sou · GXB358d4 · 2010-01-01 00:00:00 — Den föreslagna förändringen innebär en förlängd deklarationsfrist för juridiska personer med kalenderåret som räkenskapsår. För juridiska personer med brutet räkenskapsår blir deklarationsfristen kortare i förhållande till dagens regler. Förslaget innebär en likabehandling där räkenskapsårets förläggning inte längre påverkar deklarationsfristens längd. De olika deklarationstidpunkterna framgår av förevarande paragraf. När en verksamhet upphör kan räkenskapsåret förkortas. Det kan innebära att beskattningsårets sista dag är en annan än någon av de ovan angivna. Det finns också ett visst utrymme för att enligt 3 kap. 2 § bokföringslagen (1999:1078) medge att en annan tolvmånadersperiod får vara räkenskapsår. Andra stycket reglerar deklarationstidpunkten för beskattningsår som har en annan slutdag än de som anges i första stycket. I sådana fall ska den skattskyldige deklarera senast den dag som gäller för det beskattningsår som går ut närmast efter slutdagen. Om en skattskyldig exempelvis har ett beskattningsår som löper ut ska deklarationstidpunkten för beskattningsår som går ut gälla. Den skattskyldige ska alltså deklarera . I tredje stycket finns en ny bestämmelse som förlänger deklara- tionsfristen med en månad för den som deklarerar elektroniskt. Om beskattningsår motsvarar kalenderåret innebär bestämmelsen att deklarationen i stället ska lämnas . Förutsättningen för den längre deklarationsfristen är att deklara- tionsskyldigheten i sin helhet fullgörs elektroniskt. Även uppgifterna från räkenskaperna och övriga bilagor ska alltså lämnas elektroniskt. Bestämmelsen innebär att deklarationstidpunkten för den som deklarerar elektroniskt i princip kommer att sammanfalla med tidpunkten för att ge in årsredovisningen till . Härigenom underlättas ett samordnat uppgiftslämnande till de båda myndigheterna. Deklarationstidpunkten för juridiska personer behandlas i avsnitt 5.2. Av paragrafen framgår i vilket syfte särskilda uppgifter ska lämnas. Paragrafen ersätter 1 kap. 3 § LSK som är ändrad . tillkom en ny punkt om kontroll av uppskovsbelopp enligt 47 kap. IL (prop. 2006/07:19, s. 59). Paragrafens första strecksats (motsvarar 1 kap. 3 § 1 LSK) justeras nu så att den även omfattar trossamfund. Bestämmelsen om att särskild uppgift ska lämnas för bedömning av skatt- skyldigheten omfattar förutom stiftelser och föreningar även trossamfund (2 kap. 26 § GLSK och 5 kap. 1 § LSK, prop. 2000/01:31, s. 87). Genom den justering som görs kommer bestämmelsen som anger i vilket syfte särskilda uppgifter lämnas att rymma uppgiftsskyldigheten i sin helhet. Enligt den sista strecksatsen, som är ny, ska särskilda uppgifter lämnas till ledning för beslut om avräkning av utländsk skatt. Den korresponderande uppgiftsskyldigheten finns i 7 §. Europeiska ekonomiska intressegrupperingar nämns inte längre i paragrafen. Det beror på att en annan lagstiftningsteknik valts; enligt 3 kap. 5 § gäller det som sägs om handelsbolag även europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund Paragrafen föreskriver en uppgiftsskyldighet för sådana stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund som är undantagna från skattskyldighet enligt inkomstskattelagen. stycke motsvarar 5 kap. 1 § LSK, som har ändrats när förmögen- hetsskatten avskaffades (prop. 2001/02:25, s. 173 och prop. 2007/08:26, s. 64). Syftet med bestämmelsen är att ska kunna kontrollera om förutsättningarna för att undanta inkomster från beskattning enligt 7 kap. IL är uppfyllda. Skyldigheten gäller därför bara stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund som har undantagit inkomster från beskattning med stöd av de aktuella skattereglerna. Om sådana inkomster inte finns är de juridiska personerna inte skyldiga att lämna särskilda uppgifter. I ett nytt andra stycke föreslås ett undantag från skyldigheten att lämna särskilda uppgifter för pensionsstiftelser enligt lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Förslaget