prot · GX09108 · 2010-04-22 00:00:00 — Det är långt ifrån färdigt, men det är åtminstone ett steg i rätt riktning. Därför blir det så märkligt när vi hör påståenden om att vi har monterat ned, förstört och fördärvat. Fakta och siffror visar ju något annat. Sedan kan vi spå om framtiden. Hur den kommer att se ut vet varken eller jag. Men det som trots allt är intressant är hur vi ska få loss resurser. Hur ska vi ordna pengar till allt det som ni föreslår och som vi också vill ha? Självklart behöver vi inspektioner som fungerar. Ju fler inspektioner man kan göra per inspektör med bibehållen kvalitet, desto lättare får vi en bra verksamhet. Därför är det oerhört glädjande att man prioriterar att inspektera de verksamheter där risken är som störst och där man gör bedömningen att det är störst risk att man hittar några bekymmer. Dem tar man först. Som säkert vet har vi funderingar på ett annat system som skulle kunna lösa detta. Frågan är bara om det går att hitta ett vettigt sätt att genomföra hela politik. Den hade ju kunnat ge en hel del av detta. 17 (): Vi är ganska överens på många punkter, även om det inte märks i debatten. Vi vill ha en god arbetsmiljö. Vi vill ha en god arbetshälsa. Vi vill att folk ska gå med glädje till sina jobb. Vi vill inte att de ska dö. Vi vill inte att de ska bli sjuka. Är det någon som tycker annorlunda? Nej, det kan det inte vara. Då hade vi inte behövt sitta här. Med detta sagt vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna men också lägga till en del egna funderingar. Europeiska unionen har en Lissabonstrategi. Kärnan i den är more and better jobs fler och bättre jobb. Det är inte bara det ena eller det andra utan bådadera. Vårt land har låt oss vara öppna med det problem i båda avseendena. Först vill jag ta upp detta med fler jobb. Tittar vi på helårsekvivalenterna i arbetsför ålder utanför arbetslivet kan vi se att de är ganska många. De var ganska många 2006, och de är fortfarande ganska många, även om sjukdomsbetingade sådana har gått ned och de arbetslöshetsbetingade har gått upp. Det är alltså 903 000 enligt de uppgifter jag fått från SCB. Det är väldigt många. Det är alldeles för många. I vår grundlag står det att det ska särskilt åligga det allmänna att verka för rätten till arbete. Alla ska ha rätt till arbete, och alla ska ha gott arbete. Där har vi alltså ett problem. Vad har då mitt parti, , gjort? Jo, vi har inbjudit parterna på arbetsmarknaden och de viktigaste aktörerna till en diskussion ganska , detta år, om en kompletterande arbetsmarknad för de många bland dessa 903 000 ekvivalenter som varken privat näringsliv eller offentlig sektor vill ha. Många av dem är inte särskilt attraktiva. Många av dem har en restarbetsförmåga, men ingen vill ha dem, trots att de kan och vill arbeta. Då menar vi att de ska få göra detta. Den andra komponenten i dyaden är bättre jobb. Även där har vi problem. I senaste upplagan av årsbok finner vi att varannan sysselsatt har alldeles för mycket att göra inte mycket eller för mycket utan alldeles för mycket. Det är inte bra. Om vi har lagom mycket att göra är det klart att motorn spinner som en katt. Det är då vi presterar väl, och det är då det är kvalitet på det vi presterar. I samma källa finner vi att var fjärde har för lite inflytande, för lite egenmakt och för lite vardagsmakt. Och vi är överens om hur viktigt det är att kunna påverka och att inte styras som en spratteldocka utifrån av krafter som vi inte rår på. Det går också att påverka. Var tredje får sällan eller aldrig stöd och uppmuntran från chefer. Är det bra? Nej, det är naturligtvis inte bra. Vi ska naturligtvis fokusera på det. Men jag noterar att oppositionen inte med ett ord berört dessa komponenter, utöver möjligen detta med inflytande. Vad vill då mitt parti, , göra? Jo, vi vill satsa på det positiva. Vi vill utveckla det goda. Betyder det att vi inte ska inspektera? Nej, vi ska inspektera. Ska vi inte jaga risker? Jodå, vi ska jaga risker. Ska vi inte förebygga