prot · GX0980 · 2010-03-02 00:00:00 — När reser runt i landet kan det kanske vara intressant att även titta på statistiken i respektive kommun. Den statistik som jag har att tillgå visar att både antalet och andelen äldre som har hemtjänst har ökat. Andelen som har hjälp i liten omfattning har också ökat. Att den avgiftsreform som vi har skulle ha medfört att äldre låter bli att söka hemtjänst kan inte ses i statistiken. Det är viktigt att påtala. Det stämmer att taxorna skiljer sig åt. Timtaxorna skiljer sig åt väsentligt mellan landets kommuner. Det är positivt. Jag tror att är aktiv inom SKL, och SKL brukar göra en översyn av sina taxor, jämföra system och så vidare. Jag tycker att det är positivt om man har ett sådant förhållningssätt och närmar sig varandra. Samtliga kommuner uppfyller, såvitt jag har kunnat förstå och se, den lagstiftning som säger att de har rätt att bestämma taxor, men de får inte ligga över det som är självkostnadsnivån. Det är viktigt att säga att timtaxan, som vill diskutera, inte är riktigt meningsfull att jämföra mellan kommunerna, för den säger inte någonting om hur snabbt en viss person når sitt individuella maximala avgiftsutrymme. Även i kommuner med låga timpriser når den enskilde ofta snabbt en avgift som motsvarar det personliga maximala avgiftsutrymmet. Tre timmars hjälp à , som i , gör att alla som har ett avgiftsutrymme på får betala hela summan i avgift. Omvänt blir det så att i kommuner med hög timavgift får kommunen sällan den avgiften för särskilt mycket mer än några enstaka timmar eftersom vi även har ett högkostnadsskydd. I får kommunen inte mer än av dem som har det avgiftsutrymmet, trots att kostar . Det är ganska få kommuner som använder den gamla procentbaserade avgiftsmodellen, den som många kommuner använde tidigare. De är egentligen de enda som garanterar att inte försöka maximera avgiftsuttaget. Jag ser inte de oroväckande tendenser som ser. Jag ser att det finns stora skillnader i timkostnader, men merparten av våra äldre som har hemtjänst beviljad har ett betydligt större antal timmar och slår i taket om de har ett utrymme som sträcker sig ända upp till taket. Vi har alltså ett system där vi försöker begränsa så att ingen ska behöva betala för mycket ett tak för att det ska finnas pengar kvar. Man kan säga att detta system, som och hennes parti för övrigt applåderade när det infördes, verkar fungera ganska väl. 46 (): Vi har absolut ingenting emot att vi har ett tak, en maxtaxa, så att man aldrig behöver betala mer än . Det är bra. Framför allt är det bra för dem som har mycket hjälp så att avgiften inte kan höjas kraftigt om någon behöver mycket insatser. Det är också bra att man inte längre behöver gå till och få försörjningsstöd för att man inte har råd att betala hemtjänstavgiften. Vi har ett förbehållsbelopp där man som ensamstående, efter att ha betalat skatt och hyra, ska ha kvar av pensionen att leva på. Ändå styr hemtjänsttaxorna. När pensionärerna och pensionärsrörelsen nu börjar uppmärksamma de höga timavgifterna, och också agera, beror det på att avgifterna styr hur man använder hemtjänst. Det finns de som ligger på gränsen och inte har förbehållsbeloppet. Då är det en väldig skillnad på att behöva betala jämfört med . Man kan få ganska många timmar innan man kommer upp i om man betalar . Däremot räcker det inte till många timmar om man betalar , som var fallet i . Då räcker det . Varför är det så viktigt att tänka på hemtjänstavgifterna? När det börjar bli tungt att städa, tvätta och handla och man i början kanske har hjälp eller en är det bra att då ta emot hemtjänst och kunna känna att det är rimligt och att man har råd. Risken är annars att man inte tar emot den hjälp man behöver, och det kan resultera i att man snabbare behöver mer hjälp. Dessutom finns risk för att man faller eller skadar sig när man ska göra saker som man inte klarar av, och då kommer man att behöva mycket mer hjälp. Det är bra med tidiga insatser. En hög timavgift kan också avskräcka