prot · GX09136 · 2010-06-14 00:00:00 — Han förklarar sitt deltagande vid beslutet med att det i praktiken inte var regeringen som fattade beslut, utan krigsförbrytartribunalen. Men, herr talman, detta tricksande håller inte. I detta ärende gällande villkorlig frigivning beslutar , ingen annan. Tribunalen ska få yttra sig, och det var något som den också gjorde. Någon formell skillnad mellan de två regeringsbeslutens status föreligger inte. Detta leder till att det inte finns någon grund för att förhålla sig på två olika sätt, som valde att göra. Ena gången ansåg han sig jävig, men inte den andra. Bestämmelserna om jäv syftar till att undvika att beslutsfattares opartiskhet kan ifrågasättas. Det är också mycket viktigt att vi alla i detta land känner tilltro till att beslut fattas endast på objektiva grunder. Men utrikesministerns inkonsekvens i detta ärende kan inte leda till något annat än kritik enligt oss vänsterpartister, som tillsammans med Socialdemokraterna har en gemensam reservation i ärendet. 29 (): beslutade regeringen att villkorligt frige . Plavšić hade av krigsförbrytartribunalen i dömts för handlingar i samband med kriget i och avtjänat sitt straff i . Före beslutet att frige Plavšić kontaktade svenska myndigheter krigsförbrytartribunalen som välkomnade att frigivning verkställdes i enlighet med det svenska regelverket. I regeringsbeslutet att frige Plavšić deltog utrikesminister . , , hade Bildt avstått från att delta i ett regeringsbeslut som även det rörde Plavšić , i det fallet en nådeansökan. Anledningen till att Bildt var frånvarande var att han ville undvika jävsproblematik. Bildt hade nämligen som FN-sändebud vittnat i den rättegång som resulterade i domen mot Plavšić. Det skapade hos honom viss oro, och han valde att vara försiktig. Detta är bakgrunden till den granskningsanmälan som har haft att behandla. Anmälaren anser att Bildt agerade inkonsekvent genom att först frånvara vid ett regeringsbeslut om Plavšić med hänvisning till jäv för att delta i ett annat beslut som även det rörde Plavšić. Bestämmelserna om jäv i förvaltningslagen gäller inte formellt regeringen men tillämpas ändå i praktiken, vilket är klokt. Jäviga beslutsfattare är naturligtvis oacceptabelt på alla nivåer vare sig beslutsfattaren är offentliganställd eller förtroendevald. Att granska påstådda jävssituationer är därför en angelägen uppgift för . Syftet med regler mot jäv är att den som är jävig, det vill säga partisk, riskerar att ta hänsyn till faktorer som enligt regelverket ska vara irrelevanta. I det fall den som är jävig kanske fattar ett beslut på enbart sakliga grunder kan medborgarna misstänka att så inte var fallet vilket skadar förtroendet för staten. Exempel på jävssituationer är när beslutsfattaren själv är part i målet, när beslutsfattaren har ett personligt intresse av att beslutet ska gå i en viss riktning eller när ärendet angår en nära anhörig. I det nu aktuella fallet med har utskottsmajoriteten, Alliansen och i det här fallet, inte funnit att det fanns omständigheter som gjorde utrikesministern jävig när regeringen fattade beslut om Plavšić . Någon kan då fråga sig varför var frånvarande från ett regeringsbeslut som även det handlade om Plavšić . Situationen är egentligen inte särskilt märklig. Det är nog tvärtom ganska vanligt att beslutsfattare som är osäkra på huruvida de är jäviga låter bli att delta i ett beslut. Därefter kan det hända att beslutsfattaren inser att det trots allt inte föreligger något jäv och deltar i framtida beslut i samma ärende. Det här beteendet att vara försiktig när det råder osäkerhet är ett klokt beteende som i första hand ska uppmuntras. Den premiss som tycks ligga till grund för Socialdemokraternas och reservation är att den som en gång av försiktighetsskäl har anmält jäv därmed är jävig i objektiv mening och med automatik förpliktas att frånvara från samtliga framtida beslut som rör samma ärende. Det är en filosofi som snarare straffar än uppmuntrar ett klokt och försiktigt agerande. 