prot · GX09136 · 2010-06-14 00:00:00 — När jag vid utfrågningen av statsministern konstaterade att vi är överens om att det är principiellt fel när en regering agerar som om det fanns ett riksdagsbeslut trots att det inte finns invände aldrig statsministern mot mitt konstaterande. Inte heller invände statsministern mot mitt andra konstaterande, nämligen att vi även var överens om det olämpliga i att arbetsmarknadsministern gick ut i medierna och påstod att de allra flesta skulle tjäna ekonomiskt på övergången från till Arbetsförmedlingen. Det har i sak visat sig vara helt felaktigt. Tvärtom har nära nog hälften förlorat, en del så mycket som . Det blev hafsigt och slarvigt, men trots det, och trots att statsministern inte hade några invändningar mot mina konstateranden att vi har en samsyn om brister i flera avseenden, törs utskottsmajoriteten inte andas ens ett uns av kritik, något som för mig förefaller egendomligt. Apropå utfrågningarna medgav statsrådet att det fanns oklarheter och missuppfattningar i frågan om rätt till förlängd sjukpenning för personer som påbörjat ett introduktionsprogram hos Arbetsförmedlingen men inte kunnat fullfölja programmet eftersom de varit för sjuka, vilket i efterhand visat sig vara en stor andel av dem som tvingades ut ur försäkringen och in i ett introduktionsprogram som var en återvändsgränd. Det här är exempel på konsekvenserna när man gör så stora förändringar utan verklig beredning och rimlig tid till ett rättssäkert genomförande. Det är uppenbart för alla som vill se hur det verkligen är att rättsosäkerheten var betydande för vanligt folk i samband med dessa förändringar. Förutom det jag nämnde om oklarheter vid rättstillämpningen kan var och en som inte är partipolitiskt förblindad se rättssäkerhetsbrister när enskilda människor tvingades agera utifrån förslag till lagändringar som ännu inte trätt i kraft. Som om detta inte var nog ledde det för många till att de dessutom förlorade pengar. Det är oacceptabelt i en rättsstat, men så blir det när det är hafsigt och slarvigt. Man tvingas kanske leva med att majoriteten gentemot opposition inte har något större förtroendekapital, för man tar uppenbarligen inget intryck av vad vi i oppositionen tycker och inte heller av vad som framkom i utfrågningarna av framför allt statsministern. Man kan dock tycka att majoriteten lite grann borde fundera på varför har en kritisk inställning till hur regeringen hanterat förändringarna inom . konstaterar att efter ändringarna aldrig fick en rimlig chans att ordentligt hinna införa rehabiliteringskedjan. Enligt blev det problem när de nya reglerna skulle tillämpas, och man säger att inte ens klarar att hålla rehabiliteringskedjans strama tidsgränser. Då kanske någon säger att detta handlar om förfluten tid, men säger att kort förberedelsetid har kännetecknat även de senast genomförda förändringarna. Det framförs också från revisionens sida att handläggare på fortfarande upplever att vissa regler är otydliga, och därmed äventyras en enhetlig rättstillämpning. Det jag nu har pekat på tolkningsproblem och ett fortsatt stort antal klagomål till JO gör att man måste dra slutsatsen att det finns brister i regeringens styrning av . Sammantaget kan man rimligen inte komma till någon annan slutsats efter utskottets granskning än att regeringens hantering av ändringarna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen har så stora brister att det verkligen finns fog för kritiken. I det här fallet tänker jag frångå det vanliga talet om för tids vinnande och yrkar bifall till reservation 6. 