prot · GX09138 · 2010-06-16 00:00:00 — Det kommer att drabba allmänhetens betydelsefulla insyn, bland annat i den politiska och ekonomiska makten. Även om avsikten med lagändringen inte har varit att försvåra massmediernas åtkomst är det en uppenbar konsekvens av de begränsningar som föreslås. Tunga juridiska instanser har framfört invändningar som tar sikte på att det saknas förutsättningar för att med stöd av den så kallade delegationsbestämmelsen genomföra dessa lagändringar utan att man först ändrar grundlagen. Justitiekanslern anförde i sitt yttrande att lagtexten i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen kräver att det handlar om kreditupplysning som innebär ett otillbörligt intrång i den enskildes personliga integritet eller innehåller oriktiga eller missvisande uppgifter för att begränsningar i yttrandefriheten i hithörande frågor ska vara tillåtna. Så yttrar sig JK i motiveringen. Om intrånget är betydande för den enskilde men inte otillbörligt får man enligt JK alltså inte föreskriva några begränsningar i grundlagsskyddet. Inte heller får man enligt JK föreskriva begränsningar av annat slag, till exempel förbud mot utlämnande till andra personer än den som har behov av upplysningen. Även JO och kammarrätten i har haft liknande synpunkter. Lagrådet yttrade sig , och Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådet har ingen erinran, och Justitiekanslern säger att dessa lagförslag inte kan göras utan grundlagsändring. Vad gör då regering och riksdag när JK och Lagrådet inte har samma uppfattning? Det klokaste är troligtvis att ha ett respektavstånd till grundlagen och göra på rätt sätt för att förhindra att lagens förenlighet med grundlagen inte ifrågasätts i en kommande lagprövning. Så gör dock inte den borgerliga regeringen. Regeringen går endast på Lagrådets yttrande då det är det yttrande som man själv föredrar, och då struntar man i Justitiekanslern. Det innebär att om lagen prövas och inte är förenlig med grundlagen är den inte giltig. En grundlagsändring måste då ske med två beslut och ett riksdagsval emellan, vilket i sin tur innebär att lagen inte kan träda i kraft . Hade regeringen däremot föreslagit en grundlagsändring och haft respekt för det journalistiska ändamålet att granska makthavare hade man kunnat ge direktiv exempelvis till för att se över hur journalistiskt ändamål skulle kunna vara ett legitimt behov och vilka ändringar som hade behövts i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Då hade man kunnat ta beslut före valet och sedan fattat ett nytt beslut efter valet. Då hade man kunnat låta denna lag träda i kraft precis som regeringen ville. I sin iver att genomföra denna lagändring snubblar man på mållinjen i stället för att ta tillbaka, göra om och göra rätt. Vi socialdemokrater är inte beredda att acceptera en lagändring som medför att massmediernas granskning och journalistiska arbete hämmas eller försvåras. Vi anser dessutom att det är olämpligt att genomföra lagändringar som kan ifrågasättas i en lagprövningssituation. Jag yrkar härmed bifall till reservation 1. 205 (): Jag trodde att jag skulle hålla mitt sista anförande . Men så blev det inte. Offentlighetsprincipen, tryck- och yttrandefriheten och den personliga integriteten är grundstenar i en demokrati. Det är något som vi verkligen måste värna om och . I detta betänkande om ett starkare skydd för den enskildes integritet vid kreditupplysning via Internet vill regeringen nu göra ändringar som framför allt försvårar och sätter gränser för journalistiskt arbete, vilket inte precis rimmar med tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Det är lätt att tycka att de föreslagna förändringarna i kreditupplysningslagen inte är speciellt stora. Men det stämmer inte när det gäller till exempel att granska oss här i kammaren. Om detta förslag går igenom sätter vi milt sagt käppar i hjulet för journalisternas samhälleliga uppgift, vilket i sin tur naturligtvis leder till att allmänheten