prot · GX09138 · 2010-06-16 00:00:00 — Det görs, som har nämnts här tidigare, för att få en enhetlighet och likformighet över landet. Det handlar också om rättssäkerhet att man har samma system över hela landet. Man problematiserar detta i propositionen och konstaterar att förhållandena i och är sådana att det inte möter några som helst hinder att låta det avgöras av de nationella prövningsorganen. Icke förty har i den nya tappningen en väldigt viktig roll att ta till vara gränsbygdens intressen. Den får ett väldigt tydligt uppdrag att yttra sig över samma förslag som den tidigare beslutade om. Den har även rätt att överklaga en hel del av dessa beslut till domstol. Det försvinner inte på något vis. uppdrag att ta till vara dessa lokala intressen är minst lika viktigt . Fisket är en viktig gemensam resurs. I överenskommelsen finns en bra balans mellan olika intressen och olika länder när det gäller fisket. För att ännu mer förtydliga och göra det likformigt över landet införs de regler som gäller fisket i fiskelagen. var förut undantagen från regelverket i fiskelagen. och i kommer att förvalta fisket. Som regeringen framhåller i propositionen, och som jag tycker är väldigt viktigt, ska man särskilt verka för en lokal förankring. Den politik som alliansregeringen för är att man ska få delaktighet i beslutfattandet inom fiskets område. I reservationen från Socialdemokraterna finns lite svepande ordalag om centralisering, utdragen byråkrati och ökade administrativa kostnader. Det är egentligen irrelevant i sammanhanget. Jag vet inte vad man har för belägg för att det skulle bli på det sättet. Det handlar som jag tidigare nämnt om enhetlighet och likformighet över landet och inte minst om rättssäkerhet för enskilda personer. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationen. 88 (): Detta betänkande har många väntat på . Historien bakom överenskommelsen har ett par talare före mig beskrivit. Den har varit seg och långdragen. Jag tror också, precis som sade, att den mänskliga faktorn ibland är väldigt viktig. Det gäller de som har jobbat med detta på slutet för att det ska komma på plats. Det som är viktigt i detta är att det nu finns goda möjligheter att fortsätta att jobba över nationsgränserna i det viktiga arbete som handlar om att värna naturresurserna. Mycket har hänt sedan den första överenskommelsen slöts. Både och har gått med i den europeiska gemenskapen. Det har förändrat förutsättningarna för arbetet. Det gemensamma vattendirektivet har antagits, och det ska säkras på ett rättssäkert sätt i både och och hanteras lika för alla medborgare i respektive land. Det mest övergripande i detta är väl att förvalta vattenresurserna i gränsälvarna på ett sådant sätt att kvaliteten består. Då är det, som jag sade inledningsvis, viktigt att detta görs på ett likvärdigt sätt i respektive länder och att ingenting särskiljer. Det betyder att man har behövt förändra strukturen i arbetsprocessen. Det är också, precis som regeringen har skrivit och som var inne på förut, viktigt att gränsälvsbygdernas synpunkter kommer fram i det här arbetet. Det handlar om själva vattenarbetet, och det handlar inte minst om allting som rör sig runt omkring detta, till exempel planärenden med mera. Det samarbetsorgan som kommer att finnas har möjligheter att hantera detta. Det handlar också om att kunna överklaga de myndighetsbeslut som fattas i respektive land utifrån de nya förhållanden som kommer att råda. Jag tror att de personer och de kommuner som ser en fara i detta snarare kommer att få ett ökat inflytande och en ökad tillgång till processen. Vi kommer inte att särskilja det här området från våra respektive länders övriga lagstiftning. Det är oerhört väsentligt att det här beslutet fattas för att fisket ska kunna bedrivas på ett sätt som är förenligt med den här stadgan och med den lagstiftning som finns. Länderna är överens om att vi på detta område har en lagstiftning som skiljer