prot · GX0972 · 2010-02-10 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2009/10:93 till näringsutskottet /10:95 till civilutskottet /10:96 till socialutskottet Skrivelse 2009/10:92 till arbetsmarknadsutskottet Motion 2009/10:U6 till utrikesutskottet EU-dokument KOM(2010)12 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 3 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2009/10:CU8 4 § Sekretess i vissa anställningsärenden Föredrogs betänkande 2009/10:KU15 Sekretess i vissa anställningsärenden (prop. 2009/10:56). 1 (): Under tidigare mandatperioder har frågan om reformering av utnämningspolitiken varit ett av borgerlighetens huvudnummer. I betänkande efter betänkande, år har borgerligheten reserverat sig. De har klagat, och de har krävt en reformering av utnämningspolitiken. Inför valet publicerade de borgerliga partierna rapporten bryta Socialdemokraternas makthegemoni. Där redogör de för hur reformeringen skulle genomföras när de vunnit valet. Samtliga högre statliga tjänster skulle utannonseras, kravprofiler skulle upprättas något som redan gjordes. Nomineringskommittéer skulle tillsättas, och utfrågningar skulle genomföras av utskott i alla ärenden. Därmed skulle det också bli en total öppenhet kring de aktuella personerna. Den korruption som ansågs råda skulle rensas ut, liksom också de personer som de borgerliga partierna ansåg hade tillsatts på politiska grunder. Det var en hätsk skrift i ett mycket högt tonläge. Efter valet rivstartade den borgerliga regeringen med att utse sina egna. I rask takt utsågs partivänner till uppdrag efter uppdrag. När det var gjort sade den borgerliga regeringen att annonsering skulle bli mer regel än undantag. följde upp hur regeringens annonsering av tjänster hade genomförts. Vi kunde då konstatera att det är ytterst osäkert vad regeringen menar med annonsering. I vilka fall det ska annonseras och hur det ska hanteras varierar mellan de olika departementen. De verkar göra lite som de vill, vilket får till följd att man har väldigt svårt att följa processerna och hitta den röda tråden i utnämningspolitiken. Vi kunde också konstatera att dokumentationen var bristfällig. I den redovisning som vi fått från kunde vi se att det vimlar av borttappade dokument, ej diarieförda handlingar och handlingar i samma ärende spridda över olika akter och departement. Att det är så här beror självfallet på att annonsering efter kandidater till högre tjänster som metod är ett problem för den borgerliga regeringen. Det är ett virrvarr av lösa uttalanden, ogenomtänkta utspel och inkonsekvent agerande från regeringens sida. Då är det naturligtvis inte så lätt att veta vad man ska göra ute på departementen eller som departementschef. I den här uppföljningen kunde vi också konstatera att i endast 50 av de 116 utnämningar som skett hade annonsering skett. Av dessa 50 var det endast i 33 fall som någon av de personer som hade lämnat in en intresseanmälan hade erhållit tjänsten. Då ska man komma ihåg att i dessa 33 ärenden fanns också de som hade lämnat in en intresseanmälan väldigt sent, det vill säga innan regeringen fattade beslutet. Intresseanmälan hade alltså bara lämnats in för syns skull, alltihop i hopp om att man skulle visa upp en snyggare fasad eller med andra ord dölja att annonsering egentligen bara är ett spel för gallerierna. Jag har hävdat att regeringen genom att använda konsultfirmor på olika sätt försökt tricksa och fixa för att undvika att göra processen offentlig och för att försöka dölja sitt misslyckande med annonseringens resultat. Man har inte riktigt velat kännas vid att det här med annonsering inte har gett tillräckligt kvalificerade kandidater. Nej, har de borgerliga ledamöterna i utskottet sagt i de debatter vi har haft. Man har i stället hävdat att det har gett väldigt positiva effekter både ur urvals- och jämställdhetssynpunkt. I det här betänkandet är det en total helomvändning inte bara från den borgerliga majoriteten här utan nu säger också