskilda fall får det ske genom annan författning efter bemyndigande i lag. Det gäller främst vissa tystnadsplikter (2 kap. 12 § första stycket andra meningen och 8 kap. 7 § första stycket 7 RF). När det gäller inskränkningar av den allmänna yttrandefriheten finns det även anledning att påminna om bestämmelsen i 2 kap. 23 § RF. Av den följer ett förbud mot all normgivning som strider mot . Bestämmelsen är självklart tillämplig även på yttrandefrihetens område. 1 kap. 4 § Den särskilda yttrandefriheten (saknar motsvarighet i TF och YGL) 4 § Vad som sägs nedan i detta kapitel samt i 3–14 kap. tillämpas på yttranden för ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konst- närligt ändamål i massmedier. I dessa delar får inga andra begräns- ningar göras än de som följer av denna grundlag. Genom första meningen i paragrafen bestäms tillämpningsområdet för skyddet avseende den särskilda yttrandefriheten. Det särskilt starka grundlagsskyddet gäller för yttranden som har ett opinions- bildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. Självfallet gäller grundlagen för yttranden som har flera av dessa ändamål. En ytterligare förutsättning är att yttrandet framförs i ett massmedium (se 5 § om massmediebegreppet). Innebörden är att resterande bestämmelser i 1 kap. samt 3 – 14 kap. blir tillämpliga på dessa yttranden. De omfattas därmed av de yttrandefrihetsrättsliga grundprinciperna om etableringsfrihet, förbud mot censur och hindrande åtgärder, ensamansvar, meddelarskydd, en särskild brottskatalog och en särskild rättegångsordning. I fråga om meddelarskyddet förutsätts det dock att en utgivare har registrerats (se 7 §). Till andra får alltså uppgifter inte lämnas i skydd av meddelarfriheten. Censurförbudet (se 8 §) gäller för alla yttranden som förmedlas via massmedier, dvs. även yttranden som inte har något av de ovan ändamålen. En viktig del av skyddet är vidare att den särskilda yttrandefriheten inte kan begränsas genom vanlig lag eller annan författning. För att sådana begränsningar ska kunna göras krävs att grundlagen ändras. Uttrycket journalistiskt ändamål har liksom litterärt och konstnärligt sin grund i EU:s dataskyddsdirektiv. I artikel 9 i direktivet anges följande. Medlemsstaterna skall med avseende på behandling av personuppgifter som sker uteslutande för journalistiska ändamål eller konstnärligt eller litterärt skapande besluta om undantag och avvikelser från bestäm- melserna i detta kapitel, kapitel IV och kapitel VI endast om de är nödvändiga för att förena rätten till privatlivet med reglerna om yttrandefriheten. En utgångspunkt för den i paragrafen gjorda avgränsningen av det särskilda grundlagsskyddet är sålunda den motsvarande avgräns- ning som förekommer i dataskyddsdirektivet. personuppgifter som sker uteslutande för journalistiska ändamål eller konstnärligt eller litterärt skapande får undantas från större delarna av direktivet under förutsättning att de balanseras mot rätten till privatlivet (se 7 kap. x § som syftar till en sådan balans). Bestämmelsen har implementerats i svensk rätt genom personupp- giftslagen (1998:204), se 7 § andra stycket. Avsikten är att uttrycken journalistiskt, litterärt och konst- närligt ska tolkas konformt med direktivet men med det utrymme som finns för beaktande av nationella traditioner på yttrande- frihetens område. För svensk del har direktivet uttolkats av HD i den s.k. Ramsbro-domen (NJA 2001 s. 409). Artikel 9 i direktivet bygger i sin tur på en avvägning mellan artiklarna 8 och 10 i , vilket innebär att grundlagen – inkl. bestäm- melsen om dess tillämpningsområde – ska tillämpas så att det inte uppstår någon konflikt med konventionens krav. Uttrycket journalistiskt ändamål har i praxis getts en vid inne- börd. Det ska inte uppfattas ta sikte enbart på etablerade mass- medier eller personer som är yrkesverksamma inom sådana medier. Frågan vem som står bakom ett yttrande är av underordnad betydelse. Det är i stället ändamålet med själva yttrandet som ska bedömas. Om syftet är att sprida information, åsikter eller idéer till allmänheten får normalt ett journalistiskt ändamål anses föreligga (se bl.a. i den s.k. Satakunnandomen från i mål C-73/07, jfr NJA 2001 s. 409). Den vanliga tolkningen av uttrycket journalistiskt torde vara något snävare än som sagts och inte inrymma den åsikts- bildning som t.ex. politiska partier ägnar sig åt. För att ändamåls- bestämningen i grundlagen ska stämma bättre med allmänt språk- bruk har därför uttrycket opinionsbildande tillagts. Det innebär inte att avsikten är att fjärma tillämpningsområdet från dataskydds- direktivet. I stället är avsikten att det som här kallas opinions- bildande eller journalistiskt ska rymmas under direktivets journa- listiskt, dvs. avse alla yttranden med syfte att sprida information, åsikter eller idéer till allmänheten. Därmed säkerställs att tillämpningsområdet för det särskilda grundlagsskyddet stämmer med dataskyddsdirektivet. Tolkningen av uttrycket opinionsbildande eller journalistiskt ändamål ska göras med beaktande av grundlagens syfte att vara ett värn för yttrandefriheten. Särskilt angeläget är det att lagstiftaren, domstolar och andra som ska tillämpa grundlagen inte faller för eventuella frestelser att tolka uttrycket opinions- bildande eller journalistiskt ändamål inskränkt, t.ex. i en situation då det framstår som oklart