prot · GX0973 · 2010-02-11 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Anmälan om val av ordförande i näringsutskottet Tredje vice talmannen anmälde att () valts till ordförande i näringsutskottet . 3 § Meddelande om information från regeringen Tredje vice talmannen meddelade att skulle statsminister () lämna information om resultatet av det svenska ordförandeskapet samt information från Europeiska rådets möte . 4 § Familjerättsliga frågor Föredrogs civilutskottets betänkande 2009/10:CU8 Familjerättsliga frågor. 1 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 2 och 4. Den första frågan som jag vill ta upp, som vi har reserverat oss kring, gäller beslutsfattandet vid gemensam vårdnad av barn. Tyvärr är det i vissa fall så att föräldrarna inte kommer överens. Det kan till och med vara så att den ene föräldern utnyttjar barnet för att komma åt den andre föräldern; det blir ett regelrätt krig mellan föräldrarna. Även om det är undantag är det väldigt allvarligt när det blir så. Skräckexempel finns, där den ene föräldern har förhindrat att ett barn får vård därför att oenigheten mellan föräldrarna helt enkelt går före barnets bästa. Det kan alltså förekomma med dagens regler att ett barn förhindras att få vård. Akutvård kan man inte förhindra, men eftersom gemensam vårdnad förutsätter att föräldrarna är överens när det gäller grundläggande frågor om barnet kan detta förhindras. Det är inte bara vård, utan det kan också gälla tandvård. Det gäller stöd till funktionshindrade barn som den ene föräldern kan förhindra. Det gäller oenighet kring förskola, skola och skolbarnsomsorg som kan få mycket tråkiga konsekvenser för berörda barn. Det gäller också att man kan förhindra att blandas in i de fall där det är befogat. Jag kan ta ett konkret exempel där det har gått riktigt illa. Det är tack och lov ovanligt, men det har faktiskt hänt att barn som mår fruktansvärt dåligt psykiskt inte får psykvård därför att den ene föräldern motsätter sig det. Det kan till och med vara så att det är den förälderns vanvård av barnet, till och med misshandel och övergrepp, som är orsaken till att barnet behöver psykvård. Då kan alltså den förälder som är förövare mot barnet förhindra att barnet sedan får hjälp. Det har till och med förekommit att om den ene föräldern starkt misstänker att den andre föräldern har begått övergrepp mot barnet kan den misstänkta föräldern förhindra att barnet blir undersökt av sjukvården, där man kan säkra bevis. Det kan handla om skador på barnet, sperma och så vidare. Jag tycker att det är fruktansvärt, även om det är ovanligt, att detta kan förekomma . Det har gjorts en utredning om denna fråga, och betänkandet var klart . Frågan har också remissbehandlats. Med tanke på hur viktig frågan är för de barn som far illa tycker jag att det nu är dags att regeringen fattar beslut. Det är inga enkla frågor, så det är klart att man inte ska hasta fram ett beslut utan det måste vara väl underbyggt. Det finns olika lösningar. Den ena lösningen är det som utredningen har presenterat, det vill säga att den ene föräldern kan fatta beslut trots att den andre föräldern motsätter sig det. Det är ofta den förälder som i praktiken har den större delen av vårdnaden om barnet, även om de formellt har gemensam vårdnad. Remissinstanser, bland andra och , föreslår en annan lösning, och den går ut på att vårdnadshavarna var för sig kan fatta beslut. Risken att det skulle kunna uppstå problem på grund av det är väldigt liten eller obefintlig. Orsaken till det är att om man kommer med ett barn till tandvården, sjukvården eller något annat som man tycker är befogat kommer de inte att behandla ett barn som inte har behov av det. Då kan man låta ansvariga myndigheter fatta beslut om att barnet behöver vård eller hjälp på något annat sätt eller inte. Jag tycker att det är dags att regeringen nu agerar och överväger utredningens förslag men även överväger remissinstansernas förslag. Det viktiga är att det måste hända någonting, eftersom