regeringen att det här med offentligheten medför att inte tillräckligt många kvalificerade kandidater anmäler sitt intresse. Därför genomförs nu en mörkläggning av hela rekryteringsprocessen genom att ansökningar ska hemligstämplas. Man ska nu ändra lagen, och offentlighetsprincipen ska sättas ur spel. Detta är det enda förslag som blir kvar av de förslag till reformering av utnämningsmakten som de borgerliga partierna gick till val på. Borta är nomineringskommittéerna, borta är de öppna utskottsförhören i och borta är också det mångordiga pratet om öppenhet, transparens och spårbarhet. I stället sätter man nu offentlighetsprincipen ur spel. Det är mörkläggning som gäller. Hemlighetsmakeriet kring utnämningarna innebär en total reträtt från regeringens tidigare prat om öppenhet och spårbarhet. Vi socialdemokrater kommer aldrig att acceptera en ordning som innebär att granskningen av en tillsättnings förenlighet med grundlagen inte kan göras förrän . ska man kunna granska detta. Att dessutom låta regeringen ta initiativ till att hemlighålla ansökningarna är helt fel väg att gå. Vi tycker att utgångspunkten bör vara ett öppet ansökningsförfarande som grundar sig på offentlighetsprincipen. Vi anser också att det klart ska deklareras när det ska annonseras eller inte och varför man i så fall väljer att inte annonsera. Vi har sagt, och det vet ni alla, att man inte utser en verkställande direktör för eller för andra bolag per annons. Det kommer inte heller att ske i en del fall när det gäller generaldirektör för statliga myndigheter. Regeringen ska lämna en redovisning till över de utnämningar som genomförts och vilka metoder som använts. En annan sak som inte heller tas upp när man nu genomför den här förändringen i lagstiftningen, att man ska mörklägga ansökningsprocesserna, är att detta naturligtvis kan få spridningseffekter. Det kanske är flera områden som ska omfattas av den här sekretessen. Vad är det som säger att det här kravet om mörkläggning inte kommer att resas från kommuner och landsting när de ska tillsätta sina högre tjänster? Det står inte ett ord om detta. Som jag redan hade varit inne på påverkar dessutom den föreslagna sekretessen kontrollmakt. Vår möjlighet att uttala och komma med synpunkter med anledning av till exempel ett granskat utnämningsärende kommer naturligtvis att begränsas eftersom utskottet då riskerar att röja sekretessbelagda uppgifter. Likaså kommer naturligtvis möjligheter att genom interpellationer och frågor granska tillsättningsärenden att bli kraftigt begränsade genom den här sekretessen. Att regeringen inte uppmärksammar detta över huvud taget i propositionen är en misstolkning av kontrollmakten som vi tycker förtjänar mycket stark kritik. Så, herr talman, låt mig sammanfattningsvis konstatera att mörkläggning av ansökningsprocessen till högre statliga tjänster var det som blev resultatet av den borgerliga regeringens arbete med utnämningspolitiken . Låt mig också konstatera att det inte var det som man gick till val på. Jag yrkar avslag på propositionen och förslaget i detta betänkande och bifall till reservationen. 2 (): Sekretess i vissa anställningsärenden är rubriken för betänkandet. Regeringen föreslår att det införs ändringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Sekretessen ska gälla anställningar beträffande chefer för förvaltningsmyndigheter som direkt lyder under regeringen. Sekretessen ska gälla upplysningar om den sökandes identitet om det är klart att uppgifterna inte kan röjas utan att den enskilde lider men på ett eller annat sätt. Sekretessen föreslås gälla . är en väldigt . Propositionen tar också upp sekretess vid så kallade urvalstester, alltså om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den sökande eller någon närstående skulle bli lidande på något vis. Det är förståeligt och har i allra högsta grad att göra med att värna den personliga integriteten. Men när det gäller denna del i propositionen anser att det skulle vara av stor