motiveras i avsnitt 3.6.2. Paragrafen ersätter 18 kap. 2 § LSK. Den har endast ändrats i samband med att bildades (prop. 2001/02:25, s. 207 och prop. 2002/03:99). får enligt paragrafen besluta om undantag från skyldigheten att lämna särskilda uppgifter enligt 2 §. Det handlar alltså om de särskilda uppgifter som stiftelser, ideella föreningar och trossamfund ska lämna för att ska kunna kontrollera skattskyldigheten. I förtydligande syfte anges nu att sådana beslut endast får fattas om uppgifterna inte behövs för kontroll av skattskyldigheten. Ett undantag ska även fortsättnings- vis vara tidsbegränsat. I många fall kan vara en lämplig tid (prop. 1976/77:135, s. 95). Ett beslut om undantag får återkallas. Av 66 kap. 18 § framgår att ett sådant beslut inte får omprövas till nackdel för den som beslutet gäller. I paragrafen regleras vilka särskilda uppgifter svenska handelsbolag och utländska handelsbolag med fast driftställe i ska lämna till ledning för delägarnas eller medlemmarnas beskattning. Att paragrafen också gäller europeiska ekonomiska intressegruppe- ringar framgår av 3 kap. 5 §. SOU 2009:58 Författningskommentar – skatteförfarandelagen Paragrafen ersätter 3 kap. 18 och 19 a §§ samt 5 kap. 2 § LSK. 3 kap. 18 § har inte ändrats sedan lagen antogs (prop. 2001/02:25, s. 168 och 169). 3 kap. 19 a § LSK är oförändrad sedan den infördes 2001/02:165, s. 76). 5 kap. 2 § 19 a § infördes (prop. 2001/02:25, s. 174 och prop. 2001/02:165, s. 76). Handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar ska enligt vårt förslag alltid lämna uppgifter till ledning för delägar- nas beskattning som särskilda uppgifter. Dagens ordning där dessa uppgifter ska lämnas i handelsbolagets eller intressegrupperingens deklaration om bolaget eller grupperingen för egen del är deklara- tionsskyldig och som särskild uppgift i andra fall överges alltså. Förändringen är av lagteknisk natur och syftet är att regleringen ska bli överskådligare. Även deklarationsskyldiga handelsbolag och intressegrupperingar lämnar redan i praktiken särskilda uppgifter, dock som bilaga till deklarationen. Av paragrafen framgår att även den som inte är deklarationsskyldig ska lämna sådana uppgifter om en ersättningsbostad i utlandet som behövs för att ska kunna kontrollera om rätt till upp- skov fortfarande föreligger enligt 47 kap. IL. Paragrafen ersätter 5 kap. 2 a § LSK som fick sin nuvarande lydelse när den infördes (prop. 2006/07:19, s. 59). Uppgifter som redare ska lämna Redare ska enligt paragrafen bl.a. lämna de uppgifter som behövs för att bestämma vilka fartområden fartygen går i. Uppgifterna behövs för att ska kunna beräkna sjöinkomstavdrag och skattereduktion för skattskyldiga som arbetar på fartygen (64 kap. 2 § och 67 kap. 3 § IL). Paragrafen motsvarar 5 kap. 3 § LSK. Den enda ändring som har gjorts i paragrafen är en följdändring med anledning av att inkomstskattelagens bestämmelser om skattereduktion struktur- erats om (prop. 2001/02:25, s. 174 och prop. 2008/09:77, s. 88). Punkterna 2 och 4 i den paragrafen sammanfattas här dock i en punkt, nämligen punkten 3. Förändringen är redaktionell och saknar betydelse för omfattningen av redares uppgiftsskyldighet. Nedsättning av utländsk skatt I paragrafen finns en bestämmelse om uppgiftsskyldighet för den som har fått avräkning av utländsk skatt från sin inkomstskatt och som därefter har fått den utländska skatten nedsatt. Bestämmelsen ersätter 15 kap. 8 § första stycket LSK (prop. 2001/02:25, s. 201). Paragrafen har ändrats två gånger, nämligen när bildades och när förmögenhetsskatten avskaffades (prop. 2002/03:99 och prop. 2007/08:26, s. 64) Övriga bestämmelser i 15 kap. LSK placeras i 34 kap. under rubriken informationsuppgifter. De bestämmelser som placeras där gäller uppgifter som ska lämnas till annan enskild. Här aktuell uppgift om nedsättning av utländsk skatt ska lämnas till Skatte- verket. Uppgiften lämnas därför lämpligen som en särskild uppgift. Det innebär inte några förändringar för uppgiftsskyldighetens