prot · GX09137 · 2010-06-15 00:00:00 — Man lägger sin kropp, hela sin själ ja, hela sin framtid i läkares och annan vårdpersonals händer. Denna känsla är det ibland bra att vi påminner oss om. Jag tror att alla här i kammaren har erfarenhet på ett eller annat sätt av hur det kan kännas att vara helt beroende av hälso- och sjukvården. Själv vet jag det extra tydligt efter att ha varit med om hela två hjärtinfarkter. När man behöver vården mer än någonsin, och när man behöver känna trygghet i att allt som görs sker utifrån de omständigheter som råder när man har behov av sjukvård, vill man känna trygghet. Man ska vara säker på att man lämnar sjukhuset inte med nya bekymmer och skador utan efter att ha fått ta del av de åtgärder som har löst de bekymmer man har. Det är oerhört viktigt, och det är därför propositionen om ökad patientsäkerhet och tillsyn är ett viktigt led i att ge denna trygghet för oss alla i alla livssituationer. För var och en som vill ha hög kvalitet på hälso- och sjukvården är det fullständigt oacceptabelt att bara låta det bli vid vad det har varit när vi nu kan konstatera att 100 000 personer skadas och 3 000 avlider på grund av undvikbara vårdskador. Det är helt oacceptabelt att så många patienter och även deras anhöriga drabbas av lidande på grund av vårdskador. För samhället i stort handlar det dessutom om ett ökat vårdbehov som de flesta uppskattar till kanske 630 000 vårddygn. Det handlar om 5,7 eller 6 miljarder kronor som, om man får uttrycka det så, går upp i rök. Genom att vi nu politiskt tillsammans med professionen är tydliga och målmedvetna i arbetet med att undvika vårdskadorna minskar inte bara lidandet för enskilda patienter. Vi frigör också resurser som behövs inom olika delar av hälso- och sjukvården och som vi vet att det skulle vara angeläget för personal och olika professioner att få använda. Det finns dubbla anledningar till att regeringen har varit aktiv och tagit fram ett underlag för ett beslut där vi som riksdag kan ta ställning till en förbättring av patientsäkerheten och en lagstiftning som ser till att vara tydlig med att målmedvetet minska vårdskadorna. Det ligger nära till hands att tala om en nollvision. Men nolltolerans är ett mål, och det målet tror jag att vi alla delar. Vi behöver också diskutera vilka medel som behövs för att nå dit. Medel för att stärka patientsäkerheten handlar om öppenhet, rätt för patienten att få veta vad som höll på att hända, var och hur det har hänt, ökad kunskap och kunskapsspridning, rutiner, tydlig ansvarsfördelning och fortsatt rätt för patienten att kräva ansvar av en enskild yrkesutövare. Även om det inte hjälper den som har drabbats av en undvikbar vårdskada har de flesta av oss uppfattningen att det är viktigt att inte fler drabbas av samma bekymmer. Patienterna ska kunna lita på att om det har inträffat något en felaktig behandling, en felaktig medicinering eller ett felaktigt handhavande av utrustning kommer det att utredas och förklaras för patienten. Det kommer också att dras erfarenheter av det så att det inte upprepas på det sjukhuset eller någon annanstans inom hälso- och sjukvården. har ansvar för i princip all tillsyn av hälso- och sjukvården och dess personal. Efter klagomål från patienten ska ge kritik mot enskilda läkare eller annan vårdpersonal. kan också anmäla yrkesutövare till med begäran om till exempel prövotid. får ett tyngre ansvar ett ansvar som ligger en nivå högre än för att pröva frågan som har anmälts dit av , JO eller JK. Legitimation och annan behörighet kan återkallas också på andra grunder än de medicinska. Detta grundar sig i att vi vill kunna känna tillit till vården. Då ska exempelvis allvarlig brottslighet kunna ligga till grund för ett återkallande av legitimation och behörighet. Det handlar om patientens trygghet. På samma sätt är det apotekspersonalen som blir skyldiga att slå larm till om de befarar att en läkare eller tandläkare överförskriver beroendeframkallande medel. ska här fatta ett beslut