prot · GY0920 · 2010-11-24 00:00:00 — behandlar för regeringens förslag om skärpt lagstiftning för att bekämpa barnpornografi i de delar som rör grundlagsändringar och följder av grundlagsändringar. Propositionen har beretts i eftersom den rör ändringar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Framställning av och befattning med barnpornografi är förfaranden som medför stort lidande för tusentals barn över hela världen. Det är angeläget att denna brottslighet kan bekämpas på ett så effektivt sätt som möjligt. kunde vi i medierna ta del av rapporter om att det nätverk som finns i för finansföretag, där även polisen och deltar, efter ett omfattande arbete har lyckats finna en metod som gör det möjligt att hindra betalningar till webbplatser där barnpornografiskt material säljs. Detta är ett exempel på hur man konkret i vårt land arbetar brett för att motverka den avskyvärda företeelse som barnpornografi innebär. Nätverket har anslutning av 13 banker och finansföretag. Naturligtvis finns de ledande företagen med, men även en del mindre. Det är mycket glädjande att finansbranschen på det sättet tar ansvar för detta och aktivt försöker stoppa betalningar för barnpornografi. Vid sidan om sådana enskilda initiativ som detta utgör även om det görs med stöd av staten, polisen och krävs det självfallet också bra lagstiftning för att brottsbekämpningen ska nå resultat. Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen ger det grundläggande ramverket för vår tryck- och yttrandefrihet. undantogs barnpornografiska bilder från tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden. Men det framgick tydligt av förarbetena att det man då avsåg att lyfta ut från grundlagarna var sådana bilder som omfattades av då gällande kriminalisering. I och med att regeringen nu har föreslagit en utvidgad kriminalisering behöver bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen förtydligas så att det klart framgår att även det som kriminaliseras har undantagits från grundlagarnas tillämpningsområden. Det är framför allt en förändring som gör att förtydligandet av grundlagarna behövs, nämligen den utvidgade kriminaliseringen av framställande av barnpornografi. När det gäller framställande av barnpornografi, till exempel att fotografera eller filma ett barn i ett pornografiskt sammanhang, införs nu en strikt 18-årsgräns. För övriga gärningsformer, till exempel spridande och innehav av barnpornografi, gäller även fortsättningsvis att en bild för att vara straffbar måste föreställa en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som är och där det framgår av bilden eller omständigheterna kring bilden att personen är . Bakgrunden till lagändringen är självfallet att det är högst rimligt att den som tar en pornografisk bild har ansvar för att förvissa sig om att den som fotograferas eller filmas är . Fotografen ska inte kunna komma undan genom att påstå att han eller hon inte visste hur gammal den fotograferade personen var. Vad ändringarna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen mer konkret handlar om är alltså att det med nuvarande reglering enbart är bildinnehållet som avgör om en bild undantas eller inte från det skydd som skrifter, filmer med mera ges genom tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Det innebär att bilden måste föreställa en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller att det ska framgå av bilden att personen är . Det innebär också motsatsvis att om bilden föreställer en person vars pubertetsutveckling är fullbordad men som är , det vill säga ett barn, krävs att det framgår av bilden att personen är . Om man känner till personens ålder på något annat sätt, till exempel för att man känner personen, har det ingen betydelse. I och med den förändring som görs kommer alla pornografiska bilder av personer vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som är att falla utanför tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens särskilda skyddsregler. Sedan avgörs genom vanlig lag, i första hand , hur kriminaliseringen ska utformas. Med det lagförslag som här föreligger får grundlagsändringen praktisk betydelse när det gäller skildring av barn i pornografisk bild eller film, det vill säga framställning, som jag sade. I lagstiftningsarbetet fanns tidigare en rad andra förändringar i , men de trädde i kraft genom kammarens första beslut. De hade ingen direkt koppling till grundlagsförändringarna, utan där var det enbart fråga om ändringar i . Jag tänker inte ta upp dem i det här sammanhanget eftersom de redan gäller, men de är naturligtvis också bra och viktiga förstärkningar av lagstiftningen i kampen mot barnpornografi. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 71 (C): Barnpornografi är något av det vidrigaste som finns. Barn utnyttjas sexuellt. har vi haft en lagstiftning som har utgått från barnets pubertetsutveckling och inte från barnets ålder. Det har inneburit att den som har framställt pornografi med en fullt pubertetsutvecklad minderårig oftast inte har kunnat dömas för barnpornografibrott. Det har varit en lagstiftning som säger att en minderårig 17, 16, 15 eller kanske inte är lika skyddsvärd om hon eller han är fullt pubertetsutvecklad. Jag tycker att det är en skev syn på barn, för barn är barn tills de är , oavsett hur deras kropp har mognat och ser ut. Det är därför med glädje som jag, som ledamot i justitieutskottet, konstaterar att de vilande förslagen om ändring i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen nu slutligen kan beslutas. Det innebär att vi kan ändra så att även barn som är fullt pubertetsutvecklade har samma skydd som övriga barn. Genom den här förändringen i 16 kap. ställer vi nu krav på den som vill framställa pornografiska bilder att kontrollera åldern på den person som ska skildras. Är personen flickan eller pojken under kommer bilden eller filmen att vara barnpornografi, och därmed är handlingen straffbar. Barnpornografibrott kan ge fängelse i högst , och om handlingen bedöms som grovt barnpornografibrott kan fängelse i högst dömas ut. Den som framställer pornografi ska inte längre kunna komma undan med att barnet var fullt pubertetsutvecklat och att han inte visste hur gammal hon eller han var. lägger vi ansvaret på den som framställer pornografi i stället för på barnet. Det kommer att krävas många fler åtgärder för att stoppa barnpornografin, för att stoppa att barn utnyttjas sexuellt för att tillfredsställa pedofiler. Det är en verksamhet som omsätter enorma summor pengar världen över. Så länge som efterfrågan finns kommer det också att finnas ett utbud. Så länge som efterfrågan finns kommer också barn att våldtas framför kameran. Dagens beslut hanterar inte i första hand den typen av grov brottslighet men är ändå ett viktigt steg för att öka skyddet för barn mot sexuell exploatering. Med det korta inlägget vill jag yrka bifall till förslag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 22 §.) 14 § Säkerhetskopiors rättsliga status (vilande grundlagsbeslut) Föredrogs betänkande 2010/11:KU6 Säkerhetskopiors rättsliga status (vilande grundlagsbeslut) (prop. 2009/10:58 delvis). 72 (MP): kommer vi till en fråga som man kan betrakta som en långbänk här i eller en surdeg, för den som vill. Den har i praktiken varit en fråga sedan tsunamikatastrofen julhelgen 2004. är det meningen att vi ska sätta en form av punkt för en del av efterverkningarna av den katastrofen, den del som handlar om de så kallade tsunamibanden. Det är ett stort antal säkerhetskopior som påträffades i under granskningen av tsunamihistorien och vad som hände i . Det är ganska omfattande handlingar. Om man skulle trycka upp kopiorna på A4-papper skulle det handla om en miljard pappersark. Det är en inte oansenlig mängd. För oss som värnar om miljön vill vi inte att man ska använda skogen till alltför mycket helt i onödan. Det finns också en aspekt som gäller offentlighet och offentliga allmänna handlingar. har en tradition och en erfarenhet av att det är bra och viktigt att ha en bred offentlighet när det gäller regeringen och insyn i regeringsarbetet. Det finns emellertid ett område som inte brukar betraktas som allmänna handlingar och som därför inte kan fås ut av journalister eller allmänhet om man begär det, och det är området när man skriver interna mejl till varandra i eller övrig Internettrafik, som är att anse som interna arbetspapper tills det upprättas en handling av något slag. Trots detta finns det en rad aktörer som har bedömt att de här säkerhetskopiorna skulle kunna anses som allmän handling och skulle kunna lämnas ut av om det görs en juridisk granskning. Det har gjorts en utredning. har gjort en bedömning av detta. I den kommittén bedömde man att detta inte var att anse som allmän handling. Till syvende och sist gör vi i något olika bedömningar. Majoriteten säger som regeringen, att det är säkrast att göra en grundlagsändring för att få till säkerheten och skyddet för de här handlingarna, så att de inte lämnas ut. Jag för del och för del har en reservation i frågan där vi anser att det inte bör göras någon grundlagsändring. Vi har något olika motiv för detta. Jag för min del anser att det som inte är trasigt inte behöver lagas. Därför behöver man inte heller göra någon grundlagsändring, eftersom kopiorna inte är att anse som allmän handling och därför inte behöver lämnas ut. Men man kan också göra bedömningen att det är en allmän handling och bör lämnas ut om det kommer en sådan begäran. Följden av det resonemang som jag har om att detta egentligen inte är anse som en allmän handling är att denna grundlagsförändring inte behöver göras. Därför yrkar jag bifall till reservationen. 