dödsfall? Jodå, visst ska vi göra det. Men vore det inte idé att därutöver lära nästa generation chefer grundläggande kunskap om arbetsmiljö och ledarskap? Väldigt många civilingenjörer blir snabbt chefer efter att ha tagit sina examina på tekniska högskolor. De kan väldigt lite om ledarskap. De kan väldigt lite om arbetsmiljö. av dem lär sig det här för egen maskin. gör det inte, och det är inte bra. Vad har då mitt parti gjort? Jo, vi har kallat till möten med parterna på arbetsmarknaden för att diskutera just detta. Och vi har fört den här idén vidare till som har anammat den och föreslagit precis samma sak. Jag har haft möjlighet att titta på remissvaren och noterar att , , Svenskt näringsliv och ytterligare ett antal är positiva, tyvärr inte alla. Detta är en relativt enkel åtgärd. Lär blivande chefer hur man hanterar folk! Då blir mycket bättre utan att vi behöver springa runt med käppar och inspektera och otid. Det kommer vi att behöva göra ändå men inte lika mycket. Jag har hört att man på redan har tagit det här initiativet och planerar för en obligatorisk utbildning av nästa generation civilingenjörer i just det som vi här pratar om. Vad är det mer att säga? Dödsfall och sjukdom ja, allt det där bör vi göra något åt. Men det finns ännu ett begrepp, som förekommer ganska mycket i brittisk politik. Det kallas gross national wellbeing. Det handlar inte om gross national product, alltså bruttonationalprodukten, utan om välbefinnandet. Det är inget som kommer ramlande från himlen. Det är något man kan främja. Intressant nog gillar båda de stora brittiska partierna, och , den idén och arbetar med detta för ögonen hur det är med det tredje vet jag faktiskt inte. hade allianspartierna, på förslag, ett möte i förstakammarsal där och vi, tillsammans med arbetsmarknadsministern, diskuterade just detta. Det kom fram många bra förslag, och dessa goda förslag, som går att koka ned till ett fåtal punkter, kommer att diskuteras i ett nästa möte under Almedalsveckan . Då ska återigen brittiska , de fyra allianspartierna och gemensamt diskutera inte eländet utan vem som ska göra vad och hur. Det är alltså utpräglat åtgärdsinriktat, och det är rätt mycket fokus på hur man främjar det goda. Det är ytterligare ett exempel på initiativ som mitt parti har tagit. Vi är medvetna om att det här med sjukförsäkringsreformen är en komplicerad sak. Det är inte bara att knäppa med fingrarna, och sedan är allting löst, utan det är en mödosam väg. Man gör ett förslag. Man måste modifiera förslaget och förbättra det i steg efter steg. I det läget har mitt parti föreslagit att man ska tillsätta ett särskilt råd, ett expertråd, ett rehabiliteringsråd. Det har socialförsäkringsministern efter en del turer tagit till sig, och finns det ett sådant råd där det sitter sju professorer som ska råda henne om hur man på bästa sätt ska hantera rehabiliteringsgarantin och rehabiliteringskedjan. Det löser inte alla problem, men det gör politiken mer evidensbaserad. Vad är det då man ska sträva efter? Jag skulle säga att det är tre saker. Det första är ett inkluderande arbetsliv. Det betyder att alla behövs. Alla som kan arbeta och vill arbeta ska få arbeta. Är de skadskjutna ska man försöka återställa arbetsförmågan. Går inte det ska de få utnyttja den arbetsförmåga de ändå har och vill ställa upp med. Det spelar ingen roll om det är av ekonomiska skäl, av sociala skäl, av medicinska skäl eller av några andra skäl. Poängen är att alla behövs, och alla ska få chansen. Arbete är faktiskt väldigt nyttigt för folk, men det finns en viktig förutsättning, och det är att det är ett gott arbete. Inte alla arbeten är goda. Jag minns en gång när jag höll ett anförande om arbete. Jag tror att det var i . Då kom det fram folk från Arbetsförmedlingen och sade: Jo, men vi förmedlar jobb till tvätterier. Vi vet att folk blir sjuka av att jobba där, men vi måste ändå anvisa dessa jobb. Är det sådana jobb vi vill ha till varje pris? Jag tvivlar på det. Det handlar