innehåll. I 15 kap. 8 § andra stycket LSK finns bestämmelser om när och hur uppgift ska lämnas. När uppgiften ska lämnas regleras nu i stället i 8 §. Bestämmelser om i vilken form uppgifter ska lämnas finns i 38 kap. som är gemensamt för lagens uppgiftsskyldigheter. Enligt 38 kap. 2 § ska särskilda uppgifter lämnas enligt fastställt formulär. Ytterligare bestämmelser i lag om formen för att lämna uppgift om nedsättning av utländsk skatt är inte nödvändiga. Sådana bestämmelser kan ges i form av verkställighetsföreskrifter. Bestämmelsen i 15 kap. 8 § andra stycket LSK enligt vilken den uppgiftsskyldige till anmälan ska foga beslutet om nedsättning av den utländska skatten i original eller bestyrkt kopia får således ingen motsvarighet i lagen. När ska särskilda uppgifter lämnas? I paragrafen finns bestämmelser om när juridiska personer senast ska lämna särskilda uppgifter enligt 2 och 4 §§. delar av 5 kap. 4 § LSK som har ändrats i samband med att bildades och när uppgiftsskyldigheten för en ägare av ersättningsbostad i utlandet tillkom (prop. 2001/02:25, s. 174, prop. 2002/03:99 och prop. 2006/07:19, s. 59). Vi föreslår i avsnitt 5.2.5 att tidpunkten för att deklarera för inkomst ska förändras för juridiska personer (32 kap. 2 §). Tid- punkten för att lämna särskilda uppgifter bör alltjämt sammanfalla med deklarationstidpunkten när det gäller de uppgifter som stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund ska lämna enligt 2 §. Detsamma gäller uppgifter som handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar ska lämna enligt 4 §. Sådana särskilda uppgifter ska därför ha kommit in till senast den 1 i den sjunde månaden efter beskattningsårets utgång. har dock av praktiska skäl ersatts med . För dem som har ett annat räkenskapsår än kalenderår eller något av de i 3 kap. 1 § 3 tredje stycket bokföringslagen (1999:1078) tre reglerade brutna räkenskapsåren, finns en särskild bestämmelse om deklarationstidpunkt i 32 kap. 2 § andra stycket. Se vidare kommentaren till den paragrafen. I paragrafen finns bestämmelser om när särskilda uppgifter om ersättningsbostad i utlandet (5 §), fartområde m.m. (6 §) och ned- sättning av utländsk skatt (7 §) senast ska lämnas. Paragrafen ersätter delar av 5 kap. 4 § och 15 kap. 8 § andra stycket första meningen LSK. 5 kap. 4 § LSK har ändrats i samband med att bildades och när uppgiftsskyldigheten för en ägare av ersättningsbostad i utlandet tillkom (prop. 2001/02:25, s. 174, prop. 2002/03:99 och prop. 2006/07:19, s. 59). 15 kap. 8 § andra stycket LSK är i sak oförändrad sedan lagens tillkomst (prop. 2001/02:25, s. 201). Redares uppgiftsskyldighet vid ändrade förhållanden Av paragrafen framgår att en redare, utöver den årliga uppgiftsskyldigheten, också måste underrätta om förhållandena förändras så att lämnade uppgifter är korrekta. Det framgår nu av 5 kap. 4 § andra stycket andra Bestämmelsen är i sak oförändrad sedan lagen trädde i kraft (prop. 2001/02:25, s. 174). Enligt nuvarande regler ska redaren anmäla förändrade förhållanden . En uttrycklig tidsfrist är av tydlighetsskäl bättre. Här sägs därför i stället att underrättelse ska ske . I paragrafen anges syftet med informationsuppgifter. Sådana uppgifter lämnas för att någon annan ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet. De bestämmelser som ges i förevarande kapitel finns i 15 kap. LSK och 9 kap. FSK under . Den rubriken ersätts alltså nu med den nya termen informationsuppgifter. Bestämmelsen i 15 kap. 8 § om skyldighet att anmäla nedsättning av utländsk skatt ges dock inte här utan i 33 kap. 7 §. Den som är skyldig att lämna kontrolluppgift ska enligt 15 kap. 1 § LSK översända ett meddelande med kontrolluppgiftens innehåll till den som uppgiften avser (meddelandeskyldighet). Vi föreslår i avsnitt 3.6.6 att denna meddelandeskyldighet slopas. Någon motsvarighet till 15 kap. 1 § LSK finns alltså inte här. Uppgifter till den deklarationsskyldige Uppgifter till företagsledare samt delägare i fåmansföretag