prot · GX09126 · 2010-05-26 00:00:00 — Alla vi i socialutskottet har fått många och tydliga bevis på att förändringar som gjorts vid behovsbedömningar riskerar att underminera själva lagstiftningen. Jag kan ta ett exempel. Det är ett citat från ett brev från ett av handikappförbunden som jag tycker på ett tydligt sätt beskriver verkligheten för personer med assistans. Det lyder så här: Det handlar om pengar och det handlar om att lägga fast praxis. Det kan vi förstå till en viss gräns. Men när förutsättningarna ändras, när till och med de som är satta att döma i förvaltningsdomstolarna så tydligt låter sig påverkas av skiftningarna i samhällsklimatet då urholkas inte bara reformens rättigheter utan själva grundvalarna för ett rättssamhälle. i samma brev finns tre retoriska frågor till oss ledamöter i socialutskottet. De lyder så här: Vi kan inte låta bli att undra om stödet vi får muntligt uttryckt i olika sammanhang bara är politisk retorik. Ses människor med funktionsnedsättningar som andra klassens medborgare trots allt? Förväntas medborgare tacka och buga och inte ställa krav? Jag tycker att personer med funktionsnedsättningar har rätt att ställa krav på oss politiker. Vi har stiftat många lagar under som ska garantera dem med funktionsnedsättningar att leva ett jämlikt liv. Vi har också ratificerat FN:s konvention om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättningar. Där fastslås funktionshindrades rätt till självbestämmande och rätten att kunna delta i samhället. Vårt stöd ska bli handling, inte politisk retorik. Som ett bevis på att frågan om behovsbedömningar är speciellt viktig för samtliga partier, har vi, för första och säkert enda gången , lyckats enas om ett tillkännagivande till regeringen. På så sätt sänder tydliga signaler till regeringen om att regeringen bör återkomma till med förslag på åtgärder. Det är bra. Jag förväntar mig att man tar hänsyn till detta tillkännagivande i och arbete med bedömningsinstrumentet. är alltså nöjt med betänkandet i den delen, men vi har ändå egna förslag till förbättringar till propositionens förslag inom vissa andra områden. Jag vill nu kommentera regeringens förslag om tillstånd och anmälningsplikt när det gäller att bedriva yrkesmässig verksamhet med personlig assistans. I grunden har ingen annan syn än regeringen men vi anser att det är viktigt att de assistenter som anställs direkt av assistansberättigade inte har sämre arbetsvillkor än andra assistenter. Regeringen anser att en assistansberättigad som själv är arbetsgivare åt sina assistenter inte ska behöva ha något tillstånd utan endast ska göra en anmälan till . Jag och menar att regeringen ska ta initiativ till en dialog med de berörda parterna i syfte att hitta en lösning som gör det möjligt att tillförsäkra personliga assistenter samma grundläggande arbetsrättsliga skydd som andra löntagare som brukarnas behov tillgodoses. Utskottsmajoriteten avslår vårt yrkande med motiveringen att arbetsmiljölagen är direkt tillämplig också för arbetet i arbetsgivarens hem. Det stämmer, men det finns stora problem med att kontrollera efterlevnaden av lagen. kritik handlar inte bara om det utan även om det faktum att lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete ersätter LAS i de fallen. Därmed har man som anställd ett sämre arbetsrättsligt skydd. Vi förstår att det är en svår balansgång att reglera den här typen av anställningsförhållanden så att hänsyn tas både till den assistansberättigades rimliga krav på integritet och de anställdas arbetssituation, arbetsmiljö och anställningsskydd. Inte desto mindre måste personliga assistenter, oavsett vem som anställer dem, omfattas av samma arbetsrättsliga skydd som andra. Den dialog med berörda parter som vi kräver ska alltså handla om arbetsmiljön med mera för samtliga personliga assistenter som man behöver diskutera arbetsrättsliga villkor för dem som är direktanställda av brukare och inte omfattas av LAS lagen om anställningsskydd. har en reservation i