sou · GYB360 · 2010-08-30 00:00:00 — , vars betänkande Fri sterilisering (SOU 1974:25) låg till grund för lagstiftningen diskuterade en 15-årsgräns men stannade för en minimigräns med motiveringen att man därigenom undvek de svårigheter som annars skulle uppkomma genom krav på giltigt samtycke, vårdnadshavarens ställning m.m. Sterilisering av den som är borde enligt utredningen kunna ske endast av rent terapeutiska skäl, dvs. som ett led i behandlingen av kroppslig sjukdom. I lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, regleras förutsättningar för fastställelse av ändrad könstillhörighet samt förutsättningarna för att få tillstånd till könskorrigerande behandling och till avlägsnande av könskörtlar. Könstillhörighetslagen omfattar två grupper av individer, dels personer som föds med tvetydigt biologiskt kön (intersexuella), dels personer där den upplevda könstillhörigheten inte står i överens- Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder stämmelse med det biologiska könet, som i och för sig är klart och otvetydigt (transsexuella).20 Av 1 § könstillhörighetslagen följer att fastställelse av ändrad könstillhörighet för sökande som är transsexuell, får – om föreskrivna förutsättningar i övrigt är uppställda – meddelas sökanden som fyllt I 2 § finns bestämmelser om fastställelse av könstillhörighet för Fastställelse av könstillhörigheten kan ske för den som har sådan missbildning av könsorganen att det kan föreligga tvekan om personens kön. I det fallet kan könstillhörigheten fastställas . Ansökan om fastställelse enligt 2 § görs av den som fyllt eller som är yngre men inte står under annans vårdnad, av honom eller henne själv. För övriga görs ansökningen av vårdnadshavaren. Barn som har fyllt har dock getts vetorätt, dvs. beslut om fastställelse får meddelas endast om barnet lämnat samtycke. Av 4 § framgår att, om någon avser att söka fastställelse av könstillhörighet enligt 1 eller 2 §, ingrepp efter särskilt tillstånd får ske i hans eller hennes könsorgan i syfte att göra det mer likt det motsatta könets. Tillstånd får meddelas endast om förutsättningar för fastställelse av könstillhörighet föreligger. Har någon erhållit fastställelse av könstillhörighet enligt 1 eller 2 § får, efter särskilt tillstånd, könskörtlarna avlägsnas. Detsamma gäller om någon ansökt om fastställelse av könstillhörighet enligt 1 § och förutsättningar för fastställelse föreligger utom i vad avser krav på sterilisering. Innan sökanden fyller får tillstånd till avlägsnande av könskörtlar meddelas endast om det föreligger synnerliga skäl (4 § andra stycket). Bestämmelsen som uppställer ett 18-års krav har funnits med sedan lagens tillkomst 1972. ändrades myndighetsåldern till . Könstillhörighetslagen föregicks av en utredning av särskilda sakkunniga, vilka i sitt betänkande Intersexuellas könstillhörighet (SOU 1968:28) diskuterade åldersgränsen för fastställelse av könstillhörighet. De sakkunniga övervägde att föreslå en gräns , före vilken ålder motsatt könsidentitet ska ha börjat framträda, för 20 SOU 2007:16 s. 37. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder att en ansökan om fastställelse enligt lagen ska kunna bifallas. Emellertid ansåg de sakkunniga att det inte kunde komma i fråga att personer skulle kunna få ändrad könstillhörighet på grund av att de var transsexuella. Det angavs att personer som inte uppnått i allmänhet inte har tillräcklig erfarenhet och mognad för att fatta ett beslut med de vittgående konsekvenser som det här är fråga om. Ett krav på högre ålder skulle å andra sidan utestänga dem som redan uppfyllt de materiella förutsättningarna i övrigt. Bestämmelsen om tillstånd till avlägsnande av könskörtlarna fanns inte med i den ursprungliga lagen utan infördes först genom en lagändring 1993. I fråga om åldersgränsen för tillstånd till avlägsnande av könskörtlarna anfördes sammanfattningsvis följande (prop. 1992/93:197 s. 9 och 13). Det är naturligt att den som ännu inte har nått sådan mognad att