betydelse att analysera om testerna verkligen ger rätt bild av den sökande. Urvalstester har haft en tendens att komma och gå, och det råder olika meningar om testens betydelse. Vi anser att det vore önskvärt att se över vilken funktion testerna verkligen fyller vid ett anställningsförfarande. Kanske är det på sin plats att helt enkelt slopa dem. Under valrörelsen slog de i högeralliansen milt sagt på trumman och gick ut starkt med att om de tog makten skulle allt bli som en öppen bok. Bort med det gamla och in med det nya, sade de. Öppenheten och spårbarheten vid tillsättningen av myndighetschefer var en av deras paroller i valrörelsen. Vad blev det av dessa stora ord? Det blev inget alls. Högeralliansen spelar nu ett spel. Det är ett hemlighetsmakeri utan dess like. Deras vallöften som de basunerade ut med fina ord som öppenhet och spårbarhet var endast ord och ingenting annat. Deras så fina löften existerar inte. De är som bortblåsta. anser och har alltid ansett att offentlighetsprincipen är en av hörnstenarna i ett demokratiskt samhälle. Ett uttryck för offentlighetsprincipen är principen om allmänna handlingars offentlighet. delar absolut inte regeringens bedömning vad gäller behovet av sekretess, nämligen att det bör införas för uppgifter om vilka personer som har anmält sitt intresse för en anställning som myndighetschef. Vi anser att offentlighetsprincipen och argumenten för öppenhet och insyn väger mycket tyngre än de enskildas intresse av att förbli anonyma. I vår grundlag, regeringsformen 11 kap. 9 §, står det att statliga tjänster vid förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen ska tillsättas endast på sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. Men med detta förslag som ligger på bordet innebär det en omöjlighet för utomstående att kontrollera om regeringen verkligen utsett den mest kompetenta sökanden. Högeralliansens mantra var 2006, och är fortfarande, att med dem i en regering skulle det minsann ske saker. Det skulle förändras, de skulle göra om, allt skulle bli bättre och annonsering skulle ske. Öppenheten var A och O vid tillsättningar. Vad gör de nu? Jo, de gör precis tvärtom. är det slutna processer som ska gälla. Vad de hycklade i valrörelsen! Vad de har hycklat ! Hur som helst har jag hört högeralliansen i hårda ordalag kritisera den tidigare socialdemokratiska regeringen vad gäller anställningsförfarandet. De har farit fram och kritiserat att det mesta var dolt och att det minsann inte fanns någon öppenhet och så vidare. Listan kan göras lång. Visst, det kan finnas en del att kritisera Socialdemokraterna för i denna fråga, men jag anser definitivt inte att alliansen är den som ska kritisera med tanke på det förslag om ändringar i offentlighets- och sekretesslagen som de nu vill genomföra. Slutna processer är det som gäller. Det är processer som ofta leder till godtycke vid urval av tänkbara kandidater, vilket är något som bland annat tenderar att motverka kvinnors möjligheter att ses som lämpliga kandidater till högt uppsatta tjänster. Detta har bland annat fackförbundet påpekat i sitt remissvar, men det har regeringen naturligtvis inte alls tagit någon notis om. Det är inte bara sorgligt utan också bedrövligt. Mina tankar om deras jämställdhetspolitik har förstärkts, nämligen att alliansens jämställdhetspolitik i stora delar endast är en pappersprodukt. Offentlighetsprincipen liksom meddelarfriheten måste värnas i ett demokratiskt samhälle. Därför yrkar jag avslag på propositionen och bifall till reservation 2. 