inte kommer att kunna få full insyn i den politiska och ekonomiska makten. Det är inte acceptabelt. Oavsett om många av er inte anser att det innebär några större förändringar om vi i denna riksdag antar det förslag som ligger på bordet vill jag säga följande till er: Till synes små små steg leder oftast till en större urholkning, och innan vi vet ordet av har den blivit så stor att den kanske inte går att förändra. Det är risken när dessa små tassande steg tas. Det är risken när man inte ser till en helhet. För oss i är den personliga integriteten enormt viktig. Men vi kan inte genomdriva en lagändring som försvårar och hindrar att vi i denna kammare granskas. Vi kan inte heller ställa oss bakom ett förslag som man också kan ifrågasätta om det är i enlighet med våra grundlagar. JK har, som vi har hört tidigare, yttrat sig om detta och menar att det saknas förutsättningar för att med stöd av den så kallade delegationsbestämmelsen genomföra dessa lagändringar utan att först ändra i vår grundlag. När en sådan tung instans som JK har lämnat dessa invändningar, varför stannar man då inte upp och ser över frågan en gång till och ser detta i en helhet? Nej, det gör inte regeringen. Man tuffar på som vanligt. Men här i denna kammare kan vi se till att det kommer att ske genom att vi röstar nej till förslaget. I denna fråga är det verkligen på sin plats. När ett lagändringsförslag är oklart utifrån vår grundlag och tillika försvårar för massmedierna att granska makten, då kan definitivt inte ställa sig bakom det. Därför yrkar jag härmed bifall till reservation 1. I detta anförande instämde och (båda v). 206 (): Personlig integritet har, vågar jag påstå, gått som en röd tråd, eller möjligen som en blå tråd, genom . Vi har haft ett antal ärenden i denna kammare som har rört upp känslorna just på temat personlig integritet. Vi har hört åtskilliga anföranden framförda med stor glöd, för att inte säga passion, i denna talarstol där man har försvarat den personliga integriteten från olika politiska företrädares håll. Här kommer alliansregeringen med ett konkret lagförslag för att förstärka den personliga integriteten. Möts det då av ett stormande bifall och enighet i denna kammare? Svaret är uppenbarligen nej. Det tycker jag är tråkigt. Jag tycker också att det är en smula anmärkningsvärt med tanke på den omfattande debatt vi haft och de konstateranden vi vid olika tillfällen gjort om att den personliga integriteten är central och ett viktigt inslag i vår demokrati. Propositionen handlar om ett starkare skydd för den enskildes integritet vid kreditupplysning. Utan tvekan är det så att utlämnande av en kreditupplysning innebär ett intrång i den personliga integriteten. Det handlar om uppgifter om den enskildes inkomster, förmögenhetsförhållanden, betalningsanmärkningar och annat som onekligen i hög grad är personliga. Därför ställer kreditupplysningslagen krav på de företag som lämnar ut kreditupplysningar. De får enbart lämna ut upplysningar till personer eller företag som har ett legitimt behov av upplysningarna. Man ska skicka en omfrågandekopia till den som har blivit omfrågad, och vid behov ska man skicka rättelse eller komplettering av en felaktig uppgift till den som begärt att få uppgiften. Det här är rimliga krav. Vem som helst ska inte kunna begära ut kreditupplysningar och få veta personliga saker om sina medmänniskor. De här kraven gäller emellertid inte kreditupplysningar som lämnas via Internet ur databaser. Det beror på den så kallade databasregeln i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen. Man kan där få grundlagsskydd för tillhandahållande av information ur en databas när det finns ett utgivningsbevis för databasen. Dock är det så att man enligt 1 kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen med hänvisning till 1 kap. 9 § 4 tryckfrihetsförordningen genom lag får göra inskränkningar i offentliggörande i yrkesmässig kreditupplysningsverksamhet av kreditupplysning som innebär ett