barnen far illa av det här . Dessutom säger att om en vårdnadshavare motsätter sig ett beslut som är till barnets bästa far barnet illa. Därför är det extra viktigt att rättar sig efter och rättar till detta problem som vi har i lagstiftningen. Det var den första frågan. Den andra frågan gäller barns skuldsättning. Här har det hänt mycket. Med barns skuldsättning menar jag att omyndiga personer skuldsätts. är det vårdnadshavarna som skuldsätter dem, alltså överför sina egna skulder på barnen. Detta får förödande konsekvenser, för den dag barnet fyller kan man inte starta sitt liv som andra som precis har blivit vuxna. En gammal skuld kan vara gammal. Det kan till och med vara en gammal skuld för att barnets föräldrar inte betalade en skolkatalog, vårdavgift, tandvårdsavgift eller något annat. Det finns ännu värre fall, där föräldrar har fört över bilar på barn. Det innebär att barnet inte kan teckna hyresavtal, inte kan få telefonabonnemang och inte kan låna pengar. Man är helt enkelt registrerad hos kronofogden trots att man var omyndig när skulden uppstod. Den borde inte ha fått överföras på barnet. Det har som tur är hänt en hel del, både under den förra regeringen och under den nuvarande regeringen. sade man till exempel att måste meddela överförmyndaren när en omyndig registreras. Överförmyndaren har ett stort ansvar just för omyndiga personer. Man vidtog en rad åtgärder under förra mandatperioden, och det har också hänt en hel del . Det är väldigt positivt. Problemet är bara de kryphål som finns. Man sade tidigare: har vi vidtagit alla åtgärder som krävs, och är saken löst. Men då visade det sig att det fortfarande var så att barn fick betala vårdavgifter som föräldrarna borde ha betalat. har det kommit ett förslag från regeringen om att detta inte längre ska vara möjligt, utan barnets vårdavgifter och tandvårdsavgifter ska betalas av vårdnadshavarna. Det är väldigt positivt. Jag tror att det är väldigt viktigt att man försöker täppa till andra eventuella kryphål som finns, för det är inte omöjligt att det finns ett och annat. Därför skulle jag, och hela oppositionen, vilja att det nu sker en bred utvärdering av alla de regler som har tillkommit, både under den förra och den nuvarande regeringen, om detta har löst problemet eller om det fortfarande finns kryphål som behöver täppas till. Målet är att vårdnadshavarna aldrig någonsin ska få skuldsätta sina omyndiga barn. I princip tycker jag också att föräldrarna ska ha ansvar även för skulder som barnen själva har skaffat sig. Det kan till exempel vara barn som är ute på Internet eller har mobiltelefoner, där kommersiella företag med väldigt tråkig marknadsföring ger sig på barn, lockar dem med olika erbjudanden eller till och med mot deras vilja sätter dem i skuld. Här finns så klart ett stort ansvar som dessa kommersiella företag måste ta, men även föräldrarna i det fall att barnen blir skuldsatta. Jag tycker att det är en viktig grundprincip att barn inte ska kunna skuldsättas. Det är en princip som vi borde lagstifta om. Vi ska inte bara lappa och laga i systemet utan ha detta som grundprincip och täppa till eventuella kryphål som är kvar. Konsekvenserna för ungdomar blir mycket stora, och när skulden väl har uppstått är det svårt att backa bandet. Har man väl blivit registrerad hos brukar det vara svårt att sudda ut den registreringen. Därför måste målet vara att förebygga och se till så att barn inte blir skuldsatta. Jag tänkte också nämna några ord om registrering av testamenten. Det är ett förslag som utskottet i princip har ställt sig bakom . Det har dessutom kommit en utredning, och har föreslagit att vi ska ha ett nationellt testamentsregister. Det var som utredningens förslag kom. Det finns många skäl för ett testamentsregister. finns det många arvstvister. Olika släktingar, vänner, folk som har vårdat någon i livets slutskede och till och med grannar kan blanda sig i en arvstvist. Det kan bli strider om olika dokument, som man då måste bevisa äktheten av. Vilket är det äkta testamentet? Vilket är det senaste testamentet? Det har förekommit att man har hittat testamenten gömda i folks hem. Detta är inte en rättssäker ordning. Det vore mycket bättre att man gjorde som med äktenskapsförord, som man ju registrerar. Då blir det inte de här tvisterna i efterhand. Jag tycker att det inte finns någonting som talar emot detta. Det borde alltså vara väldigt enkelt. Med tanke på hur som har gått hoppas jag att regeringen nu kommer till skott och inför ett obligatoriskt register för testamenten. 