30 (): Det här ärendet handlar om jäv och om skulle vara jävig i regeringsärenden. Jag har haft en undran under ärendets gång när det rullat fram i KU. Om han nu själv tyckte att han var jävig vid det första tillfället som det talas om i det här fallet må han ju tycka det. Det får han tycka. Han är fri som person att fatta det beslutet. Vid ett annat tillfälle kommer han fram till: är jag inte jävig. Jag kan vara med på regeringsbeslutet. Det kan väl knappast tas till intäkt för att han egentligen ska ha kritik för att han är jävig och har varit jävig . Tänk om han sagt att han inte var jävig vid något av tillfällena. Tänk om skulle säga att han inte är jävig oavsett vilket regeringsbeslut han än deltar i. Det skulle vi knappast acceptera i KU. Vi skulle rimligtvis, förhoppningsvis, över alla partigränser komma fram till slutsatsen i vissa lägen att han faktiskt borde ha anmält jäv, om han i formell mening var jävig. I det här fallet är det knappast så att KU, som är den instans som ska granska det konstitutionella, kan uttala sig om och hävda att är velig, eller inkonsekvent, som vi benämner det i lite mer fina ordalag. Det är väljarna som har den friheten och möjligheten att peka ut som velig. KU bör nog försöka att hålla sig inom de ramar som finns. tar upp resonemanget om att har vittnat till förmån för den person som regeringen ska besluta om och att då påtalade att hon var modig. Det är knappast ett personligt omdöme. Det finns ingenting som pekar på att han har känt henne. Jag tycker inte att det faktum att han vittnar och säger att hon var modig ska tas till intäkt för att han har känt henne. Jag tar mig friheten att hävda att i , som levde långt före min tid, och som jag inte känner utan snarare känner till från berättelser från i historien, vittnesuppgifter eller i efterhand, var modig i vilket sammanhang som helst. Men jag känner honom definitivt inte. Det är omöjligt. Det resonemanget från sida känns inte riktigt hållbart i det här fallet. Därför går det inte att kritisera . Statsrådet agerande i förhållande till (avsnitt 3.1) 31 (): Fokus i granskningsärendet har varit om statsrådet har uttalat sig eller i övrigt agerat på ett sådant sätt att det otillbörligt har påverkat tillämpning av gällande lagstiftning. Det svenska systemet med självständiga myndigheter bygger bland annat på de rättsliga regleringar som finns i regeringsformen. Där klargörs att regeringen styr riket, och det är regeringen som kollektivt fattar beslut i regeringsärenden. Det är motsatsen till ministerstyre. Enligt 11 kap. 7 § får regeringen inte bestämma hur en förvaltningsmyndighet ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning eller tillämpning av lag. har utskottet vid skilda tillfällen uttalat att statsråd bör visa återhållsamhet med uttalanden som skulle kunna påverka myndighets beslut gentemot enskilda eller vid tillämpning av lag. Under den här mandatperioden har utskottet fört principiella diskussioner om olika aspekter på KU:s granskningsarbete. Jag tror att det var som i sitt inledningsanförande åberopade en promemoria som har tagits fram där man tar upp just principiella aspekter på KU:s granskningar. Det är denna promemoria jag avser i det här sammanhanget. I fråga om granskningar av statsråds uttalanden sägs i promemorian att dessa ska göras utifrån objektiva grunder, det vill säga att man ska värdera uttalandena i förhållande till i vilket sammanhang de har fällts och med hjälp av vanligt sunt förnuft ta ställning till vad statsrådet kunde avse att uppnå med uttalandet. Med detta som inledning och bakgrund, herr talman, måste man ställa sig frågan: I vilket sammanhang och mot vilken bakgrund ska det aktuella uttalandet och agerandet ses? Den minnesgode minns säkert att det var minst sagt stor massmedial uppmärksamhet kring tillämpning av de regler som infördes . Det kom att handla bland annat om ett informationsbrev från , men också om exempel på