alltså om ett inkluderande arbetsliv. Det andra är ett hållbart arbetsliv. I det inkluderar jag att man inte blir sjuk av sitt jobb. Det är där har sin stora insats. Jobben ska inte vara sjukdomsframkallande. Jobben ska inte slå ut sina utövare. Jag minns en diskussion med en av de största fackföreningarnas förbundsordförande. Jag sade till honom: av dina medlemmar når inte pensionsåldern med hälsan fullt i behåll. arbetar fram till pensionsåldern. Då svarade han: Men förstår du inte att jobbet slår ut folk? Det förstår jag. Men jag vill inte att det ska vara så. Så ska det inte vara. Det ska man göra något åt. Man ska ha ett hållbart arbetsliv. Det tredje, som över huvud taget sällan nämns, är ett livsvänligt arbetsliv. När vi kom hit gjorde vi det troligen med glädje, med ett leende på läpparna. Vi kanske småvisslade eller rent av smågnolade. Det är så det ska vara, för det här är ett spännande, roligt och berikande jobb. Det slår inte ut. Det är inkluderande. Det är dessutom livsvänligt. Det handlar om arbetsglädje, hälsa och produktivitet. Det är där vi, förutom allt annat, måste göra en satsning. Med detta sagt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. 18 () replik: Jag har hört tidigare säga: Vi är överens om att vi vill ha ett bra arbetsliv. Vi vill ha ett friskt arbetsliv. Vi vill inte att folk ska bli sjuka av det. Vi vill att folk ska må väl av det och vara produktiva. Det återupprepades här , även om det kanske inte direkt var den ordföljden. sade också för ganska exakt : Det är riktigt att regeringen ännu inte är färdig med sitt tänkande, men man lyssnar. I sitt anförande här framförde väldigt tydligt vad hans parti, , tycker i de här frågorna. Då var det om arbetets organisation. Lite grann fanns det väl ett embryo till mönsterarbetsplatser när man pratade om inflytande. Man tog upp chefernas kunskap. Då ställer jag mig frågan: Är det sådant som inte får med Alliansen på? Han står här och framför många synpunkter som inte finns med i betänkandet. Det finns inte någon motion skriven om detta eller ställningstaganden i den riktningen. Det, herr talman, skulle jag gärna vilja ha ett svar på. 19 () replik: Jag är tillräckligt gammal för att ha varit med när mönsterarbetsplatserna först såg dagens ljus. Jag träffade , fortfarande ordförande i , och fick då veta att hon tillsammans med tänkte ta initiativ till sådant. Jag tänkte: Så bra! Det var innan jag kom in i politiken. har det varit lite svårare att ha kontakt. Likafullt hörde jag om detta initiativ och tänkte att när ledaren för LO:s största förbund plus statsministern tar ett sådant initiativ måste det vara grönt ljus förlåt, rött ljus. Men så var det inte. Av detta storslagna initiativ blev det väldigt lite. Det blev några möten, ja. Det blev en del papper, ja. Men det blev inte på långa vägar det man hade strävat efter. frågar hur det som jag pratade om alldeles återspeglar sig i regeringens politik. Jag tror mer på direkt kontakt med statsråd, eftersom vi nu sitter i regeringsställning. Jag har tillgång till arbetsmarknadsministern. Jag är hans rådgivare i arbetsmiljöfrågor. Det betyder inte att han i alla delar gör exakt det jag föreslår, men jag kan föreslå saker och han lyssnar på det jag har att säga. Det här är en långsam process. Det är inte bara att knäppa med fingrarna, skriva ett papper och sedan är saken klar. Det tar tid, tyvärr. Jag önskar att det hade gått mycket fortare. Jag har själv stora problem med mina handlingsnerver som det börjar klia i. Jag skulle önska att mycket mer hade hänt mycket snabbare. Men tänk tillbaka! Var det mycket bättre då? 20 () replik: Ja, tänk! Då hade vi . Jag vet att också var kritisk till att lägga ned det. Då hade vi fler skyddsombud, och hade mer resurser. har vi också fått en arbetslöshet som är jättestor. Vi har otrygghet ute på arbetsplatserna. Vi har fler som inte är tillsvidareanställda och därmed har otrygga anställningar. Det gör att arbetsmiljöarbetet blir mycket svårare att genomföra. Vi