betänkandet där vi vill ytterligare förstärka barnperspektivet i samband med beslut om insatser enligt LSS. Vi vill också utreda möjligheten att få hjälp av en oberoende företrädare. Vi har också, återigen, ett förslag om rätt till daglig verksamhet för personer med psykiska funktionsnedsättningar ett förslag som också lade fram . Utskottsmajoriteten säger nej också till detta förslag och vill avvakta med en sådan rättighet för att regeringen i stället lovar att starta en försöksverksamhet med meningsfull sysselsättning för gruppen. Redan kom i kontakt med flera verksamheter med daglig sysselsättning. Jag anser att det inte behövs fler försöksverksamheter. Flera av de befintliga verksamheterna är utvärderade och visar goda resultat. Nej, det är en lagstiftning som behövs . Avslutningsvis står jag bakom samtliga reservationer men för tids vinnande yrkar jag enbart bifall till reservation nr 1. 87 (): I det här betänkandet Personlig assistans och andra insatser åtgärder för ökad kvalitet och trygghet har tre reservationer som jag naturligtvis står bakom, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 7 som handlar om assistans vid sjukhusvistelse. En av grundtankarna med personlig assistans är att människor med funktionsnedsättning ska få leva det liv som de vill leva. Personlig assistans har förbättrat livskvaliteten enormt för många människor med allvarlig funktionsnedsättning och är en av de viktigaste jämlikhetsreformer som har genomförts. Rätten till personlig assistans är för dessa människor en ovärderlig förutsättning för frihet och självständighet. Den statliga utredningen, , har sett över hela lagstiftningen och lämnade 2008 utredande i sitt slutbetänkande ett stort antal förslag till förändringar. Regeringens proposition, som till största delen bygger på förslag, behandlar dock enbart ett fåtal av utredningens förslag. Hur regeringen avser att hantera övriga förslag från är fortfarande till stor del oklart. Vi har inga invändningar mot de förslag till beslut som redovisas i betänkandet. Att barnperspektivet förs in i lagstiftningen är principiellt bra och viktigt. Barns bästa ska beaktas, och när en LSS-insats rör ett barn ska barnet ges möjlighet att framföra sina åsikter utifrån barnets ålder och mognad. Förslaget om registerkontroll av personer som utför LSS-insatser åt barn är också en rimlig och proportionerlig skyddsåtgärd för barn om den begränsas på samma sätt som registerkontrollen avseende förskoleverksamhet, skola och barnomsorg. Behovsbedömningsinstrumentet för personlig assistans är en fråga som vi i sett som den mest problematiska. Regeringens hantering av behovsbedömningsinstrumentet har enligt vår mening varit helt oacceptabel och skadat tilltron till LSS-reformen. arbetar och , på regeringens uppdrag, med att ta fram ett behovsbedömningsinstrument för personlig assistans. Till arbetet har knutits en referensgrupp i vilken flera representanter för handikapp- och brukarrörelsen fanns med. Arbetet med att ta fram ett behovsbedömningsinstrument väcker dock många frågor. Handikappförbunden lämnade referensgruppen i protest mot inriktningen på arbetet. Det utkast till förslag till behovsbedömningsinstrument som presenterades och som skulle prövas på brukare bestod av ett 91-sidigt dokument där varje detalj i en persons liv skulle redovisas och därefter, inom varje detaljerat område, rimlighetsbedömas av handläggare. Instrumentet i den utformningen var enligt vår mening klart integritetskränkande. Vi har inget emot att ges möjlighet att skapa och verka för lika bedömningar i hela landet, inte minst mot bakgrund av att redovisat olikheter som inte beror på olikheter i befolkningsstruktur utan på att det finns olika lokala rutiner och riktlinjer för handläggningen av ärenden. I samband med socialutskottets beredning av betänkandet enades utskottet, som sagts här tidigare, om ett tillkännagivande till regeringen rörande behovsbedömningsinstrumentet. Det innebär att regeringen ska återkomma till med