och fåmanshandelsbolag Paragrafen ersätter 15 kap. 2 § LSK (prop. 2001/02:25, s. 199), som fick sin nuvarande lydelse 2006 (prop. 2005/06:40, s. 97). I paragrafen regleras skyldigheten för främst fåmansföretag och fåmanshandelsbolag att till företagsledare och delägare samt till deras närstående lämna de uppgifter som dessa behöver för att kunna beräkna sina skattepliktiga intäkter från företaget. Företags- ledare, delägare och närstående behöver uppgifterna för att fullgöra deklarationsskyldigheten för inkomst enligt 30 kap. Att bestämmelserna ska gälla på motsvarande sätt för europeiska ekonomiska intressegrupperingar framgår av 3 kap. 5 §. Uppgifter till medhjälpande make i enskild näringsverksamhet I 60 kap. 4–11 §§ IL finns särskilda bestämmelser om makar som tillsammans deltar i enskild näringsverksamhet. Om den ena maken med hänsyn till omständigheterna kan anses ha en ledande ställning är han eller hon företagsledande make. Den andre maken är i sådana fall medhjälpande make. Om det finns en företagsledande make är huvudregeln att överskott eller underskott ska tas upp hos honom eller henne. En del av överskottet får dock fördelas på den medhjälpande maken, nämligen som marknadsmässig ersättning för arbete i verksamheten. Här föreskrivs att en företagsledande make ska till den med- hjälpande maken lämna de uppgifter som behövs för beräkningen av verksamhetens överskott eller underskott. Motsvarande bestämmelse finns i 15 kap. 3 § LSK, som behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 2001/02:25, s. 199). Uppgifter till den kontrolluppgiftsskyldige I 15 kap. 4–6 §§ LSK regleras skyldigheten att lämna uppgifter till den som är kontrolluppgiftsskyldig. Det rör sig om uppgifter som behövs för att mottagaren av uppgifterna ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Skyldig att lämna uppgifter enligt 15 kap. 4 § första stycket LSK är den som för egen eller annans räkning har företagit en rättshandling med den som är skyldig att lämna kontrolluppgift. I sitt yttrande över förslaget till LSK anförde Lagrådet att räckvidden och tillämpningsområdet för 15 kap. 4 § första stycket LSK inte utan vidare kunde överblickas. Bestämmelsen var enligt Lagrådet för vag för att kunna godtas och den borde därför preciseras i syfte att ge nödvändig förutsebarhet (prop. 2001/02:25, s. 347). Med anledning av kritiken uttalade regeringen att man hade för avsikt att närmare föreskriva i vilka situationer som uppgifter ska lämnas. Närmare bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas finns i 9 kap. 1–3 §§ FSK. uppgifter lämnas av den som gör en betalning till eller från utlandet, för egen räkning öppnar ett inlåningskonto eller begär registrering hos en central värdepappersförvarare. Den uppgiftsskyldighet som preciseras i 9 kap. 1–3 §§ FSK kan den uppgiftsskyldige föreläggas vid vite att fullgöra (prop. 2001/02:25, s. 201, 202 och 205). Dessutom kan den som inte fullgör uppgiftsskyldigheten fällas till ansvar för skatteredovis- ningsbrott enligt 7 § skattebrottslagen (1971:69). Den nu aktuella uppgiftsskyldigheten får därför anses utgöra ett åliggande för enskilda i den mening som avses i 8 kap. 3 § RF. Uppgifts- skyldigheten hör dock inte till grunderna för skatteförfarandet men eftersom delegation ändå inte är möjlig enligt 8 kap. 7 § RF ska föreskrifter om uppgiftsskyldigheten ges i lag. Med hänsyn härtill kan föreskrifterna i 9 kap. FSK inte vara något annat än verkställighetsföreskrifter. Föreskrifterna i 9 kap. 1–3 §§ FSK innebär inga nya åligganden utan de skyldigheter som föreskrivs där ryms inom den vida lydelsen av första stycket i 15 kap. 4 § LSK. Det finns mot bak- grund av regeringens uttalande i förarbetena snarare skäl att se på föreskrifterna i 9 kap. 1–3 §§ FSK som en inskränkning av den av beslutade uppgiftsskyldigheten. Uppgifter ska med andra ord endast lämnas i de fall som anges i 9 kap. 1–3 FSK. Frågan blir då om det är förenligt med RF att regeringen föreskriver om undantag från ett åliggande