prot · GY0936 · 2010-12-16 00:00:00 — Jag tycker inte längre att det är jag som politiker som ska bestämma. Självklart var det jag tillsammans med min man som skulle bestämma hur vi skulle ordna barnomsorgen om våra barn när de var små, och det gjorde vi också. Vi valde den kommunala förskolan och tyckte att det funkade jättebra för våra barn och vår situation. Om man har fler än ett barn märker man också hur otroligt olika barn kan vara fast de har samma föräldrar. Tänk då hur olika barn är när de har olika föräldrar med alla de olika situationer som familjer befinner sig i, olika faser av livet man befinner sig i och de egna olikheter som barnen själva har. Därför är det otroligt viktigt för mig som kristdemokrat att vi har en ekonomisk familjepolitik som tar hänsyn till att familjer är olika: De ser olika ut, har olika behov och olika önskemål om hur den i barnens liv ska fungera. Målet som föreslås med den ekonomiska familjepolitiken är att den ska bidra till förbättrade förutsättningar för en god ekonomisk levnadsstandard och stärkt makt över den egna livssituationen för alla barnfamiljer. Det är ett mål som jag helt och hållet ställer mig bakom, och jag tycker att det är förvånande att inte alla kan ställa sig bakom det. Men jag visste förstås att det skulle vara så, för i familjepolitiken går en otroligt skarp skiljelinje i svensk politik, för det finns fortfarande de politiker som vill gå runt i den där tröjan och säga: Det är jag som bestämmer. Man vill inte att föräldrarna ska bestämma själva, för de kan ju välja fel! Men vilka är vi som politiker att påstå att ett val är fel? Är det vi som ska bestämma vad som är rätt prioriteringar i livet? Många av oss tycker att en sjyst inkomst är en ganska bra grej. Det vill man ha. En rimlig inkomst vill alla ha. Men det finns faktiskt de som helt medvetet väljer andra värden i livet än de ekonomiska. Ska vi då säga att deras val är fel, att det är 50-tal eller att det är amerikanskt? Vi lever och längre, men barnen är inte små längre och längre, utan det är en väldigt begränsad tid i livet som barnen är små. Att vi ska ha en ekonomisk familjepolitik som gör att föräldrar själva kan bestämma hur de vill ordna barnens omsorg tycker jag är helt självklart. Det påstods tidigare här i talarstolen att helt har tagit avstånd från vårdnadsbidraget. Det kan låta som en bra retorisk poäng, men det är inte sant. och alla andra kristdemokrater rubbas inte en millimeter från målet att föräldrar ska kunna bestämma själva. Sedan inser vi också att som vårdnadsbidraget är utformat är det bara ett fåtal som kan använda det för att få den frihet som vi vill att alla föräldrar ska få. är inte tillräckligt, framför allt inte för dem som har låga inkomster, utan man måste ha något mer för att alla ska få möjlighet att välja själva, och det är något vi kommer att fortsätta jobba för. Om det i fortsättningen kommer att kallas för vårdnadsbidrag eller om det blir något helt annat är inte det viktiga. Det viktiga är inte ens hur många som tar ut det. Även om det bara skulle vara en enda familj som skulle använda denna möjlighet att välja själva är det värt det. Det är möjligheten att välja som vi är ute efter inte hur många som väljer det ena eller andra, för vi tycker inte att det ena eller andra är bättre. Det är möjligheten att välja som är viktig. När man talar om vårdnadsbidraget som en fruktansvärd kvinnofälla för att det är kvinnor som tar ut det ställer jag mig frågan: Vad är då föräldraförsäkringen? av dagarna tas ut av pappor. Man föreslår att vårdnadsbidraget ska slopas eftersom det är så många kvinnor som tar ut det. Ska vi ta bort föräldraförsäkringen också? Den utnyttjas ju också av många kvinnor. Låt oss erkänna att det är föräldrarna som ska välja vem som tar ut dagarna. Flera partier säger i motioner eller reservationer att de vill införa ännu mer av tvångsdelning av de föräldradagar som finns. Detta vill de göra trots att vi har erfarenhet av att först ha infört en månad . Effekten i statistiken blev då att pappors andel av uttaget av dagar minskade. Det hade varit en långsiktigt uppåtgående trend, men det blev en tillfällig dip när man införde den obligatoriska månaden. När man gjorde en undersökning 2007 tittade man på: Vad har hänt infördes? Det gällde barn som var födda och hade fyllt 2006. Det visade sig att av treåringarna fortfarande inte hade varit hemma en enda dag med den ena av föräldrarna. Det är inte så att det man vill uppnå lyckas, att alla ska tvingas in i någonting. Föräldrar tillåter sig inte att tvingas in i en tvångströja. Det är ett problem om mammor och pappor känner att de inte har samma möjligheter att välja att vara hemma. Problem med jämställdheten på arbetsmarknaden leder till löneskillnader som i sin tur leder till att en del känner att deras valfrihet minskas. Vi måste komma till rätta med den problematiken. Jag tror, precis som De rödgrönas företrädare, att hade vi en bättre lönepolitik skulle fler pappor vara hemma mer. Jag är övertygad om att det finns en sådan faktor. Men är det barnens fel att arbetsmarknaden inte fungerar, eller är det arbetsmarknadens fel? Låt inte barnen bära bördan genom att de i stället för att få vara hemma med den ena föräldern inte blir hemma med någon av föräldrarna därför att man fråntar barnet möjligheten att vara hemma med en förälder när man inför en tvångsdelning. Mycket det här året har kretsat kring barnfattigdom. Det är viktigt. Det finns barn som växer upp under förutsättningar där de känner att de skäms. Det finns barn som inte har det de behöver i vårt land därför att deras föräldrar är fattiga. Det är bra att det tas upp inte bara av regeringen utan också av oppositionen. Det är mycket förvånande när man lyssnar på det förslag som kommer från oppositionen. För att komma till rätta med bristerna i ekonomin och barnfattigdomen vill man höja taket för tillfällig föräldrapenning. Taket för tillfällig föräldrapenning på sju och ett halvt prisbasbelopp når man om man har en inkomst på . Jag har träffat barn som lever under fattigdomsstrecket. Det är inte barn med föräldrar med en lön utan det är barn med föräldrar med betydligt lägre inkomst. Om ni menar allvar är det inte den övre nivån ni ska höja utan den lägre nivån. Men de förslagen finns inte bland era förslag. Många av de viktiga saker som tas upp i propositionen har redan nämnts av mina kolleger. Jag vill läsa upp ett citat som berör detta med jämställdhet och effekten av om man genomför förändringen. Det är från en rapport skriven av . Den finns på hemsida under rubriken verkligen ekonomin som styr?. I sammanfattningen kan man läsa följande: Rapporten kan inte ge något stöd för förekomsten av en effekt av inkomsttakhöjningen på fördelningen av tillfällig föräldrapenning för vård av sjukt barn inom föräldraparen. Den har således inte utifrån den givna reformen funnit något stöd för att takets nivå skulle styra fördelningen av dagarna i de enskilda fallen av sjukdom hos barnet. Trots att det finns en utredning från när man tidigare höjde nivån från sju till tio prisbasbelopp är detta det enda förslag som man nu har fastän det är bevisat att det inte räcker till de effekter man vill ha. Med de orden yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 45 (V) replik: Först måste jag säga att jag blev något förvånad över var lägger ansvaret. Det är LO:s, TCO:s och Sacos fel att vi i har lägre löner för kvinnor och högre för män. Det är en jätteintressant diskussion. Jag vill diskutera vårdnadsbidraget. Det är en fiffighet där man sitter vid köksbordet och tycker: Det är jättebra för oss. Vi ser hur det faller ut. Jag tycker att vi borde lära av . Där lade man ned vårdnadsbidraget sedan det visade sig att av dem som utnyttjade det var kvinnor som stod mycket långt från arbetsmarknaden och var långtidsarbetslösa. Det visade sig också att makten och inflytandet för dessa kvinnor även i hemmet minskade, för att inte tala om hur mycket svårare de fick att komma in på