redovisning och förslag till åtgärder utifrån de två uppdrag som och har att redovisa och som handlar om hanteringen av behovsbedömningsinstrumentet. Det finns ett antal förslag som saknas i betänkandet och propositionen. Det är förslag där regeringen ännu inte tagit ställning och där det saknas skarpa förslag. I betänkandet beskrivs att regeringen följer frågorna och att det finns ett antal uppdrag som lämnats till olika myndigheter. Ett av förslagen gäller situationen när en person har behov av mer än en personlig assistent , så kallad dubbelassistans. Han eller hon har rätt till detta endast under förutsättning att möjligheterna att erhålla bostadsanpassningsbidrag eller andra hjälpmedel har utretts. Regeringen anser dock att det även fortsättningsvis ska stå den enskilde fritt att välja att ansöka om dubbel assistans i stället. Kravet är dock att de alternativa lösningarna först ska ha utretts. Det sägs vidare i betänkandet att det är angeläget att den enskilde inte drabbas negativt som ärenden om bostadsanpassning eller hjälpmedel prövas. Därför bör ärenden av detta slag handläggas skyndsamt med hänsyn till den enskildes situation. menar att det trots allt finns en risk att handläggningen dröjer och att den enskilde därför riskerar att befinna sig i en besvärlig situation. Därför måste det vara möjligt för den enskilde att få ansöka om dubbel assistans , även om han eller hon senare väljer att avsluta insatsen när bostadssituationen är anpassad och hjälpmedel provats ut. Kravet som bör gälla är alltså att ansökan om att utreda alternativ ska ha lämnats in, men vi menar att ärendet inte ska behöva vara färdigutrett för att en person ska kunna ansöka om dubbel assistans. En annan för den enskilde mycket konkret förändring och förbättring skulle vara att ändra regelverket för assistans vid sjukhusvistelse. föreslog att tidsperioden för när man har rätt till personlig assistans vid sjukhusvistelse skulle förlängas . I betänkandet kan man läsa att det pågår ett arbete med att ta fram underlag för att bereda frågan. Vi tycker att det är svagt av regeringen att man inte lyckats lösa denna fråga och lägga fram ett skarpt förslag i den nu aktuella propositionen. kan assistansersättning, när särskilda skäl föreligger, lämnas även för den tid då den funktionshindrade vårdas på sjukhus, högst . Det här är ett påtagligt problem både för den enskilde och för den personlige assistenten. Den enskilde riskerar att bli av med en personlig assistent som fungerar väl och behöva anställa en ny efter en sjukhusvistelse. Praktiska svårigheter blir än större för dem som själva är arbetsgivare. För den som arbetar som personlig assistent är det naturligtvis otryggt att med mycket kort varsel kunna förlora sin anställning. Det kan skapa stor oro för båda parter och är något som kan försvåra rekrytering. Avslutningsvis: Ytterligare ett förslag från som regeringen väljer att inte lägga fram ett skarpt förslag på är att personkrets 3 ska få rätt till daglig verksamhet. Ett skäl anses vara de åtgärder som vidtas för att skapa arbete i olika former för denna grupp. Ett annat skäl som tas upp är att det är så få som går vidare från daglig verksamhet till någon form av lönearbete. Vi delar bedömningen att människor med psykisk funktionsnedsättning självklart i första hand måste få tillgång till anställning på arbetsmarknaden. Men det är också viktigt att se att långt ifrån alla har möjlighet att nå dit, trots de satsningar som pågår. Insatsen daglig verksamhet behöver utvecklas så att den ger en meningsfull sysselsättning av god kvalitet samt stärker den enskildes möjlighet att övergå till lönearbete. Vi i vill att även personkrets 3 ska få samma rättigheter till daglig verksamhet som de andra. Ett förslag om detta borde ha funnits med i propositionen. I stället väljer regeringen att avvakta med beslut till förmån för en försöksverksamhet. 