prot · GX0975 · 2010-02-16 00:00:00 — Skälet till att vi har landat på 10 000 platser är lärosätenas egna bedömningar av vad man klarar att ta in med bibehållen kvalitet. Jag noterar att Socialdemokraterna föreslår fler platser än vad lärosätena själva bedömer att de klarar att ta in med bibehållen kvalitet. Högskolan får inte reduceras till enbart en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Den måste ytterst fokusera på kunskap och bedriva utbildningar med kvalitet. Jag tror att det går en skiljelinje mellan alliansregeringen och Socialdemokraterna här. får gärna korrigera mig. Det finns mycket vi kan göra från riksdag och regering när det gäller att understryka vikten av anställningsbarhet och arbetslivsanknytning. Jag talar gärna om detta på olika sätt. Det är möjligt att det krävs ytterligare skärpningar av regelverket framöver, men det stora ansvaret måste ligga ute i verkligheten hos lärosätena som har den naturliga kopplingen till den lokala och regionala arbetsmarknaden där många av studenterna hamnar. Det går inte att från centralt håll detaljstyra exakt hur det ska gå till överallt. Lärosätena måste ta ansvar. Det finns mycket pengar ute på universitet och högskolor. Det har aldrig funnits så mycket som , så det finns resurser att klara av detta. Anställningsbarhet och arbetslivsanknytning är för viktigt för att enbart reduceras till en fråga om att få mer pengar från staten för att göra något man redan ska ha gjort enligt gällande regelverk. Med all respekt för de satsningar som Socialdemokraterna gör i sina skuggbudgetar och vi vet inte om de ligger fast när det ska kompromissas inom den rödgröna gruppen och prioriteras inom andra viktiga områden så ska detta göras alldeles oavsett hur mycket pengar som finns ute på universitet och högskolor. 64 (): Till Finn vill jag säga när det gäller att universitet och högskolor själva planerar sina utbildningsutbud . Jag vet inte om du vill ha en förändring i den ordningen; jag förstod inte det. Det finns ett takbelopp, och jag har inte förstått att eller vill avskaffa det. Vad beträffar har vi sagt att vi är beredda att diskutera med regeringen. Förre högskoleministern lovade att bjuda in mig till samtal för att vi skulle ha ett brett samförstånd i en sådan viktig fråga för högskolesektorn. Jag väntar fortfarande på ett sådant samtal. Jag tror att sådana frågor vore bra att lösa i samförstånd över politikens blockgränser. Jag vore tacksam om ett sådant samtal kom till stånd. Kan Finn medverka till att sådana överläggningar sker vore det positivt för svensk politik. Vad gäller ministerns svar om omsvängning finns det väl ingen större omsvängning än regeringens 10 000 nya platser. Krisen på arbetsmarknaden kom inte den här månaden utan har funnits . har vi vetat att det kommer stora ungdomskullar . Det är inte hokus pokus. Vi visste att det var många gymnasieelever som skulle söka till högskolan . För långt sade vi: Preparera högskolan för den ungdomskull som kommer! Men ni sade: Nej, vi ska inte bygga ut; vi ska vänta. Det betyder att nu när vi har en svår situation på arbetsmarknaden säger ni: kommer platserna. Hade det inte varit bättre om platserna kommit nu? Jag tycker att det är felprioriterat. Vi väljer att bygga ut med 12 000 platser i stället för 10 000. Vi satsar också i nya kvalitetspengar. Det här är er andra eller tredje budget i rad utan kvalitetspengar till högskolesektorn. Vi tar ansvar och väljer att investera i utbildning för människor. Vi tror nämligen att det bästa sättet att ta ur krisen är att satsa på den ungdomsgeneration som växer upp. Ni väljer skattesänkningar med lånade pengar. Det är fel tänkt. 