3 (): Det är nu tredje gången som debatterar ärenden med anknytning till utnämningsmakten. Utnämningsmakten är, som vi har konstaterat, regeringens rätt att utnämna högre statliga befattningshavare, i synnerhet rätten att tillsätta den högste chefen för de lite över 200 förvaltningsmyndigheter och affärsverk i som lyder direkt under regeringen. Utnämningsmaktens utövande innebär bland annat att regeringen tillämpar ett betydelsefullt stadgande i grundlagen. Regeringsformen 11 kap. 9 § andra stycket stadgar att vid tillsättning av statliga tjänster får man endast fästa avseende vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. Hur regeringen har utövat sin utnämningsmakt har varit föremål för omfattande debatt. Den förra regeringen, den socialdemokratiska regeringen under , använde ett helt slutet förfarande. Det handlade om att handplocka människor. Det handlade inte om att upprätta kravprofiler i någon större omfattning. Det fanns ingen möjlighet att lämna in intresseanmälningar, ingen öppen annonsering och ingen möjlighet att i efterhand granska hur rekryteringen gått till, för man hade ingen kravprofil att jämföra med och det fanns ingen möjlighet för andra personer än de som statsministern och hans medarbetare utkorade att komma i fråga för de här tjänsterna. Alliansregeringen har därför genomfört en omfattande reformering av utnämningspolitiken. Inriktningen har varit att skapa ett öppet, transparent och professionellt rekryteringssystem. Kravprofiler upprättas nu i samtliga fall när en myndighetschef ska tillsättas. Då vet man vilka krav regeringen ställer på befattningshavaren, och man kan i efterhand granska om den person som fick tjänsten lever upp till de krav som ställdes. Regeringen har också sagt att öppen annonsering efter myndighetschefer ska vara mer regel än undantag, det vill säga att annonsering ska ske i flertalet fall. På det sättet har man öppnat processerna. Man har sänt den tydliga signalen ut i samhället att det inte längre bara är en privilegierad krets av personer som känner statsministern och hans medarbetare som kan komma i fråga för dessa högre statliga tjänster. oktober 2007september 2009 har regeringen genomfört 50 öppna rekryteringsprocesser och i samband med annonseringarna har 1 200 intresseanmälningar lämnats in till . 1 200 personer har alltså anmält intresse för en tjänst som myndighetschef. Det är ett mycket imponerande resultat och visar att signalen har gått ut i samhället. Generaldirektörsposterna är inte längre reserverade för en liten krets som ingår i en privilegierad elit. I 40 av dessa 50 fall har en person som skickat in en intresseanmälan ingått i slutskedet av anställningsprocessen, och i 33 av fallen, eller två tredjedelar, har tjänsten tillsatts med en person som skickat in en intresseanmälan. Detta har alltså varit ett mycket framgångsrikt förfaringssätt. har man emellertid kunnat konstatera att i ungefär en tredjedel av dessa rekryteringsärenden har man inte fått tillräckligt kvalificerade sökande. Det är naturligtvis ett problem, och regeringen har funderat vad det beror på. En utredning fick i uppgift att se över den frågan liksom vad som skulle kunna göras för att komma till rätta med problemet. Varför får man inte tillräckligt många kvalificerade sökande i vissa sammanhang? Utredningen bad genomföra 400 telefonintervjuer med höga chefer, hälften i den privata och hälften i den offentliga sektorn. Frågan de fick var: Skulle du kunna tänka dig att söka en anställning som myndighetschef? svarade ja, om deras ansökan inte blev offentlig kunde de tänka sig att söka. Men om ansökan blir offentlig, hur ställer sig dessa personer då? Bland cheferna i den offentliga sektorn var det ingen större skillnad. I den privata sektorn visade det sig däremot att skulle kunna tänka sig att söka en tjänst som myndighetschef om deras intresseanmälan blev offentlig. Det är alltså en skillnad på . När personerna fick följdfrågan varför de inte ville att ansökan skulle bli offentlig svarade många att det skulle påverka deras trovärdighet som chef i nuvarande anställning. Andra sade att deras karriär riskerade att påverkas negativt för det fall att de inte fick den sökta tjänsten. Åter andra menade att verksamhetens resultat i den befintliga anställningen skulle kunna påverkas. Det är lätt att förstå. Om man söker jobb på annat håll uppfattas det naturligtvis ofta av omgivningen kollegerna, arbetskamraterna på den