2 (): Betänkandet som debatteras handlar om familjerättsliga frågor. Bakom de flesta av dem ligger tragiska skeenden som resulterar i vårdnadshavares kamp om sina barn, människors splittrade relationer och olycka och trasighet med massor av lidande som följd. Livets omständigheter och den egna förmågan har inte räckt till för att ordna det liv som man önskat. Barnen får tyvärr allt som oftast sitta i kläm. De flesta av oss har kanske själva hamnat i denna situation eller har närstående som har gjort det. Man får erfarenheter av den djupa tragik som det handlar om. eller alltid är det alla eller någon part som blir lidande och som blir de stora förlorarna. Vi makthavare måste göra allt som står till buds för att hjälpa dessa människor att återfå rimliga livsförhållanden. Det gäller naturligtvis vuxna men framför allt barnen. Det är vår absoluta uppgift att säkra barnens trygghet. Vi i alliansen har gjort mycket , och annat är under beredning i . Jag vet att mina allianskolleger senare i debatten kommer att ta upp många frågor. Jag tänker därför avgränsa mig till en fråga som är viktig för , nämligen den som handlar om civilrättslig samlevnadsbalk. Allra bäst bygger vi det mänskliga goda samhället genom att förebygga svårigheter och ha en lagstiftning som verkar normerande för att så många människor som möjligt ska leva ett gott liv. Lagstiftningen om samlevnadsformer är i detta sammanhang inte alls oviktig. Tvärtom vet vi av forskningsresultat och utredningar att till exempel äktenskapet är överlägset för att säkra långvariga relationer som i sin tur skapar trygghet, inte enbart för parterna utan också för de barn som skapas genom relationen. Det har gått beslutade om en könsneutral äktenskapslagstiftning. Det innebär att par av samma kön numera får möjlighet att ingå äktenskap. Äktenskapet, med tusenåriga kulturella och religiösa rötter, har därmed förlorat sin innebörd som en institution mellan man och kvinna. var det enda parti som reserverade sig mot det beslutet. För oss är äktenskapet något unikt som ska ingås bara mellan man och kvinna. Trots att många remissinstanser stod på vår sida ville de övriga partierna i inte lyssna på oss. Ett lagförslag forcerades fram, och beslut togs om en könsneutral lagstiftning. Så här efteråt kan vi av de reaktioner vi har fått konstatera att beslutet inte var så lyckat. Det har blivit konflikter mellan olika grupper i samhället, och det stämmer inte med en ordning där vi i det här landet inte längre har någon statskyrka. Det överensstämmer inte heller med den ordning som finns i de flesta länder i EU. Det är därför dags att gå vidare och besluta om en civilrättslig lösning som bygger på respekt för de olika åsikter som finns i frågan. Det finns dels de som utifrån religiösa bevekelsegrunder betonar det unika i relationen mellan en man och en kvinna, dels de som hävdar de facto att homosexuella och heterosexuella parrelationer har olika benämningar och att detta därför är en diskriminering. Vi vill att en civilrättslig samlevnadsbalk kalla den gärna giftermålsbalk i stället ska införas. Där ska man skilja mellan den strikt rättsliga ordning som staten ska reglera och äktenskapsbegreppet och kyrkornas ceremoni, som har starka filosofiska, traditionella och religiösa dimensioner. Vår tanke är att begreppet äktenskap helt tas bort från lagstiftningen. Staten kan och bör inte ha inflytande över hur människor väljer att manifestera sin kärlek