om en lång rad åtgärder för att öka patientsäkerheten. Vi välkomnar den proposition som alliansregeringen nu har redovisat. Den är ett viktigt första steg för att markera att vi vill nå en förändring. Patientsäkerhet är ett brett och omfattande område som ständigt måste vara i fokus i all verksamhet inom hälso- och sjukvården. Utskottets utfrågning som genomfördes med medverkan från patientgrupper, vårdgivare, , , berörda myndigheter och var ett tillfälle då det gavs uttryck för ett starkt stöd för det lagstiftningsförslag som ligger på bord. Det lyftes inte bara fram ett stöd för propositionen och för lagstiftningen, utan det fördes även fram att patientsäkerhetsfrågorna är angelägna områden ute i den vardagliga vården. Jag hoppas att de också ska fortsätta att vara en angelägenhet för varje vårdgivare. Det handlar i första hand om patientens rätt till en god och trygg vård, och det handlar också om professionens kunskap och engagemang, kompetensutveckling och ansvar. Till syvende och sist handlar det också om att vi sätter ramarna för hur patientsäkerhetsarbetet ska bedrivas. Många landsting har kommit långt i det här arbetet, och vi välkomnar den utvecklingen som vi har fått goda exempel på, inte minst under den utfrågning vi hade. Vi ser nu fram emot att vi också genom det beslut som väntas tas i kommer att ange ytterligare målsättningar och också ge medel för att kunna minska antalet vårdskador. Med som ansvarig myndighet hoppas jag att skillnaderna mellan olika landsting och regioner ska kunna minska. Vården måste bli tryggare och mer jämlik. Det beslut i denna fråga som vi nu går mot att ta i inom det närmaste syftar till att skapa trygghet och jämlikhet och en sjukvård där vi kan använda resurserna på ett effektivt sätt och inte i onödiga sammanhang. Framför allt handlar det om patientens trygghet. Genom att skapa en ökad trygghet minskar vi inte bara lidande, utan vi frigör också resurser. Med dessa ord vill jag yrka bifall till förslaget i socialutskottets betänkande. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 12 § Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikapppolitiken Föredrogs socialutskottets betänkande 2009/10:SoU20 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (skr. 2009/10:166). 58 (): Jag har glädjen att se att vi har tillgänglighet i kammaren i form av teckentolkning. Det är kanske någonting som vi får fundera på att ha vid fler tillfällen än bara när vi diskuterar sådana här frågor. Vi ska debattera ett betänkande som bygger på en skrivelse från regeringen. Skrivelser från regeringen har en benägenhet att handla om en samling av positiva saker som regeringen vill lyfta fram att man har gjort. Därför tycker jag att det är väsentligt att man uppehåller sig vid att alliansregeringen och alliansföreträdarna i är ansvariga för handikappolitiken som förs i vårt land. Regeringens ansvarsroll tål att påpekas eftersom den knappast märks i debatterna ju närmare höstens val vi kommer. klubbade en tioårig handlingsplan för handikapppolitiken där ett av målen var att få ett tillgängligare samhälle. Enkelt avhjälpta hinder skulle vara åtgärdade 2010. Det handlade till exempel om att anpassa kollektivtrafiken, göra byggnader tillgängliga och att anpassa hemsidor så att alla kan använda dem. Alla samhällssektorer har ett ansvar för genomförandet, och regering och riksdagsmajoritet har ett ansvar att se till att målet uppnås. Den borgerliga alliansregeringen blev ansvarig för handikappolitiken . Snabbt efter tillträdet 2006 upptäckte man att arbetet inte skulle bli klart till 2010. Frågan är vilka åtgärder som vidtogs när man så tidigt såg detta faktum. Nästan inga alls, tvingas jag tyvärr konstatera. funderande presenterade regeringen ett papper tillsammans med Kommuner och Landsting som gick ut på att de skulle ordna konferenser om tillgänglighet för att diskutera frågan. Man skulle lära sig av varandra och sprida goda exempel. Det kallades strategi, vilket är ett vackert ord för att dölja