människor som faktiskt har rätt till avgiftssänkningen. Det är inte så lätt om man går in på kommunens hemsida och läser vad det kostar . Oj, tänker man, så dyrt det blir. Jag tror att många kommuner använder höga avgifter för att styra bort äldre människor som inte behöver så stora insatser. Det är ofta det man vill göra genom att sätta höga timtjänstavgifter; det handlar inte om att få in just de pengarna. Det som då händer är att en del människor blir utan. De som ligger mittemellan, i glappet mellan höga pensioner och att inte få avgiftssänkning, kan bli utan hjälp eller också skjuter man över den på anhöriga, på döttrarna. Det här är också en jämställdhetsfråga. Döttrarna får ett obetalt omsorgsarbete. Jag är rädd för att stödet kommer att innebära att pensionärer med de lägsta pensionerna hänvisas till den kommunala medan mer välbeställda pensionärer anses kunna köpa privata tjänster eller få hjälp på annat sätt. Vi riskerar att få en tudelning av äldreomsorgen som vi inte har haft, vilket jag tror är mycket negativt. Det har inte gjorts någon uppföljning eller utvärdering sedan utvärderingen av avgiftsreformen och slutrapporten . Jag har frågat om de har någon statistik eller andra uppgifter och det visar sig att de i princip inte har någonting om hur det ser ut i kommunerna och hur avgifterna har utvecklats. Därför skulle jag vilja fråga om inte uppföljning och utvärdering bör vara ett minimikrav så att man vet hur det ser ut i kommunerna när det gäller hemtjänstavgifter, att man alltså utvärderar den utveckling som är på gång. 47 Statsrådet (): Visst vet vi en del om vad som har hänt efter 2004. Det berättar för oss. Antalet som har hemtjänst har ökat och totalt sett är det en högre andel av de äldre som har hemtjänst efter att avgiftsreformen genomfördes. Det är positivt att allt fler äldre får hjälp. Sedan finns det naturligtvis alltid skäl att utvärdera reformer, men vi har inga indikationer på att människor i vårt land inte skulle ha råd eller möjlighet i och med den reform som infördes, den som också då tyckte var väldigt bra och som hon sade var ett steg mot ökad jämlikhet. Jag tycker att det är bra att det finns ett högkostnadsskydd. Jag tycker också att det är bra att det finns ett förbehållsbelopp så att man har utrymme för utgifter för personligt ändamål utan att det belastar avgifterna för . Vi ser att det är olika avgifter i olika kommuner, men återigen: När det gäller utfallet för den enskilde är det inte relevant att enbart titta på timtaxan eftersom det är så mycket som spelar in. När andelen och antalet ökar ser vi att kommer fler till del. Det som hänt är att vi fått en del privata serviceföretag som levererar tjänster till ett lägre pris än kommunens hemtjänst. Här kan vi se att en del då väljer annorlunda, men låt oss komma ihåg att kommunen bara får ta ut ett självkostnadspris. finns andra leverantörer som kan leverera till ett lägre pris, med samma servicefunktion, och då är det upp till den enskilde att välja vem han eller hon vill anlita. Detta har ökat och expanderat genom LOV. Jag ser positivt på att vi får ett antal ytterligare serviceföretag som vill leverera tjänster till äldre och skulle därför vilja fråga om inte hon också tycker att det är en positiv utveckling att vi får fler entreprenörer som, när det uppstår konkurrens, kan pressa priserna. Det kanske till och med gör att en del kommuner kan få anledning att se över sin organisation för att se om de har den bästa prisbilden och den bästa servicen. Det kan behövas en organisationsförändring både här och där. Som sagt är jag glad över utvecklingen att allt fler äldre får hemtjänst i vårt land. Men min fråga är: Vilket är syftet med översyn? Vill hon lagreglera på ett annorlunda sätt när det gäller hemtjänsttaxorna, eller är det så att också har respekt för det kommunala självstyret, som är en grundbult i den svenska demokratin? 