och få den välsignad. Därmed respekterar vi religionsfriheten, vilket är rimligt i ett mångkulturellt land, som vi har talat om, och äktenskapet lämnas åter till det sammanhang varifrån det har kommit. Staten ska inte i sin myndighetsutövning behöva göra någon åtskillnad mellan sam- och olikkönade par. Det offentliga står för registreringen, vilket innebär att vigselrätten för exempelvis religiösa samfund upphör. En civilrättslig lösning är ett modernt samhälles sätt att hantera olika uppfattningar som man visar respekt för olika synsätt. Jag är övertygad om att vi kommer att få gehör för det här förslaget förr eller . Jag är övertygad om att en civilrättslig samlevnadsbalk kommer att bli den rådande ordningen. Frågan är inte längre om vi får gehör utan när. Därför menar jag: Ju förr desto bättre. I detta betänkande behandlas motioner som vi, liksom ledamöter från Moderata samlingspartiet och , under riksdagsåret har lagt fram om detta. Också en centerpartist har tydligt visat sin inställning i frågan. Jag tänker då på , som har gått ut tydligt i dessa sammanhang. Tyvärr har den oheliga majoriteten, som bildades här, föreslagit avslag på dessa motioner. Ändå dristar jag mig att här i kammaren, denna dag, vädja till att sluta upp kring vårt förslag som samlar och tar hänsyn till alla människors olika värderingar. Med detta vill jag slutligen uppmärksamma oss alla på att det är de långsiktiga perspektiven som måste leda till lagstiftning, så att det mänskliga, goda samhället byggs, där vi så långt som möjligt förebygger personliga tragedier. Jag yrkar nu bifall till vår reservation nr 6 i fråga om äktenskapet. I övriga frågor yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på resterande reservationer. 3 (): Det betänkande som vi debatterar är mer innehållsrikt än man kan tro. Det är ett relativt tunt häfte som vi har framför oss, men det handlar om mycket som behöver både förbättras och förändras inom det här området. Under behandlingen i utskottet har det beslutats att en majoritet av motionerna ska behandlas i förenklad ordning, men jag vill i alla fall betona att vi fortfarande, naturligtvis, står bakom alla våra tidigare ståndpunkter. Jag ska ge några exempel som finns med i den förenklade ordningen. anser fortfarande att det behövs en lagstiftning som gör det tryggare för dem som valt att leva som sambor. Vi vill att även par som valt den samlevnadsformen ska få rätt att ärva sin livskamrat. Ett annat exempel är den nu gällande vårdnadslagstiftningen. Där finns det mycket som skulle kunna göras bättre. saknas det ett tydligt barnperspektiv inom det området. har krävt att en utvärdering av domstolarnas och tillämpning av de relativt nya vårdnadsreglerna ska ske. Likaså menar vi fortfarande att varje barn ska ha rätt till ett eget juridiskt biträde när målen handlar om vårdnad, boende och umgänge och att all relevant lagstiftning ska samlas i en barnbalk. Men ska jag gå över till dagens betänkande där vi har våra reservationer. Som vanligt har många reservationer när det handlar om familjerättsliga frågor. Det är väl en sorts bevis på att vi tycker att det finns mycket ogjort och att det skulle kunna vara ännu bättre på det här området. När jag har tittat bakåt i utskottet har jag sett att många av våra krav är desamma och att argumenten från högermajoriteten för att avslå är precis desamma. Ni har avstyrkt våra motioner med motiveringen att frågan är föremål för beredning inom . Jag hoppas att ni kan komma med mer än så. Jag vill veta vad som händer och hur långt borta de här förslagen är. Jag ska i alla fall ge lite beröm till högersidan. Äntligen har ni kommit till skott och ska tillsätta en utredning för att se över namnlagen. Förhoppningsvis kommer utredningen fram till att det bör vara upp till var och en att få bestämma sitt eget förnamn. Om en kvinna mår bättre av att heta trots att det står i passet, så varför inte? har, som sagt, många reservationer. Men jag tänkte här bara prata om några. Registrering