att inte så mycket händer. är det 2010. är det val, och då skriver , minister med ansvar för handikappolitiska frågor, en artikel i tidningarna runt om i vårt land att hon senare, efter valet, ska presentera en strategi för när det som inte är gjort ska vara gjort. Varför just 2015? undrar säkert någon observant åhörare. En anledning kan vara att det är val 2014. Vad alliansregeringen genom sakminister säger är att det inte blir klart under nästa mandatperiod heller. Det är ett allvarligt besked som jag gärna vill ha bekräftat av utskottets borgerliga alliansföreträdare. Väljer alliansregeringen att begrava frågan om ett mer tillgängligt samhälle om man vinner valet? Står ni bakom minister besked i den frågan? Jag delar regeringens glädje över att staten jobbar med att göra landets järnvägsstationer tillgängliga och att 150 miljoner satsas. Men i övrigt verkar det riktigt magert. Till annat har det funnits pengar. Som en jämförelse kan nämnas att regeringens skattesänkningar lågt räknat har uppgått till . Jag väljer att lämna över bedömningen av den tydliga politiska prioriteringen som detta innebär till dem som upplever att vi fortfarande har stora behov att uppfylla innan vi har ett tillgängligt samhälle för alla. utredning om bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund var ett internt pm som sedermera blev en utredning som skulle ut på remiss, men det har gått långsamt. Beror det på senfärdighet i regeringen eller ren ovilja? Ja, man kan fråga sig det. var klar före maktskiftet i regeringen. Efter det tillsattes en ny utredning om otillgänglighet som diskrimineringsgrund. Då klev in. Han var klar med sin utredning . väntar vi på besked och på ett tydligt öppnande av en remissrunda av utredning. Om man hade valt att vänta i stället för sex hade kunnat fatta beslut om utredning. Det man nu väljer att göra i kanske en av de viktigaste frågorna på tillgänglighetsområdet är att skicka den vidare i en ny utredning till Statskontoret för att utreda kostnadskonsekvenserna av förslagen. En normal hantering hade varit att skicka diskrimineringsutredningen som alla vi partier som var med i utredningen var överens om till Statskontoret för en beräkning av de ekonomiska konsekvenserna. Ett annat tillgänglighetsområde som inte är strategiskt lagt att åtgärda men som jag vill ta upp är ekonomisk tillgänglighet. , ordförande i socialutskottet, och jag satt med i , och i den var vi tydliga med en sak. Det var en detalj som var tvungen att hanteras skyndsamt av regeringen, och den handlade om kostnaden för dem som bor i LSS-boenden. Vi har ett läge där människor är tvungna att gå till och kvittera ut försörjningsstöd för att ha råd att betala sin hyra i LSS-boendet. Om man ska uppnå någon form av tillgänglighet måste det finnas ekonomiska möjligheter att ta del av den tillgängligheten. Den biten är fortfarande olöst. Den är oerhört viktig för att de människor som är berättigade till LSS över huvud taget ska komma i åtnjutande av någon sorts tillgänglighet i vårt samhälle. Ett annat område är tillgängligheten till vård, herr talman. Jag besökte Rett Center i . har de som lider av Retts syndrom haft det jobbigt. Vi har en regering som valt att plocka bort en trygg finansiering av ett nationellt center. Det är nu upp till regeringens goda vilja. låg finansieringen för centret fast i budgeten. Den nuvarande regeringen har valt att plocka bort den; finansieringen ska testas . De får gå till regeringen som sedan gör en bedömning. Denna signal sänder man till en grupp människor som är i extremt behov av ett nationellt kompetenscenter på hög nivå. Det är inte en signal om att vården kommer att vara tillgänglig på den nivån, med placering i . Jag skulle vilja göra ett medskick till mina vänner i Alliansen, nämligen att , som Alliansen styr, knappast skickar någon enda patient till det nationella centret i . Ta med er det och se till att det av Alliansen styrda i ger patienter med Retts syndrom möjlighet att komma till och ta del