har färre skyddsombud som jobbar beroende på olika saker, inte minst hur man har hanterat fackföreningsrörelsen. Det kan vi prata mycket och länge om. Så inte sjutton har man byggt vidare på de förutsättningar som har funnits. Man har rustat ned. Det är vi jättekritiska till. Jag håller med om att det är bra att lyfta fram det positiva. Visst ska man göra det. Men så länge man inte klarar av att inspektera och se över de arbetsplatser som har det svårast är det en oerhört stor brist. Vad som behövs är mer resurser. Det går inte att blunda för. Tar man bort resurserna påverkar det verksamheten. Eller tror något annat när det gäller den delen? När det gäller resonemanget om ekvivalenter och så vidare har jag jättesvårt både att förstå och uttala de orden. Men jag förutsätter att det är människor som menar i det sammanhanget. 21 () replik: Det är mycket oroande när en riksdagsledamot inte vet vad en helårsekvivalent är. Låt mig därför börja med att förklara. Två halvtidspensionärer är en helårsekvivalent. gjorde ett bitvis väldigt bra jobb, men bara bitvis, inte hela institutet. Delar av det fungerade småtaskigt, kan vi säga. Jag ville inte att det skulle läggas ned, men det fattades ett sådant beslut. Jag fick gilla läget. I det läget har jag noterat att FAS har utsett tre nya centrum som ska forska om ungefär det som i sina goda delar ägnade sig åt. Om de tre samarbetar med ett fjärde har vi i praktiken ett nytt virtuellt arbetslivsinstitut som dessutom fått pengar, , gånger fyra. Det är ganska hyfsade anslag. Jag tror att man den vägen kommer att kunna återupprätta det goda som fanns . Vad sade du om arbetslösheten? ((): Den är hög, alldeles för hög.) Den är alldeles för hög, men det är faktiskt inte eller någon av hans regeringskolleger som vill ha det på det sättet. Det beror, som säkert många av deltagarna här i diskussionen har kunnat ta till sig av medierna, på somliga faktorer. Det är vulkanutbrott, om man så vill, av politisk och ekonomisk natur som vi inte rår på eller som vi i alla fall bara delvis rår på. Det handlar inte bara om mer resurser. Det handlar också om hur man använder resurserna, om att man använder dem intelligent. Vi skulle, om jag fick önska fritt, behöva ett nytt där parterna i stället för att slå varandra i skallen samverkade. Jag märker lite tendenser i riktningen att de börjar göra det. 22 () replik: Det är alltid intressant att lyssna på . Det är goda ord, goda intentioner och vällovliga intentioner framför allt. Men det jag lägger märke till när står i talarstolen och håller sitt anförande är att han undviker att säga Alliansen eller regeringen. Han pratar mycket om sitt eget centerparti. Jag förstår det. Den politik som egentligen vill genomföra förs inte av regeringen. Även om tar initiativ syns det inte. Vi kan vara överens om att det finns ambitioner. Vi har väl samma ambitioner att göra bra saker. Men i praktisk politik är det oerhört olika mellan vad vi vill och vad regeringen vill. En sak som lyfte upp var att en kompletterande arbetsmarknad skulle skapas. Man skulle försöka hitta något av det. Jag förstår att det är ett behov. Jag kan tycka att det finns bra saker att göra där. Men varför inte skapa jobb där man har möjlighet att göra det? Den här regeringen har sänkt skatterna rätt kraftigt och också skurit ned på den offentliga sektorn. I den offentliga sektorn vet vi att det är pressat. Det behövs fler som arbetar i den offentliga sektorn. Det behövs tillföras resurser så att man skapar jobb. För det finns behov. Det vore en enkel sak att göra, både att skapa fler jobb och skapa bättre arbetsmiljö i den offentliga sektorn som är en stor aktör och som definitivt har stora behov. Det är en mycket enkel logik i det här där vi inte är överens. Där syns skillnaden oerhört tydligt mellan regeringen och vad den rödgröna koalitionen vill göra. Det kommer naturligtvis att synas även i valrörelsen. Det kommer att synas i praktisk politik vad vi gör när vi tar över efter höstens val. Vi kommer att skjuta till mer pengar till kommunerna och till för inspektioner. Vi kommer att genomföra det som vill ha: mer utbildning för cheferna, fler skyddsombud och mer utbildning för skyddsombuden. Vi ska se till att inte bara det goda uppmärksammas utan att man tar till sig och ser det dåliga. 