prot · GX09145 · 2010-06-29 00:00:00 — Mödravårdscentralen kan ställa frågan: Hur kommer ni att dela på er föräldraledighet? Arbetsgivaren kan ställa frågan, både till män och till kvinnor. Om man vill ha en jämställdhetsbonus som fungerar tror jag att det vore smartare att stimulera arbetsgivare att få både män och kvinnor som är både bra föräldrar och attraktiva på arbetsmarknaden. kan ställa frågan. Barnomsorgen skulle kunna ta ett aktivt ansvar genom att alltid ringa pappa först när barnen kräks på dagis. Det vore ett jätteenkelt sätt att bryta könsroller. Rätten till heltid är en basal jämställdhetsfråga rätten att få en lön att leva på. Att kvotera kvinnor i börsnoterade företag är ett sätt att visa symbolbilden. Kvinnor är inte mer korkade än män de är lika kloka som män. Att höja taket, som ni sänkte, i ersättningen för vård av sjukt barn, där kvinnor tar ut en än större andel, skulle kunna vara ett sätt att stimulera fler män att få nära relationer. Man skulle kunna införa en gemensam vårdnad under barnets första levnadsår för att pappan skulle få den där nära relationen från början, så att man sedan vågar vara hemma ensam som pappa. Jag tycker också att det är dags att knyta fler föräldraledighetsmånader till varje förälder för att ge också pappor den självklara rättigheten till egen tid med barnen och åt barnen den självklara rättigheten till egen tid med sina pappor, men det är inte det enda. Detta är en av de frihetsreformer jag tycker att man ska genomföra. 102 (): Vi i vill se en familjepolitik som gynnar alla familjer, inte bara kärnfamiljer. Vi vet att familjer ser väldigt olika ut, och vi använder gärna begreppet stjärnfamilj som ett samlingsnamn. När vi talar om en politik för stjärnfamiljer menar vi alla bonusfamiljer, alla regnbågsfamiljer, alla ensamstående föräldrar, alla som har halvsyskon i andra familjer och alla barn som har kommit till utan en pappa närvarande. Jämställdhetsbonusen är inte anpassad till dagens verkliga familjer. Jämställdhetsminister har sagt att ni vill förenkla jämställdhetsbonusen. Men i svaret säger inte ministern något om det. Men jag uppfattade ändå att det i debatten kom fram att man ville se över regelverket. Just detta att juridiskt få vårdnaden tar ibland väldigt . Jag fick ett mejl från , som är gift med . De har en dotter som är . De har delat sina föräldrapenningdagar lika, men enligt regeringens regelverk är de inte berättigade till jämställdhetsbonus trots att de båda är föräldrar och gemensamt hade beslutat att skaffa barn. Men eftersom de åkte till tog det dem att få gemensam vårdnad på grund av att de var tvungna att göra en närståendeadoption. Därför är de inte berättigade till detta. Ska jag uppfatta svaret som att regeringen ändå är beredd att se över reglerna, så att man kan underlätta även för samkönade par att få ta del av detta? Det är väl inte tanken att de som har fått insemination utomlands ska missgynnas? I debatten pratar ministern om att man vill göra det mer betydelsefullt för föräldrarna att välja. Innebär det att och regeringen vill ta bort pappamånaderna? Det kanske är vad regeringen planerar men inte säger högt. skrev den moderata riksdagsledamoten från , , i ett pressmeddelande att pappamånaderna borde skrotas. Även moderaten , numera försvarsminister, har motionerat i om att slopa pappamånaderna, och jag vet att har beslutat det på sitt riksting. Om nu jämställdhetsbonusen inte fungerar för att man ska få ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen, vad tänker då regeringen föreslå i stället? Eller ser inte regeringen att köksbordsbesluten i familjen också påverkar andra familjer? Så är det till exempel med den familj där kvinnan söker arbete och arbetsgivaren krasst räknar med att kvinnan kommer att skaffa barn även om hon nu inte har barn och därmed sätter en lägre lön för att kompensera för den risken. Vad tänker regeringen göra för att åstadkomma ett mer jämställt uttag? 