av den nationella insats som finns där. Jag vill så här i min sista utskottsdebatt, , tacka alla, politiker och tjänstemän, som jag mött i mitt uppdrag som ledamot av i debatter och i utskottsarbetet i övrigt. Ett vet jag, och det är att jag kommer att sakna er alla. Trots hårda ord i debatter, då man vill visa på politiska skillnader, finns det en värme som jag kommer att sakna. är , och många minnen bär jag med mig från kammardebatter, utskottsmöten och trevliga överläggningar både här hemma i och på resor runt om i världen. Det är svårt att plocka fram någonting speciellt, någon enstaka händelse eller person, och därför får det bli ett kollektivt tack från mig till er alla för dessa härliga år av debatter och varma personliga möten. Tack ska ni ha! 59 (): Som jag förstod det var dagens debatt inte riktigt avsedd att bli en regelrätt debatt eftersom det inte finns några motioner eller reservationer med anledning av skrivelsen. Jag blev därför lite överrumplad. Jag hade tänkt att detta skulle vara ett sätt att beskriva vad som skett sedan regeringen fattade beslut om den nationella handlingsplanen för handikappolitiken och vad regeringen har för strategi framåt. Ett övergripande resultat av arbetet med handlingsplanen är att det finns en grund för handikappolitiken som etablerats under genomförandet. Handikappolitiken är tvärsektoriell, vilket innebär att det är många myndigheter som har ansvar för den. Varje samhällssektor ska utformas så att alla medborgare kan delta, det är utgångspunkten, och bli alltmer integrerade i samhället. Vissa förbättringar har skett, men mycket mer behöver göras, och det går alldeles för långsamt. För att alla ska kunna delta är, som jag ser det, vissa delar viktigare än andra. Det är viktigt att utbildningspolitiken utformas så att varje barn, elev och vuxenstuderande ges förutsättningar att utveckla sina kunskaper så långt det är möjligt, att den fysiska tillgängligheten förbättras så att även personer med funktionsnedsättning ges förutsättningar att kunna leva självständigt och göra egna val, att transportsystemet utformas så att det blir användbart för personer med funktionsnedsättning, att arbetsmarknadens parter söker nya, innovativa vägar för att undanröja hinder för delaktighet i arbetslivet, och, slutligen, att de individuella stöden i större utsträckning utformas med respekt för individen och efter individens önskemål, med större valfrihet, samt att man noggrant uppmärksammar att tillgången till de sociala stöden blir jämlik mellan kvinnor och män. För att strukturerat och effektivt genomföra handikappolitiken har regeringen för avsikt att utforma en strategi i nära samverkan med de aktörer som ska bidra till arbetet. Strategin ska sträcka sig i tiden. Denna strategi ska bestå av uppföljningsbara delmål, en plan för uppföljning, vilket är nödvändigt för att veta vad som händer och kunna se att arbetet framskrider som det ska, samt satsningar som omfattar de uppsatta målen. På det sättet hoppas vi framgångsrikt kunna uppnå det övergripande målet att samhället ska utformas så att alla medborgare har möjlighet till delaktighet och inflytande. 60 (): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag att skrivelsen läggs till handlingarna. Det här är den tredje och sista uppföljningen av den nationella planen. Vi fick tidigare höra att den startade och har hållit på tills . I utskottet har vi välkomnat det strategiarbete som inletts med syfte att uppnå de fastställda handikappolitiska målen. Det visar att man lagt en god grund för handikappolitiken och att tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning förbättrats inom flertalet sektorer. Jag kan inte låta bli att ställa en fråga till den tidigare talaren . Vad hände egentligen ? Hände det något? Jag är medveten om att mycket arbete återstår innan personer med funktionsnedsättning kan delta i samhällsarbetet på lika villkor, men jag tycker att det trots allt har hänt väldigt mycket. Jag deltog, herr talman, i