23 () replik: Är det Alliansen eller enbart ? Det är bådadera. ingår dess bättre i Alliansen. har möjlighet att bland annat i arbetsmarknadsutskottet föra fram förslag. Och jag har fått gehör för dem. Allianspartierna tycker likadant. Det är därför vi gemensamt står för det möte vi hade och det möte vi ska ha . Det är inte något som ett parti gör i något slags solouppvisning. Det är det ena jag vill säga. Det andra är att pratar mycket och ofta om mer pengar. Mer pengar är välkomna. Vem tackar nej till det? Men för det första måste pengarna tas någonstans. På bekostnad av vad ska de tas? För det andra är det inte bara mer pengar utan mer intelligent använda pengar det är fråga om, och då tror jag väldigt mycket på att utbilda nästa generation chefer så att de vet vad ledarskap och arbetsmiljö är för något. Kan de det har vi kommit en lång bit på väg. I det här huset är det rätt populärt att tala ungefär som Axel gjorde i stuprör. Vi ska ha mer pengar till det och det. Varifrån det ska tas är en senare fråga. Man säger att vi ska satsa på det men inte på det när sanningen egentligen är en enda stor sammanvägning av många med varandra konkurrerande behov. Det fanns en gång en statsman som tillika var filosof, hette han, i ett land som hette Lydien som ligger ungefär där ligger . Han fick frågan om den djupa visdomen bakom sina lagar. Han svarade: Den djupa visdomen ligger i att skapa ett drägligt missnöje. Ett drägligt missnöje, herr talman, för alla är vad man kan sträva efter. Det är inte särskilt publikknipande, men det är väldigt klokt. 24 () replik: Ett drägligt missnöje så kanske man kan säga om . Det kan jag tycka kan vara något slags arbetsmiljöproblem här. När vi pratar om intelligent använda pengar ser man att det går en tydlig skiljelinje mellan regeringen och oppositionen. Hur använder vi våra pengar och våra resurser? Ska vi använda dem gemensamt för att faktiskt främja arbeten och verksamheter där människor som har stora behov får dem tillgodosedda, eller ska vi sänka skatterna och ge pengarna till dem som redan har jobb och en rätt så bra situation jämfört med dem som inte har det? En sådan sak är det som också tog upp, nämligen det som kallas för rehabkedjan som egentligen inte har någon rehabilitering i sig utan är en utförsäkringsfråga. Många kastas ut från sjukförsäkringen till Arbetsförmedlingen, ut på arbetsmarknaden, men räcker faktiskt inte till på arbetsmarknaden. De har inte förmågan. De har inte fått tillräckligt med rehabilitering eller tillräcklig hjälp för att klara av att arbeta. Ändå ska de ut och söka jobb. Det finns inget sammanhang där. Där kan man verkligen prata om att kasta folk mellan olika stuprör. Jag tycker att det är en oerhört central fråga för att på något sätt också förstå problematiken med dem som går till jobbet fast de är sjuka, för det är också en problematik som kommer fram . Sjuknärvaron ökar; det vet vi. Utbildning är jättebra, men då måste man införa den utbildningen . Man måste satsa pengar på att göra det och inte minst för dem som finns på golvet, alltså våra skyddsombud. De finns längst fram och ser det här. Att ta fram goda exempel är jättebra, men det är inte där vi behöver sätta in resurserna. Vi måste ta reda på var problemen finns och åtgärda dem. Det gör vi genom skyddsombud och genom att satsa mer resurser på att göra de bitarna. Det borde den här regeringen inse. Jag frågar som ändå har en positiv inställning: Varför gör man inte som vill i regeringen? 