inom det obligatoriska lagområdet. I förarbetena till RF sägs att även föreskrifter som går i berättigande riktning för den enskilde, t.ex. en begränsning av ett åliggande, räknas till betungande offentligrättsliga föreskrifter och ska därför enligt 8 kap. 3 § RF meddelas i lag. Med andra ord om en skyldighet ska föreskrivas i lag enligt RF gäller det även undantag från skyldigheten. Föreskrifterna i 9 kap. 1–3 §§ FSK innebär i praktiken att fall som inte nämns där undantas från den av beslutade uppgiftsskyldigheten. Detta hade måhända varit acceptabelt om angett några riktlinjer för i vilka fall uppgifter ska lämnas och i vilka fall det inte behövs. Den bestämmelse som beslutat innehåller dock inga sådana bestämmelser. Mer konkret innebär det att det är regeringen som efter eget skön har beslutat i vilken omfattning och utsträckning ett åliggande inom det obligatoriska området ska gälla. Mot bakgrund av det nu sagda kan dagens reglering av skyldig- heten att lämna uppgifter till den som är kontrolluppgiftsskyldig inte anses förenlig med 8 kap. RF. Den oprecisa uppgifts- skyldigheten i 15 kap. 4 § första stycket LSK slopas därför. I stället anges i vilka fall den som kontrolluppgiften ska lämnas för är skyldig att lämna informationsuppgifter till den kontrolluppgifts- skyldige. Vilka uppgifter som ska lämnas mer i detalj kan anges i verkställighetsföreskrifter. Utgångspunkten för de nya lagbestäm- melserna är bestämmelserna i 9 kap. 1–3 §§ FSK. Det är dock tveksamt om alla bestämmelser i 9 kap. FSK behövs varför en bedömning av behovet görs i det följande. Paragrafen reglerar vilka uppgifter den som utnyttjar eller överlåter en personaloption ska lämna till den som ska lämna kontrolluppgift om förmån av personaloption. Det regleras 15 kap. 4 § andra stycket LSK, som fick sin nuvarande lydelse 2009 (prop. 2001/02:25, s. 199 och 200 samt prop. 2007/08:152, s. 44). Exakt vilka uppgifter som behöver lämnas till den kontroll- uppgiftsskyldige kan regleras i verkställighetsföreskrifter. Av 16 kap. 15 § följer att kontrolluppgift om förmån av personaloption ska lämnas av den i vars tjänst rättigheten har förvärvats. Rabatt, bonus eller annan förmån Här sägs vilka uppgifter den som har fått rabatt, bonus eller annan förmån på grund av kundtrohet ska lämna till den som ska lämna kontrolluppgift om förmånen. Det sägs i 15 kap. 4 § andra stycket LSK, som fick sin nuvarande lydelse 2009 (prop. 2001/02:25, s. 199 och 200 samt prop. 2007/08:152, 44). För att den kontrolluppgiftsskyldige ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet i nu aktuella fall behöver han eller hon uppgift om ersättningen eller förmånens storlek, och i förmånsfallet även uppgift om vad det rör sig om för förmån. Dessutom behövs uppgift om när förmånen utnyttjades eller ersättningen mottogs. Exakt vilka uppgifter som behöver lämnas till den kontrolluppgifts- skyldige kan regleras i verkställighetsföreskrifter. Av 16 kap. 15 § följer att kontrolluppgift om förmånen ska lämnas av den som slutligt har stått för kostnaderna för förmånen, dvs. normalt den hos vilken den som fått förmånen är anställd. Betalningar till och från utlandet Den som förmedlar betalningar till eller från utlandet ska enligt 22 kap. 1 § lämna kontrolluppgift för fysiska och juridiska personer. Kontrolluppgift ska lämnas om betalningen överstiger och görs till utlandet från en obegränsat skattskyldig, från utlandet till en obegränsat skattskyldig eller inom landet mellan en obegränsat och begränsat skattskyldig. Kontrolluppgiften ska innehålla uppgift om betalningens belopp i använd valuta, betalningsdatum, valutakod, vad en betalning till utlandet avser, vilket land som betalningen gjorts till eller kommer från och vid betalning till utlandet betalningsmottagaren. Av 9 kap. 1 § FSK följer att den som gjort betalningen är skyldig att för den kontrolluppgiftsskyldige uppge personnummer eller liknande nummer, betalningens belopp i använd valuta, betalnings- datum, valutakod och vilket