103 (): Man måste nog börja fundera på om det är rimligt att klumpa ihop svaren på interpellationer som man har gjort i det här fallet. Det är ju nästan omöjligt att ha en dialog med socialministern om den specifika fråga som jag har ställt i interpellationen när socialministern måste svara på tre olika interpellationer och där de andra är väldigt övergripande. Det känns inte riktigt bra. För den grupp som min interpellation handlar om den är ju inte speciellt stor, men interpellationen tar upp en fråga som är viktig för dem är det viktigt att man behandlar interpellationen på ett sjyst sätt. Jag tycker inte att det blir riktigt som det borde här. mot slutet av riksdagsåret har man lagt ihop väldigt många interpellationer i grupp. Det måste ju vara svårt också för den minister det gäller att genomföra debatten på ett bra sätt så att interpellanterna känner att de får diskutera de frågor som är viktiga för dem. Jag skulle ändå vilja ställa en fråga till ministern, och det skulle vara jättebra om jag kunde få ett klart svar. Uppenbarligen har inte samma uppfattning om hur reglerna om jämställdhetsbonus ska tolkas för denna grupp av adoptivföräldrar som den som uttrycks i svaret från . Faktum är att ett flertal adoptivföräldrar med barn från har nekats jämställdhetsbonus av med den motivering som jag redovisade i den ställda frågan. Om nu har missuppfattat reglerna hoppas jag att meddelar vad det är som gäller. Man har ju helt skilda uppfattningar om hur reglerna ska tolkas. Jag hoppas att socialministern kan ge löftet att man ska nå en samsyn med om vad som borde gälla utifrån den lagstiftning som ligger till grund för svaret på interpellationen. 104 Socialminister (): Först vill jag vända mig till som undrar om kvinnor är mer korkade än män och om tjejer är mer korkade än killar. Nej, det tror jag verkligen inte. Det är nog någorlunda jämnt fördelat mellan oss. Det finns individuella skillnader som inte är könstypiska på något sätt. Jag tror att det finns en skiljelinje i synsätt mellan oss här. Vi tror att förnuftet ska råda och att förändringar kommer genom att vi får ökad insikt. Saker och ting tar ibland lite tid, men det är bättre att de får göra det än att en politisk majoritet plötsligt beslutar om saker och ting som fungerar illa ute i verkligheten när människor utsätts för detta. Detta kommer vi säkert att kunna bråka mycket om. När man gör den här typen av generella påståenden att regeringen skulle ha försämrat jämställdheten och så vidare är det viktigt att framhålla att vi till exempel på pensionsområdet, när vi har lagt ut pensionerna eller gjort skattesänkningar för pensionärerna, har haft en väldigt hög träffsäkerhet. Våra reformer har nått de kvinnor som har de allra lägsta pensioner som finns i vårt land. Det är ofta personer som har kommit en bra bit upp . Det är likadant med reformeringen av lönebildningen för statliga toppchefer, där det nu är ungefär lika många män som kvinnor och där lönerna är nästan exakt lika för kvinnor och män. Detta har vi kunnat göra utan kvoteringar eller lagar, utan vi har gått efter kompetens. Plötsligt visar det sig att kvinnor är lika kompetenta som män. Vi har gått från ett system där ministrar ringde till kompisar och frågade om de ville ha ett jobb till en situation där man har ett vanligt rekryteringsförfarande och går på meriter. Plötsligt får vi en helt annan situation. Därmed får vi också fler förebilder för kvinnor att vara verksamma i näringslivets styrelser eller på toppositioner i samhällslivet för övrigt, vilket jag tror är väldigt betydelsefullt. och , det kan vara så att det finns någon information i detta som jag inte har och som har legat till grund för svaret. Det kan göra att vi inte har en fullständig bild. Jag svarar efter bästa förmåga. Men min generella ingång i det här är förstås att det inte ska råda några skillnader, utan alla ska behandlas på lika sätt. Men det är självklart det tror jag också att alla här förstår att det när det gäller föräldrapenning och därmed också frågan om