av testamenten, som nämnde, borde vara en relativt enkel sak. ansåg utskottet att det fanns skäl att inrätta ett nationellt register, och har genomfört en utredning och föreslagit att det ska bli möjligt. Vad väntar ni på? Ni väntar tydligen, enligt utskottsmajoriteten, på att ska komma med förslag. Men jag tycker att vi ska försöka lösa det här i utan att vänta på besked från ovan. I det här ganska spretiga betänkandet finns det förstås några för mig och speciellt viktiga frågor. Det handlar om vårdnadsfrågor och för den delen vårdnadstvister. I betänkandet tar man upp beslutsfattande vid gemensam vårdnad. När det gäller beslut som rör den vardagliga omsorgen är det den förälder som barnet bor hos som fattar besluten. Så länge föräldrarna är överens och kan samarbeta är det inga problem. Det är precis som det ska vara. Men det som vi tar upp i vår motion och i vår reservation handlar ju om fall där det finns en djupgående konflikt mellan föräldrarna och den ena vårdnadshavaren vägrar ge barnet vård eller stöd. Bakgrunden kan vara att en förälder är orolig över att barnet har varit utsatt för någon form av övergrepp från den andra föräldern. Precis som sade i sitt anförande finns det flera exempel på att barn inte har fått den vård och det stöd de behöver på grund av att den ena föräldern har satt stopp för det. och oppositionen menar att det är orimligt att en vårdnadshavare på det här sättet ska kunna blockera barnets tillgång till exempel till läkarundersökning eller psykologkontakt. Frågan har utretts, som ni har hört, och ett förslag presenterades . I den utredningen föreslås att en av vårdnadshavarna ska kunna ges självständig beslutanderätt i vissa frågor som rör barnet. Tanken är att en domstol ska kunna ge den ena vårdnadshavaren en vidgad rätt att fatta beslut på egen hand. Det kan röra sig om till exempel hälso- och sjukvård, tandvård, barnets förskole- och skolverksamhet och även en del insatser enligt LSS och socialtjänstlagen. Det skulle betyda en lagstiftning som enligt utredarens och förslag innebär att det inte ska gå ut över barnen på samma sätt som det gör när vårdnadshavarna är oeniga i frågor om till exempel vård och behandling. Skulle förslaget om en ny lagstiftning gå igenom leder det också till att det blir lättare för föräldrar att utöva ett gemensamt vårdnadsansvar i de fall där det finns förutsättningar för detta. I de fall där konflikten är väldigt djupgående mellan föräldrarna, till exempel till följd av att barnet utsatts för övergrepp, menar att gemensam vårdnad inte borde komma i fråga över huvud taget. Jag vill också lyfta fram vår egen reservation om verkställighet av beslut om vårdnad. När det gäller verkställighet av ett avgörande om vårdnad eller boende står det tydligt i lagens förarbeten att polishämtning endast ska kunna användas om barnet riskerar att lida allvarlig skada av att vara kvar i den miljö där barnet vistas, och hämtning av barn till umgänge ska bara förekomma i rena undantagsfall. Enbart det förhållandet att den ena föräldern systematiskt försöker sabotera barnets umgänge med den andra föräldern är inte ett tillräckligt skäl för att besluta om hämtning. Trots att polishämtning ska tillämpas mycket restriktivt förekommer det att barn hämtas till umgänge mot sin vilja. Jag vet fall där barn har jagats med polisbil för att hämtas till den andra föräldern. Jag vet ett annat fall där polis har spanat i i sträck utanför, i det här fallet, mammans lägenhet för att invänta en möjlighet att hämta barnet. I det fallet handlade det om en flicka i förskoleåldern. Hon var fyra, . Hur tror ni att hon mår när hon vet att polisen spanar för att fånga henne? Vi menar att det är helt oacceptabelt. Jag menar att det krävs en lagändring som förtydligar att hämtning med polis vid verkställighet av beslut om vårdnad, boende eller umgänge inte får ske annat än om det råder uppenbar fara för barnets liv. Polishämtning av barn vid verkställighet av sådana domar och beslut ska endast