sig åt i respektive land. Därför ska den följas som vi gemensamt i denna stadga kommer att se hur vi ska kunna förvalta den naturresurs som fisket utgör. Det är inte bara en viktig näring, utan det har en oerhört viktig symbolisk betydelse för den regionen i vårt land. Det är också viktigt att det fortsättningsvis ska handläggas av de myndigheter som har den kompetensen i respektive land. Hos oss är det till och de länsstyrelser som finns. Det är glädjande att det här arbetet nu har nått målet, och vi kan se fram emot ett fortsatt arbete. Detta är ingen punkt, utan det är ett semikolon. Arbetet ska fortsätta, och det är glädjande att den långa process som det har arbetats med nu har kommit fram till detta. Det är också glädjande att redan har fattat beslut om detta. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. 89 (): Jag börjar med att yrka bifall till den socialdemokratiska reservation som vi har lämnat i den här frågan. , efter beslut som så riktigt har sagts här i talarstolen, tillsattes den finsk-svenska . Deras uppdrag var att förvalta den gemensamma resurs gränsälvarna mellan och är. Kommissionen är en mellanstatlig myndighet. Arbetsuppgifterna för kommissionen är byggande i vatten, vattenreglering, förorening i vatten samt fiskefrågor. Anledningen till att kommissionen tillsattes var självfallet att de frågor som kommissionen skulle hantera utgjorde ett problem för de båda länderna. Man ville på ett enkelt och obyråkratiskt sätt lösa dessa frågor. Vi kan konstatera att man lyckades. har kommissionen arbetat på ett bra sätt. Man har löst de frågor man har haft att lösa med ett undantag, nämligen fisket. Vi ska komma ihåg att fisket endast har utgjort av kommissionens arbete, men det är fisket som har väckt den största uppmärksamheten i medierna. Det har funnits många motstridiga intressen när det gäller just fisket. Det har varit yrkesfiskare mot sportfiskare, havsfiske med nät i älvmynningen mot spöfiske längre upp i älven. Detta är bara två exempel på de konflikter som har funnits. har en separat överenskommelse om fisket träffats. Det är naturligtvis väldigt bra. Man kan hoppas att detta kommer att lösa de problem som vi har stått inför när det gäller fisket i de båda länderna. Men vi låter det vara osagt tills vi har sett vad den här överenskommelsen faktiskt leder till i praktiken. Vi ställer oss naturligtvis bakom den här överenskommelsen. Den innebär att fisket, som alltså enbart utgjort av kommissionens arbete, kan föras bort från de arbetsuppgifter som kommissionen har haft. Allt det övriga som kommissionen har fattat beslut om finns kvar. Byggande i vatten, vattenregleringar och vattenföroreningar är alla frågor där en gränsälv dras med särskilda problem som kräver särskilda lösningar. Två länders lagstiftningar på dessa områden ska förenas och det gemensamma vaskas fram. Den nuvarande ordningen är obyråkratisk och löser frågorna på ett tillfredsställande och enkelt sätt. Den nu föreslagna ordningen kommer att innebära en byråkratisering av frågorna där respektive lands lagstiftning riskerar att bli ett hinder för smidiga och praktiska lösningar. Vi kommer att få se många och långa långbänkar i frågor som annars skulle ha lösts snabbt och enkelt. Vi riskerar dessutom att människor behandlas olika beroende på vilken sida av älven de bor. När nu de olika ländernas myndigheter ska behandla frågorna efter landets egna lagar och regler finns inte den unika möjlighet som kommissionen haft att hantera frågorna på det sätt som är bäst för de boende efter älven. Kompromisser mellan de både ländernas synsätt har kunnat göras. Den ordning som föreslås innebär att när en sten ska flyttas i älven blir det ett ärende som riskerar att malas i miljödomstolarnas kvarnar . Det är lite märkligt att de borgerliga, som i andra sammanhang har kritiserat miljödomstolarna för långsam och byråkratisk hantering, i det här fallet tycker att det är den bästa tingens ordning. Med