jämställdhetsbonus måste vara personer som är eller betraktas som barnens föräldrar eller vårdnadshavare. Det är de som kan få del av de här förmånerna. Det tror jag inte att vi har olika uppfattningar om. Utifrån de kriterierna har jag självklart ingen annan inriktning än att alla personer, alla familjer ska behandlas på precis samma sätt. De här stöden finns ju ytterst till för att barnen ska få en så bra uppväxt som möjligt. Det handlar inte om att premiera föräldrar av ett visst slag eller familjetyper av något visst slag. Föräldrar ser olika ut. Familjer ser olika ut. Alla är lika mycket värda, och alla har rätt till det stöd som det offentliga ger i olika tappningar för att skapa så trygga förhållanden som vi tillsammans kan göra när det gäller våra barns uppväxt. 105 (): Ja, det är precis här som skiljelinjen går. Tror man att politiken går att använda för att ge det lilla nyfödda barn som föds bättre möjlighet att få en nära relation med både sin mamma och sin pappa, eller tycker man att det får vänta , förutsatt att utvecklingen går i samma riktning som den nu har gjort? Fortsätter vi att ha en högerregering till lär det ta . Jag tror att politiken kan vara ett verktyg. Då undrar man: Vem är förlorare på att man skulle låta fler pappor få en nära relation med sina barn från början? Det är inte papporna, för de får den här nära relationen, som gör att de, även om det går snett senare i livet, har en familj kvar. Det är inte mammorna, för de får en stark etablering på arbetsmarknaden och en förälder hemma som tar ansvar för det där vardagliga pysslet, som det är att vara förälder. Och det är inte barnen, för föräldraskap delas inte. De får inte två halva föräldrar. De får två hela. Det enda som tar stryk av att man ger mer stöd för att ge båda föräldrarna möjligheter att vara hemma är de traditionella könsrollerna. Det är möjligheten att bryta dessa, även på andra ställen, som gör att kvinnor får bättre arbetssituation och bättre lön, som gör att män vågar välja icke-traditionellt och som gör att pojkar och flickor får lika goda förutsättningar. Här går skiljelinjen. Jag tycker att det är dags att politiken tar ansvar för de små barnen. Då måste jag få ställa en sista fråga till : Kan vi förvänta oss att går till val på att utveckla vårdnadsbidraget och avskaffa pappamånaderna? Är det den kristdemokratiska familjepolitiken? 106 (): Ja, det blir många frågor i den här debatten, eftersom det är tre interpellationer . Både jag och lyfter visserligen fram två specifika fall som exempel. Men det är ändå exempel på hur regelverket slår gentemot enskilda familjer, oavsett om det är sambopar, om det är adoptivföräldrar eller om det är samkönade par. Självklart ska det finnas en juridisk vårdnadshavare, en gemensam vårdnad. Där är vi helt eniga. Men på grund av de teknikaliteter som finns runt regelverket tar det ibland lite tid, och det missgynnar. Man skulle kunna tänka sig att se över regelverket, så att det, när man får gemensam vårdnad, ändå går att räkna ut det här, så att det blir möjligt att ta ut det. Eller man kanske helt enkelt ska slopa jämställdhetsbonusen och utveckla någonting annat. Jag skulle gärna vilja höra hur ministern ser på det. Jag ställde den frågan i mitt förra inlägg. Planerar regeringen att ta bort pappamånaderna? Går till val på att ta bort pappamånaderna och utveckla vårdnadsbidraget? Hur ser ni då på jämställdhetsbonusen i det? Vad är regeringens och vad är Alliansens besked om hur den kommande föräldraförsäkringen och familjepolitiken ska se ut? 107 (): Jag är också politiker och vet att man ibland kanske inte kan ge riktigt glasklara svar. Så kan det speciellt vara om man inte känner sig säker på vad som gäller. Så uppfattade jag faktiskt socialministerns senaste svar på min fråga. Naturligtvis måste man vara vårdnadshavare. Det är det som är problematiken runt det här, att man inte betraktas som vårdnadshavare förrän det har beslutats av tingsrätten efter ett till . Men då vore det ganska bra om socialministern kunde säga: Jag lovar att titta på om det med dagens regler finns några hinder för att den här gruppen ska få ta del av jämställdhetsbonusen. Och om det skulle vara så ska jag se över möjligheterna att göra förändringar i det. Mer än så tycker jag inte att man behöver avkräva. Säger man, som i svaret, att det här gäller för alla föräldrar och det uppenbarligen inte gör det måste man, tycker jag, ta konsekvensen av det och titta över vad som är bekymret. 