befintliga arbetsplatsen som negativt. Det visar att man inte ser sin framtid på den arbetsplatsen, att man har andra planer, att man vill gå vidare, att man har svårt att arbeta med fullt engagemang på det stället där man befinner sig. Självklart uppfattas det som negativt. Detta innebär således att staten går miste om ett betydande antal kvalificerade sökande till befattningar som myndighetschefer. I privata företag runt om i sitter kvalificerade chefer som skulle kunna tillföra staten ny kompetens, nya tankar, nya idéer och infallsvinklar, men de söker inte tjänster som myndighetschefer eftersom ansökningarna blir offentliga. kan regeringen knappast få kännedom om dessa personer på annat sätt. Vad är då utredningens förslag för att komma till rätta med problemet? Jo, man föreslår att intresseanmälningar till tjänster som myndighetschef ska omfattas av sekretess . Förslaget innebär, som alla goda förslag, en genomtänkt avvägning mellan olika intressen. I det här fallet är det dels intresset av att få ett ökat antal kvalificerade sökande, främst från privat sektor, dels intresset av att i efterhand möjliggöra en granskning av hur regeringen har använt sin utnämningsmakt. Alliansregeringen brukar, apropå utnämningsmakten, framhålla att det är angeläget med ökad öppenhet. Mot det här förslaget har, som vi hört, anförts att det minskar öppenheten. Det är därför viktigt att framhålla att öppenheten i det här sammanhanget har två dimensioner. För det första handlar det om öppenhet i inbjudan att lämna in intresseanmälningar. Den öppenheten manifesteras genom den öppna annonsering som äger rum vid det stora flertalet rekryteringar. Syftet är att markera att rätt kompetens är det avgörande och att höga statliga tjänster inte är reserverade för en privilegierad elit, en sluten krets av personer som känner statsministern och hans medarbetare. Syftet är också att bredda rekryteringsbasen, att få fler kvalificerade kandidater att välja bland och därmed göra statsförvaltningen bättre. För det andra handlar det om öppenhet i efterhand, en öppenhet som gör det möjligt att granska att regeringen lever upp till regeringsformens krav att endast beakta sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet i tillsättningsärenden. Båda dessa dimensioner är viktiga, och det är svårt att gradera vilken som skulle vara viktigast. Å andra sidan är det svårt att tänka sig dimension två, öppenhet i efterhand, utan dimension ett, öppenhet i att lämna in intresseanmälningar. Vad finns det att granska i läge två om man inte fått in några intresseanmälningar i läge ett? Vi minns hur det var under den förra regeringens tid, den regering som satt i. Då lämnades det inte in några intresseanmälningar. Det upprättades en och annan kravprofil, och om det hade funnits kravprofiler i samtliga fall hade man kunnat jämföra dem som utsågs med kravprofilen, men längre hade man inte kommit. Det fanns nämligen inga intresseanmälningar att granska. Det är alltså centralt för den nya rekryteringsprocessen att det lämnas in intresseanmälningar från kvalificerade sökande. Det talar för att den nya sekretessbestämmelsen är motiverad. Låt oss se närmare på möjligheterna att i efterhand granska regeringens sätt att sköta utnämningspolitiken med en sekretessbestämmelse. Det sätt man kunde göra det på under den tidigare regeringens tid, att jämföra den som fick tjänsten med en kravprofil, kan man självfallet göra även . Det blir onekligen känt vem som får befattningen, och kravprofilen är offentlig. Den jämförelsen kan göras ändå. När det gäller allmänhetens, mediernas, möjligheter att granska är det viktigt att framhålla, för det första, att , som å allmänhetens vägnar ska granska regeringen och den offentliga makten, i sitt remissyttrande godtar förslaget. Alternativet att inte ha något ansökningsförfarande är enligt förbundet ett ännu mer slutet tillvägagångssätt. Förbundet kan därför acceptera förslaget i syfte att skydda den sökandes identitet. För det andra