65 Statsrådet (): Antalet platser i högskolan måste självklart kunna variera beroende på efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Det är därför som fler platser i högskolan tillförs nu när det behövs fler platser i högskolan. Däremot finns det ingen poäng i att som Socialdemokraterna alltid tillföra fler platser oavsett hur studenternas efterfrågan eller arbetsmarknadens behov ser ut. Den politiken för inte vi. Vi har tidigare sett resultatet av den politiken då man har byggt ut högskolan så kraftigt att man inte har klarat kvaliteten. I den svenska högskolan ser vi nu att studenter inom till exempel humanistiska och samhällsvetenskapliga ämnen bara får fyra timmars undervisningstid . Det är resultatet av den socialdemokratiska politiken. Vi måste anpassa antalet platser i den svenska högskolan efter arbetsmarknadens behov och studenternas efterfrågan. Det är just det vi gör. Vi sätter in åtgärder när de behövs, varken tidigare eller . och högskolor har mer pengar än . Vi har genomfört en stor forskningssatsning med som i högsta grad stärker kvaliteten i den svenska högskolan. En viktig faktor när det gäller hög kvalitet i den svenska högskolan är att man har kvalificerade lärare. Forskare är också lärare. Att vi får bättre forskning och forskare i påverkar naturligtvis också högskoleutbildningen positivt för de studenter som deltar i den. Vi har tillfört ett antal hundra miljoner i grundutbildningsanslaget för att se till att det blir fler lärarledda timmar i den svenska högskolan. Vi tänker lägga en kvalitetsproposition där vi ytterligare försöker stärka drivkraften att höja kvaliteten i den svenska högskolan. Alliansregeringen satsar mycket på kvalitet. Däremot uppfattar jag att det är skillnad mellan regeringen och oppositionen när det gäller synen på kvalitet och kvantitet. Socialdemokraterna står för kvalitetslinjen högskolan som utbildningsfabrik. Det gör inte vi. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2009/10:232 om andelen ungdomar som går vidare till högre studier 66 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av att andelen ungdomar som väljer att studera vidare på universitet och högskolor varierar kraftigt mellan olika kommuner samt vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att öka andelen ungdomar som studerar vidare och minska den sociala snedrekryteringen till högre studier. Till att börja med vill jag betona att arbetet med breddad rekrytering till högskolan är prioriterat och viktigt. Den högre utbildningen ska vara öppen för alla som har intresse och förutsättningar för sådan utbildning. Detta gäller oavsett bostadsort och bakgrund. I det perspektivet kan jag hålla med om att det naturligtvis är problematiskt att övergången till högskolan skiljer sig kraftigt åt mellan kommuner. Utbyggnaden av den högre utbildningen runt om i landet har varit viktig för att öka tillgängligheten till högre utbildning och sänka trösklarna för att påbörja högskolestudier. Däremot håller jag inte med om vilka verktyg som ska användas för att möjliggöra att alla som har intresse och förutsättningar också ska kunna studera på högskolan. Den förra regeringen använde kvantitativa mått som pekpinnar. Resultatet blev ett stort antal outnyttjade platser inom högskolan. Jag är inte beredd att gå den vägen. I stället är den här regeringens utgångspunkt att universitet och högskolor själva kan och ska ta ett ökat ansvar för att säkerställa breddad rekrytering. Jag är övertygad om att våra lärosäten är fullt kompetenta att bedöma vilka åtgärder som behöver vidtas. Inte minst för att nå ungdomar i de kommuner där övergången till högskolan är låg. Regeringen följer noga hur universitetens och högskolornas arbete fortskrider. Som en grund för lärosätenas arbete har regeringen också vidtagit åtgärder som är en del i arbetet med att bredda rekryteringen. Bland annat har universitet och högskolor fått i uppdrag att förbättra informationen och vägledningen om utbildningsvägar vid respektive lärosäte. En effektiv studie- och yrkesvägledning såväl inför som under studierna är inte minst viktig när det gäller studenter med icke-akademisk bakgrund. Regeringen genomför också en studiemedelsreform med höjda studiemedel och höjt fribelopp. Ett bra studiemedelssystem är viktigt för att motverka social snedrekrytering. När efterfrågan på högre