40 (): Jag håller med i stort sett hela inlägg. Vi har också en gemensam reservation i detta ärende. Egentligen skulle jag alltså inte stå här, men jag vill ändå ta upp en sak som jag har funderat mycket på. var också inne på det. Det handlar om hur regeringen innan något beslut hade fattats i till berörda personer kunde göra ett utskick och begära att de skulle ta ställning till något som egentligen inte fanns. Jag förstår det inte. Vid utfrågningen av socialförsäkringsministern hade hon inget att säga om detta, inte ens något negativt att det var taffligt och illa skött. Nej, hon bedyrade att allt var så bra. Information och telefonsamtal från kassan hade verkligen gått fram till alla försäkringstagarna. Det tyckte hon var jättebra och positivt. Jag kan hålla med om att det är bra och positivt när försäkringstagarna får information och stöd i vissa saker, men hur ska man kunna ge det när något beslut inte är taget? Det är under all kritik! Den rättsosäkerhet som genom detta agerande uppstod för många försäkringstagare är helt oacceptabel. Det handlar faktiskt om människor, inte om grus eller cement! Ska det vara så här i fortsättningen? Är det okej att inte invänta beslut? Ja, tydligen är det helt okej för den högerregering vi har . Något svar från socialförsäkringsminister på frågan vad som hade hänt om hade röstat ned förslaget fick utskottet inte. Detta är illa skött! Detta ärende handlar, som jag sade, faktiskt om människor och inte om grus eller cement. Att bereda ett ärende är inte den nuvarande regeringens starka sida. Det har vi fått erfara . Men jag tycker att det minst sagt är magstarkt att gå ut till försäkringstagare med ett budskap om något som ännu inte är beslutat. I slutändan är det alltid den enskilde som drabbas värst av regeringens forcerande, så även . Fastän det inte var tid för en god beredning, som saknades, hastades allt fram i elfte timmen. Det är helt obegripligt! Det sista jag vill ta upp här i mitt anförande är hur man ska se på detta ur ett demokratiskt perspektiv. Är regeringens handlande i detta ärende verkligen helt okej? Är det okej att skicka ut information om något som egentligen inte finns eftersom något beslut inte har tagits? Ni i högeralliansen i utskottet tycks tycka att det är helt okej, men mitt svar är naturligtvis att det aldrig är okej att sköta ett ärende på detta vis. Återigen har ni visat hur lite ni bryr er om dem som blir drabbade. 41 PER (): Det här är väl ett av mandatperiodens hetaste diskussionsämnen. Mycket av det har redan sagts fast med ett ganska tydligt vänsterperspektiv. Jag ska ta den korta versionen men kan naturligtvis återkomma till en längre version om vi får några meningsmotsättningar i repliker. Detta grundar sig på en huvudproposition som trädde i kraft där man aviserade ytterligare ändringar. Vi fick en följdproposition som trädde i kraft . Det var en mycket lång process och mycket diskussioner och arbete med flera departement. Det var också en lång process att informera: Hur skulle man göra detta? Några kreativa förslag kom fram och genomfördes. Ett av dem, som vi har sett tidigare, är att man går ut i budgetpropositionen och aviserar att det ska komma ytterligare en proposition, och så berättar man delar av innehållet eftersom det har budgetpåverkande effekter. Men man gick också ut med information från , på uppdrag av regeringen, till varje berörd person. Det var ett skriftligt brev och ett personligt möte med handläggaren. Man kan naturligtvis diskutera huruvida man ska göra den typen av informationsinsatser eller inte. är helt inne på att man inte ska det. Men givet hur propositionerna låg och att det fanns stor osäkerhet och mycket diskussion i medierna om vad som gällde var det en okej åtgärd att gå ut och tala om att under förutsättning att antar ett visst lagförslag kommer följande att hända. Man kunde naturligtvis ha låtit bli detta, men då hade väl diskussionen handlat om varför man inte gick ut tidigare och berättade om detta. Inget av dessa sätt att informera är konstitutionellt fel och inget är heller konstitutionellt helt rätt. Det här är så att säga ett av flera sätt, och som jag ser det är det ett fullt godtagbart sätt att göra det på. Det är ett sätt som kan användas även , men det gäller att påpeka att det är under förutsättning att betänkandet går igenom i . Det stämmer att de sista ändringarna kom ut från trycket före ikraftträdandet. Men innebörden var ju