den arbetsmarknad som de hölls tillbaka från med hjälp av vårdnadsbidraget. Det är självklart att det är precis samma sak här. Språkutveckling försenas hos barn med föräldrar som inte har svenska som modersmål, och det blir en svårare start i skolan just därför. Det är mammor, kvinnor, som inte har jobb och inte har en förankring som söker vårdnadsbidrag. Det måste också veta. Det är kvinnor i , , , och sådana områden som söker vårdnadsbidrag. Av dem som har sökt är kvinnor. Det är inte föräldrar i och som söker vårdnadsbidrag. Har ni över huvud taget inte tittat på de aspekterna innan ni står och slår er för bröstet? Vårdnadsbidraget är en fullständigt obegriplig och gammaldags reform. Insåg ni inte hur det skulle bli? 46 (KD) replik: Jag tyckte jag var ganska tydlig med att det inte är vårdnadsbidraget i sig som är mål. Målet är att öka valfriheten för alla familjer. Vi vill öka valfriheten för de familjer som har en närvarande förälder, för de familjer som har två närvarande föräldrar, för de familjer som har höga inkomster och för de familjer som har låga inkomster. Det gäller också för de familjer där en har hög inkomst och en har låg inkomst, för dem som är födda i vårt land och för dem som är födda i något annat land. Vi menar att det avgörande för att man ska ha rätt att bestämma själv inte är var man är född, vilken inkomst man har eller hur många man är som delar på ansvaret. Den rätten ska ligga hos föräldrarna. Jag tror att det finns en skillnad i kultur som gör att en del föräldrar väljer att vara hemma lite längre med sina barn. Många av dem som är födda utomlands har en tradition att de själva är hemma mycket längre. De ser en annan fördel med det än vad många som är uppväxta i gör. Är det rätt, eller är det fel? Vem ska avgöra det? Jag tror att de föräldrarna är kompetenta nog att bestämma själva vad som är bäst. Vi vet att dessa barn behöver en bra språkutveckling. Det vet också deras föräldrar. Låt oss använda de verktyg som kan användas. Det gör man till exempel i vissa stadsdelar i där det finns barn med ett större språkbehov. Man får se till att ta in språkkunnig personal på de öppna förskolorna som träffar barnen. Jag har sällan mött ett så litet barn som kan prata så mycket som en liten pojke från jag träffade som kunde säga ordet mockasiner. Det är inte det lättaste ordet att säga. Men det var det första han sade till mig när han visade upp sin fot med mockasinen på. Han har varit hemma med sin mamma med vårdnadsbidrag i just ett av de områden som du tar upp. Jag tror att de föräldrarna vill sina barns bästa. 47 (V) replik: Jag ifrågasätter verkligen inte att dessa föräldrar vill barnens bästa. Jag ifrågasätter , KD:s och regeringens princip att det alltid är bäst att göra ett val. Det är viktigt att man kan göra ett val mellan pest och kolera. Jag vill slippa att välja mellan pest och kolera, för att uttrycka det väldigt klart. Det är häpnadsväckande att man inte ser detta. Min fråga var: Vill man att det ska vara så? Också i är av dem som ansöker om vårdnadsbidrag kvinnor. Det är långtidsarbetslösa kvinnor som står väldigt långt från arbetsmarknaden. Är det då inte bättre att ni skapar jobb? Då kommer man också undan den fattigdom som har ökat och fyrdubblats för unga ensamstående familjer . Det vore väl ändå en bättre idé. Det är jag som ställer frågorna här, men frågar ändå mig om vi vill lägga ned även den jämställda föräldraförsäkringen eftersom det är mest kvinnor som tar ut den. Nej, men vi vill se till att försöka skapa verktyg för ett som är jämställt på riktigt. Då tycker inte vi att vårdnadsbidraget är någon hit, lindrigt uttryckt. Min fråga är alltså: Är det helt okej i dagens att vi inför ett vårdnadsbidrag som till används av kvinnor? Att vårdnadsbidraget till övervägande delen används av kvinnor som inte har någon förankring i landet eller på arbetsmarknaden skapar också det utanförskap som ni bekymrar er om. Tycker inte ni att det är ett bekymmer? 