otillbörligt intrång i enskilds personliga integritet. Det är just den här bestämmelsen som regeringen åberopar när man nu vill införa samma regler när det gäller kreditupplysningar som ges ur databaser som de regler som gäller och som alltsedan tidigt 1970-tal gällt för kreditupplysningar som tillhandahålls på annat sätt, till exempel genom att kreditupplysningsföretaget skickar en skriftlig kreditupplysning till den som begärt en sådan. Jag vill påstå att lagförslagets sakinnehåll är sunt och riktigt och även mycket lätt att försvara. Det som gett upphov till viss diskussion är frågan om huruvida den här lagändringen är förenlig med 1 kap. 9 § 4 tryckfrihetsförordningen. Av tidigare talare har vi fått höra att förre Justitiekanslern hade synpunkter i sitt remissyttrande till regeringen. Han menar att kravet på att en kreditupplysning inte får lämnas otillbörligen enbart tar sikte på själva innehållet i upplysningen. Med stöd av förarbetena till lagstiftningen menar regeringen att frågan om i vilken utsträckning en kreditupplysning innebär ett otillbörligt intrång i enskilds personliga integritet inte tar sikte enbart på innehållet, på vilka uppgifter som avses, utan även på vem som tar del av uppgifterna. Det är det som den konstitutionella striden gäller. En i och för sig relevant uppgift om till exempel en betalningsanmärkning, alltså en kreditupplysning som upplyser om en sådan uppgift, kan innebära otillbörligt intrång i enskilds personliga integritet om upplysningen lämnas till någon som inte har ett legitimt behov av den, till exempel för att vederbörande ska ingå en affärsrelation med den omfrågade. Om man lämnar en sådan upplysning till en ovidkommande person till en granne, en nyfiken släkting eller vem det nu kan vara är det ett otillbörligt intrång i den enskildes personliga integritet. Det tycker jag är en tolkning som det är lätt att försvara och som är väl förenlig med lagstiftningen. majoritet, som har diskuterat och behandlat frågan, delar regeringens bedömning att det kan innebära ett otillbörligt intrång i den personliga integriteten att lämna en kreditupplysning till någon som inte behöver den. Detta har stöd i förarbetena. Man kan konstatera att den debatt som varit i medierna med anledning av det här lagförslaget inte har rört det konstitutionella finliret, utan det har blivit en debatt som handlar om huruvida detta innebär ett intrång i mediers möjligheter att granska makten. Jag vill framhålla att det är synpunkter som mycket sent i processen tillförts ärendet. Tidningsutgivarna, branschorganisationen för tidningsföretagen, tillstyrkte i sitt remissyttrande till regeringen det här lagförslaget just med hänvisning till att den personliga integriteten är så viktig. Sedan har TU ändrat sig under ärendets behandling i finansutskottet och och gjort en helomvändning och tycker nu att detta inte kan accepteras. Till de debattörer som tycker att regeringen har agerat senfärdigt och inte tagit till vara de möjligheter som tidigare hade funnits att förbereda en grundlagsändring kan det sägas att Tidningsutgivarna tidigare inte heller var av uppfattningen att detta var nödvändigt, utan detta kom Tidningsutgivarna senare på när propositionen var beslutad av regeringen. Apropå mediediskussionen är det också viktigt att påpeka att det, herr talman, aldrig någonsin enligt kreditupplysningslagen har varit möjligt för tidningsföretag att begära ut uppgifter ur kreditupplysningsregister för journalistiskt arbete. Alltsedan kreditupplysningslagen kom till har det varit begränsat på så sätt att enbart den som har ett legitimt affärsmässigt behov av upplysningar haft möjlighet att begära ut sådana. Databasmöjligheten har funnits i . Föreliggande lagförslag innebär alltså en återgång till den ordning som gällt alltsedan kreditupplysningslagens tillkomst. De avvägningar som den då byggde på har inte ifrågasatts tidigare vare sig i den allmänna debatten eller i något annat sammanhang. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet med mycket gott samvete såväl konstitutionellt som sakligt. 207 () replik: Jag har en väldigt konkret fråga till . Vi är överens om att integriteten är viktig. Men varför då hafsa igenom detta på det här sättet? Eftersom man inte lyssnat på JK utan lyssnat på Lagrådet undrar jag vad det var i Lagrådets motivering som den borgerliga majoriteten fastnade för. 208 () replik: Jag förmodar att här är ute efter att gillra en försåtlig fälla för mig här. Lagrådet utvecklade ju inte sina synpunkter med något mer blomstrande språk. Lagrådet sade enbart att förslagen lämnas utan erinran. Det är inte så originellt och fantasifullt att uttrycka sig på det sättet, men det betyder att Lagrådet inte har några invändningar mot regeringens förslag. Lagrådet tillstyrker alltså regeringens förslag. Min tolkning denna tror jag delas av de flesta är att om Lagrådet hade haft tungt vägande invändningar med hänvisning till konstitutionella aspekter skulle Lagrådet givetvis ha framfört dem. När Lagrådet inte gör det innebär det att Lagrådet ansluter sig till den bedömning som regeringen gör i propositionen och som jag har utvecklat här. Justitiekanslerns synpunkter är naturligtvis viktiga. Justitiekanslern är en tung juridisk instans. Justitiekanslern kan dock inte ensam få bestämma vare sig hur grundlagarna ska tolkas av riksdag eller vilka lagstiftningsåtgärder riksdag och ska kunna vidta. I detta sammanhang är Justitiekanslern en remissinstans. De är en viktig remissinstans men dock en. Justitieombudsmannen var en annan remissinstans, och han lämnade förslagen utan erinran på samma sätt som Lagrådet. Vi har alltså ledande och framstående svenska jurister som uppenbarligen har haft olika syn på detta, och då är det regering och riksdag som måste göra en avvägning mellan de olika synpunkter som har kommit fram. Vi kan inte avstå från att fatta beslut enbart för att remissinstanserna är oense. Det tror jag att håller med om. 209 () replik: Jag vet att det inte fanns någon motivering över huvud taget. Däremot hade Justitiekanslern en ganska lång motivering, som jag faktiskt läste upp. Det är märkligt att man går på det man gillar bäst och inte tittar på att två instanser är oense. Den ena, Justitiekanslern, är dessutom åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål samt regeringens juridiske rådgivare. Dessa två instanser säger nu olika saker. Detta kommer troligtvis att få en lagprövning. Man bara väntar på att kunna lagpröva det. Vi kommer att ta beslut om detta först , troligtvis, och därför är det väl okej att Tidningsutgivarna tycker till i frågan innan fattar sitt beslut. Det är helt legitimt. Men varför är det så att ni äventyrar hela detta lagförslag genom att senare kanske få en lagprövning som kommer att gå er emot? 210 () replik: Apropå detta att välja de remissyttranden man tycker bäst om kan jag erinra om ett annat ärende som kammaren har behandlat och som handlar om möjligheten att tvångsvis testa om underåriga personer har använt narkotika. I det sammanhanget hade Lagrådet kritiska synpunkter som regeringen valde att bortse ifrån och säga att det finns skäl som är viktigare än de Lagrådet har anfört. Då blev vi synnerligen häftigt angripna för att vi inte följde Lagrådet, och här blir vi häftigt angripna för att vi följer Lagrådet. Det här med att plocka russinen ur kakan när det gäller vad remissinstanser och andra har sagt tycks alltså vara en sjukdom som har spridit sig inom såväl majoriteten som oppositionen. När det sedan gäller frågan om att äventyra lagförslaget vill jag säga att det är klart att det kan bli föremål för lagprövning. Varje lag som stiftar kan bli föremål för lagprövning, och det är i sig inget anmärkningsvärt. Jag välkomnar den utökade möjlighet till lagprövning som införts genom den förändring i regeringsformen som förhoppningsvis träder i kraft . Vi får väl se om någon ifrågasätter lagstiftningen då och vad domstolarna i så fall kommer fram till. Jag ser det som ett naturligt inslag i en rättsstat att man kan ha en sådan lagprövning; jag ser det inte som ett nederlag för lagstiftaren om en sådan lagprövning skulle komma till stånd. Tvärtom är det ett sundhetstecken i en demokrati att man kan ha en sådan lagprövningsmekanism. Jag känner mig dock trygg i förvissningen att detta lagförslag kommer att överleva en sådan lagprövning. Det har nämligen stöd i de grundlagar som är relevanta tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. 