genom de andra åtgärderna känd i förväg. Det är ändå viktigt att här göra ett påpekande, och det har vi gjort förut också, att det är önskvärt med mellan det att något kommer ut från trycket och ikraftträdandet. kan accepteras om det är tajt. Sedan har vi väl lite lakoniskt talat om att det absolut måste komma ut innan lagen har trätt i kraft. Det har ju hänt ett antal gånger att olika regeringar inte har klarat ens det. Vi har inte bara gjort detta påpekande. Vi har dessutom kommit med en liten hint eller man ska kanske inte använda engelska uttryck pekat i den riktning som vi tror att man kan gå. I och med digitaliseringen kanske det här förfarandet kan snabbas upp genom att man gör det digitalt. Kanske har vi därmed gjort att kommande regeringar får på sig . 42 () replik: Inte heller den här gången hade jag tänkt begära replik, men det var nästan som att Per bad om det. Eftersom jag är en mycket vänlig själ och kamratligt lagd tänkte jag: Då ska jag naturligtvis villfara den önskan. Granskning innebär naturligtvis med nödvändighet att man tittar på saker som har hänt, det vill säga att man tittar på det efteråt. Men det är kanske några som följer vår diskussion här, på läktaren, på tv eller på annat sätt. Då tror jag att de är lite nyfikna på vilka slutsatser man kan dra för framtiden av det här granskningsbetänkandet och de ställningstaganden som vi har gjort. Jag tror nämligen att många ställer sig frågan: Varför var det okej att enskilda människor förlorade stora pengar på att förändringarna genomfördes under sådan tidspress? Vad är förklaringen till alla de människor som känner att deras rättssäkerhet sattes ur spel? Jag tror att det är frågor som människor ställer sig. Därför har jag en fråga eller egentligen två till Per . Det är en direkt fråga och en mer principiell. Den första frågan är: Ska vi, om ni vinner valet , utgå från att kommande förändringar förändringar kommer ju alltid; det är inte ett statiskt förhållande också kommer att genomföras under en sådan här tidspress och med bristfällig utredning, så att människor riskerar att förlora stora pengar? Är det detta vi kan förvänta oss i fråga om kommande förändringar om ni vinner valet? Sedan är det den principiella frågan, som Per kommenterade lite och som både och jag tog upp: Är det okej , enligt Per , att regeringen agerar som om har fattat ett beslut när man inte har gjort det? Är det okej från någon mer generell och principiell utgångspunkt, eller gäller det bara så länge det är moderatledda regeringar? 43 PER () replik: Det är självklart alltid bättre att göra saker i mycket god tid, med mycket långa beredningar och ordentligt med remissinstanser och tidig information till . Det innebär inte att det inte även kommer att uppstå pressade situationer där flera departement är involverade i stora reformer och där det kommer att uppstå tidspress. Svaret är: Nej, kan vi undvika tidspress ska vi naturligtvis göra det. Men om tidspress uppstår går det att göra på det sätt som regeringen gjorde här. Det går även om olyckan skulle vara framme och vi skulle få en rödgrön regering . Det handlar om att man går ut och informerar en grupp som är berörd: Under förutsättning att fattar ett visst beslut kommer det att innebära det här och det här och det här. Det är inte någon huvudregel. Det är inte någon näst-bästa-regel. Men om det uppstår riktig tidspress är svaret ja. 44 () replik: Tack, Per ! För nu inser jag att vi kommer att få en stor majoritet för vår reservation. Vi verkar vara helt överens. Om tidspress uppstår för att man utsätts för en situation som man inte själv kan påverka skulle det möjligen kunna vara okej. Men i det här fallet var det inte så. Det var regeringen själv som hade satt sig i den här situationen, så att det blev en sådan tidspress. På samma sätt är det med frågan om att agera innan har fattat ett beslut. Jag uppfattar det faktiskt som att vi är väldigt överens. Jag blir oerhört förvånad över att vi inte kunde enas kring den uppfattning som vi ger uttryck för i den här reservationen. 