88 (): Äntligen får vi fatta viktiga och efterlängtade beslut i riksdag för att säkra, stärka och öka kvaliteten och tryggheten i den personliga assistansen och besluta om viktiga förbättringar av LSS-verksamheten i övrigt. Visst, det finns mer att göra, men tar vi ett viktigt steg. Det känns bra att det finns en bred politisk uppslutning bakom reformen, liksom det var bakom förslag, som regeringens proposition i hög grad bygger på, och som det nu är när vi slutligt tar ställning här i . Assistansreformen som den förra borgerliga regeringen med stort stöd i införde 1994 har betytt och betyder ökad valfrihet, större inflytande och bättre livskvalitet för många människor med svåra funktionsnedsättningar. Ja, många har vittnat om att man upplever assistansen som en revolution i vardagen! Intentionerna i LSS om jämlikhet i levnadsvillkor, full delaktighet i samhällslivet och en verksamhet grundad på respekt för den enskildes självbestämmande och integritet att kunna leva som andra är mycket angelägna att värna och bära vidare . Det är något som vi från socialutskottet starkt understryker. slår vi fast att LSS fortsatt är en rättighetslagstiftning. Barnperspektivet i LSS är en viktig nyhet. Barnets bästa ska särskilt beaktas, och barnet ska få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter. Registerkontroll för personal som ska arbeta åt barn enligt LSS är också viktigt att få på plats. Andra nyheter rör tillståndsplikt för och aktivare tillsyn av assistansanordnare i syfte att kvalitetssäkra verksamheter. Assistansen är en av våra största valfrihetsreformer. Det är den assistansberättigade som bestämmer om tjänsten ska utföras av ett privat företag, ett kooperativ, kommunen eller om den enskilde själv vill vara arbetsgivare. Detta ligger fast. Dessutom förstärker vi den enskildes rättigheter ytterligare med en rätt till personligt möte med socialnämnd och att den som fått en LSS-insats ska erbjudas en individuell plan. tar vi ytterligare ett steg för att nå målet att personer med funktionsnedsättning tillhörande personkrets 3 ska ha LSS-rätt till daglig verksamhet. Det har gjorts viktiga insatser som redovisas i propositionen främst för personer med psykisk funktionsnedsättning. satsar alliansregeringen 35 miljoner för att utveckla den dagliga verksamheten ytterligare. visade att assistans beviljas mycket varierande över landet. Så ska det inte vara. Den enskilda människans behov ska avgöra insatsens omfattning, inte vilket försäkringsområde eller vilken kommun man tillhör. En enhetligare bedömning utifrån den enskildes behov och på ett rättssäkert sätt är vad vi ska ha. Då krävs bland annat ökade kunskaper hos personalen som arbetar med behovsbedömning, och det behövs också ett behovsbedömningsinstrument som absolut inte ska vara mer detaljerat än nödvändigt och absolut inte vara integritetskränkande, vilket utskottet tydligt markerar. Regeringens uppdrag till , som ska vara redovisat , att i samråd med ta fram instrument gick fel i inledningen. Jag förstår reaktionen från referensgruppen. Enligt den information jag har är arbetet åter i gång i konstruktiv anda, och det är viktigt. Till vill jag säga att det inte alls var regeringen som var orsaken till den här händelsen. Det var ett uppdrag som i samråd med hade att hantera. Regeringen hade ingenting med upplägget i den delen att göra. Regeringens andra uppdrag är att ska redovisa hur arbetet med enhetlighet i besluten om personlig assistans utvecklas såväl när det gäller grundläggande behov som andra personliga behov. Det är viktigt för att kunna följa upp och kontrollera hur tillämpningen faller ut och om uppfyller intentionerna i LSS. Här har det framförts en oro, och det har framförts synpunkter. Det är ett absolut krav att intentionerna i LSS ska uppfyllas. För att vara riktigt på den säkra sidan har socialutskottet i stor enighet föreslagit ett tillkännagivande om att regeringen så fort underlag finns bör återkomma till med en redovisning och vid behov med förslag till åtgärder allt i syfte att kunna åtgärda om tillämpningen inte går i önskvärd riktning. Parallellt