211 () replik: Att Tidningsutgivarna har ändrat sig stod och raljerade lite över. Det är väl bra att man kan ändra sig, komma till insikt och se att något som ligger på bordet kanske inte var så himla bra. Det är modigt och starkt att göra det. Jag undrar: Hur ser på just den kritik som denna förändring får om att journalister inte kan utföra sin samhälleliga uppgift och att det därmed är stora risker att den svenska befolkningen inte kan få den insyn de bör ha när det gäller maktens boningar? Jag vill ha ett svar på det. Man kan inte bara säga att det ena var svaret från Tidningsutgivarna och sedan i nästa sekund raljera över att de kom in med ett annat förslag efteråt. Det är nämligen precis det som händer . Man motar bort journalisterna från att kunna utföra en del av den samhälleliga uppgift de har. Kan jag få ett svar på det? 212 () replik: Apropå att ändra sig kan jag konstatera att det när detta ärende anhängiggjordes i finansutskottet inte kom någon motion från oppositionen. Ingen motion över huvud taget väcktes med anledning av propositionen. Oppositionen tänkte alltså släppa igenom förslaget och tyckte att det väl var bra att man gjorde dessa integritetsförstärkningar. Det var först när det började larmas från en del kvällstidningars sida som oppositionen vaknade och började tycka att detta var lite jobbigt. Att vara lagstiftare innebär dock att göra avvägningar mellan olika motstående intressen. I detta fall har vi intresset av personlig integritet, och vi har intresset av att, som beskriver det, granska makten. Min bestämda uppfattning är att argumenten för ökad personlig integritet väger väsentligt mycket tyngre än argumenten mot i detta ärende. Det är av flera skäl. Det är inte bara för att den personliga integriteten är viktig per se utan också för att min uppfattning är att inskränkningen i mediernas möjligheter blir mycket begränsad genom detta lagförslag. Det är nämligen fortfarande fullt tillåtet för medierna att ur de offentliga register som finns ta fram upplysningar om vad politiker tjänar och vad politiker har för betalningsanmärkningar och publicera dem. Det är också fullt möjligt att genomföra all den kartläggning medierna skulle vilja. Vad det handlar om är att det blir lite mer praktiskt besvärligt, och jag tycker att det är ett lågt pris att betala för det ökade skydd av den enskildes personliga förhållanden som lagförslaget innebär. Det är inte längre möjligt att en granne eller en nyfiken släkting vänder sig till ett kreditupplysningsföretag och får ut en kreditupplysning utan att den enskilde vet något om det. 213 () replik: Jag får säga att det är bättre att vakna sent än aldrig, . Du har också återkommit till ett mantra. Jag tror att du uttryckte det som att personlig integritet har funnits som en blå tråd . Då tänker jag att du kanske menar FRA-lagstiftningen, som ni tryckte igenom. Men nog om detta! Vad händer då jag vill ha svar på den frågan när JK har kommit in med invändningar? Varför inte stanna upp fick aldrig något riktigt svar på detta och se till att helheten är klar innan en lagändring sker? Invändningarna från JK var ju att det eventuellt inte är förenligt med vår grundlag. Vad händer, , om lagförslaget får backa i en prövning? Den frågan kan du väl svara mig på. 214 () replik: Jag tycker att jag svarade ganska utförligt vad gäller min syn på Justitiekanslerns yttrande och värdet av detta. Justitiekanslerns yttrande är naturligtvis viktigt. Han är en kunnig jurist. Justitiekanslern är