45 PER () replik: Jag blev lite perplex i början av anförande när han pratade om att även statsministern nog i princip hade varit inne på linje eftersom han inte tydligt hade tagit avstånd från den. Det är väl därför som nu tycks tro att även jag och har exakt samma åsikter i den här frågan. Det har vi inte, och det tror jag inte heller att vi kommer att ha efter valet. 46 (): Det här med beredningar är någonting som KU återkommande ägnar sig åt. Man lär väl också få göra det . Det görs självklart utifrån den utgångspunkten att regeringens beredning av ärenden är någonting som är mycket viktigt. Som KU skriver är det viktigt att få frågorna allsidigt belysta och att konsekvenserna är kända på förhand, så långt det är möjligt. KU har också konstaterat att det är regeringen som äger den här beredningsprocessen men att det är viktigt med en planering och framförhållning. När man hör företrädarna för reservanterna kan det låta lite grann som att vi från majoriteten tycker att det här är ett exemplariskt skött ärende när det gäller beredningsprocess och framförhållning. Så är det inte. Man kan gå in och läsa utskottets ställningstagande på hemsidan. Där konstateras det att det här är en snävt tilltagen process och dessutom en mycket sen kungörelse. Som Per påpekar levererar vi också förslag på förbättringar. Vi i KU ger lite tips om hur det här kan lösas på ett bättre sätt. Men det är viktigt att ha i minnet att även om det här var en snävt tilltagen process kom inte besluten som någon överraskning. Det här var politiska sakförhållanden som var kända innan. Det gällde ambitionerna men också de beslut som fattades års lagförändringar. Det som senare skulle komma förutskickades ju. Även i budgetpropositionen fanns det här med. Sedan blev det en långdragen process kring det här, och den slutgiltiga delen blev mycket snäv. Men det var också ett omfattande reformarbete, helt enkelt. Jag kan vara lite förvånad när det gäller den här frågan. Även om man hade hållit sig inom de stipulerade gränserna, de önskvärda gränserna, när det gäller beredning och kungörelse hade det ändå varit nödvändigt att informera de berörda. Det hade annars varit för sent för dem att anpassa sig och vidta de här åtgärderna. Även om processen hade varit mer långdragen hade det alltså varit nödvändigt med en information från . Jag är glad över att gav den informationen. De skrev brev till de berörda och tog personlig kontakt med dem för att informera dem om de konsekvenser som skulle kunna komma ifall senare skulle fatta ett beslut. Om man inte hade gjort det hade konsekvenserna blivit mycket stora, och då hade vi haft stor anledning att diskutera det här i kammaren. 47 i (fp): Den här KU-anmälan gäller regeringens hantering av förändringarna i sjukförsäkringen. Att minska utanförskapet och hjälpa människor tillbaka till arbetslivet har varit en av de stora utmaningarna för allianspartierna sedan vi fick svenskarnas förtroende att styra efter 2006. Socialdemokraterna med stöd av och hade sett till att dölja arbetslöshet genom att stoppa in människor i sjukförsäkringen, ofta med förtidspension på livstid och av lönen att leva på. Det var ett oerhört inhumant system, där sjukförsäkringen hade blivit en utvisning från arbetsmarknaden och från varje omsorg från sida. Rehabilitering var ett bortglömt ord. Att Alliansen nu har sett till att människor får nya livschanser, rehabilitering och en väg att ta sig tillbaka för att kunna bidra till samhället, ha ett jobb att gå till och arbetskamrater att skoja med på fikarasten är viktigt och bra. Det här är en helt ny process. Självklart behöver vi följa upp hur den fungerar. KU-anmälan rör specifikt det nya introduktionsprogrammet till arbetsmarknaden. Anmälan gör gällande att beredningen av propositionen har varit bristfällig, att tiderna har varit för snäva och att regeringen inte har styrt på ett tillfredsställande sätt. I regeringsformen 7 kap. 1 § föreskrivs att det för beredningen