48 (KD) replik: Det var många märkliga påståenden här. Jag kan komma tillbaka till det värsta. Det finns ingenting som visar att steget till arbetsmarknaden har blivit längre för de här kvinnorna. Men jag håller helt och hållet med om att det finns ett stort problem i att många har helt andra förutsättningar för att komma in på vår arbetsmarknad. Har man utländsk bakgrund är det jättesvårt att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden. Det är en problematik som vi har dragits med och någonting som vi med gemensamma krafter måste försöka få bort, därför att det ökar risken för barnfattigdom och för att dessa människor inte ska kunna etablera sig i det svenska samhället. Det är ett gigantiskt problem, men det är inte någonting som har kommit på grund av att vi har infört vårdnadsbidraget. Att påstå något sådant är ju bara befängt. ((V): Det har ingen sagt.) Det går inte att kombinera vårdnadsbidrag med ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, så de som är arbetslösa är inte samma personer som är hemma med vårdnadsbidrag. Möjligen är det så att några inte har rätt till några som helst andra ersättningssystem, och då, som de ändå inte hade kommit ut på arbetsmarknaden, får de rätt att använda vårdnadsbidraget. Det är en väldigt tydlig ekonomisk förbättring för de här familjerna. Det jag skulle komma tillbaka till var påstående om att valet mellan att vara hemma med barnen eller att lämna dem till förskolan skulle vara att välja mellan pest och kolera. Att påstå att det skulle vara ett val mellan pest och kolera att vara hemma med sina barn och tillbringa tid med dem när de är ett, två och upp till är inte något annat än befängt. Att få vara tillsammans med sina barn under deras första tid i livet är någonting som många av oss föräldrar vill. En del vill vara det under dygnets alla ; andra tycker att det är bra med förskolan som ett komplement. Det är något som föräldrarna själva ska få välja, oavsett vad föräldrarna har för förutsättningar. 49 (MP) replik: Detta är en intressant debatt om vårdnadsbidraget. Frågan är om man minskar förutsättningarna för att barnet fastnar i barnfattigdom genom att en förälder tar ut vårdnadsbidrag. Där tycker jag att Alliansen är svaret skyldig. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar angående de norska erfarenheterna. Kontantstötten, som det kallas där, är i princip samma sak som vårdnadsbidraget. Har tagit del av utvärderingarna av kontantstötten? Det är en intressant fråga. Vad finns det för lärdomar att dra utifrån svenska förhållanden? 50 (KD) replik: Det är alltid svårt att jämföra socialförsäkringssystem i olika länder, eftersom de bygger på olika förutsättningar. Det är saker som skiljer i olika bakomliggande delar och i de specifika regelverken för den ersättning man vill undersöka men även gällande de specifika förutsättningarna i andra ersättningar som är kompletterande i ett lands befintliga system. De erfarenheter man gjorde av det norska systemet var i vissa delar dem som det har berättats om: Det var många invandrarkvinnor som använde vårdnadsbidraget. Det togs bort av den majoritet som är i opposition i riksdag, det vill säga de rödgröna. De hade aldrig gillat kontantstötten över huvud taget. De använde samma enkla och billiga retoriska poänger som man gör här, och sedan tog de bort det. Det viktiga som vi vill uppnå är att fler ska få möjlighet att bestämma själva. Sedan finns det andra problem i vårt samhälle, men dem måste vi lösa någon annanstans. Vi kan inte låta barnen bli slagträn som ska användas för att lösa alla våra stora samhällsproblem. tog också upp frågan om förutsättningarna för att komma bort från barnfattigdom. Det finns en enda väg som ökar förutsättningarna för att komma därifrån, och det är möjligheten att få ett arbete. Att kunna försörja sig själv genom arbete är det som gör att man inte lever i fattigdom och att barnen därmed inte växer upp i fattigdom. Det finns inget annat. Det är jätteviktigt för dem som lever i barnfattigdom att vi har gjort en del saker som vi redan har gjort eller är på väg att göra, med höjningar av barndelen i bostadsbidraget och sådant. Men det är på marginalen. Vägen bort från barnfattigdom går genom arbete och bara genom arbete. 