han eller hon helt inser konsekvenserna av ett avlägsnande av könskörtlarna inte bör kunna få tillstånd till ett sådant ingrepp. Det är också av betydelse att individen är fullt fysiskt utvecklad. När detta inträffar är individuellt. Fråga är nu om att införa samma möjlighet till avlägsnande av könskörtlarna i könstillhörighetslagen som finns i kastreringslagen. Den principiella åldersgränsen bör gälla även vid avlägsnande av könskörtlarna i samband med fastställande av könstillhörighet. Undantag bör endast göras om det föreligger synnerliga skäl. Ett sådant skäl kan vara exempelvis att den sökande kan befaras få allvarliga psykiska problem om han eller hon tvingas att vänta innan ingreppet kan utföras. Fastställelse av könstillhörighet enligt 1 eller 2 § och tillstånd enligt 4 § prövas av . Beslut i dessa frågor meddelas av Rättsliga rådet.21 Av betänkande SOU 2007:16 framgår att Rättsliga rådet i sin tillämpning regelmässigt gör undantag från 23-årsgränsen och beviljar generellt sett även personer som är tillstånd till borttagande av könskörtlarna. Den rättsliga åldersgränsen har därför i realiteten kommit att bli obsolet.22 21Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor. 22SOU 2007:16 s. 161. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Förslag till endast en åldersgräns – 18 år har i sitt betänkande lämnat förslag till ny lag. Utredningen föreslår att en åldersgräns bör gälla såväl den rättsliga könstillhörighetsändringen som tillstånd till borttagande av könskörtlarna och till könskorrigerande operationer (SOU 2007:16 s. 161 f.). Förslaget har ännu inte lett till lagstiftning.23 Lagen (1995:831) om transplantation m.m. innehåller bestämmelser om ingrepp för att ta till vara organ eller annat biologiskt material från en levande eller avliden människa för behandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan människa (transplantation) eller för annat medicinskt ändamål. I lagen uppställs ett krav för att ett medgivande från givaren ska kunna utgöra enda förutsättningen för ett ingrepp. När det gäller underårig föreskrivs att ett ingrepp får göras endast om givaren är släkt med den tilltänkte mottagaren och det inte är möjligt att ta ett medicinskt lämpligt biologiskt material från någon annan. Samtycke till ingreppet ska beträffande den som är underårig lämnas av vårdnadshavare. En underårig givare har dock givits vetorätt; ingreppet får inte ske mot hans eller hennes vilja. Det får dessutom göras endast med tillstånd. Avser tagandet biologiskt material som inte återbildas, får sådant tillstånd lämnas endast om det finns synnerliga skäl. I förarbetena till lagen anges sammanfattningsvis följande. När det gäller underåriga givare är det i första hand tagande av benmärg eller smärre hudpartier som kommer i fråga. Även om ingreppet inte innebär att barnet självt har någon direkt nytta av det, kan det på ett annat plan innebära något positivt för barnet att donera exempelvis benmärg till ett syskon, som på så vis får möjlighet att överleva. Dessa konsekvenser av ett transplantationsingrepp kan, åtminstone i ett längre perspektiv, väga väl så tungt för barnet som de risker och det fysiska obehag som kan följa av ingreppet. Med hänsyn till de positiva verkningar ett ingrepp indirekt kan ha, bör det vara möjligt för vårdnadshavaren att besluta att ingrepp ska göras på en underårig. Att vårdnadshavaren ger sitt till- 23 Åldersgränsen behandlas också i och övriga personer med könsidentitetsstörningar, . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder stånd bör vara ett nödvändigt villkor för ingrepp. Fråga är sedan i vilken omfattning den underårige själv skulle kunna inverka på beslutet. Ett beslut om organdonation kan vara mycket svårt även för en vuxen. Det kan vara svårt att överblicka konsekvenser och risker. En rimlig garanti för välgrundade och genomtänkta överväganden bör erhållas om man behåller den 18-årsgräns som gällde . Den som inte har fyllt bör således inte kunna själv lämna ett medgivande som utgör enda förutsättning för att ett ingrepp ska kunna ske. Den allmänna principen att barns önskemål bör beaktas alltmer i takt med stigande ålder och ökad mognad bör gälla även på detta område. Om barnet förstår vad ingreppet innebär och vill att det ska göras, bör det naturligtvis vara en omständighet av stor betydelse för vårdnadshavarnas ställningstagande (prop. 1994/95:148 s. 35). Lagen om biobanker i hälso- och sjukvården I lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m. regleras hur humanbiologiskt material, med respekt för den enskilda människans integritet ska få samlas in, förvaras och användas för vissa ändamål. I 3 kap. 1 § finns bestämmelser om att en provgivare ska informeras om avsikten och om det eller de ändamål för vilka biobanken får användas och därefter ges möjlighet att lämna sitt samtycke innan vävnadsprover får samlas in och bevaras i en biobank. I 3 kap. 2 § behandlas vävnadsprover från underårig. Enligt bestämmelsen krävs för att vävnadsprover ska få tas från en underårig, att vårdnadshavaren informerats och lämnat samtycke. Om den underårige har uppnått en tillräcklig ålder och mognad för att själv kunna ta ställning till frågan gäller vad som ovan sagts den underårige själv. Lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar är tillämplig på sådant kirurgiskt ingrepp i syfte att helt eller delvis avlägsna förhud runt penis, som inte anses utgöra hälso- och sjukvård i den mening som avses i 1 § HSL. Lagen är tillämplig på pojkar . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Omskärelse får enligt 3 § i lagen om omskärelse utföras på begäran av eller efter medgivande av pojkens vårdnadshavare och efter det att vårdnadshavaren har informerats om vad ingreppet innebär. Sådan information ska ges också till pojken, om han har uppnått den ålder och mognad som krävs för att förstå informationen. Pojkens inställning till ingreppet ska så långt möjligt klarläggas. Ett ingrepp får inte utföras mot pojkens vilja. I förarbetena till lagen diskuteras frågan i vad mån en pojke själv ska kunna inverka på beslutet, när han uppnått sådan ålder och mognad att han kan tillfrågas om sin inställning. Det anförs här att den allmänna principen att ett barns vilja bör beaktas i takt med stigande ålder och mognad bör gälla även på detta område. Om pojken förstår vad ingreppet innebär och vill att det ska göras, bör det vara en omständighet av stor betydelse. En pojke bör dock inte självständigt, dvs. oberoende av vårdnadshavarens inställning, kunna få en omskärelse gjord. Detta utesluter inte att pojken ges en absolut rätt att säga nej till ett ingrepp. Respekten för pojkens person och ingreppets art talar tvärtom starkt för att han tilläggs en sådan rätt. Det strider inte mot reglerna i att ge pojken en sådan vetorätt (prop. 2000/01:81 s. 23). Lagen om omskärelse av pojkar innehåller ytterligare en åldersgräns. I 5 § föreskrivs att omskärelse får utföras endast av läkare eller den som har ett särskilt tillstånd att utföra omskärelse på pojkar. Den senare kategorin får utföra omskärelse endast på pojkar som inte är äldre än . Som skäl för denna åldersgräns anges i förarbetena att ingreppet är minst komplicerat när pojken är riktigt liten och att omskärelse inom den judiska församlingen inte heller sker på pojkar som är äldre än (a. prop. s. 27). Här kan noteras att omskärelse av flickor, dvs. ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem, är enligt lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor förbjudet, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller ej. I sammanhanget ska också sägas något om abort. I abortlagen finns inte uppställt någon åldersgräns för när abort tidigast får göras på en kvinna. Även en helt ung flicka anses kompetent att fatta beslut Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder om abort och kan på eget initiativ beviljas sådan åtgärd utan samtycke från vårdnadshavarna. På samma sätt anses flickan normalt kompetent att