av regeringsärenden ska finnas ett regeringskansli, och enligt 2 § ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter vid beredningen av regeringsärenden. Det står inget om att detta beredningskrav är absolut eller hur upplysningar ska hämtas in. Propositionerna som anmälan berör föregicks av remissbehandling. Beredningen har således skett enligt regeringsformens krav. När det gäller de tider som står till buds för genomförandet har de varit något snäva, men det är tyvärr vanligt förekommande det händer alldeles för ofta oavsett regeringens färg. I riktlinjer för författningstryck har det lagts fast att tiden mellan att en författning kommer ut från trycket och att den ska träda i kraft borde vara minst . Vid en granskning av visade det sig att av alla propositioner höll denna tidsram. gjorde KU om den granskningen. Då hade antalet propositioner som höll tidsramarna endast ökat väldigt lite. De här två aktuella propositionerna om sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen kom ut från trycket respektive innan de skulle träda i kraft. Det har alltså varit för snäv tid även . Vi påpekar från sida att det endast i speciella undantagsfall får vara mellan att en författning kommer ut från trycket och att den börjar gälla. Men för att råda bot på den tidsbrist som kanske enskilda skulle få uppleva, de som berördes av de här förändringarna, gav regeringen ett uppdrag till att kontakta samtliga berörda, inte bara en gång utan två gånger, först med brev och sedan med telefonsamtal. De skulle , alltså , få möjlighet att förbereda sig. Det var också tydligt i informationen att det byggde på att slutligt skulle godkänna propositionerna. Anmälan hävdar också att regeringen styr på ett bristfälligt sätt. Det påståendet är fullständigt gripet ur luften. har fått alla de medel de har bett om hos regering och riksdag för att kunna utföra sitt arbete med bra service till medborgarna. De mycket långa handläggningstiderna har vänts. Jämfört med 2008 har handläggningstiderna förbättrats för tolv av de förmåner som hanterar. Exempelvis har andelen sjukpenningsärenden som handlagts ökat från till . Tillgängligheten i kundservice har ökat från . Men det är självklart att arbetet med att öka servicen måste fortgå. Vi kan nu konstatera, herr talman, att denna förändring av sjukförsäkringen var nödvändig och i flesta fall har blivit något gott för de berörda som har varit sjukskrivna . Av de personer som gick över till Arbetsförmedlingens introduktionsprogram från ett program som är till för att kartlägga personens förutsättningar för jobb och behov av stöd har två av tre stannat kvar i programmet. Endast en av tre har varit så pass sjuk att den personen har varit tvungen att gå tillbaka till sjukförsäkringen. Två av tre arbetstränar nu för fullt utifrån sina förutsättningar. De har fått nya livschanser. Livstids förtidspension och utanförskap har bytts mot en aktiv rehabilitering med hänsyn till varje persons förmåga. Regeringens utövande av ägandet i och försäljningen av aktierna i banken (avsnitt 3.2) 48 (): Så här sent tjänar man på att försöka göra en lång historia kort. Det är lite svårt med det här ärendet. Det är rätt komplicerat. Hanteringen av Carnegieaffären från regeringens och Riksgäldens sida ger om man tittar på underlaget ett både sorgligt och amatörmässigt intryck. Det har redan kostat skattebetalarna , och det kan komma att kosta många mer. Bakgrunden är att staten tog över en bank på ett tvivelaktigt sätt, pumpade in i den och sålde den sedan till ett mycket lågt pris vid när bankaktierna stod som lägst. Man trasslade på vägen in sig i två rättsprocesser som kan leda till en mångmiljonsmäll för skattebetalarna. Det är rättsprocesser som regeringen redan har lagt ut på i advokatkostnader. Hela processen kantas av mörkläggning, hemligstämplingar och åsidosättande av offentlighetsprincipen. Så är historien i ett nötskal. Låt oss börja från början. var en bank för inte så länge sedan där bankdirektörer och fondmäklare kunde leva loppan. Det är omvittnat. Det var en bank som utmärktes av bonusexcesser och guldkantade fallskärmsavtal. Det var champagnekorkar som small på Stureplan. 