motsätter sig inte heller Justitieombudsmännen förslaget utan menar att de förändringssträvanden som förslaget ingår i syftar till en utveckling i positiv riktning med större öppenhet. För det tredje påverkas inte granskning. Sekretessen hindrar inte att uppgifterna om intresseanmälningarna lämnas till KU. Det finns alltså goda skäl att genomföra regeringens förslag. Låt oss något granska oppositionens invändningar. Under hela mandatperioden har vi sett omfattande försök att misstänkliggöra och nedvärdera regeringens arbete med en öppnare rekryteringsprocess, vilket inte är konstigt. Socialdemokraterna har inte någon enda gång under sitt långa maktinnehav vidtagit någon enda åtgärd för att göra rekryteringsprocessen mer öppen, transparent och professionell. Självfallet vill de inte erkänna att alliansregeringen har genomfört viktiga steg mot en reformerad utnämningspolitik. Socialdemokraternas invändningar den här gången slår dock alla rekord. Man får sällan uppleva kritik som är så uppenbart konstruerad och skruvad. Vi har hört det höga tonläget, indignationen, angreppen, men vad är det Socialdemokraterna egentligen säger? Låt oss läsa i deras motion, deras alternativ. Där sägs följande: Vår utgångspunkt är att ett öppet ansökningsförfarande ska grunda sig på offentlighetsprincipen men utformas så att det inte i onödan utsätter enskilda sökande för skada och minskar rekryteringsbasen. Socialdemokraterna ser alltså samma problem som regeringen. Var det någon som fick det intrycket av anförande? Var det någon som uppfattade att hon ser samma problem som regeringen? Hur vill då Socialdemokraterna lösa det här problemet, när man nu inte accepterar regeringens förslag? I motionen skriver de: Vi vill hitta en lösning där regeringen inte på eget initiativ kan hemlighålla ansökningar men där enskilda sökande alltid ska ha en möjlighet att undvika att deras egna ansökningar blir offentliga. Herr talman, ni hörde rätt. Enskilda sökande ska alltid ha en möjlighet att undvika att deras ansökningar blir offentliga. Hur ska det gå till? Vi får två idéer av Socialdemokraterna. För det första ska man betrakta ansökningar som arbetsmaterial till dess att anställningsbeslutet är fattat. Då finns möjlighet för den sökande att dra tillbaka sin ansökan om han eller hon så önskar. Låt oss begrunda vad detta innebär. Idén är uppenbarligen att den sökande som inte fick tjänsten ska kunna begära av regeringen att få tillbaka sin ansökan. Poängen med invändningarna som vi hörde framföra är att regeringen försöker hemlighålla ansökningshandlingarna och därmed försvåra granskningen av utnämningsmakten. Vad blir Socialdemokraternas motförslag? Jo, att man lämnar tillbaka handlingarna till de sökande, så att det aldrig blir känt att dessa handlingar någonsin har funnits i . Låt oss då tänka oss att alla sökande som inte fick tjänsten begär att få tillbaka sina ansökningar. Vad i hela friden är det då , riksdagsledamöterna, journalisterna och allmänheten ska kunna granska? Det finns ju ingenting kvar, för man har lämnat tillbaka handlingarna. Till detta kommer att förslaget svårligen låter sig förenas med tryckfrihetsförordningen, offentlighets- och sekretesslagen och vedertaget sätt att hantera handlingar hos myndigheter. Men vi kan lämna denna mer tekniska diskussion därhän. Socialdemokraternas andra idé är att enskilda som lämnar ansökningar själva ska få avgöra om dessa ska vara offentliga eller inte. Det innebär att de med full fart rusar rakt in genom en vidöppen dörr. Så är det nämligen också enligt regeringens förslag. Enligt 12 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen får en enskild häva den sekretess som gäller till förmån för honom eller henne. Om man inte vill att ens intresseanmälan ska omfattas av sekretess är det bara att säga det till regeringen, så kommer den inte att sekretessbeläggas. var med och behandlade den nya offentlighets- och sekretesslagen i KU . Läste hon inte 12 kap. 2 § i det sammanhanget?