73 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen. Som sade har vi en likalydande reservation men lite olika argumentation för förslaget. Vår uppfattning är att vi inte bör ställa oss bakom de här förändringarna av två skäl. Det kan uppfattas som en urholkning av offentlighetsprincipen på det sätt som förslaget är utformat. Vår uppfattning är att vi inte ska ha särlagstiftning för vissa speciella delar av de handlingar allmänna eller icke allmänna som finns. Vi ska alltså inte ha en särlagstiftning som gäller bara kopior av en handling i ett speciellt hänseende. Att sätta punkt när det inte går att granska vad som faktiskt hände är inte möjligt. När vi gör en särlagstiftning om tsunamibanden riskerar det att skapa en grogrund för att man kan misstänka att det inte har gått rätt till. Skapar vi särlagstiftningar för saker riskerar det att underminera tilltron till systemet. Vi tycker att vi ska behandla det material som finns på likartat sätt. Därför yrkar jag bifall till reservationen. 74 PER (M): Det rör sig om två frågor i det här betänkandet om säkerhetskopiors rättsliga status. Det ena är den generella frågan, det vill säga: Hur ska vi se på sådana här spamfilter, backupkopior, brandväggar och vad det nu kan vara för någonting i hela den offentliga förvaltningen? Jag är väldigt glad över att alla riksdagspartier som var med och fattade det första beslutet är överens om att de här, framför allt backupbanden, enbart är till för att man, utifall det är ett åskväder eller en översvämning, ska kunna återskapa den datormiljö som man sedan kan kräva att man ska använda offentlighetsprincipen på. Banden är alltså enbart till för att återskapa ursprungsmiljön ifall en olycka är framme. Det är den ena frågan, och där är vi helt överens, och det är väldigt bra. Den andra frågan rör de 117 eller 119 band som man kallar tsunamibanden. De kallas så för att de handlar om den tid i under den förra socialdemokratiska regeringen när tsunamikatastrofen ägde rum, det vill säga jul- och nyårshelgerna 2004. Där har vi vridit och vänt på alla argument och kommit fram till att de behöver det här lagskyddet. Det är lite grann av både livrem och hängslen, skulle man kunna säga om det hela. För övrigt, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 22 §.) 15 § Förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och de nationella parlamenten Föredrogs utlåtande /11:KU12 Förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och de nationella parlamenten (KOM(2010)291). 75 (S): I utlåtandet KU12 redovisar utskottet sina synpunkter och ställningstaganden när det gäller om förbindelserna mellan kommissionen och de nationella parlamenten. Jag misstänker att varken rapporten, herr talman, eller utlåtandet kommer att bli någon kioskvältare, men icke förty kan det finnas skäl att ge några kommentarer. Rapporten som sådan handlar om medlemsstaternas yttrande över det så kallade Barrosoinitiativet, som i sin tur handlade om hur den politiska dialogen mellan kommissionen och de nationella parlamenten kan stärkas. Vårt yttrande i det sammanhanget från den svenska behandlades i kammaren , och ställde sig då bakom det förslag som hade tagit fram. Jag tänker kort kommentera de förslagen, för det är de som återkommer när det gäller den aktuella rapporten. Vi konstaterade vid det tillfället att det i regeringsformen, det vill säga en av våra grundlagar, regleras att det är regeringen som har huvudansvaret för att företräda gentemot omvärlden. Vi har också en ordning i vårt parlament som gör det möjligt för att fatta beslut om utskottens utlåtanden över EU-dokument, men de besluten saknar konstitutionell bindning. Det innebär att ett kammarbeslut alltså inte i rättslig mening binder regering, riksdag eller något av organ. Regeringen kan under parlamentariskt ansvar företräda en annan uppfattning vid till exempel ett rådsmöte än ett kammarbeslut med anledning av ett utskottsutlåtande. I samband med att den ändringen behandlades framhölls det ändå från sida att hantering av utskottsutlåtanden över EU-dokument kan ge en värdefull möjlighet för regeringen att stämma av ståndpunkter inför kommande ställningstaganden. Utifrån den utgångspunkten och i den bemärkelsen kan riksdagsbesluten få betydelse i den på parlamentariska principer grundade relationen mellan regering och riksdag. Vi konstaterade också att kommissionens beslut att översända nya lagförslag och samrådsdokument direkt till de nationella parlamenten kan bidra till en fördjupad debatt om unionsarbetet. När det gäller det utlåtande som vi har på bord kan i sak sammanfattningsvis konstateras att står kvar vid de synpunkter som