avböja abort, innebärande att sådan åtgärd inte får genomföras enbart på vårdnadshavarens begäran. Även om den unga kvinnan inte har nått en sådan ålder och mognad att hon har fått ett integritetsskydd gentemot vårdnadshavaren kan det ändå finnas en skyldighet enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) att hemlighålla uppgifter om henne för vårdnadshavaren, nämligen om det kan antas att hon lider betydande men om uppgifterna röjs för denne (12 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen). har i sina föreskrifter om abort (SOSFS 2009:15) föreskrivit, när det gäller kvinnor , att vårdgivarna ska fastställa rutiner för hur en bedömning ska göras för att avgöra dels om information ska lämnas till vårdnadshavarna, dels huruvida en anmälan ska göras till socialnämnden eller motsvarande (3 kap. 3 och 4 §§ SOSFS 2009:15). Plastikkirurgi av könsorganen, s.k. intimkirurgi, synes bli allt vanligare i . De vanligaste åtgärderna för kvinnor är förminskning av de inre blygdläpparna, fettsugning av venusberget, åtstramning av ingången till slidan samt hymenrekonstruktion. Principerna i för vårdnadshavarens samtycke torde vara tillämpliga även på denna form av plastikkirurgi. I har vid ett flertal tillfällen väckts motioner om en åldersgräns för plastikkirurgi utan medicinsk indikation (se exempelvis motion 2005/06:So359). , förkortat SMER, fick ett uppdrag av regeringen att ta fram etiska riktlinjer för information och inhämtande av samtycke från vårdnadshavare vad avser skönhetsoperationer på underåriga. Enligt SMER faller icke-medicinskt indicerade skönhetsoperationer inom den i föreskrivna bestämmanderätten, dvs. vårdnadshavaren ska vara informerad och ha samtyckt till ingreppet. Ett ingrepp kan i vissa fall vara medicinskt indicerat. Om den underårige i sådant fall har ålder och mognadsgrad inne är ett ingrepp inte uteslutet även om vårdnadshavarens medgivande saknas. Kännedom om vårdnadshavarens inställning bör alltid finnas tillgänglig (SOU 2007:16 s. 159). Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder När det gäller tatueringar och piercing finns i ingen specifik lagstiftning för sådan verksamhet, utan och till denna kopplade förordningar är tillämpliga. Någon åldersgräns för när sådana åtgärder får utföras finns inte angivet i författningstext, företeelsen behandlas närmare under avsnittet varor, tjänster och bostäder. I LYHS finns bestämmelser som gäller även den som – utan att tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen – yrkesmässigt undersöker annans hälsotillstånd eller behandlar annan för sjukdom eller därmed jämförligt tillstånd genom att vidta eller föreskriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte. Enligt 4 kap. 3 § LYHS får den som utövar sådan verksamhet inte undersöka eller behandla barn under åtta år.24 Ett förbud för icke hälso- och sjukvårdspersonal att behandla barn infördes först i samband med kvacksalverilagen . I propositionen som föregick kvacksalverilagen uttalades att de risker som kvacksalveriet för med sig då vuxna behandlas framträder med än större tydlighet när det gäller behandling av barn. Medan den vuxne har möjlighet att avbryta behandlingen, om han finner att hans tillstånd försämras eller att behandlingen är resultatlös, är barnen utlämnade till föräldrarnas och kvacksalvarens bedömning av behandlingens effekt. Risken för skada vid behandling av barn är påtaglig och ökar dessutom ytterligare genom att barn, åtminstone i de lägsta åldrarna, är ömtåligare än vuxna.25 Åldersgränsen valdes med tanke på att barnet, när det börjar skolan, kommer under regelbunden läkarundersökning och kontroll, vilket bör kunna leda till att olämplig kvacksalveribehandling av barnet upptäcks. Vid denna ålder ansågs barn också ha nått en ålder då det själv kan redogöra för symptom och för effekten av kvacksalvarens behandling, varför de mest överhängande riskerna för skador av behandlingen torde elimineras. Vid tillkomsten av LYHS övervägdes om åldersgränsen skulle ändras. Olika förespråkare fanns för en gräns vid 8, 15 respektive , liksom önskemål om ett totalt slopande av åldersgränsen. 