arbetar med förslag om till exempel assistans vid sjukhusvistelse. Det är en absolut målsättning att vi ska klara av det. säger att det är svagt att man inte kommer med förslag. Men om vi redovisar att arbetet pågår och i sin reservation säger att vi ska utreda frågan, vad är då skillnaden? Det är ett klart besked att vi vill lösa frågan om assistans vid sjukhusvistelse, och det står jag för. Detsamma gäller assistenters uppsägningslöner när den assistansberättigade avlider, differentierad schablonersättning och avräkningsperioden för assistansersättningen liksom att klargöra ansvaret för hjälpmedlen. Det finns ett par landsting som, anser jag, inte riktigt följer lagstiftningen. tydliggörs det så att det inte ska vara någon tvekan. Vistelsebegreppet och ansvaret för vikarieförsörjningen ska också få sin lösning. Det finns viktiga frågor kvar, till exempel huvudmannaskapsfrågan och andra. Men det var alldeles tydligt i remissvaren att det framkom både synpunkter och behov av åtgärder för att fördjupa studier och arbete. Det är alltså någonting som vi har kvar, men vi ska ju ha något att göra under nästa mandatperiod också. Jag vill avslutningsvis yrka bifall till förslaget i socialutskottets betänkande och avslag på reservationerna. 89 () replik: Jag vill ställa frågor till också i hans roll som ordförande i . Jag hoppas att har det i bakhuvudet när vi debatterar sedan. Regeringsrättens dom ledde till en snävare tolkning av begreppet grundläggande behov. Detta innebar i praktiken att handläggare skulle bedöma sådant som är privat och känsligt. Individerna själva fråntogs rätten att besluta om det som är mest privat. Det känns mycket märkligt att en persons livssituation ska jämföras med en person utan funktionsnedsättning när LSS till exempel säger att personer med funktionsnedsättning också ska ha goda levnadsvillkor. Jag läste i talarstolen ur ett brev som vi alla i socialutskottet har fått. Där skriver brevskrivaren att det till och med är så att de som är satta att döma i förvaltningsdomstolarna tydligt låter sig påverkas av skiftningarna i samhällsklimatet, och då urholkas hela reformen. Jag är beredd att dela uppfattningen att det har skett skiftningar i samhällsklimatet som inte är till fördel för personer med funktionsnedsättningar. 90 () replik: För mig är utgångspunkten LSS intentioner: möjligheter att leva som andra. Det säger lagstiftningen, och det är jag beredd att slåss för. Jag har uppfattat att vi i socialutskottet är helt eniga om att vi ska värna det. Vi har både vid vår hearing och på annat sätt fått oss till del att det finns personer som anser att de har fått assistansen indragen. Det är enligt drygt 150 personer. De sade också från att det fanns de som hade fått mer assistans. Det hade alltså varit åt båda hållen. Det som jag tycker är viktigt det är därför jag tycker att vårt tillkännagivande är så viktigt är att vi måste få en ordentlig genomgång, uppföljning och beskrivning om det är så att det har lett till förändringar som det inte finns några politiska beslut om. I så fall måste vi få fram det. Så har vi fört diskussionen. Jag vill medverka till jag menar att tillkännagivandet är en garant för det att vi mycket noggrant ska följa och se till att vi lever upp till LSS intentioner. Vi ska ta de synpunkter och farhågor som har framförts på allra största allvar. Jag får inte lägga mig i hur en domstol dömer, men är vi inte nöjda med domstolens utslag är vår makt att kunna ändra lagstiftningen därav tillkännagivandet. I sak tror jag att och jag är överens om att det är LSS intentioner som ska vara avgörande. 