utbildning nu ökar har regeringen också kraftigt ökat antalet platser. Utgångspunkten är då efterfrågan på utbildning. Antalet platser har ökat med ca 10 000. Jag vill understryka att arbetet med att bredda rekryteringen kräver ett helhetsgrepp där alla utbildningsnivåer innefattas. Universitet och högskolor kan inte ta hela ansvaret för att korrigera förhållanden som grundläggs i lägre åldrar. En grundförutsättning är högre kvalitet och bättre studie- och yrkesvägledning i grund- och gymnasieskolan. Regeringens bedömning är att den gymnasiereform som regeringen har sjösatt och som innebär en väsentlig kvalitetshöjning av utbildningen har goda förutsättningar att inverka positivt på arbetet med breddad rekrytering till högskolan. 67 (): Tack, statsrådet, för svaret på min interpellation! Den färska sammanställningen från visar att det är stor variation mellan olika kommuner och län när det gäller hur många ungdomar som börjar studera vid universitet och högskolor. I min valkrets, , varierar det kraftigt. I kanske det är , och i kanske det är . Det är enorma variationer i övergångsfrekvens från gymnasieskola till högre utbildning. Man kan naturligtvis fråga sig om det är ett problem eller om det är ett slags så-är-det. Jag tror att det är ett problem. Jag tror, av svaret, att statsrådet också tycker det. Eftersom jag inte tror att det är genetiskt betingat vilka som väljer att studera vidare vid universitet och högskolor tror jag att det finns andra hinder för barn och unga att välja att gå vidare. Det finns en risk att statistiken är en spegel av att vi slösar med talang, att vi slösar med en begåvningsreserv i . Det finns ett antal människor i olika kommuner som inte riktigt får den stimulans, det stöd eller kanske den uppbackning eller förebild som krävs för att man ska gå vidare till högre studier och kanske forska senare i livet. Jag tror att det är viktigt att se frågan på det sättet. Vad är det som har gjort starkt på andra områden? Jag brukar se på idrotten. Vad var det som gjorde att blev så oerhört framstående i tennis? En anledning var naturligtvis att och flera efter honom var stora förebilder. Vi satsade på tennis runt om i . Det fanns banor och hallar överallt. Man startade tennisklubbar där avgifterna inte var särskilt höga och där vanliga människor kunde spela tennis. Det blev en folksport till skillnad från i andra länder där tennis var en rikemanssport, det fanns få banor och man måste ha mycket pengar för att kunna spela tennis. Det förändrade bilden. blev världsledande i tennis. Tack vare att vi lyckades få en bredd lyckades vi vaska fram spetsen. På samma sätt måste vi se på utbildningssystemet. Vi måste ge alla begåvningar runt om i chansen. Här har vi ett problem , enligt den undersökning som finns. Jag frågade om ministern avser att vidta några åtgärder. Jag får inte riktigt något svar på frågan vad regeringen tänker göra. Jag tvingas konstatera att regeringen vid makten har gjort ganska mycket som jag tror försvårar och förhindrar en ökad övergång och framför allt en minskad social snedrekrytering. Jag kan ge några exempel. De kraftiga besparingarna på komvux tror jag slår stenhårt mot de människor som kanske hade velat gå in i en högre utbildning men inte fick chansen. Förändringarna av 25:4-regeln vid antagning till högre utbildning gör att arbetslivserfarenhet inte värderas på samma sätt som . Det är något som också universitet och högskolor beklagar. Studiemedelssystemet för yrkesverksamma förändrade verkligen möjligheten att gå vidare. Vi har också förändringen av gymnasieskolan. I slutet av svaret säger ministern att han ser att en förändring av gymnasieskolan ska ge goda förutsättningar att inverka positivt på arbetet med breddad rekrytering till högskolan. Det är spännande. Det är en spännande logik när två av tre utbildningslinjer i den nya gymnasieskolan inte ska ge allmän högskolebehörighet. Jag undrar om någon forskare över huvud taget tror att det kan minska den sociala snedrekryteringen till högre utbildning. Jag hoppas att ministern svarar på det, och framför allt att han svarar på frågan: Vilka åtgärder, om några, tänker regeringen vidta för att rätta till det begåvningstapp vi har i det svenska utbildningssystemet? 