24Se 5 kap. 1 § 6 patientsäkerhetslagen (2010:569). 1960:141 s. 153. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Regeringen ansåg att omsorgen om patienternas säkerhet måste anses väga särskilt tungt när det gäller barn eftersom små barn i regel saknar förmåga att välja mellan behandlingsmetoder och själva ta ansvar för en behandling. I förarbetena (prop. 1997/98:109 s. 109) sades bl.a. följande. Vid överväganden kring bestämmelser som begränsar möjligheterna att behandla barn inom det alternativmedicinska området måste beaktas att redan de generella reglerna med förbud mot vissa behandlingsmetoder och behandling av vissa sjukdomar ger även barnen ett visst skydd. har barnen också ett grundskydd genom som bl.a. stadgar att barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart (6 kap. 1 §). Plågsamma och farliga behandlingar kan också vara straffbara enligt regler om brott mot liv och hälsa. Den nuvarande åttaårsgränsen valdes, som nämnts, eftersom barnet då hade börjat skolan och kommit under regelbunden läkarundersökning och kontroll. Skollagen (1985:1100) föreskriver att skolhälsovård ska anordnas för elever i bl.a. . Vid vilken ålder barn nått en sådan mognad att det själv kan ta ställning till erbjuden behandling varierar självfallet från person till person. Före skolåldern kan det vara svårt för ett barn att uttrycka känslor och åsikter kring en alternativ medicinsk behandling som föräldrar eller nära anhöriga ordnar med. Innan skolåldern finns heller inte för alla barn den vardagliga kontakten med andra vuxna som skolan innebär. Regeringen anser därför att omsorgen om barnens bästa talar för att den nuvarande åttaårsgränsen måste bibehållas. Vissa åldersrelaterade bestämmelser finns även i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner. Med läkemedelsförmåner avses enligt den lagen ett skydd mot höga kostnader vid inköp av i lagen närmare angivna förmånsberättigade varor. Förmånerna innebär en reducering av den enskildes kostnader för sådana varor (5 § första stycket). Kostnadsreduceringen beräknas på sätt som närmare beskrivs i 5 § andra och tredje styckena på den sammanlagda kostnaden för varor som den förmånsberättigade köper räknat från det första inköpstillfället. Av femte stycket följer att om en förälder eller föräldrar gemensamt har flera barn i sin vård, tillämpas bestämmelserna i andra och tredje styckena gemensamt för barnen. Kostnadsreducering gäller räknat från första inköpstillfället även för barn som fyller . Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Som ett led i den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar har genom lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler införts en lagstadgad möjlighet att bedriva verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler. Ett villkor för att sprututbytesverksamhet ska få bedrivas är att den som deltar i sprututbytesverksamheten ska ha fyllt (6 §). I förarbetena sägs angående den valda åldersgränsen bl.a. att vid de försöksverksamheter som bedrivits bl.a. i och var minimiåldern och enligt personalen vid programmen var den gränsen i allt väsentligt rimligt avvägd. Vidare sägs att injektionsmissbruk bland ungdomar var mycket ovanligt. Det gick dock enligt förarbetena inte att utesluta att utbrott av smitta skulle kunna hota också yngre åldersgrupper varför uppföljning av verksamheten bl.a. borde avse om åldersgränsen för deltagande är väl avvägd och relevant (prop. 2005/06:60 s. 135 f.). Läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende I föreskrifter och allmänna råd om läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende (SOSFS 2009:27) anges som nedre åldersgräns för att en patient ska få läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende, t.ex. behandling med metadon. Om synnerliga skäl föreligger får behandlingen ges även när han eller hon ännu inte fyllt (4 kap. 2 § SOSFS 2009:27). I föreskrifter (SOSFS 2009:28) om blodverksamhet föreskrivs vissa krav som avser blodgivarens egen säkerhet (Bi- laga 4). Där sägs att en person som godkänns som blodgivare ska ha fyllt och ha god hälsa. Vidare får förstagångsgivare godkännas först efter det att den ansvarige läkaren vid blodcentralen gjort en bedömning. För fortsatt blodgivning krävs ett årligt tillstånd från den ansvarige läkaren. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder Patientavgifter inom hälso- och sjukvården Enligt 26 § hälso- och sjukvårdslagen får, som sagts, vårdavgifter tas ut enligt grunder som bestämmer om inte annat är föreskrivet. Patientavgifter för barn och ungdomar i öppenvården Nästan samtliga landsting har dock beslutat att barn och ungdomar inte ska betala någon avgift i öppen hälso- och sjukvård. Avgiftsfriheten upphör fr.o.m. 20-årsdagen. Följande landsting tillämpar andra regler när det gäller vårdavgifter för barn och unga. I läns, läns och landsting upphör avgiftsfriheten fr.o.m. det kalenderår personen fyller . tar ut avgift fr.o.m. 18-årsdagen och tillämpar halv avgift för barn . läns landsting tar ut halv avgift för barn och ungdom . I betalar barn t.o.m. , liksom vuxna, för besök på jourtid och . Inom tas avgifter ut fr.o.m. , med undantag av besök inom barn- och ungdomspsykiatrin och barnhabiliteringen som är avgiftsfria.26 Patientavgifter för barn och ungdomar i slutenvården När det gäller sluten hälso- och sjukvård har alla landsting och regioner beslutat att den ska vara avgiftsfri för alla barn och ungdomar under 18 år.27 Av en sammanställning från Kommuner och Landsting (SKL) framgår emellertid att i de flesta landsting gäller avgiftsfrihet för ungdomar under 20 år.28 2009/10:88 s. 16. 2009/10:88 s. 16. 28Sammanställning av patientavgifter fr.o.m. , SKL. Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder I allmänna råd om vaccination mot influensa (SOSFS 1997:21) anger som sin mening att vaccination mot influensa är av värde för personer samt att indikationen ökar med stigande ålder och vid underliggande kronisk sjukdom. Av SKL:s ovannämnda sammanställning framgår att sådant vaccin är kostnadsfritt i de flesta landsting för personer . I sammanhanget kan också nämnas föreskrifter (2006:22) om vaccination av barn. Där anges barn- och skolhälsovårdens skyldighet att erbjuda vaccination mot olika sjukdomar vid viss kronologisk ålder hos barnet. Fr.o.m. införs en ny vaccination i det allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Vaccinationen ger ett skydd mot humana papillomvirus (HPV) som kan orsaka livmodershalscancer och erbjuds alla flickor födda eller . Vaccinationen sker när flickorna går i årskurs 5–6. SKL, som har konstaterat att statligt tillskjutna medel även räcker till att vaccinera flickor mellan , har rekommenderat landstingen att utöka vaccinationen till att omfatta även dessa flickor. Assisterad befruktning kan ske dels genom insemination, dels genom befruktning utanför kroppen, s.k. invitro fertilisering (IVF). Bestämmelser härom finns i 6 och 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Där framgår att en läkare ska göra en särskild lämplighetsprövning när par ska ta emot donerade ägg eller donerade spermier (6 kap. 3 § och 7 kap. 5 §). I de allmänna råden till 4 kap. 12 § i föreskrifter SOSFS 2009:32 anges att läkarens bedömning vid den särskilda prövningen ovan bör utgå från parets möjlighet och förmåga att fungera som föräldrar under barnets hela uppväxt och att hänsyn bör tas till vissa särskilt angivna faktorer bl.a. parets ålder. Av en promemoria från SKL rörande harmoniseringen av landstingens regler framgår att övre åldersgränser vid erbjudande av Ett utvidgat skydd mot diskriminering på grund av ålder insemination varierar i olika landsting från till när det gäller kvinnor. Den övre åldersgränsen för män varierar från 54 till . I fråga om erbjudande om IVF tillämpas övre åldersgränser avseende kvinnor och avseende män.29