tillgänglighetsmarschen i . När vi tågade genom staden fanns ingen från oppositionen med, inte vad jag såg i alla fall. Det är jätteviktigt att vi är med och blir uppmärksammade på hur det ser ut. Vi tågade fram på ojämna trottoarer med många hinder. Jag tycker att kommunerna borde skärpa sig. Det finns planer för hur man ska agera. Det finns mycket enkla åtgärder som man kan vidta för att rätta till bristerna. När man tittade på ingångarna till butikerna såg man att det på den ena sidan av gatan fanns ett par trappsteg för att komma in i affärerna. På den andra sidan var det plant; där kunde man rulla in med rullstol och använda andra hjälpmedel. Det finns alltså mycket att göra. tycker att diskrimineringsförbudet mot bristande tillgänglighet ska gälla för alla de samhällsområden som det gäller för . Det är under arbete. Det har tydligen hängt upp sig på vägen, men är det arbetet i alla fall på gång. De övergripande inriktningsmålen som presenterades i skrivelsen ska i nästa steg konkretiseras i operativa delmål som ska sammanställas i en strategi som ska vara klar och beslutas av regeringen , så att vi får en samhällsgemenskap med mångfald som grund. Samhället ska utformas så att så många med funktionshinder som möjligt, i alla åldrar, blir fullt delaktiga i samhällslivet. Det ska vara jämlikhet mellan pojkar och flickor, kvinnor och män, med funktionshinder, och vi ska kunna identifiera och undanröja hinder, så att vi når detta och förebygga diskriminering. Det handlar om att ge alla funktionshindrade självständighet och självbestämmande och ge personer med funktionsnedsättning möjlighet att delta i den demokratiska processen. När vi nu står inför valet är det varje partis skyldighet att se till att uppmärksamma detta. Vi får inte glömma bort möjligheten att ta till oss språket, så att vi är tydliga på ett enkelt sätt. Detta är en demokratisk rättighet. 61 () replik: talade om Marschen för tillgänglighet. Jag gick hemma i . Det hade varit lite jobbigt för mig att ta mig från ända ned dit där gick. Men frågan till är: Din partiordförande, var gick hon? De rödgröna partiordförandena var representerade i Marschen för tillgänglighet i , eller rättare sagt: De var alla tre med och gick, men om det var i vet jag inte. Alla tre partiledarna för De rödgröna var med och gick. skakar på huvudet, men jag vet att det är så. Vad hände då ? Låt mig börja med att säga att hela handlingsplanen byggde på en ganska bred diskussion över blockgränserna. Vi var överens om handlingsplanen i socialutskottet. Mig veterligt har jag aldrig i utskottet efter att vi tappade regeringsmakten blivit tillfrågad av motståndarsidan om vi ska sätta oss ned och prata om hur vi ska ha det med tillgänglighetsfrågan och handikappolitiken långsiktigt. Ett för Socialdemokraternas regeringstid var att man sökte breda politiska överenskommelser om viktiga områden viktiga områden för människor som är i behov av samhällets stöd. Då stängdes den dörren. Inte ens en inbjudan till diskussion har det kommit från den nya regeringen. Det som hände var att kommunerna jobbade med frågan, och vi vet att de var förskräckta, för om vi hade vunnit valet hade vi på gång att införa sanktioner för att skynda på arbetet. En sista fråga till : Det är väl statsrådet syn att det är först som vi ska diskutera nya mål för tillgänglighet? 62 () replik: När det gäller tillgänglighetsmarschen är det viktigt att så många som möjligt deltar, ser och delar hela gruppen funktionshindrades möjligheter att påverka och att man lyssnar. säger att ni inte har fått vara med och prata. Det finns ju alla möjligheter att vara med och prata här i kammaren. Man kan ställa frågor, interpellationer och så vidare. Då kan man lyfta fram vad man vill, och så kanske det blir napp. Det beror på hur man gör det. Man får vara lite ödmjuk. Sedan frågade han om jag delar ståndpunkt. Jag sade att det hela skulle presenteras 2011. Det står i skrivelsen, och det tycker jag är en rimlig tidpunkt. har arbetat fram strategier för hur kommunerna och landstingen ska arbeta med detta. Det är egentligen mycket enkla åtgärder. Jag sade också att jag tycker att de får skärpa sig och arbeta så att vi når resultatet. Det här är inte en mans arbete, utan det är alla organisationer och myndigheter på alla nivåer som måste hjälpas åt för att få ett samhälle som är lika för alla grupper. 