dock en remissinstans bland flera, och det är vår uppgift som lagstiftare att göra en avvägning. Det var denna fråga finansutskottet ställde till , där både och jag sitter. Hur ska man se på detta lagförslags förenlighet med grundlagen givet de invändningar som har framförts? KU gör då det KU har till uppgift att göra, nämligen en noggrann konstitutionell prövning av frågan. Vi granskar och analyserar de grundlagsbud som är aktuella, och vi kommer fram till en tolkning som innebär att regeringens förslag är fullt ut förenligt med tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Det är uppgift. Vi väger av de argument som finns och kommer till en slutsats. Sedan konstaterar jag att varken i sin replik eller i sitt anförande tog upp det faktum att detta lagförslag inte innebär något annat än en återgång till den ordning som har gällt alltsedan kreditupplysningslagen tillkom 1973, nämligen att man måste ha ett legitimt behov för att få ut en kreditupplysning. Jag har inte i något sammanhang tidigare hört driva att man ska avskaffa kravet på legitimt behov vid kreditupplysning. Det har inte framkommit i något sammanhang och det har inte framkommit från något annat oppositionsparti heller att man vill ändra kreditupplysningslagen och säga att vem som helst ska kunna få en kreditupplysning av vilket skäl som helst. Det är precis så det har varit, enligt databasregeln: Vem som helst har kunnat ta en kreditupplysning av vilket skäl som helst. Det är ett intrång i den personliga integriteten som denna regering och denna riksdagsmajoritet inte är beredda att acceptera, och därför ställer vi oss bakom detta lagförslag. Det är ett led i att stärka skyddet för den personliga integriteten, vilket är en mycket viktig politisk uppgift. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 17 § Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 20052009 Föredrogs finansutskottets betänkande 2009/10:FiU37 Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 20052009 (skr. 2009/10:104). Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 18 § Umgängesstöd och förutsättningar att tala med barn Föredrogs civilutskottets betänkande 2009/10:CU20 Umgängesstöd och förutsättningar att tala med barn (prop. 2009/10:192). 215 (): , eller rättare sagt , ska vi debattera ett betänkande som heter Umgängesstöd och förutsättningar att tala med barn. Det är ett lite långt och krångligt namn på något som handlar om något så enkelt som att göra tillvaron lite bättre för barn och ungdomar. Propositionen och betänkandet tar upp tre områden där vi från båda sidor, höger och vänster, verkar vara överens om att vissa regleringar i behöver göras. Men vi är inte överens om vad som behöver göras. I min reservation tar jag upp dessa tre områden. Det första handlar om bestämmanderätten vid gemensam vårdnad. Som det är är det barnets vårdnadshavare som har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnet, och har föräldrarna gemensam vårdnad är det vårdnadshavarna tillsammans som ska bestämma. Det här är förstås inget problem när det råder frid och fröjd mellan föräldrarna, men vi vet väl också att det inte är fullt så enkelt för alla och att det finns föräldrar med stora och djupa konflikter sinsemellan, och då händer det tyvärr att den ena föräldern motsätter sig till exempel att barnet får vård. Bakgrunden kan vara att en förälder är orolig för att barnet har varit utsatt för någon form av övergrepp från den andra föräldern. menar att det är helt orimligt att en förälder på det här sättet kan hindra sitt barn från att få träffa till exempel läkare eller psykolog. Att föräldrarna inte är överens i en sådan här viktig sak ska inte gå ut över barnet. kom utredningen om beslutanderätt vid gemensam vårdnad, som föreslog mycket av det vi skrivit och yrkat på . och utredningen menar bland annat att en av vårdnadshavarna ska kunna ges självständig beslutanderätt i vissa frågor som rör barnet, till exempel barnets tillgång till hälsa och sjukvård.