48 (): Först vill jag svara att det är onödigt att börja diskutera maxtaxan och förbehållsbeloppet. Det är någonting vi har varit för och aldrig har kritiserat. Vad vi diskuterar nu är om det räcker. Behöver man titta över detta mer? Ett första steg tycker jag är att utvärdera och titta. Jag vet också att fler med mindre insatser har fått hemtjänst. Men det finns ingen statistik över hur det slår i jämfört med i eller i , jämfört med en kommun som har så hög avgift, eftersom över huvud taget inte har uppgifter kopplade till taxor eller ens vet hur taxorna ser ut. De svarade mig att de inte fått något uppdrag att titta på detta och därför inte gör det. Det tycker jag är ett skäl till förändring. Ett första steg vore väl att ge i uppdrag att titta på detta, så att man kan få ut uppgifter utan att behöva anställa två journalister som ägnar månader åt att gå igenom det och ta fram hur det ser ut i . För det första ska vi titta och utvärdera. Jag tycker att det vore väldigt bra om kommunerna tog sig själva i kragen och, som sade, förde en dialog om huruvida det är rimligt med så här stora skillnader. Men om skillnaderna fortsätter att vara så här stora kommer det naturligtvis att bli ett ökat tryck på att man ska sätta någon form av tak på timavgiften. Det var så maxtaxan och det andra växte fram. Kommuner misskötte sig inte alla, men tillräckligt många. Det är skillnad att få hjälp genom socialtjänstlagen. Det är en rättighet man har. Men det finns ingen rättighet att det ska finnas företag med hushållsnära tjänster. Jag tror inte heller att det är genom konkurrens vi ska få kommunerna att sänka sina avgifter, utan de må ta sitt ansvar för att äldreomsorgen ska vara ekonomiskt tillgänglig för de äldre i kommunerna. Det är bra att äldre, kvinnor och män, kan efterfråga hemtjänst när det börjar bli svårt att klara hemsysslorna och att den inte kommer först när man har försökt alldeles för länge, blivit alltför dålig och kanske till och med råkat ut för en olycka, till exempel ramlat när man städat själv. 49 Statsrådet (): Man kan naturligtvis göra fler uppföljningar, men har lite olyckligt bara siktat in sig på timbeloppet, vilket inte är det avgörande för flertalet personer, eftersom det finns andra system som reglerar i bägge ändar. Det jag tycker är riktigt viktigt, men som den tidigare regeringen tyvärr aldrig gjorde, är att fråga de äldre själva vad de tycker om som de får levererad och hur de upplever den. Om jag jämför och kan jag se att man tycker att tryggheten är bättre i än i . Man tycker att hjälpens omfattning är bättre i än i . Det säger något om att kvalitetsaspekterna också är viktiga. Hjälpens utförande är bättre i än i när vi frågar de äldre själva. Det är för mig kanske det allra mest centrala: att de äldre är nöjda med den hjälp de får. Ingen ska behöva välja bort hemtjänst av ekonomiska skäl, men statistiken säger inte heller att så skulle ske. Ingen ska behöva använda sig av socialbidrag för att klara sin hemtjänsträkning. För mig är det också viktigt att biståndsbedömningen sker på ett likartat sätt. Det här är någonting som är väldigt olika, och där menar jag att kommunerna måste agera mer likartat. Därför ger vi nu ett uppdrag till att ta fram riktlinjer för biståndsbedömningen, så att den sker på ett mer likartat sätt. Jag tror att olikheterna är betydligt större där än när det gäller hur mycket man betalar. Äldre ska också bestämma själva över hur hjälpen ska utformas och när den ska ges. Här stärker vi lagen genom den proposition som vi har lämnat till . Man ska ha möjlighet att bestämma vem som ska kunna hjälpa en. Man ska kunna välja leverantör. Det är en förändring som och hennes parti sade nej till när vi lade fram förslaget om LOV här i kammaren. Vi har börjat fråga de äldre själva i öppna jämförelser och brukarundersökningar. Vi har genomfört åtskilliga förbättringar när det gäller insatser till äldre, och vi kommer att fortsätta det förbättringsarbetet. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2009/10:227 om ny lag om fastställande av könstillhörighet 50 Socialminister (): LiseLotte har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska transfobin i samhället samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att modernisera lagen om fastställande av könstillhörighet. Självklart ska personer som är transsexuella inte drabbas av diskriminering, trakasserier eller våld till följd av sin läggning. Vad det handlar om är att hitta lösningar som faktiskt underlättar och förbättrar. När det gäller frågan om åtgärder för att minska transfobin i samhället vill jag erinra om att har gett en extern utredare i uppdrag att se på samhällets resurser i form av vård och stöd till transsexuella och intersexuella personer. I uppdraget ligger att lämna konkreta förslag på hur samhället ska kunna förbättra sina insatser till de berörda grupperna. Särskilt ska insatser inom hälso- och sjukvården samt belysas. Uppdraget ska redovisas till . Därutöver har regeringen givit ett uppdrag till att bland annat genomföra en fördjupad analys av hälsosituationen för bland annat unga transpersoner. Detta uppdrag redovisades och bereds inom . En annan viktig åtgärd som regeringen vidtagit är att könsöverskridande identitet eller uttryck utgör en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen (2008:567). När det gäller frågan om modernisering av lagen om fastställande av könstillhörighet är mitt svar, liksom tidigare, att lagen inbegriper en rad komplexa frågeställningar där konsekvenser av olika slag behöver analyseras och belysas. Som jag lämnat besked om i ett frågesvar fortsätter beredningsarbetet. Några ytterligare uppgifter om tidsplanen för arbetet har jag emellertid inte. 51 (): Naturligtvis vill jag börja med att tacka för svaret. Interpellationen skrev jag som en fortsättning på den fråga som ministern nämnde. Jag var nämligen inte nöjd med det svaret, som var väldigt tunt, och tyckte att vi kunde debattera detta i kammaren lite mer. I interpellationen ställer jag två frågor som jag menar hör ihop. Så länge vi som lagstiftare inte förmår förbättra och förändra livsvillkoren för transpersoner sänder vi signaler om att den här frågan inte är speciellt viktig. I snitt har det varit mellan 45 och 50 personer som har ansökt om könsbyte. Det är alltså inga mängder. Men för de personerna är det direkt avgörande att få tillgång till detta för att kunna få ett bra liv. Jag gör vad jag kan när jag gång på gång tar upp frågan med socialminister , som är ansvarig. Jag önskar att ministern tar sitt ansvar och gör det han kan. Men jag tycker att det verkar som att ministern har svårt att föra frågan framåt. Jag ska ge ett exempel på vad jag menar. I svaret hänvisar till ett uppdrag till att göra en analys av hälsosituationen för unga transpersoner. Men kom en rapport som gjorde. Varför ska man göra en ny när all kunskap redan finns? Den rapporten täcker väldigt mycket och säger väldigt mycket. Är det ett sätt att förhala frågan för att slippa ta i den? All forskning som finns visar att fobin mot transpersoner är utbredd i samhället. I gruppen transsexuella är psykisk ohälsa, som självmordstankar och negativa känsloupplevelser, väldigt vanligt förekommande. Särskilt hos yngre personer är det vanligt med depressioner, missbruk och självmord. Det är alltså vanligare hos dem än hos resten av befolkningen. Den psykosociala hälsan för unga personer inom är kopplad till det sociala stigma, den isolering och det främlingskap som finns i samhället för de här personerna. Efter att individen fått möjlighet att genomgå könsbyte brukar problemen minska. Som sagt vet vi allt det här. Men varför händer ingenting? Den lag som gäller för fastställande av könsidentitet har varit i princip oförändrad . Var och en kan förstå att mycket har hänt . Synsätt, värderingar och medicinska möjligheter har förändrats. Det har hänt mycket . Men är det så att transpersoner tvingas söka hjälp och vård utomlands. Man åker till exempel till och . Det betyder att det är bara de som har ekonomiska möjligheter som kan göra det. De andra får vara kvar och får kanske vänta