två länders lagstiftning riskerar vi att frågan kommer att behandlas på olika sätt i respektive land. Det problem som har påtalats med den nuvarande kommissionens arbete har varit möjligheten att överklaga. Enligt mitt sätt att se det hade den frågan enkelt kunnat lösas om bara viljan fanns. Det finns andra exempel på frågor av mellanstatlig karaktär som har lösts så att man överklagar till respektive lands myndighet, och sedan får de myndigheterna samråda med varandra. Den lösningen finns på andra civilrättsliga områden, och det hade kunnat vara en möjlig väg att gå fram här också. Den frågan hade naturligtvis behövt utredas på ett bättre sätt. Det bör också noteras att det råder total politisk enighet i i frågan. Alla partier i de berörda kommunerna på såväl svensk som finsk sida står bakom kravet att ska vara kvar i dess nuvarande form och få fatta de beslut som man har kunnat göra tidigare. För mig framstår det som viktigt att i det här sammanhanget även påtala den subsidiaritetsprincip som Europeiska unionen tillämpar. Beslut ska fattas så nära människorna som möjligt. För de boende i är det självklart att fyller en viktig uppgift. Det handlar om beslut som fattas nära människorna och av människor som förstår och ser problemen. Jag tycker att vi ska låta få fortsätta att verka. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 9 §.) Föredrogs finansutskottets betänkande 2009/10:FiU21 Vårtilläggsbudget (prop. 2009/10:99). 90 HANS (): Regeringen vill köpa nya helikoptrar för , trots att vi har tolv helikoptrar som står i garaget och kan användas till en bråkdel av kostnaderna för att köpa nya. Denna möjlighet har regeringen inte ens undersökt och visat för som ett alternativ. Regeringen finansierar inköpen av de nya helikoptrarna genom att senarelägga och prioritera bort andra materielinköp till det svenska försvaret. Hur detta påverkar försvarets uppgift att försvara vårt land har regeringen ej redovisat för . Risken är att landets försvarsförmåga försvagas. Vi konstaterar att de försvarspolitiska effekterna av regeringens finansiering inte är kända för . Detta är allvarligt. Vi anser att vi i stället för att köpa nya helikoptrar borde använda de helikoptrar som står i garaget. Till dessa helikoptrar finns utbildade piloter och mekaniker, vilket gör att de på kan tas i bruk. När det gäller satsningarna på infrastruktur har vi en betydligt högre ekonomisk ambitionsnivå än regeringen . Infrastrukturinvesteringar ska i första hand styras av nationella behov. En väl genomarbetad samhällsekonomisk analys ska avgöra prioriteringarna i stället för enskilda kommuners ekonomi. Det finns en problematik med att regeringen mer eller mindre har generella krav på medfinansiering av infrastruktur. Det vi framför allt vänder oss mot är lokal och regional medfinansiering som bygger på att medlen tas direkt från den kommunala ekonomin. Det finns situationer då vi anser att medfinansiering kan vara aktuell. Det handlar till exempel om investeringar som leder till att markvärden, som kommunerna kan nyttiggöra till exempel genom att sälja byggrätter till privata aktörer, frigörs. Det kan också handla om intäkter från trängsel- och vägavgifter som används som regionala bidrag till finansiering. Mot bakgrund av det till anförda yrkar vi bifall till reservationerna 2 och 4. 91 (): Vi rödgröna har som ambition att ta det ansvar som behövs för att ställa om i en mer miljö- och klimatanpassad riktning. Vi menar att det behövs åtgärder för att förbättra transportsystemet i närtid. För att klara av dagens och morgondagens utmaningar hade det behövts satsningar på såväl järnväg som kollektivtrafik. Så har dess värre inte skett, och behoven har i stället blivit allt större. Det visade sig mycket tydligt när vi var många som satt på väldigt försenade tåg timme ut och timme in och väntade. Med vår politik hade ambitionsnivån för satsningar på järnväg och kollektivtrafik varit avsevärt högre. Med