68 FINN (): I den förra interpellationsdebatten var vi överens om målen. I den här interpellationsdebattenen är vi inte riktigt överens ens om målen. Det kräver därför en ideologisk diskussion och föranleder oss att ta en sådan. Jag vill rikta ett stort tack till statsrådet för svaret som i allt väsentligt säger det jag själv skulle vilja ha sagt. Jag fokuserar på det sista stycket där statsrådet poängterar att breddad rekrytering kräver ett helhetsgrepp där alla utbildningsnivåer innefattas. Låt mig utvidga det och säga att det inte bara handlar om utbildningsnivåerna utan om alliansens hela politik för att stödja det som berör högre utbildning och forskning. Interpellanten gör gällande att 50-procentsmålet är det heliga mål som hans parti har satt upp för att vi ska läsa vidare inom högre studier. Man måste då fundera lite grann på varför det ska vara just . Ska det inte vara eller ? Vad är det som gör att just hälften i ungdomskullarna ska gå vidare till högre studier? Är det en naturlag? försöker interpellanten leda det som han påstår i bevis. Han skriver följande i sin interpellation: tvingas vi konstatera att andelen som fortsätter i högre studier har minskat sedan den borgerliga regeringen avskaffade målet. Innebär detta enligt interpellanten att det finns en orsak och verkan här som är strikt? Om man menar att alliansregeringen har stigit av från 50-procentsmålet för att inte primärt styra högre utbildning och forskning efter kvantitetsmått utan i stället rikta in sig på kvalitetsmål tror jag att man möjligen har rätt. Det är viktigare att värna kvaliteten i första hand. Sedan får kvantiteten följa bland annat det arbetsmarknadspolitiska läget. Men kvantiteten är klart underordnad upprätthållandet av kvaliteten. Därför arbetar också alliansregeringen enträget med kvalitetsreformer på högskoleområdet. Det som då anknyter till helhetsgreppet är, precis som statsrådet sade, att det också gäller att få kvalitet i utbildning som för människor fram till högskolan, så att vi inte sänker kraven, för på det sättet sänker vi all trovärdighet när det gäller vår internationella status som utbildare i denna nation. Här är det ganska tydligt att utbildningsminister som kollega till ministern driver ett arbete för kvalitetshöjning inom utbildning som ska leda fram till högre utbildning. En annan tes som drivs av Socialdemokraterna via i denna interpellation är att närheten till ett lärosäte har betydelse för hur stor andel som studerar. Nå, vad menas konkret med detta? Om i ungdomskullarna ska studera, vill Socialdemokraterna då förfäkta att vi ska ha en geografisk spridning av lärosäten för högre utbildning och forskning som motsvarar i fråga om ungdomarnas befintlighet i detta land? Hur många lärosäten är det i så fall fråga om? Hur många lärare ska lärarkadern bestå av? Ska vi ha en lärarkader som upptar hälften av den vuxna befolkningen? Detta är frågor som ställs och lyfts fram när det gäller kvantitetsmåttet. Därmed faller man på egna grepp eftersom detta blir orimligt om det ska finansieras med offentliga medel, vilket jag hoppas att vi är överens om. vill jag ta upp en fråga som också är viktig när man lyfter fram den sociala snedrekryteringen. Vad är det egentligen för villkor för den som investerar i högre utbildning och tar studielån som Socialdemokraterna erbjuder? Det enda som jag kan se av den politik som man har fört i regeringsställning är att man alltid försöker få en särskild skatt på högre utbildning. Det senaste exemplet är värnskatten. Här arbetar regeringen för att sänka skatterna i första hand för låg- och medelinkomsttagare. Men man riktar också ett stöd till dem som investerar tid av sitt liv då de inte har någon löneinkomst men som förhoppningsvis får högre inkomster av tjänst efter meriter inom högskolan. Hur tänker sig Socialdemokraterna kunna påverka den sociala snedrekryteringen och människors möjligheter att göra karriär och också få en rättmätig del av den löneökningen genom att höja skatterna för dem som har genomgått en högskoleutbildning? 