om det särskilda grundlagsskyddet är tillämpligt eller inte. Vidare kan det t.ex. tänkas att , vid en tänkt hotande ockupation, frestas att i lag förbjuda uttalanden som "hetsar mot främmande makt" eller dylikt. Allt i den vägen är naturligtvis ett klart brott mot grundlagen och bestämmelsen får därmed inte tillämpas. Svårare blir tillämpningsfrågan om skulle i lag förbjuda uttalanden som t.ex. hetsar mot främmande makt i yttranden som inte har ett opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konstnärligt ändamål. Då klarar själva lagen formellt grundlagskravet om kraven i 3 § anses uppfyllda, även om det är svårt att se hur sådana yttranden skulle se ut i praktiken. Den känsliga tillämpningen ankommer då på domstolar och eventuellt berörda myndigheter. Lagstiftaren kan även i detta fall tänkas trampa över gränsen genom vad som sägs i lagmotiven, t.ex. genom uttalanden av ett slag som innebär att alla yttranden som inte har ett tydligt opinionsbildande, journalistiskt, litterärt eller konst- närligt ändamål hamnar utanför grundlagens särskilda skydd. En sådan riktlinje kommer i konflikt med grundlagsbestämmelsen och får därför inte tillämpas. Uttrycket litterärt är svårare att avgränsa än journalistiskt. Dels har dess innebörd i dataskyddsdirektivet veterligen inte prövats i domstol, dels är uttryckets konturer allmänt sett oskarpa. Med litterär brukar man ofta avse sådant som har med skönlitteratur att göra, men här måste uttrycket ges en vidare innebörd än så. Det ska betonas att det inte handlar om kvaliteten hos texten utan om syftet. Om detta är t.ex. att fånga eller beröra läsaren genom texten som sådan får syftet anses vara litterärt, däremot inte om syftet är rent beskrivande som i ett recept, en vanlig vägbeskrivning eller en väderprognos. (De senare kan naturligtvis ändå skyddas av den särskilda yttrandefriheten om de är journalistiska, vilket de normalt torde vara.) En text som är avsedd att underhålla måste normalt anses litterär, på samma sätt som om avsikten är att skrämma, överraska, chocka eller göra läsarna ledsna eller glada. Ett fotografi som endast dokumenterar är knappast litterärt, medan det däremot ryms under detta uttryck om det illustrerar eller kompletterar en saga eller en novell. Det går knappast att avgränsa begreppet litterär en gång för alla; vid tillämpningen lär man ytterst få falla tillbaka på det som kan anses vara en allmänt omfattad uppfattning eller en naturlig läsning av ordet. Därvid får det dock tolkas vitt, och vid tvekan bör den prövade texten normalt anses litterär; det stämmer bäst både med hur dataskyddsdirektivet torde få tolkas och med avsikten att det särskilda grundlagsskyddet ska vara vidsträckt. Också den närmare betydelsen av uttrycket konstnärligt är svår att bestämma. Liksom i fråga om litterärt tycks den rättsliga innebörden av konstnärligt i dataskyddsdirektivet inte ha prövats i domstol. Någon tydlig avgränsning lär inte heller kunna göras. Uttrycket torde få ges en mycket vid betydelse. Givetvis omfattas allt som är avsett att vara artistiskt eller estetiskt. Men uttrycket rymmer även det som annars ska fånga människors känslor på ett djupare plan. I stor utsträckning torde konstnärliga uttryck ha ytterst ett opinionsbildande syfte och få grundlagsskydd redan på den grunden. Målningar, skulpturer, musik, romaner, spelfilmer, teater, dans och professionellt gjorda fotografier omfattas natur- ligtvis så gott som alltid, men också normalt t.ex. dataspel, fiktiva berättelser (oavsett form), installationer, möbler, glas- och porslinsfigurer, många souvenirföremål och mönster. Föremål som utgör bruks- och industrikonst bör utan tvekan anses inrymda. En annan sak är sedan om de har kommit till uttryck genom mass- medier, vilket enligt paragrafen också fordras för att grundlagen ska vara tillämplig. Bedömningen av ändamålet ska göras utifrån en objektiv mått- stock. Vad den som yttrar sig själv säger om sitt syfte är sålunda inte avgörande, även om det kan tillmätas viss betydelse. Det viktigaste är i stället hur ändamålet framstår för en objektiv utomstående betraktare. Om vi så betraktar olika typer av medier kan vi först konstatera att man när det gäller tidningar, radio, TV och andra etablerade massmedier kan utgå från att en mycket stor del av materialet utan diskussion fyller kravet på opinionsbildande eller journalistiskt ändamål. Vissa yttranden är undantagna från grundlagens tillämpnings- område, t.ex. reklamåtgärder av utpräglat kommersiell natur, och beträffande sådana behöver ändamålet inte diskuteras. Svårigheter synes uppkomma bl.a. när det gäller texter och annat material som är av helt privat karaktär. Vanliga familjeannonser syftar till att sprida information till allmänheten och måste därmed anses upp- fylla det journalistiska ändamålskravet. Annorlunda torde det vara med texter som genom sin utformning riktar sig enbart till en enda person, t.ex. du som satt bredvid mig på bussen . Vanliga böcker har ett opinionsbildande eller journalistiskt ändamål. Det gäller t.ex. böcker med ett i huvudsak politiskt, historiskt eller undervisande innehåll. Eftersom de böcker som inte har ett sådant ändamål så gott som alltid i stället torde ha ett litterärt syfte, lär dock frågan om ändamålet ytterst sällan ställas på sin spets. Böcker täcks sålunda så gott som alltid helt av grund- lagen.