vår politik hade transportsystemet varit bättre rustat för dagens och morgondagens behov. Vi rödgröna har lämnat ett utförligt förslag för att modernisera och klimatanpassa det svenska transportsystemet. Vi vill att fler ska kunna välja tåget, och vi vill ta ansvar för att bygga bort tågförseningarna. Regeringens strategi är att låta kommuner ta statens ekonomiska ansvar. Man tvingar kommunerna att välja mellan investeringar i äldreboenden och förskolor, vilket är ett kommunalt ansvar, och investeringar i vägar och järnvägar, vilket faktiskt är ett statligt ansvar. Regeringen är alltså beroende av bidrag från kommunerna för att finansiera sina investeringar, och det är inte rimligt på något sätt att övervältra kostnaderna och ansvaret för detta på kommuner och landsting. Många kommuner har ställts inför ett omöjligt val då de har känt sig tvingade att bidra med medfinansiering för att några investeringar över huvud taget ska komma till stånd. Kommuner och Landsting skriver i sin årsrapport att många kommuner upplever en ökad press från trafikmyndigheternas sida att bidra till finansieringen i statlig infrastruktur i den egna regionen för att över huvud taget få till stånd angelägna projekt. Vi inom det rödgröna samarbetet vill understryka att infrastruktursatsningar ska styras utifrån nationella behov och inte av enskilda kommuners ekonomi. Den kommunala medfinansieringen som omfattar samma kostnad för kommunerna som ungefär 4 000 årsanställda gröper ur de ansträngda budgetarna på nivå, vilket också självklart får konsekvenser för medborgarna i kommunen. Vi ser en övervältring från staten på kommunerna, vilket i sin tur självklart leder till en urholkad kvalitet i välfärden. Risken är dessutom att en växande andel medfinansiering ökar klyftorna mellan fattiga och rika kommuner och regioner, vilket ytterligare försämrar förutsättningarna för framtida tillväxt i de fattiga kommunerna. Det är oansvarigt. Vi rödgröna vill i stället att hela ska leva. Regeringens agerande i de olika helikopterfrågorna har präglats av senfärdighet och villrådighet. slänger man på bord inte fram ett belyst eller konsekventutrett förslag utan ett väldigt illa underbyggt förslag. Det är både oroväckande och förvånande. Regeringen vill inte ens ge oss möjligheten att invänta ställningstagande. Försvarsmakten har varnat för att om ett nytt helikoptersystem ska rymmas inom deras budget, vilket regeringen nu också föreslår, kommer man att riskera att de ställda kraven på operativ förmåga, tillgänglighet och användbarhet i insatsorganisationens förband inte uppfylls. Regeringens redovisning av hur anskaffningen ska finansieras och dess konsekvenser är väldigt ytlig och översiktlig. Vi konstaterar därmed att de försvarspolitiska effekterna av den föreslagna finansieringen inte är kända för . Ändå väljer utskottets majoritet att här lägga fram förslaget för beslut . Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till reservationerna 2 och 4. 92 (): Regeringen har under hela mandatperioden försökt att skadeskjuta den rödgröna oppositionen på det försvarspolitiska området. Jag förstår att det är jobbigt för regeringen att vi har lyckats komma överens på det område som regeringen trodde sig hitta en svag punkt i. Försvarsminister gjorde också ett tappert försök till detta när han skrev på Brännpunkt i att våra besparingar på 2 miljarder inom försvaret ännu inte är finansierade. Det är trams. Han vet att vi har finansierat varenda krona. Regeringen hade ingen försvarspolitik innan valet . Det var helt enkelt ingen prioriterad fråga, sade statsministern. Inte förrän in i valperioden presenterade regeringen en del av vilken försvarspolitik den skulle föra under den kommande mandatperioden. Inom försvarspolitiken har konsekvent efterlyst prioriteringar från politiskt håll. Ubåtar är inget undantag. Prioriteringarna uteblir allt som oftast då Försvarsmaktens alla vapengrenar, ivrigt påhejade av