väldigt . Visst är det väl socialministerns ansvar att även personer i den här gruppen ska få den vård de behöver för att må bra? Jag menar att det finns väldigt mycket gjort i den utredning som kom . Det var inte allt som var bra i den. Det är helt klart. Men det finns mycket att ta där, och det är en väldigt bra början till att få en ändring i den nu gällande lagen. Man skulle kunna skynda på detta. Det är svåra och komplexa frågor. Vill man kan man också nå fram i dessa frågor och våga ta i dem. Jag har i flera tidigare frågor och interpellationsdebatter efterlyst en modernisering av könstillhörighetslagen. Jag får alltid samma svar: Beredningsarbetet fortsätter. I svaret får jag också veta det, men jag får inte veta någon tidsplan. Vet ministern vad beredningsarbetet består av, och kommer någonting att hända under den här mandatperioden? 52 (): Det är egentligen sorgligt att vi ska behöva stå här och debattera denna fråga. Vi kommer säkert i kammaren att ha anledning att diskutera diskriminering och trakassering av transpersoner. Det är en utsatt grupp, och det har bevisats tidigare. Varför man nu igen har tillsatt en utredning har jag lite svårt att förstå. Det kanske ministern kan ge svar på. har tidigare tittat på detta. har gjort en kartläggning bland sina medlemmar där man kan se att transpersoner var den grupp som mådde absolut sämst av alla grupper. Därmed inte sagt att andra hbt-personer mådde så mycket bättre. Men det var ingen tvekan om att det var den grupp som hade det allra jobbigast. Det tror jag att vi kommer att kunna diskutera här framöver. En av de politiska åtgärder som man borde kunna kräva av parlamentet för att underlätta är en modernisering av lagen om fastställande av könstillhörighet och reglerna. När kan man börja behandlingen? Hur lång ska den vara? Hur ska utredningen gå till? Det är sådana praktiska saker som man behöver lösa. Jag håller med LiseLotte , och det gör säkert också socialministern, att det finns svåra bitar i utredningen som man behöver reda ut. Det gäller inte minst kastreringen, som är en svår fråga. Också jag inser att den är komplex. Det innebär inte att utredningen börjar bli lite väl gammal, nästan hamnat i en skrivbordslåda och inte kommer att tas upp. Den var praktiskt taget klar i samband med att socialministern tillträdde. Den lades i varje fall fram därefter. Remisstiden har för länge sedan gått ut. Det finns förstås övriga överväganden att göra, men de kan inte vara så svåra. Socialministern är chef för ett departement som har väldigt komplicerade frågor att hantera. Därför är det för mig en gåta varför detta arbete ska ta så extremt . Det är inte mer komplicerat än många andra svåra frågor som avgörs i . Det är väl bra att inte transpersoner ska trakasseras. Men den här regeringen har inte underlättat när man har tagit bort brottsofferjouren som man tidigare hade ett litet men dock ett anslag till. Den arbetade med att försöka hjälpa inte minst transpersoner som råkade illa ut. Det är en väldigt skör grupp. Den finns oftast inte i de små städerna på grund av att människor flyr till storstaden. De är flyktingar i sitt eget land. Man kan inte vidta de förhållandevis enkla politiska åtgärderna. Det är en sorgens dag i det svenska parlamentet när vi åter måste fråga: Varför händer det ingenting? Jag tror inte att det finns mycket lagstiftning på sjukvårdens område som har så gamla anor att vi kan titta på dem . Det skulle vara välgörande om socialministern kunde säga åtminstone något så när i tiden när han avser att lägga fram en proposition. 