108 Socialminister (): Jag börjar med det sista. Jag kan säga till att jag tycker att det är en fair deal, så att säga. Vi är överens om att vi kikar på det här. Det kan vara delar som jag inte har kunskap om när det gäller de fall som har beskrivits här och finnas sådant i regelverket som ingen av oss känner till som det behöver kikas vidare på. Jag har ingen annan idé, som jag sade tidigare, än att alla ska behandlas lika, och det gäller att ha ett regelverk som fungerar praktiskt väl och som skapar de här stabila regelverken omkring barnet. Det är en viktig faktor som båda motdebattörerna har strukit under. Därför tror jag att vi är överens om detta. ställer ett par specifika frågor. En av dem är: Ska vi slopa jämställdhetsbonusen? Nej, det är det som ni vill på er sida, förstår jag. Det innebär då att moroten ersätts med en piska för att ni tänker er att lagstiftningsvägen kvotera föräldraförsäkringen. I den mån föräldrar inte begriper sitt eget bästa begriper ni det å föräldrarnas vägnar och kommer då att diktera villkoren för deras del. Planerar vi att ta bort pappamånaderna? Nej, det gör vi inte. Det finns inget parti i regeringen som har lagt fram något förslag i våra gemensamma överläggningar. Diskuterar man principiellt tycker jag att det inte borde finnas sådana, men det är inte en prioriterad uppgift för oss vare sig under innevarande mandatperiod eller kommande mandatperiod. Där tror jag att fajten kommer att handla om just det som vi nu diskuterar: Vet föräldrarna sitt eget bästa? Eller vet vänstersidan i svensk politik föräldrarnas bästa och har därmed rätt att avgöra? Det är det som det kommer att handla om. Också jag tror förstås att politiken har en roll att spela. Jag tror att den har roller att spela omkring det som vi resonerade om tidigare, attityder i samhället, praktiska beslut när det gäller lönebildning och annat som handlar om att ge kvinnor ett större utrymme. Men jag tror inte att vi ska bestämma över huvudet på föräldrarna hur de ska ta hand om föräldraförsäkringen, herr talman. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2009/10:477 om en ojämlik sjukvård 109 Socialminister (): har frågat mig dels om jag avser att vidta några åtgärder för att ändra de prioriteringar som regeringen haft beträffande resurser, kvalitet och personal i sjukvården och omsorgen, dels varför regeringen infört marknadslösningar inom hälso- och sjukvården. Till att börja med vill jag framhålla att regeringen tydligt prioriterat hälso- och sjukvården , både när det gäller resurstilldelning och kvalitetsarbete. Exempelvis ökade regeringen de specialdestinerade statsbidragen till hälso- och sjukvården och omsorgen från ca 20 miljarder till drygt 26 miljarder. Dessa statsbidrag har, utöver läkemedelsförmånerna, innehållit satsningar på till exempel psykiatri och tandvård. Till detta kommer även det tillfälliga konjunkturstödet på 14 miljarder som utgick till kommuner och landsting som syftade till att mildra effekterna av den ekonomiska krisen. En mängd insatser har också gjorts för att höja kvaliteten i vården. Ett exempel är den patientsäkerhetsproposition som lämnades till . Propositionen innehåller bland annat ett förslag till ett förstärkt rapporteringssystem av felbehandlingar som begås inom vården samt pekar ut vårdgivaren som ansvarig för att utreda händelser och förebygga vårdskador. Ett annat exempel är läkemedelsområdet där landstingen numera kan få tillgång till uppgifter om bland annat patienters uttag av förskrivna läkemedel