konsekvenserna för enskilda personer, alltså tillämpning av lag visavi enskild person, vilket återspeglades i medierna. Den minnesgode håller säkert med mig om att det inte är någon överdrift att påstå att kritiken var kraftig och att regeringens politik uppfattades sakna empati och medmänsklighet. Det är för de allra flesta uppenbart att statsrådet ville påverka att ändra sin tolkning av lagstiftningen och därmed kunna hantera och komma ur ett opinionsmässigt besvärligt läge. När man tänker efter kan man fråga sig: Om hon inte ville uppnå en förändring i tillämpning vad ville hon då uppnå med att uttala sig? Allt sunt förnuft säger att det var avsikten. Annars hade hon inte sagt någonting. Jag tycker att det i sammanhanget är totalt irrelevant att statsrådet sedan tillägger att hon inte kan blanda sig i myndighetens tolkning och tillämpning. Hon är ju inte obegåvad. Tror någon på allvar att vi får höra ett statsråd säga att hon eller han medvetet har gått över gränserna och ägnar sig åt ministerstyre? Tror någon verkligen det? Nej, vi kommer naturligtvis alltid att få höra att man inte lägger sig i myndighetens beslut. Det ligger liksom i sakens natur. I granskningen, i debatten och i diskussionen har det gjorts ett stort nummer av att regeringen och man hävdar att det är detta som statsrådet ville påpeka gjorde en ändring i propositionen i förhållande till den Ds som remitterades inför regeringens beslut om propositionen. vill jag att ni lyssnar noggrant. Förändringen innebar att orden av livshotande karaktär togs bort. Men samma exempel på vad som skulle uppfattas som livshotande karaktär fanns kvar i propositionen, på samma sätt som i det remitterade underlaget. Man ska också observera att regeringen skärpte skrivningarna om att rätten till undantag skulle tillämpas restriktivt genom att byta orden särskilda skäl till synnerliga skäl. Det var väl , som inte är kvar i kammaren, som hade en utläggning om synnerliga skäl. Vi vet allihop att synnerliga skäl är starkare skäl än särskilda skäl. Om ursprungliga tolkning var juridiskt korrekt kommer vi aldrig att få veta eftersom ingen domstol fick pröva frågan som en följd av att ändrade sin tolkning efter det att statsrådet hade uttalat sig och agerat. Det kan ifrågasättas om det juridiskt egentligen blev någon skillnad mellan det förslag som remitterades och det som slutligen sedan fanns med i propositionen. Men det får vi som sagt var aldrig veta eftersom statsrådet gick ut och uttalade sig och agerade. Detta för mig över till det som jag tycker är det grundläggande i detta, nämligen den rollfördelning som den svenska ordningen bygger på. Den har fyra inslag: Regeringen lägger fram lagförslag, som regeringen äger självständigt och fullständigt. tar sedan ställning till dem och stiftar utifrån dem lag. Myndigheten har sedan i sin tur, i tredje led, att tillämpa lagen. Rättspraxis utformas därefter av domstol. I det här fallet bryts ordningen eftersom statsrådet går in och agerar i led tre, det vill säga i det led där myndigheter självständigt ska ta ställning till hur man ska tolka den av stiftade lagen. Jag tycker att det är både oroväckande och i någon utsträckning häpnadsväckande att man från majoriteten tar så lätt på att statsrådet ignorerar dessa för vår ordning så principiella inslag. i sitt sammanhang med oklar lagstiftning och med stor negativ medial uppmärksamhet kan ingen annan rimlig slutsats dras än att statsrådet avsikt var att påverka tillämpning och tolkning av lagen. Vi menar från oppositionen att utskottet måste ta tydligt avstånd från detta och att statsrådet härvidlag förtjänar kritik. Jag står självfallet bakom den reservation som finns fogad till avsnittet men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till den. 32 (): Jag ska komplettera den bild som gav av själva ärendet och vill därför följa upp min citationsteknik för att klarare delge lyssnare och läsare vad som har föregått ärendet. uttalade sig i en intervju i . Jag