53 Socialminister (): Tack för möjligheten till en diskussion om en fråga som rör, precis som LiseLotte sade, en grupp som sannolikt inte är särskilt stor. Men för de personerna spelar våra göranden och låtanden en väldigt stor roll. Det har diskussionen här visat på två plan. Det handlar om hur vi bemöter dessa personer och att det finns en attityd som är positiv och i varje fall inte direkt negativ. Väldigt mycket av den psykiska ohälsa som är utbredd hos dessa personer är resultatet av omgivningens attityder och syn. Det gör att de känner en väldig osäkerhet och ibland drabbas av psykisk ohälsa. Det drabbar inte minst unga formbara personer i ett väldigt känsligt läge. Jag har fått två frågor i LiseLotte interpellation. Den ena handlar om attityder och vad vi kan göra i samhället för att minska fobier som möter dessa personer. Jag har försökt att belysa en del av det vi gör. Det handlar om att skaffa ett bättre kunskapsunderlag men också sådant som rör den direkta lagstiftningen. Diskrimineringslagen innehåller, som jag nämnde, att könsöverskridande identitet eller uttryck är en diskrimineringsgrund. Det är ett betydelsefullt steg. Det löser verkligen inte alla problem, men det är ett bra verktyg i arbetet med de attityder som är negativa gentemot de berörda personerna. Vi har också genom ungdomsmottagningen på , , skapat en plats som gör att många som funderar kring sin sexualitet, sin hälsa och sina relationer har en plats att ställa frågor och diskutera med andra. Den webbplatsen tilldelades för övrigt 2008 för att den bidrar till information om unga hbt-personers rättigheter. Det tycker jag är bra och verksamt. Men detta löser återigen inte alla problem, utan det fordras mer. Som är bekant för den här kammaren har vi tillskjutit väldigt mycket mer medel till psykiatrin för att vi ska bli bättre på att möta allas och inte minst unga personers, som det förefaller, ökande psykiska ohälsa. Vi har också gett ett uppdrag till att genomföra insatser som främjar, stärker och sprider kunskap om skolans värdegrund, som också är sådant som berör attityderna. Som jag sade i mitt inledande svar fick i uppdrag att göra en fördjupad analys av situationen för homosexuella, bisexuella och unga transpersoner. Analysen bekräftar den tidigare bild som fanns av unga hbt-personers utsatthet. Men den visar också på faktorer som kan stärka hälsan i den här gruppen. Den är naturligtvis ett viktigt underlag. Jag ska återkomma till uppdrag, som är en viktig pusselbit i sammanhanget, och också till frågan om lagstiftning, som är en väldigt svår fråga. Jag ber att få återkomma i nästa inlägg. 54 (): och jag är överens om ganska mycket i verklighetsbeskrivningen, men det finns en stor skillnad mellan honom och mig. Jag är vanlig riksdagsledamot. Jag kan väcka frågan, jag kan debattera den och jag kan pusha på. är som socialminister den som sitter på makten och kan göra någonting. Det är just därför jag tycker att socialministern är väldigt undfallande i frågan. Jag tycker att det är dags att komma till skott. Precis som och jag har sagt tidigare finns det en utredning som börjar bli gammal. Vi kanske måste göra om allt igen därför att det inte har hänt någonting. När man diskuterar lagar och utredningar kan det lätt bli lite abstrakt och svårt att uppbåda den riktiga förståelsen. Därför ska jag ta ett exempel från verkliga livet som belyser hur gammalmodig och felaktig den nu gällande lagen är. Det handlar om en kvinna som har varit man, och som man har gift sig med en kvinna. Mannen genomförde sitt könsbyte i något som i sig innebar stora problem och kostade mycket pengar. När nu paret efter könsbytet vill fortsätta att leva som gifta fortsätter problemen. Den nu gällande lagen, alltså den , säger att paret för att få vara gifta först måste skilja sig eftersom könsbyte kan erkännas bara för den som är ogift. Sedan får de gifta sig igen. Paret menar att detta är förnedrande, för de är ju faktiskt gifta. vill de ha ett erkännande av samhället. Detta är en bakväg att gå för att nå fram till erkännandet, tycker de. Deras sätt att leva, deras kärlek, deras relation alltihop ifrågasätts av en gammalmodig lag. rättsliga råd är den som avgör det juridiska erkännandet av könsbytet. Rådet menar att lagen är otidsenlig och att det är konstigt att det inte har hänt något, men de är tvungna att följa den lag som gäller och den är som sagt . och säger samma sak. Varför händer ingenting?