25 () replik: och regeringen gör precis det som talaren efterfrågar men kanske inte riktigt i den takt man skulle önska sig och kanske med en lite annan prioritering. Jag skulle säga att rehabilitering fanns en gång i vårt land. Jag började själv min karriär i rehabilitering 1955 jag är inte säker på om talaren var född då. ((): Det var jag inte.) Jag kunde då konstatera att om man verkligen tog samlade grepp och rehabiliterade människor på deras egna villkor gick det att rehabilitera tre fjärdedelar även av svårt multihandikappade. Den kunskapen måste vi återuppväcka. Den är gammal , men den är likafullt sann. Även när det gäller jämlikhet har mitt parti faktiskt tagit initiativ. Det var vi som bjöd hit den främsta posten på jämlikhetshimlen, nämligen , han som ledde utredningar på det här området. Han framträdde i Förstakammarsalen . var det vi som skrev till folkhälsoministern och föreslog en likadan svensk utredning. En sådan kom också till och har gett sitt utlåtande som jag inte tycker är riktigt fullt ut så bra som jag skulle önska men i alla fall ett steg på vägen. Ni pratar, och vi tar initiativ. 26 () replik: Tack så mycket, , för ditt utmärkta anförande! Det handlade inte så mycket om Alliansens text i betänkandet, utan det var med utgångspunkt i din egen livserfarenhet på det här området och de rödgröna reservationerna. Det sammanföll faktiskt på flera punkter vilket gladde mig väldigt mycket, eftersom har en otrolig sakkunskap om och erfarenhet av de här frågorna och har arbetat oförtröttligt med dem. Det är glädjande. Skillnaden mellan anförande och var enastående. Ni tillhör samma allians. Det var egentligen det som förvånade mig mest, herr talman, när jag lyssnade på de två anförandena. Jag kan hålla med om mycket av det som för fram, att lyfta fram det som är bra, men det är ju det som mönsterarbetsplatser går ut på. Det är ingen av oss rödgröna som kan säga emot att man ska se till att ha mer resurser och använda pengarna på ett effektivt sätt. Vi tycker naturligtvis också att man behöver använda dem mer effektivt än vad man gör för att få ut så mycket som möjligt. Men kom inte och påstå att en satsning på 100 miljoner på arbetsmiljö skulle göra så att hela statsbudgeten rämnar. Har man lyckats göra skattesänkningar på 80 miljarder skulle man väl kunna ha råd med 100 miljoner i förebyggande arbetsmiljöarbete. Där är problemet. Alliansen har inte lagt några pengar utan dragit ned på allt detta arbete och låter i stället någon annan göra jobbet någon annanstans, om det nu blir gjort över huvud taget. Det är jättebra med en konferens i Förstakammarsalen, men vi saknar de konkreta förslagen, och vi saknar de ekonomiska resurserna för att kunna genomföra det bra arbete som pratade om. 27 () replik: Den enastående skillnaden mellan vad sade och vad jag säger sammanhänger med att jag inte vill upprepa vad han redan har sagt. Jag instämmer i det sade, men jag ville till detta lägga ytterligare några synpunkter som den begränsade talartiden inte tillåter. Han har rätt, jag har rätt, och det gemensamt att vi har mest rätt. har synpunkter på något man återigen kan beskriva som stuprör. 100 miljoner är inte så mycket när man sänker skatterna, säger han, men skattesänkningen har ju en idé. Det är inte bara att locka röster. Det är också att göra det möjligt och mer lockande och lönsamt för folk att arbeta, alltså att skapa incitament. Det handlar också om att göra företagandet lite enklare och lite billigare. Det är den där svåra sammanvägningen att av ett stort antal stuprör göra ett system där stuprören hänger ihop med några hängrännor. Det är som jag ser det den stora politiska utmaningen och också den svåra utmaningen. Vi har i vårt parlament 15 utskott. I regeringen har vi tolv departement. Vi har 22 ministrar. De drar åt olika håll, och de ska dra åt olika håll. Den svåra sammanvägningen hänger på att man har denna förmåga att tänka i system och att man nöjer sig med att det ibland blir ett drägligt missnöje för alla. 28 () replik: Det är mycket möjligt att tycker att det ska vara ett drägligt missnöje för alla. Vi rödgröna har ambitionen att ha en bättre arbetsmiljö och ett friskare arbetsliv för alla.