försöker saxa de citat som är mer principiella, och jag går inte in i detaljerna. Så här säger hon: Jag har tagit del av brevet som skickade ut, och jag gjorde själv en notering att detta var inget väl formulerat brev. Hon fortsätter: Jag vill också säga att jag beklagar om den som är sjuk får ett bemötande som är felaktigt eller inte värdigt, och jag kan bara beklaga om det har blivit en felformulering, för något livshotande tillstånd står det inte i propositionen om. Därefter säger hon: Jag utgår från att nu tittar över formuleringen i brevet och vad det kan få för konsekvenser. Själv kommer jag naturligtvis att noga följa den tillämpning av lagstiftningen som har beslutat om. Detta säger hon alltså . Det här är ganska tydligt och klart. Jag tror att den som i vilket annat sammanhang som helst får en sådan uppläxning skulle lyssna på den och egentligen ta ganska direkt order och ändra sig. Men eftersom vi inte har ministerstyre i är det rimligt att det inte ska sägas så här. Dagen efter, , säger på följande sätt i , vilket gör det lättare att höra exakt vad hon säger. Jag tar också här de mer principiella delarna av citatet. Hon säger: Jag har i efterhand sett det här brevet och påpekat för ledning att jag tycker att det inte var en bra formulering. Sedan kan jag inte lägga mig i deras tolkning och tillämpning. Det är ett väldigt snitsigt sätt att komma undan frågeställningen om ministerstyre. Det är självklart att hon vet vad som gäller. Och hon vet vad som gäller. 33 (): Den här delen av debatten handlar om ett uttalande av socialminister . Låt mig inledningsvis säga att från majoritetens sida har vi inte kunnat se att ministern på något sätt har ägnat sig åt att styra eller otillbörligt påverka myndigheten . Vad är det egentligen som har hänt? Jag tycker att det är väldigt viktigt att gå tillbaka i händelseförloppet. Ministern har uttalat sig, därom råder det ingen tvekan. Men vad har ministern uttalat sig om? Jo, om innehållet i en proposition och innehållet i ett beslut som vi fattade här i under en väldigt turbulent tid när det pågick debatter i medierna och här i . Det var interpellationsdebatter och frågestunder med mera. Kan det verkligen räknas som ministerstyre att ministern i det sammanhanget skulle uttala sig och ge ett förtydligande, en kommentar, rörande innehållet i propositionen och riksdagsbeslutet? Jag tycker att den här debatten förtjänar att föras tillbaka till vad detta faktiskt handlar om. Det handlar om ett politiskt beslut som ministern uttalat sig om. Vad jag också vill säga i det här sammanhanget, för det är väldigt viktigt, är att precis som vi har framhållit här i debatterna tidigare är förarbeten med mera viktiga för hur en proposition utformas och för hur besluten tas. Det finns ett förarbete. Det vet säkert oppositionen också. tillsatte den dåvarande regeringen en särskild utredare, , som fick i uppdrag att göra en genomgripande analys av socialförsäkringarna. tillträdde Alliansen, och initierades en reform av sjukförsäkringen. Proposition 2007/08:136 En reformerad sjukskrivningsprocess för ökad återgång i arbete överlämnades till . Här fanns ett fokus på rehabilitering och stöd för sjukskrivna. Första delen handlade om att minska ohälsan och innebar bland annat en förändrad sjukskrivningsprocess med mer precisa tidsregler just för att underlätta för medborgarna att få veta vad som gäller. Utifrån det perspektivet uttalade sig ministern. Detta vet säkert som brukar vara väldigt påläst när det gäller våra ärenden i . Det handlar om att det fanns ett förändrat uttryckssätt i propositionen i förhållande till utredningen. Eftersom det är oerhört angeläget att det finns en klarhet i vad som är beslutat kan inte vi från majoritetens sida se annat än att ministern har uttalat sig utifrån de beslut vi har tagit här i . 