91 () replik: Ja, det stämmer. Min slutsats efter hearingen var en uppfattning som jag tror att delar att vi måste överväga en lagändring. Men det som jag vill lyfta fram är de skiftningar som har skett i samhället . ser inte kopplingen, så jag måste vara väldigt tydlig. har regeringens attityd mot människor som är sjukskrivna och arbetslösa hårdnat mer och mer. Det finns hårdare lagstiftning när det gäller dem som inte kan arbeta och som på något sätt är beroende av samhällets stöd. Jag får en känsla av att den attitydförändringen också präglar de skiftningar som personer med funktionsnedsättningar märker. De exempel som vi fick vid hearingen är klart och tydligt integritetskränkande. Det känns mycket märkligt att personer som ska kunna ha goda livsvillkor, likadana som vi som står här i kammaren och debatterar, behandlas på det sättet av tjänstemän på . 92 () replik: Jag vill upprepa att det inte finns några politiska beslut som säger att det ska göras besparingar eller hårdare bedömningar. Det enda som är uttalat är att vi ska ha ett rättssäkert och ett enhetligare system, just för att säkra den enskildes behov. Det är ännu viktigare när det handlar om en rättighetslagstiftning. Det är grunden. Sedan tycker jag att det är ett flagrant angrepp på domstolen att påstå att dess domslut sker utifrån någon allmän attityd i samhället. Jag tycker att inte borde använda det som argument. Jag menar att de har, och ska ha, till uppgift att göra sina tolkningar och tillämpningar av lagstiftningen. Man ska inte anklaga enskilda domare och andra för att de inte gör det utifrån sitt bästa. Däremot, om vi inte är nöjda med resultatet därav nu tillkännagivandet och får ett bättre underlag för att kunna ta ställning om LSS intentioner inte uppfylls, då är jag beredd att medverka till att vi ska ändra lagstiftningen så att LSS intentioner verkligen uppfylls. Det måste vara utgångspunkten. Vi har en självständig och fristående domstol, och det systemet tycker jag att vi ska ha även framöver. 93 (): I den konvention som denna riksdag har valt att ratificera, om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning, fastslås rätten till självbestämmande och rätten att kunna delta i samhället. För detta behövs ibland personligt stöd i vardagen. Vårt svenska system med personlig assistans bidrar till ökat självbestämmande och deltagande i samhället på lika villkor för personer med funktionsnedsättningar. Utan ett sådant stöd skulle många människor med funktionsnedsättningar tvingas tillbaka till ett liv i passivitet. En av grundtankarna med personlig assistans är att människor med funktionsnedsättning ska få leva det liv som man själv vill leva. Personlig assistans har förbättrat livskvaliteten enormt för många människor med ytterst allvarliga funktionsnedsättningar och är i och med det en av de viktigaste jämlikhetsreformer som denna riksdag har fattat beslut om. Rätten till personlig assistans är för människor i vårt land en ovärderlig förutsättning för frihet och självständighet. Den statliga utredningen har sett över hela LSS-lagstiftningen och har utredande lämnat ett stort antal förslag till förändringar. Något av ett antiklimax är det när regeringen i den proposition som vi nu behandlar enbart väljer att lyfta fram ett fåtal av utredningens förslag. Hur man sedan kommer att utreda de övriga förslagen från utredningen framgår inte. Här är fråga på sin plats: När kommer de frågor som inte avhandlas att se dagens ljus i ? Att det pågår ett arbete är intressant att höra, men när kommer de övriga frågorna? I vår motion som behandlas i betänkandet väljer vi socialdemokrater att hålla oss till det fåtal frågor som regeringen plockar upp i propositionen. Men jag vill understryka att vi socialdemokrater kommer att återkomma till övriga aktuella och viktiga frågor kring personlig assistans och LSS i andra sammanhang. Regeringens proposition innehåller i stort inga direkt kontroversiella frågor från utredningen. Regeringen har just nu valt att plocka fram de frågor från utredningen där vi på de flesta områden inte har några allvarliga invändningar. Att barnperspektivet förs in i lagstiftningen är principiellt viktigt. Men framtiden får ge besked om hur mycket man väljer att satsa på barnperspektivet. Resurserna avgör hur man kan slå sig för bröstet för att man nu väljer att satsa på barnen. Barnens bästa ska beaktas det är bra.