hos apoteken. Detta förbättrar möjligheterna för landstingen att följa upp kvaliteten, kostnadseffektiviteten och säkerheten i läkemedelsanvändningen. När det gäller frågan om marknadslösningar vill jag inleda med att konstatera att dragits med problem när det gäller tillgänglighet i form av till exempel långa väntetider eller upplevda svårigheter med att komma i kontakt med vården. Parallellt med detta har anspråken på vården ökat och kommer med stor sannolikhet även att göra så framöver. I takt med ökad allmän kunskap i samhället möter vården patienter som allt tydligare anger egna önskemål och behov. Grundprinciperna för svensk hälso- och sjukvård är att den ska vara solidariskt finansierad genom skattemedel, att den ska ges efter behov och att den ska vara tillgänglig för alla. För att hälso- och sjukvården ska kunna möta kommande krav har regeringen arbetat med nya tankesätt och metoder som kan anpassa vårdutbudet till de framtida behoven. Sjukvårdshuvudmännen måste ges förutsättningar att använda sig av olika driftsformer och arbetssätt när de planerar och organiserar hälso- och sjukvården. Därför har regeringen bland annat upphävt inskränkningarna i landstingens möjligheter att överlämna driften av sjukhus, genomfört en omreglering av apoteksmarknaden och infört vårdvalssystem i primärvården. De reformer som regeringen arbetat fram har också förbättrat tillgängligheten inom olika delar av vården. Sedan omregleringen av apoteksmarknaden har beviljat tillstånd för drygt 70 helt nya apotek, och 6 500 försäljningsställen har anmält försäljning av receptfria läkemedel på andra platser än apotek. Vårdvalsreformen inom primärvården, som infördes , har lett till att inte mindre än 181 nya vårdenheter har tillkommit eller godkänts för etablering. Det är en ökning jämfört med situationen 2009. Patienten står i större utsträckning än tidigare i centrum, och frågor som bemötande och kundservice har fått större uppmärksamhet. Regeringen kan konstatera att de lösningar som tagits fram för primärvården inte bara lett till en generellt förbättrad tillgänglighet. De har även lett till att grupper som har de största behoven nu också ökat sina kontakter med vården. Uppföljningen av Vårdval visar exempelvis att läkarbesöken har ökat som mest i områden med lägre medelinkomst. Även de satsningar som gjorts för att minska köerna i vården har varit framgångsrika. I arbetet med kömiljarden har de landsting som presterat de bästa resultaten också fått ersättning därefter. Avstämningen från med kömiljarden visar att andelen patienter som väntat än i den planerade specialiserade vården minskat kraftigt, från till för besök och från till för behandling. Avslutningsvis vill jag framhålla att de reformer vi genomfört, oberoende av vilka principer de bygger på, skapat en bättre tillgänglighet till hälso- och sjukvården för medborgare generellt men också för grupper av medborgare som tidigare dragit sig för att söka vård på grund av till exempel upplevd otillgänglighet. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav andre vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 110 (): Det var ett långt svar, men det var inte riktigt svar på denna viktiga interpellation. Det pågår ett systemskifte i sjukvården i det tysta. gör vi ett slags bokslut för regeringens sjukvårdspolitik. Socialministern säger i sitt svar: Grundprinciperna för svensk hälso- och sjukvård är att den ska vara solidariskt finansierad genom skattemedel, att den ska ges efter behov och att den ska vara tillgänglig för alla. Så säger också lagstiftningen. Men sedan säger socialministern att man har infört nya tankesätt och metoder som kan anpassa vårdutbudet. Sedan går han in på de privata utförarna och deras möjligheter att skapa gräddfiler. Det är detta som är problemet; det är här konflikten ligger. Tillgången till vård är orättvis. Klyftorna i vården ökar. Vi är på väg mot en välfärd där alla har tillgång till sjukvård light men kan köpa plusmeny. Plusmenyn