land en betalning går till eller kommer från. Om det rör sig om en betalning till utlandet ska uppgift även lämnas om vad betalningen avser och vem som är mottagare. Det rör sig som synes om uppgifter som den kontrolluppgifts- skyldige behöver för att fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Ovan har den slutsatsen dragits att i fortsättningen ska skyldigheten att lämna sådana uppgifter regleras i lag. Bestämmelserna i 9 kap. 1 § FSK fanns tidigare i lag, nämligen i 3 kap. 50 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll- uppgifter. Den ursprungliga lydelsen innehöll ingen uppgifts- skyldighet för betalaren utan föreskrev bara att betalnings- förmedlaren skulle lämna kontrolluppgift om det sammanlagda betalningsbeloppet. Genom lagstiftning som trädde i kraft utvidgades betalningsförmedlarens kontrolluppgifts- skyldighet till att även omfatta vad betalningen avsåg, vilket land betalningen gjordes till eller togs emot från och, vid betalning till utlandet, betalningsmottagarens namn (prop. 1989/90:135, s. 57, 58 och 78). Utvidgningen gjordes för att förbättra kontrolluppgifternas användbarhet. Skyldigheten för den som kontrolluppgiften lämnas för att till den kontrolluppgiftsskyldige lämna uppgift om person- nummer, vad betalningen avser m.m. infördes i samband med att lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m.m. upphävdes (prop. 1992/93:65, s. 26 och 31). Vid tillkomsten av LSK flyttades uppgiftsskyldigheten till förordning (prop. 2001/02:25, s. 199 och 200). i kommentaren till förevarande kapitel har den slutsatsen dragits att skyldigheten för den som placerar pengar för förräntning, t.ex. på ett inlåningskonto, att uppge personnummer eller motsvarande bör slopas. Som skäl anges att det är tillräckligt att föreskriva att kontrolluppgifterna ska innehålla personnummer eller motsvarande nummer för att de kontrolluppgiftsskyldiga ska avkräva numren av de som kontrolluppgiften ska lämnas för. Dess- utom framhålls att det mot bakgrund av att alla kontrolluppgifter ska innehålla personnummer är svårt att förstå varför endast vissa ska vara skyldiga att uppge sina personnummer. Det är dock inte enbart uppgifter om personnummer och liknande som ska lämnas enligt 9 kap. 1 § FSK utan den som har gjort en betalning till eller från utlandet ska även lämna andra uppgifter om betalningen. Att dessa andra uppgifter ska lämnas bör även i fortsättningen framgå av föreskrifter. Här är det dock tillräckligt att ange att den som har gjort betalningen ska till den kontrolluppgiftsskyldige lämna de uppgifter som behövs för att kontrolluppgiftsskyldigheten ska kunna fullgöras. Det som sägs i 9 kap. 1 § FSK kan nämligen ges som verkställighetsföreskrifter till förevarande paragraf. Behövs det en motsvarighet till 9 kap. 2 § FSK Den som för egen räkning placerar pengar för förräntning hos någon som är skyldig att lämna kontrolluppgift om ränta, t.ex. en bank, är enligt 9 kap. 2 § FSK skyldig att ange sitt personnummer, organisationsnummer, samordningsnummer eller motsvarande registreringsnummer. Skyldigheten att uppge personnummer fanns ursprungligen i lag men flyttades i samband med tillkomsten av LSK till förordning (prop. 2001/02:25, s. 199 och 200). Den infördes ursprungligen i samband med att beslutade att preliminär skatt skulle tas ut på fysiska personers ränte- och utdelningsinkomster . Skatteavdrag skulle göras av kreditinstitut som var skyldiga att lämna kontrolluppgift om räntan eller utdelningen (prop. 1990/91:5, s. 103). Ett preliminärskattesystem förutsätter att avdragen skatt till- godoräknas rätt person. Detta sker genom att kontrolluppgifterna innehåller uppgift om avdragen skatt. Uppgiften om person- nummer finns med i kontrolluppgiften för att det ska bli lättare att hänföra en kontrolluppgift till rätt skattskyldig. Av 14 kap. 8 § 1 LSK följer att en kontrolluppgift ska innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter för den som uppgiften lämnas för (24 kap. 4 § i den här lagen).