framgick av det utlåtande som vi behandlade och som då ställde sig bakom. I utskottets ställningstagande i det nu aktuella utlåtandet redovisas också hanteringen av den så kallade subsidiaritetsprövningen. Där konstateras sammanfattningsvis att ges möjlighet att, på det sätt som föreskrivs i riksdagsordningen, kommunicera direkt med bland annat kommissionen vad gäller tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. Det innebär ett stärkande av parlamentens inflytande och roll men också ett utökat ansvar. Jag vill poängtera att det är ett ansvar, herr talman, som faktiskt slutligen och sist landar på 349 ledamöter. Jag utgår från att även den här gången beslutar i enlighet med utskottets förslag och avslutar därför rent logiskt med att yrka bifall till utskottets förslag i utlåtande KU12. 76 (M): Det här utlåtandet är ett svar på ambition att utveckla ett närmare samarbete med medlemsländernas nationella parlament. Vad vi från säger om kommissionens utsträckta hand är att vi gärna tar emot all information vi kan få om EU:s lagstiftning och helst i ett så tidigt skede som möjligt. Vill vi ha inflytande måste vi veta vilka förslag som kommissionen planerar att lägga fram. Däremot finns det anledning att vara skeptisk till att låta göra uttalanden i frågor där normalt representeras av regeringen. Det vore naturligtvis bekvämt för att kunna gå med samma fråga både till och till regeringen och få två olika svar om vad ståndpunkt är. Då kan kommissionen välja det svar som går mest i linje med den egna uppfattningen. Men som det vore bekvämt för kommissionen skulle det skapa förvirring om var egentligen står. Därmed skulle det försvåra möjligheter att påverka. Därför är det viktigt att konsekvent hålla fast vid en ordning som innebär att det är regeringen som företräder utåt. Med det sagt är det ändå viktigt att våra interna processer i ger ett avgörande inflytande över EU:s lagstiftningsarbete, det vill säga att den linje som regeringen driver nere i är förankrad hos en riksdagsmajoritet. Utan det kravet på förankring skulle en regering på egen hand kunna styra lagstiftningsarbetet genom att förhandla fram tvingande EU-regler. I en undersökning som gjordes i kom man fram till att av alla beslut som fattades i det tyska parlamentet var föranledda av . Ungefär det förhållandet gäller även i andra EU-länder. En beslutsprocess i EU som inte inkluderar vore med andra ord att frånta inflytande över i stort sett samtliga politikområden. För att undvika den situationen behövs krav på att ministrarna kommer till innan de framför en svensk ståndpunkt. Det är också den ordning som gäller sedan EU-inträde. Förra mandatperioden fattade vi ett antal beslut här i som ytterligare ska öka vårt eget EU-engagemang. För det första gav vi utskotten i uppgift att granska och yttra sig om förslag redan i de allra tidigaste skedena, innan förslagen var färdigarbetade. För det andra fick utskotten, som följd av Lissabonfördraget, i uppgift att pröva vilka politiska åtgärder som hör hemma på EU-nivå och vilka som egentligen hör hemma bättre på nationell eller kanske till och med lokal nivå. Det här är en uppgift att ta på stort allvar, för en regel som gäller är att varje politisk organisation strävar efter att öka sitt eget inflytande, oavsett om det är motiverat eller inte. EU är inget undantag, och därför behövs det en vakthund som står emot iver att centralisera alltmer av politiken. Förmodligen kommer det att ta en del tid innan utskott hinner utarbeta rutiner för hur det här arbetet ska gå till. Som en hjälp i detta kommer snart resultatet av den så kallade som gruppledare har arbetat med. Vi ser självklart med intresse fram emot att ta del av utredningens idéer om hur ytterligare kan öka sitt inflytande över den europeiska lagstiftningen. Med detta instämmer jag i yrkandet om bifall till förslaget i utlåtandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 22 §.) 16 § Följdändringar till en reformerad grundlag Föredrogs betänkande 2010/11:KU13 Följdändringar till en reformerad grundlag (prop. 2010/11:3 delvis). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 22 §.) 17 § Ny delgivningslag Föredrogs justitieutskottets betänkande 2010/11:JuU2 Ny delgivningslag (prop. 2009/10:237 delvis). 