69 Statsrådet (): Som jag sade i interpellationssvaret delar jag verkligen uppfattningen att den sociala snedrekryteringen är ett mycket stort problem. Det är ett stort problem ur ett samhälleligt perspektiv därför att alla talanger och begåvningar inte tas till vara. Vi behöver alla de talanger som finns oavsett vilken social, etnisk eller geografisk bakgrund som människor i vårt land har. Alla dessa människor behövs, och vi ska ta till vara alla deras kunskaper och erfarenheter. Men för mig som liberal är det ännu viktigare ur ett individuellt perspektiv. Alla människor ska ha rätt att nå sin fulla potential. Det ska inte ligga några hinder i vägen. Alla som har intresse och fallenhet för högre studier ska i princip kunna läsa vid högskolan. Det måste naturligtvis vara grundprincipen. Därför blir jag lite bekymrad över det kvantitetsmått som Socialdemokraterna hänger mycket av sin argumentation på. Det märks också i interpellationen såsom den är skriven. Hur vet vi att det är just som har intresse och fallenhet för att bedriva högre studier? Det kanske är eller . Målet måste vara att alla som har intresse och fallenhet för högre studier ska läsa vid högskolan, inte en viss procentsats. säger att vi skär ned på komvux. Det är precis tvärtom. Vi gör jättestora satsningar både på högskolan och på en utbyggnad av komvux just nu därför att det är ett sådant arbetsmarknadsläge och därför att det finns en sådan efterfrågan på det. Därför gör vi en mycket stor utbyggnad där. Men låt oss fundera lite grann på hur den sociala snedrekryteringen har sett ut. Mycket av argumentation går ut på att det faktum att man byggde ut den högre utbildningen och ökade antalet platser kraftigt har minskat den sociala snedrekryteringen. Frågan är: Är det verkligen så? De siffror som och har tagit fram pekar snarare åt det motsatta hållet. har exempelvis andelen studenter inom den högre utbildningen som har högutbildade föräldrar ökat när det gäller män och legat på ungefär samma nivå när det gäller kvinnor. Sammantaget har den sociala snedrekryteringen i praktiken ökat . Man kan naturligtvis diskutera exakt hur bördefördelningen ser ut, men så ser siffrorna ut när det gäller den sociala snedrekryteringen. Om vi har en säkerhetsmarginal när det gäller dessa siffror tror jag att vi åtminstone kan vara överens om att den sociala snedrekryteringen inte har minskat. Den är fortsatt mycket stor. Den sociala snedrekryteringen har förmodligen ökat, och den ligger åtminstone kvar på samma nivå. Slutsatsen av detta måste vara att den socialdemokratiska politik som bedrevs , då man byggde ut den högre utbildningen utan att satsa på kvaliteten, inte har minskat den sociala snedrekryteringen. frågade vad regeringen gör för att minska den sociala snedrekryteringen. Vi gör massvis med saker. Först och främst ser vi till att stärka studiemedelssystemet genom en kraftig studiemedelsreform. Det är en efterlängtad reform som vi nu genomför i olika steg. Vi genomför skärpningar i regelverket när det gäller karriärrådgivning vid universitet och högskolor, och vi satsar på kvaliteten i den högre utbildningen. Men på den punkten tror jag i och för sig att jag och är överens mycket måste göras utanför själva högskolesektorn för att minska den sociala snedrekryteringen. Jag ska peka på tre saker som jag tror är särskilt viktiga. För det första handlar det om att föra en ambitiös och kunskapsinriktad skolpolitik. Man måste alltså mycket tidigt fokusera på kunskap, tidiga utvärderingar och tidiga betyg och se till att ungdomar tidigt lär sig det som de behöver för att ta sig ut i livet. Ett viktigt skäl till att det finns en social snedrekrytering ligger nämligen i övergången mellan grundskola