riksdagsledamöter från försvarsindustriregioner, gärna vill köpa ny och dyr försvarsmateriel trots en ansträngd försvarsbudget. I många fall handlar försvarets materielbeställningar mer om arbetsmarknadsåtgärder eller regionalpolitik än om själva försvarspolitiken. Vi menar att sådan hänsyn inte bör visas. Utgångspunkten ska alltid vara försvarets behov. I vårtilläggsbudgeten föreslår regeringen att ska bemyndiga regeringen att anskaffa två nya ubåtar. anser att detta vore en felprioritering av Försvarsmaktens begränsade resurser och att valet på nyanskaffningen inte grundar sig på en noggrann analys av Försvarsmaktens behov. Motivet är snarare försvarsindustriellt. Det är allmänt känt att har en ansträngd ekonomi, och vi anser att regeringens val att utveckla och köpa nya ubåtar främst handlar om sysselsättningspolitik och inte försvarspolitik. Försvarsminister har i uttalanden i medierna lyft fram ubåtarnas stora exportpotential som ett skäl. Vi anser inte att det är något hållbart argument i sammanhanget. Svenska ubåtars attraktionskraft på exportmarknaden är ytterst begränsad trots hög prestanda och goda resultat i övningar med amerikanska sjöstridskrafter. Det är en viktig princip att skattebetalarnas pengar, i möjligaste mån, inte ska riskeras på egenutveckling av kostsamma projekt. I fallet nästa generations ubåt har vi inte noterat någon ansträngning från regeringens sida att finna lämpliga samarbetspartner. menar att ubåtsförmågan kan vidmakthållas genom halvtidsmodifiering av två ubåtar i Gotlandsklass samt genom livstidsförlängning av de två äldre ubåtarna. har varit i utan det kanske viktigaste skyddet om något skulle hända, nämligen helikoptrar. Vi har väntat på , en så kallad som är som ett flygande sjukhus. har vi fått beskedet att kommer att bli försenad ytterligare och vara flygklar runt 2020. är starkt kritiskt till att satsa dessa pengar på den typen av helikopter. Vi måste kunna titta väljarna i ögonen och säga att satsningen är finansiellt försvarbar och att vi kan använda olika helikoptrar såväl hemma som på internationella uppdrag. Vad gör regeringen i en sådan situation? Jo, man satsar på en amerikansk attackhelikopter för . Frågan är hur man kan lägga dessa miljarder på att köpa nytt när man kan återuppliva och modernisera de helikoptrar vi har hemma, nämligen . Alternativet till regeringens storsatsning på amerikanska attackhelikoptrar är det förslag som har erbjudit i en offert till Försvarsmakten. Det handlar om att bygga om samtliga för i runda slängar för igångsättandet och därefter ett antal miljoner för själva upprustningen. Det gäller alltså tolv , som finns i malpåse runt om i . Åtta av dem skulle kunna vara i tjänst . Med ny utrustning skulle dessa kunna genomföra trupptransporter med Medevac/Casevac i och i samt kunna användas för utbildning och i nationella insatser. Livslängden för helikoptrarna bedöms till bortom 2020. Frågan till regeringen blir därför: Hur kan regeringen välja bort ett sådant alternativ när det ligger på bordet? Med det, fru talman, yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 4. 93 (): När vi debatterar tilläggsbudgeten handlar det i första hand om att måna om ordning och reda i statsfinanserna. Tilläggsbudgeten är en avstämning och ett tillägg för sådant som förändrats . Den ger en plattform för den nya budgeten. Alla anslag och årets utgifter, liksom framtida utgifter, ska ha kommit in i budgeten och i god ordning beslutats i . Bland årets anslag kan nämnas barnbidraget och flerbarnstillägget som båda höjs, samt vägunderhållet som ökas. Det är några av de större posterna. Tilläggsbudgeten handlar också om att bemyndiga regeringen att fatta beslut om framtida utgifter, det vill säga att i ordnad form och inom ramar binda upp statens ekonomi . Dessa arbetas in i budgeten allt eftersom. I vissa begränsade fall kan regeringen även bemyndigas att ta upp lån, till exempel för vägprojekt som är avgiftsfinansierade