25-åriga finansvalpar kunde bli miljonärer över . Det var en bank som stod den borgerliga regeringen nära. När regeringen skulle driva igenom sina utförsäljningar, varifrån rekryterade man då de som skulle sköta det? Jo, från . var på många sätt regeringens egen lilla husbank i början av mandatperioden, trots att ganska tidigt börjat intressera sig för bankens vidlyftighet. Som sagt var det champagnekorkar, men säg den lycka som varar. När finanskrisen slog till 2008 hamnade banken på obestånd. Det är inte konstigt. Med de bonusar och utlåningsexcesser som banken ägnat sig åt var det bara väntat att skulle bli finanskrisens första offer. Men av någon anledning var statsmakterna snabba att agera. Trots att var en mycket liten spelare på marknaden, inte alls att jämföra med våra storbanker, gjorde och regeringen plötsligt bedömningen att den var systemviktig. Utan att blinka och på pumpade man in 2,4 miljarder av skattebetalarnas pengar för att rädda banken. Och utan att blinka sade man att man var beredd att gå in med ytterligare 2,6 miljarder om det skulle behövas. Jag kan inte låta bli att jämföra den uppvisningen i handlingskraft från och senare regeringens sida med den handlingsförlamning som präglade regeringen när det gäller fordonsindustrin. Till fordonsindustrin skulle det inte gå ett öre av skattebetalarnas pengar. Det vore slöseri, sade man. Men när det gällde en misskött bonusbank var man plötsligt beredd att gå in med mångmiljardbelopp. Staten ska inte ta över , hette det. tog man över en bank. Det gick tydligen bra att äga. Det är skillnad som mellan regeringens syn på å ena sidan och regeringens syn på å andra sidan. Men det är klart, det är väl också skillnad, antar jag, på bilarbetare och bankdirektörer. Bilarbetare är det inte så noga med, men regeringens egen lilla husbank måste naturligtvis räddas till varje pris. Vad blev det då för pris? Det vet vi inte. Till att börja med har staten fortfarande inte fått tillbaka sina 2,4 miljarder. När staten skulle sälja banken några månader efter att man tagit över den valde Riksgälden nämligen en tidpunkt när bankaktierna stod som lägst . Man fick bara ut drygt 2,2 miljarder. Allt tyder på att det var en mycket billig peng. Aktiespararna har låtit göra en oberoende värdering av banken. Deras bedömning är att banken skulle kunna ha sålts för ett mycket högre pris. Jag citerar som var tillförordnade vd: Köpeskillingen är långt under det värde som återspeglades i börskurs före övertagandet. Kan detta verkligen vara en bra affär? Var detta en bra affär för staten? i backspegeln har de fått rätt. Bankens finansiella kapital ökade med inte . Vad som inträffade var alltså att staten sålde en guldklimp till ett mycket lågt pris, och vinnarna blev männen bakom finansbolagen de som köpte banken. är registrerat i skatteparadiset , så det är där de framtida vinsterna kommer att hamna. Förlorarna är skattebetalarna som alltså fortfarande inte fått tillbaka de pengar som och regeringen pumpade in. Men förlusten för skattebetalarna kan bli ännu större. När staten tog över banken blev 11 000 småsparare av med sina tillgångar i banken. De har stämt staten, eftersom de menar att staten sålt banken för en spottstyver och att det egentliga värdet var högre. Därför, tycker de, borde de tidigare ägarna få del av ett överskott. Om de vinner dessa processer kan det kosta skattebetalarna många mer. En uppgift gjorde till och med gällande att staten redan erbjudit dessa småsparare i förlikning. Vi får se hur det slutar. Advokatkostnaderna fortsätter att ticka på och är nu uppe i bara för staten. Den här affären kommer att bli dyr för skattebetalarna. Inte nog med det drog , Riksgäldens chef, dessutom på egen hand i gång ytterligare en rättsprocess utan att ens informera regeringen om det, anmärkningsvärt naturligtvis också det.