34 () replik: Jag hade inte tänkt begära replik. Vi fick verkligen skäppan full från Per och majoriteten när det gäller hur illa vi från oppositionen uppför oss, vad vi tycker och tänker, att detta enbart är politiskt motiverat och att vi inte gillar innehållet i förslagen. Det slog mig nu att det här är ett bra exempel på att ni har helt fel. Vi tyckte att det var bra att ändrade sig. Det beslut som man ändrade sig till var så mycket bättre än det som man ursprungligen hade avsett att genomföra. Det vill jag gärna få till protokollet, så kan vi få balans apropå det här med politiserande respektive konstitutionell granskning. Jag har en fråga till . sade att vad ministern gjorde var att ge ett förtydligande. Om en myndighet sitter och grunnar på hur man ska tillämpa en lagstiftning och kommer fram till hur man ska göra, och ministern säger: Stopp och belägg, jag vill göra ett förtydligande! betyder inte det även för att ministern då förväntar sig att förtydligandet ska leda till en konsekvens, det vill säga att myndigheten tar intryck av förtydligandet? 35 () replik: Det var glädjande att höra att anser att det beslut som vi har tagit här i kring sjukförsäkringen var till det bättre. Jag önskar att det också hade framgått av de reservationer som lämnades från oppositionens sida när socialförsäkringsutskottets betänkande debatterades och sedermera beslutade om detta. Men låt oss gå tillbaka till själva uttalandet! Visst måste det vara så att ett statsråd har rätt och möjlighet att uttala sig utifrån innehållet i en proposition och utifrån det beslut som har fattat? Jag hoppas att också har den uppfattningen. Den nu aktuella debatterade anmälan handlar inte om myndighetsutövning eller maktmissbruk, utan den handlar om att ministern uttalade sig i ett ärende om den förändring som gjorts i propositionen jämfört med vad som hade föreslagits i den remitterade promemorian. Därom råder det ingen tvekan. Det är också vad de svar visar som vi har fått i utredningen vi har gjort inom . 36 () replik: Kolleger i utskottet! Det blir naturligtvis mycket enklare att diskutera om vi inte medvetet förvanskar varandras uttalanden. Jag sade aldrig att vi tyckte att förändringarna i sjukförsäkringen var bra. Men det finns grader även i helvetet, och det blev en bättre ordning när ändrade sin ursprungliga avsikt. Det var det jag sade, och jag tror faktiskt, herr talman, att det går att bevisa genom att titta i protokollet. Sedan fick jag inte svar på vad det betyder för när man gör ett förtydligande. Betyder inte det att man vill att den man ger förtydligandet till ska påverkas av det? Varför gör man det annars? 37 () replik: Jag tycker att hela den här debatten känns märklig. Jag uppfattar den som en fortsättning på den debatt som fördes när socialförsäkringsutskottet debatterade sjukförsäkringen. Vad det handlar om är en minister som har uttalat sig om ett beslut som har fattat. Vi kan från utskottsmajoritetens sida inte se att det föreligger någon konstitutionell tveksamhet kring detta. Vi kan inte se att det har begåtts något fel här. 38 (): Sjukförsäkringsfrågor, försäkringsprocessen och är frågor som minst sagt har diskuterats flitigt här i kammaren under den här mandatperioden. Det är inte tu tal om att det är angeläget att göra detta eftersom det är ett system som berör den grundläggande välfärden i vårt samhälle. Det är lite grann mot den bakgrunden man ska se detta. Även om vi inte har att granska den politiska bakgrunden till detta finns det ju en sådan till det uttalande som gjorde och den granskning som vi i KU har haft att göra. har vid ett flertal tillfällen granskat statsrådsuttalanden och konstaterat att det är självklart att statsråd har rätt att göra uttalanden. Det finns anledning att från statsråds sida visa viss återhållsamhet när det gäller myndighetsutövning mot enskilda samt tillämpning av lag. I KU har vi även fört en diskussion om när uttalanden görs i egenskap av statsråd och i andra sammanhang. Vi har i KU:s granskning konstaterat att till och med utrikesministerns blogg är en del av statsrådsutövningen. I snart sagt alla sammanhang är statsråd