köper man vid sidan av. Med plusmeny kan man gå före i kön, med plusmeny kan man få mjukare säng och med plusmeny kan man få kaka till kaffet i äldreomsorgen. Jag vill inte ha en sådan välfärd. Jag vill inte ha en välfärd där alla vanliga människor erbjuds en lightmeny, men där den som har pengar kan köpa en plusmeny. Regeringen har gjort några snabba reformer. Det har varit lätta klubbslag här i kammaren. Man har gjort det möjligt att privat betala och köpa sig företräde i vården i den offentligt finansierade vården och inne i den offentligt finansierade vårdlokalerna med de så kallade galleriorna. I gallerior shoppar man, och i på kan man om man har hjärtsvikt, som min far, gå in i huvudentrén, gå förbi receptionen och väntrummet och gå in till Arrhythmia som är en privat klinik. Där kan man om man har råd gå före och få sin operation . Om man inte har pengarna eller försäkringen får man gå tillbaka och sätta sig i sjukhusets väntrum. Det är effekten av ett politiskt beslut. Privata utförare får sälja tilläggstjänster inne i den offentligt finansierade vården och omsorgen. På ett demensboende i säljer man tilläggstjänsten Nattmacka till de dementa. De anhöriga kanske säger att mamma ska sova och inte ha någon nattmacka. Men om mamma vaknar och är förvirrad och behöver ett glas mjölk och en smörgås för att somna får hon inte det om man inte har köpt den tilläggstjänsten. I stället får mamma sömnmedel för att somna, för det är det enda hon har rätt till. Vårdföretagen i primärvården har rätt att etablera sig där det är mest lönsamt, inte där behoven finns, och universitetssjukhusen kan säljas ut. Det här går inte att beskriva som något annat än ett systemskifte i synen på vården. Varför har socialministern på punkt efter punkt infört marknadslösningar i vården? 111 (): Jag hade inte tänkt gå upp i debatten, men det finns anledning att göra det. Ministern säger att vården ska finansieras med skattemedel. Problemet är dock att man dessutom ska kunna köpa tilläggstjänster som förut var helt främmande att man skulle kunna köpa till. Det har öppnat för de så kallade galleriorna. Vi ser ett systemskifte i vården; det är ingen tvekan om det. Skälet till att jag gick upp i debatten är ett helt annat, nämligen att vi som har kroniska sjukdomar alltid glöms bort i valfrihetsreformerna. Vi har oftast inget alternativ. Det finns oftast bara en klinik för oss att gå till, även i ett storlandsting som . Där finns ingen valfrihet. Vi har ingen möjlighet att välja utan blir tilldelade en läkare. Vi har inte möjlighet att ta del av det som regeringen vill erbjuda, nämligen valfrihet. Vi kan inte ens diskutera kundservice; vi har att ta emot det vi får. Det är förskräckligt. Det borde finnas något som heter patienträtt, det vill säga rätten att få den läkare man vill ha och den vård man behöver. Man ska också kunna prata med sin läkare och vårdgivare när man behöver det. Det gäller naturligtvis också alla dem som har stora vårdbehov. 181 nya vårdenheter är inte särskilt imponerande för oss som bor i den här regionen. Det fanns tidigare fyra vårdcentraler på . Jag tror att det är 32 . I KistaRinkeby där jag bodde hade man fyra. Om jag är rätt underrättad är tre kvar ; jag kan ha fel på den punkten. Det är ju inte särskilt imponerande att de som kanske inte har så stora vårdbehov får del av detta. Där ohälsotalen är lägst etableras flest nya vårdgivare. Det måste vara ett systemfel när vården inte styrs av de behov som människor har. 112 Socialminister (): Det är fenomenalt att kamraterna som för den här debatten gör det med ett så imponerande självförtroende med tanke på vad vi tog över. Vi har uträttat något oerhört betydelsefullt på hälso- och sjukvårdens område. säger att det inte är imponerande att antalet vårdcentraler har ökat med 181. Det innebär ett trettiotal nya i . Det innebär, om jag minns rätt, 18 nya i lilla . Det betyder att vårdcentralerna kommer närmare. De finns där och kan utföra sin viktiga uppgift i den nära vården.