och gymnasieskola. försvarar sitt eget partis gymnasiepolitik. Problemet var att det gamla gymnasiet var en utslagningsmaskin. Massvis med människor slogs ut från gymnasiet. Det leder inte till någon högskolebehörighet om man slås ut. För det andra är det viktigt att vi, som Finn pekade på, funderar på incitament när det gäller hur skattesystemet ser ut. Om vi vill bryta den sociala snedrekryteringen kan vi inte straffbeskatta människor som ägnar sig åt högre studier. För det tredje tror jag att det är viktigt att vi ser till att lönebildningen fungerar bättre, så att de yrken som har många akademiker faktiskt får bättre ekonomiska villkor så att vi på så sätt stimulerar utbildning. Det är ingen politisk uppgift, men det är en samhällelig uppgift. 70 (): börjar debatten bli intressant. Här har alliansen tydligen två helt olika bilder. Finn säger att vi inte är överens om målen när det gäller att minska den sociala snedrekryteringen. Ministern säger: Interpellanten och jag är överens om att detta är ett allvarligt problem. Jag tror att alliansen har lite problem att reda ut vad det är som egentligen gäller. Jag tror att det är ett problem att vi slösar med talanger och begåvningar. Att vi har sådana skillnader mellan och i kan inte bara vara en fråga om fallenhet och begåvning. Det handlar också om att vi har hinder i vägen så att människor med talanger inte får chansen att studera vidare. Jag tror att det krävs ett aktivt arbete för breddad rekrytering: att se mångfald i högre utbildning också som en kvalitetsfråga och att utbildningar faktiskt befruktas av att människor med olika erfarenheter och bakgrunder har någonting att tillföra i utbildningarna. Det är ett perspektiv som jag tycker helt saknas i denna diskussion hitintills. Sedan blir det lite märkligt. Man säger att alla som har fallenhet ska studera vidare. Men är det färre som har fallenhet än när ni tillträdde? Vi har just fått höra att det är en större ungdomsgeneration . Då måste ungdomarna vara mycket mer korkade och ha mindre fallenhet nu eftersom den andel som går över till högre utbildning successivt minskar. Följande fråga ställs: Varför är ni så fixerade vid mål? Det är vi därför att politik handlar om att styra samhällsutvecklingen i en riktning. Tror man att framtidens arbetsmarknad och arbetsliv kommer att ställa större krav på kunskap och kompetens och att fler arbetsgivare i morgondagens arbetsliv kommer att vilja anställa människor med högskolebehörighet? Jag tror att det är så. Tror ni i alliansen någonting annat förstår jag varför andelen ungdomar som går vidare till högre utbildning minskar, om det inte är så att de inte har fallenhet för högre studier. Då förstår jag varför man gör det. Men tror man att det kommer att bli ett mer högkvalitativt arbetsliv måste man också bestämma sig för vart man ska. Många andra länder runt om i världen sätter upp mål därför att de tycker att det är så viktigt för det egna arbetslivet, för industrin, för näringslivet, för tjänstesektorn och för den offentliga förvaltningen att kunna rekrytera tillräckligt duktig arbetskraft. Man säger att man som nation har som mål att bli ännu mer välutbildad. Regeringen verkar ha en annan ambition på området. Det tycker jag är konstigt. ni behöver inte gå längre än så och den borgerliga regeringen där har ett 50-procentsmål och tycker att det är viktigt. Deras globaliseringsråd jag kommer inte ihåg exakt vad det heter satte upp ett sådant mål. Många andra länder runt om i världen gör likadant. Vi vet att geografisk spridning är ett hinder på vägen till högre utbildning. Det vore intressant att höra om ministern har en annan uppfattning också i den frågan. har konstaterat att det finns en barriär. Vi socialdemokrater valde tillsammans med att målmedvetet bedriva ett arbete för att bygga upp starka högskolemiljöer runt om i , alltså för att kunna ge utbildning i hela landet och för att ge en tillväxtmotor regionalt och minska steget till högre utbildning. Det var en klok politik.