således statsråd. I det nu aktuella fallet är det ingen tvekan om att det var i egenskap av statsråd som uttalade sig. Det som hände var att i medierna omtalade att hon påpekat för ledning att det brev som sänt till personer som berördes av de nya reglerna innehöll en enligt hennes mening olycklig och felaktig formulering. Uttalandet bottnade i att det skett en förändring från den tidigare departementspromemorian till den proposition och det beslut som senare fattade. I propositionen och beslutet finns ingenting om att sjukdomen måste vara av livshotande karaktär. Enligt min mening är det självklart och rimligt att ett statsråd påpekar den typen av faktaförhållanden och skiljaktigheter mot det som faktiskt har varit regeringens beslut och som legat till grund för beslut. Det intressanta, inte minst med tanke på replik att förändringen i information, för det var informationen man förändrade, var positiv. Mot den bakgrunden måste det ha varit bra att påpekandet kom så att den felaktiga informationen inte fortsatte att gå ut till de personer som berördes. Lagar och förordningar låg kvar, liksom tillämpningen, men felaktig information gick ut från . Skulle dessa felaktigheter ha varit kvar? Skulle statsrådet verkligen ha avstått från att påpeka den uppenbara misstolkningen av det besked som kommit tidigare i processen? Jag tycker att det hade varit mycket uppseendeväckande om man inte påpekat det. Vi har inte ministerstyre, utan regeringen styr via sina myndigheter. Därför är det viktigt att myndigheterna utgår från de beslut som är fattade av regeringen, men också av . Som sade vet statsrådet vad som gäller. Därför undviker hon att ägna sig åt ministerstyre. Regeringens hantering av förändringar i sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring (avsnitt 3.1) 39 (): Vi ska nu debattera hur regeringen skött och genomfört förändringarna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna vid det senaste årsskiftet. Man skulle kunna sammanfatta regeringens hantering av förändringarna i dessa för vanligt folks trygghet så avgörande försäkringskonstruktioner med orden hafsigt och slarvigt. Observera att det handlar om försäkringar, inte om bidrag som högeralliansen föraktfullt brukar uttrycka det. Att förändringarna dessutom genomförts med en total brist på empati och förståelse för människor i utsatta situationer gör inte saken bättre. Jag tänkte kommentera en del inslag i den process som föregått förändringarna för att ge en bakgrund till slutsatsen hafsigt och slarvigt. Egentligen är det skandal att det i ett rättssamhälle får gå till på det sätt som skett i det här fallet. För alla som vill se är det uppenbart att beredning och genomförande hanterats på ett sådant sätt, med en enorm tidspress, att det blivit helt oacceptabla konsekvenser för enskilda människor. Det är särskilt anmärkningsvärt, herr talman, med tanke på att regeringen haft på sig; ändringarna är en konsekvens av ändringar . Det är alltså regeringen som försatt sig själv i en ur processynpunkt oacceptabel och ohanterbar situation och därför varit tvungen att ignorera regelverk och etablerad processordning. Om det varit en mindre betydelsefull fråga kunde man kanske ha haft ett visst överseende, men det här är inte vilken fråga som helst. Den handlar om grundläggande trygghet för enskilda människor. Att ett för vanliga människor så genomgripande förslag ges en remisstid visar på en häpnadsväckande nonchalans och bristande förståelse för de villkor människor lever under. Det faktum att lagändringarna inte kom ut från trycket förrän respektive innan de skulle träda i kraft var inte enligt de riktlinjer som finns, vilket statsministern medgav i utfrågningen i utskottet. Trots det tycker majoriteten i utskottet inte att det är anmärkningsvärt. Speciellt märkligt blir det mot bakgrund av att situationen uppstod för att regeringen var senfärdig och hade försatt sig själv i den situationen. Det blev alltså hafsigt och slarvigt.