77 (S): I det betänkande som vi nu ska debattera behandlar utskottet regeringens proposition En ny delgivningslag. Vi socialdemokrater står bakom förslag om en ny delgivningslag och tror att den kan ge en effektivare och rättssäkrare hantering av delgivningarna då det nu också öppnas upp nya möjligheter bland annat att använda elektronisk kommunikation. Lagen är också mer överskådlig, tydlig och mer begriplig. Delgivningsproblem kan leda till att både enskilda och det allmänna lider skada. Utebliven eller felaktig delgivning kan leda till att ett brott preskriberas. Det kan också leda till att en rättegång eller annan myndighetsprövning måste göras om. kom huvudförhandlingar i brottmål som visar att ungefär var fjärde huvudförhandling i brottmål ställs in. konstaterar att delgivningssvårigheterna är huvudorsaken till att förhandlingarna ställs in. Delgivningen fungerar inte på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Det handlar dels om arbetssätt och samverkansformer mellan myndighet och domstol men också om att den delgivningslag vi har är omodern och svårtillämpad. Det läggs ett stort ansvar på myndigheter och domstolarna att försöka nå personen som söks för delgivning. Personen håller sig undan rättsväsendet. Man har på myndighet och domstol fel kontakt- och adressuppgifter. Det är också så att den enskildes ansvar är mycket begränsat. I det förslag till ny lag som läggs fram ökar man ansvaret på en för brott misstänkt person att hålla sig underrättad i åtalsfrågan. Förslaget om att privata delgivningsföretag får ansöka om auktorisation ser vi som ett komplement till de andra som har stämningsmannabehörighet. Vi tycker att det är bra att det kommer att begränsas vilken eller vilka länsstyrelser som ska tilldelas uppgiften vad gäller prövningen av auktorisation, godkännande och också vara tillsynsmyndighet. Med en eller några särskilt utpekade länsstyrelser kommer det med all sannolikhet att bidra dels till en ökad kompetens att handlägga denna typ av ärenden, dels till att ett enhetligt synsätt säkert skapas. Det är också bra att ska yttra sig innan en ansökan beviljas av länsstyrelser. Avslutningsvis kommer vi socialdemokrater givetvis att noggrant följa hur den nya delgivningslagen i praktiken kommer att fungera och också i vilken omfattning privata delgivningsföretag ansöker om auktorisation och hur länsstyrelserna handlägger dessa frågor. 78 (M): För ledamöter är det dags att ta ställning till en ny delgivningslag, en lag som ska ersätta den gamla som har på nacken. Det händer en hel del , inte minst inom tekniken. Med den nya delgivningslagen är förhoppningen att färre domstolsförhandlingar blir inställda inställda förhandlingar som kostar en himla massa pengar men också innebär svårigheter, besvikelser och utdragna processer inte minst för brottsoffret. Enligt , likt sade, ställs nästan var fjärde huvudförhandling i brottmål in. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Med den nya delgivningsreformen tar Alliansen ytterligare steg för att modernisera och effektivisera rättsväsendet. Reformen En modernare rättegång har tidigare sjösatts, vilken gör att berörda parter kan vittna via videolänk och att andra instans, det vill säga hovrätten, har tillgång till samma färska vittnesförhör som man haft i tingsrätten. Dessutom innebar reformen att det om inget nytt kommer upp inte krävs att vittnen och brottsoffer ska behöva inställa sig på nytt. Det är ett viktigt steg ur brottsofferperspektiv. Med den nya föreslagna delgivningslagen är förhoppningen att lagen ska vara mer tydlig och därför också mer lättillämpad. Den innehåller möjligheter till delgivning genom att använda elektronisk kommunikation. Kravet på originalhandlingar tas bort, och sist men inte minst läggs ett större ansvarstagande på parterna att själva bevaka handlingar som domstolar och andra myndigheter skickar i pågående mål och ärenden. Det ska inte vara möjligt för en part som blivit dömd i första instans att göra ett överklagande och sedan hålla sig oanträffbar för att undvika att domen vinner laga kraft. Den nya delgivningslagen gör det nu möjligt att redan när ärendet lämnas över till nästa instans meddela att en förenklad delgivning kommer att användas. Det är inte bara en stor effektiviseringsvinst för domstolarna utan också en ökad förutsägbarhet för berörda parter. Den nya lagen behandlar också stämningar i brottmål och föreslår bland annat att förenklad delgivning får ske efter ett personligt sammanträffande med polis, åklagare, tulltjänstemän eller tjänstemän vid . Förslaget utgår från utfallet från försöksverksamheten som kallades Snabbspåret och som bedrevs , där förenklad delgivning fick ske om den berörda vid en polis- eller åklagarmyndighet hade fått information om att en sådan delgivning kunde ske i brottmål. Detta innebär exempelvis att en polisman redan vid sista förhör kunde informera om vilket ansvar den åtalade hade. Tidsfristen var snäv. Från det att anmälan om att ett brott begåtts fick det inte gå . I det föreliggande förslaget föreslås en frist från det att den tilltalade delgivits information om förenklad delgivning till dess att handlingen skickas. Det viktiga är ju trots allt hur det kan vara rimligt att den misstänkta bevakar åtalsfrågan, och regeringen har här landat .