51 (MP) replik: Är det inte väldigt motsägelsefullt? Å ena sidan betonar man hur bra det är med vårdnadsbidrag; å andra sidan är arbete den enda vägen ur barnfattigdom. Varför ska man då fördröja möjligheten för företrädesvis kvinnor som tar ut vårdnadsbidrag? Det vore väl bättre att lägga resurserna på att få in dem i arbete. Många kan uppleva att det enda valet man i princip har är mellan försörjningsstöd och vårdnadsbidrag. Det är en reell situation för många, och detta innebär problem. Skulle man dessutom fördubbla vårdnadsbidraget, vilket flera partier har talat om, eller höja det tillräckligt mycket kanske man rent av får mer än försörjningsstödsnivån i slutändan. 52 (KD) replik: Jag vet inte om jag riktigt förstod den sista kommentaren. Det är inte så att vi i har ett enda system som ska lösa allas problem på alla livsområden under hela livet. Vi har olika delar i socialförsäkringen som ska ge stöd och hjälp till familjer i vissa faser av livet. Vi har det generella barnbidraget för att omfördela mellan dem som har barn och dem som inte har barn och för oss som har barn, att omfördela från de perioder i livet när vi inte har små barn. Det är en del. Vi har föräldrapenningen som syftar till att kompensera för det inkomstbortfall man har när man är hemma och vårdar de egna små barnen. Vi har den tillfälliga föräldrapenningen som finns där för att undvika en kraftigt sänkt ekonomisk standard när barnen är sjuka. Har man barn i förskolan vet man att det finns en period när de har en tendens att vara sjuka väldigt ofta. Vårdnadsbidraget är till för att de som vill ta hand om sina barns omsorg själva ska ha möjlighet att ekonomiskt få förutsättningar att göra det. Det ska inte vara en möjlighet som är förbehållen dem som har så höga inkomster att de kan undvara en inkomst eller så, utan det ska vara en möjlighet som finns där för fler. Vårdnadsbidraget i sig kommer dock inte att lösa jämställdhetsproblemen. Vårdnadsbidraget i sig kommer inte att lösa problemen på arbetsmarknaden med att de som har sin bakgrund i ett annat land inte har tillträde till arbetsmarknaden på samma villkor som vi som är födda här. Vårdnadsbidraget kommer inte heller att lösa alla problem med barnfattigdom. Vårdnadsbidraget behövs för att föräldrar är de som ska bestämma, inte vi som är politiker. 53 (KD): Vi har hört vad som är målet för det här utgiftsområdet. Jag skulle främst vilja säga några ord om alla hundratusen barn som berörs av föräldrarnas separationer. Det finns många olika organisationer som jobbar för att barn och föräldrar ska kunna träffas och leva på ett bra sätt även om föräldrarna inte lever tillsammans. Det finns pappaföreningar och det finns nätverk som arbetar för att papporna ska få samma rättigheter som mammorna. Där har man fört fram åsikter inte minst kring underhållsstödet. Förutom att nivån inte har ändrats på länge ligger beräkningsgrunden för underhållsstödet på inkomsten . Det här ställer ju till problem för många människor. Man har en helt annan inkomst än man hade då. Återbetalningen kanske blir så stor att föräldern inte har råd att träffa sina barn på grund av denna återbetalningsskyldighet. Det är naturligtvis en miss i systemet om man ska betala tillbaka mer pengar än man behöver använda för att faktiskt kunna träffa sina barn. Det är ingenting som vi kan göra någonting åt här men som jag hoppas att vi till nästa års budget faktiskt kan lägga lite tid och kraft på att göra någonting åt. Där finns också en helt annan sak som många glömmer bort. Resor för barn mellan föräldrar är en typ av mellanhavande som många glömmer bort. Det borde också finnas med i beräkningsgrunden för underhållsstöd. Vem ska hämta och lämna? Vem ska bekosta de här resorna om det faktiskt är längre avstånd mellan