63 () replik: Jag återkommer till frågan vad som hände . Redan då fanns det något på som hette Bygg ikapp handikapp. Det var en plan för hur man skulle bygga bort otillgänglighet i boendemiljön med mera. Planer och strategier har alltså funnits. Låt mig haka upp mig på en detalj. talade om att prata. För allianssidan är väl att bjuda in till breda överläggningar synonymt med att prata. När vi antog den handikapplan som vi nu pratar 2000, var , som sitter här, med på presskonferenser och fick ganska bra med utrymme när vi var överens. Jag tror inte att han möttes av någon partiföreträdare som sade att han skulle få vara med och prata och som sedan bortsåg från vad sade. inställning understryker bara inställningen i alliansregeringen till att bjuda in till breda överläggningar för att säkerställa att människor som är i behov av att samhället finns på deras sida också kan lita på att det finns ett sådant samhälle. Då krävs det breda politiska överläggningar. ska det läggas fram, säger . Men har ju sagt att hon ska komma med en strategi för att klara av det som inte är gjort . Det som inte är gjort ska bli gjort så uttrycker det. ska vi inte diskutera nya steg, säger hon. Då ska vi diskutera det som inte är gjort. ska vi diskutera en ny strategi, och det är först då som vi får möjlighet att diskutera nya steg i tillgänglighetsfrågan. Frågan är: Ställer upp på en sådan tidsplan? 64 () replik: har jag inte följt alla debatter här i , men jag var inne , och då hade vi en uppföljning. Då var jag imponerad över hur mycket som var gjort, men vi behöver arbeta raskare. Men så är det när det är många samverkanspartner. Även om man stiftar lagar och försöker kan det vara knepigt att få alla att gå åt samma håll. Jag kan ta ett exempel. Vi var inbjudna att följa med synskadade med ledarhundar. De ville gå på restaurang. Man har stiftat lag om att de har rätt att ta in sin ledarhund på restauranger, livsmedelsaffärer och fik, men de blev hindrade trots att det finns lagar. Detta handlar om mycket. Det handlar om attityder. Det har man också jobbat med, men det är svårt att få hela samhället att vända. Det finns alltså mycket att göra. Jag vill också passa på att ta upp något annat som tog upp i debatten, nämligen kostnader för LSS-boende. Där kan jag hålla med dig. Det ska inte vara dyrare att bo för att man är funktionshindrad. Det arbetas på att rätta till det, och det kommer förslag. Detta är i alla fall några steg på väg. Vi hoppas alla att vi når de här målen. Om det sedan blir 2011 eller beror på omständigheterna, hur yttervärlden ser ut och så vidare. Det är mycket som inverkar. Det kan vi ju se när vi tittar tillbaka . 65 (): När alliansregeringen tillträdde 2006 hade det inte hänt så mycket vad beträffar handlingsplanen, trots att hade gått. Alliansregeringen vidtog en rad åtgärder för att intensifiera arbetet, bland annat i form av ett handslag med SKL, uppdrag till och till Handisam. Riktade medel skickades också med. I den här skrivelsen konstateras det att tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning förbättrats men att arbete återstår innan personer med funktionsnedsättning kan vara delaktiga på jämlika villkor. Visst tar det tid! Trots att vi skrev om tillgänglighet till byggnader i byggs det fel, vare sig det handlar om nybyggnationer eller ombyggnationer. Regeringen har därför bestämt att man ska göra ett förtydligande när det gäller enkelt avhjälpta hinder. Det ska liksom förstärkas i den nya . Det är ett steg i rätt riktning för att vi ska få ett uppfyllande av den här lagen. beslutades det att kollektivtrafiken skulle vara tillgänglig. Men hur det ser ut?