få användas under särskilda förutsättningar och alltid med beaktande av barnets vilja. När det handlar om vård och umgänge tas det över huvud taget alldeles för lite hänsyn till barnens vilja. Vi säger i våra fina dokument att det vi gör ska vara för barnets bästa, men tyvärr saknas det allt som oftast när det gäller vårdnadsfrågor. vill därför att det ska finnas en särskild barnkompetens hos domare som dömer i familjerättsliga mål. Jag ska slutligen beröra frågan om barns skuldsättning. I lagstiftningen, som har ändrats, som vi har hört om här, har vissa ändringar gjorts för att minska risken för missbruk av barns tillgångar och stärka det allmännas insyn. Det är bra men inte tillräckligt. Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter är det föräldrarna som ska ha det fulla ansvaret för barnen. Vuxna ska se till att barnens bästa alltid ska vara vägledande. Barn har som regel inte beslutanderätt över sina egna tillgångar. Därför bör barn inte heller kunna drabbas av skulder som de inte kan betala. Allt fler barn och ungdomar får betalningsanmärkningar och hamnar i Kronofogdens register. Det är inte ovanligt att föräldrarna överför skulder på sina barn av olika anledningar, men barn kan också själva skaffa sig skulder. Det som är gemensamt är att det är de vuxna som har ansvaret för barnens skulder. Det borde finnas lagar som reglerar skuldsättning av barn, så att det i alla lägen är omöjligt. Vad konsekvenserna kan bli för ett skuldsatt barn eller en ungdom vet vi. Så förutom en ny lagstiftning där det tydligt framgår att det är vårdnadshavaren som är ansvarig anser att det är nödvändigt att lösa de skulder som uppkommit genom att lagstiftningen inte kan göras retroaktiv. Datainspektionens kartläggning visar på omfattningen. Det finns ungefär 79 000 pågående kravärenden mot personer som var underåriga då skulden uppkom. menar att inga ungdomar ska behöva börja sitt vuxna liv med skulder. Ofta känner barnen inte ens till det förrän de har blivit myndiga och försöker skaffa sig ett mobiltelefonabonnemang. Då märker de att det inte går och att de finns hos Kronofogden. De går ut i vuxenlivet med en dålig start från början. Vi menar att lagstiftningen måste ändras, bli sammanhållen och genomgången och att barns skuldsättning alltid ska förhindras. Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 3 och 4. 4 (): betänkande nr 8 om familjerättsliga frågor behandlar 82 olika motionsyrkanden varav två härrör och resten från allmänna motionstiden . Flera av de yrkandena är, som vi har hört redan, snarlika eller i en del fall identiska med yrkanden som har behandlats under något av de tre tidigare riksmötena den här mandatperioden. De yrkandena har utskottet valt att hantera på det som kallas förenklat sätt, vilket jag i några fall tycker är lite olyckligt. Det jag tänker på är främst motioner väckta av företrädare för majoritetspartierna. Deras förslag tycker jag på detta sätt blir styvmoderligt behandlade. Oavsett vilket majoritetsunderlag en regering har tycker jag att det skulle stärka vår demokrati om ledamöterna som ingår i regeringsunderlaget oftare valde att inte bara nöja sig med att skriva motioner utan deltog i kammardebatten och försvarade sina förslag. Jag tror att det skulle gynna vår demokrati om medborgarna fick lite tydligare bilder av att det finns föregångare, fritänkare, nytänkare, oliktänkande eller vad man ska kalla dem för i samtliga av våra riksdagspartier. Det handlar om någon form av spjutspetsar som vågar ifrågasätta de invanda banorna i sina egna partier och som på det viset, tycker jag, börjar rita de nya politiska kartorna. Det skulle vara bra för demokratin. I betänkandet finns det åtta reservationer. Självklart står jag bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag enbart bifall till reservation 1. Vi har återigen, fru talman, ett fall där kriminella element har lyckats lura till sig pengar, runt 60 miljoner, från Allmänna arvsfonden. Det är inte första gången det händer.