föräldrarna? Det kan handla om långa resor med buss, tåg och flyg. Det skulle jag gärna vilja se att man också utredde framöver. Mycket mer skulle naturligtvis kunna lösas via familjerätten och med hjälp av familjerådgivare. Vad tjänar egentligen samhället mest på, att hitta lösningar för de separerade föräldrarna så att kontakterna fungerar och vi får barn som faktiskt blir trygga vuxna eller att inte se hur illa det kan bli när föräldrar och barn inte kan träffas på grund av ekonomin? Det finns naturligtvis också, som vi alla vet, mor- och farföräldrar som inget hellre vill än att träffa sina barnbarn. Då handlar det inte om ekonomiska skäl utan snarare om relationsproblem. Oavsett vilket skäl det handlar om anser jag att det är det offentligas uppgift att hitta lösningar i regelverken för att hjälpa familjer på de sätt som går för att de ska kunna få en värdig tillvaro och för att föräldrar och barn ska kunna träffas och faktiskt vara en familj, som de alltid kommer att vara. Vi är som föräldrar alltid föräldrar till våra barn. Barnen är alltid barn till sina föräldrar. Vi måste inse att föräldrar ser olika ut. Jag vill gärna passa på att slå ett slag för de separerade familjerna. 54 (V): När jag fick veta att jag kunde göra det passade jag på att begära ordet i , för jag tyckte att jag nog blev medvetet ganska kraftigt missförstådd i ett par replikskiften. I min diskussion med vill hon hävda att jag säger att det är ett val mellan pest och kolera att välja mellan att vara hemma med sina barn och att lämna barnen på förskola. Självklart är inte det ett val mellan pest och kolera. Det är självklart en förmån att kunna vara hemma med sina barn den tid man har ekonomiska möjligheter att leva på det sättet. Det som var pest och kolera var nämligen det som själv säger, att det alltid är bäst att kunna göra ett val, det vill säga ett val är bra bara för att det är ett val. Nej, det kan det naturligtvis inte vara. har man ett val mellan pest och kolera, men det är i sanning inte ett val mellan att vara hemma med sina barn och att lämna dem på förskola. Det vill jag förtydliga. Till vill jag säga: Nej, vi vill inte kvotera någon föräldraförsäkring. Vi vill göra föräldraförsäkringen individualiserad. Det betyder att vi vill jämställa den med till exempel sjukersättningssystemet, med a-kassan. Om jag är sjuk kan inte min man vara hemma. Om jag har jobb kan inte han få min a-kassa. Det är precis samma system. Det är inte märkvärdigare än så. Det handlar alltså inte om att kvotera. Detta rörde väldigt mycket vårdnadsbidraget. Jag har fortfarande inte fått veta varför detta var så bra och varför man inte lär sig av som när de såg hur det egentligen fungerade lade ned systemet. Jag tycker absolut att det är dags att vi skrotar ett sådant konserverande, gammaldags och omodernt system. 55 (KD) replik: Jag tycker att det var bra att begärde ordet igen. Det är bra att reda ut vad du egentligen menar med pest och kolera. Jag blev väldigt förvånad när du tog upp det. Jag vet inte om jag blev så mycket klokare av det inlägg du gjorde . Jag begärde replik för att du ska få möjligheten att utveckla det ytterligare. Det vi vill erbjuda föräldrar är möjligheten att välja vem som ska ordna barnomsorgen under barnets första period i livet. Då finns det via barnomsorgspengen som vi har infört möjlighet att välja en utförare som man litar på, som kan ge barnen en pedagogisk förskola, ett pedagogiskt innehåll. Man kan välja en dagbarnvårdare och man kan välja ett flerfamiljssystem. Dessutom har vi vårdnadsbidraget som erbjuder möjligheten att själv ta hand om barnomsorgen. Allt detta finns vid sidan av det som de allra flesta väljer, en allmän förskola driven av en kommun eller driven av någon annan utförare. Ändå kommer uttalandet att det är att välja mellan pest och kolera, just för att man får välja. Menar att det bara ska finnas ett alternativ? Ska bara den kommunala barnomsorgen finnas? Jag antar att det ska vara det enda alternativet.