och där avgifterna täcker kapitalkostnaderna. Det kan alltså ske i mycket begränsade fall. Ett exempel är att vi fått många fler studenter, och därför bemyndigas regeringen att för detta ändamål ta upp lån i Riksgälden. Majoriteten föreslår viktiga investeringar inom försvarsområdet, vilket berörts tidigare. Två nya ubåtar ska anskaffas, och ytterligare två ubåtar moderniseras för att vi ska kunna vidmakthålla vår förmåga på detta område. Helikopterkapaciteten för vår insats i behöver säkras. får vi extra stöd genom att andra länder tar på sig detta, men det kan vi inte räkna med . skickas två helikoptrar ned, men 2013 uppstår en allvarlig brist. Också på lång sikt behövs fler helikoptrar än vad som finns i planeringen. Att skjuta detta beslut , som oppositionen föreslår, skulle innebära att dyrbar tid förloras. Regeringen bemyndigas därför av majoriteten i utskottet att skyndsamt anskaffa ett nytt helikoptersystem, inte minst för att måna om våra svenska trupper som medverkar i de fredsfrämjande insatserna utomlands. Bland årets bemyndiganden välkomnar utskottet att ramen för investeringar i viktiga vägprojekt kompletteras med ytterligare , utöver de redan beslutade ramarna på . De är avsedda för den ambitiösa planen för ny infrastruktur som ska genomföras 20102021. Regeringen ska få ta upp lån för att finansiera vissa specifika projekt. Dessa finansieras via avgifter eller genom trängselskatt. Det gäller vägprojekt inom Stockholmsöverenskommelsen och det västsvenska paketet samt vissa broar. Dessa avgifter förväntas ge totalt . Majoriteten i trafikutskottet understryker att lånefinansiering inte kommer i fråga för projekt som inte finansieras med brukaravgifter eller motsvarande. För att ha ordning och reda i de offentliga finanserna har vi ett finansieringssystem med anslag över statsbudgeten under de år vägarna eller järnvägarna byggs. På så sätt redovisas tydligt hur mycket investeringarna har kostat och om kostnaderna håller sig inom de ramar som har beslutat om. Det ska inte vara parallella spår med lånefinansiering vid sidan av statsbudgeten eftersom det skulle riskera att blanda bort korten och göra det svårt att följa kostnaderna. Sådana dubbla spår gör det frestande att öka kostnaderna utan att det riktigt syns. Kostnaderna försvinner emellertid inte, utan det hela måste bekostas antingen genom höjda skatter eller genom lägre kostnader inom andra områden. Kostnaderna för dagens beslut blir svårare att följa och skjuts framåt, till framtida generationer. Av detta skäl är lånefinansieringen begränsad till projekt som finansieras med avgifter och liknande och bara såtillvida att kostnaderna täcks av avgifterna. I infrastrukturplanen räknas trängselskatterna in som ett slags bompeng eller avgift och gör lånefinansiering möjlig så att spaden ska kunna sättas i jorden omgående. Här går dock gränsen för vad vår lagstiftning medger kan lånas upp. Oppositionen vill låna till järnvägsbyggen med hänvisning till att dessa ska finansieras med kilometerskatt. Transporter i får betala kilometerskatt för investeringar i utan att där finns någon koppling. Detta är dock inte förenligt med våra regler för ordning och reda. Projekt på vissa håll kan inte lånefinansieras och läggas utanför statsbudgeten med hänvisning till framtida allmänna skatter. Det ska ske genom bemyndigande och inom ramar i statsbudgeten. När man börjar låna till investeringar befinner man sig på ett sluttande plan inte bara genom att kostnaderna skjuts framåt utan också, i värsta fall, genom att investeringarna blir ett glidande begrepp. Det är skälet till att lånefinansiering inte tillåts enligt våra budgetregler. Risken finns att vi tappar greppet om finanserna. De akuta problemen i länder i vår omvärld illustrerar tydligt risken med att tumma på strikta budgetregler. Vi ska vara tacksamma för att alliansregeringen har värnat ordningen i finanserna och hållit på våra strikta regler, så att vårt land framstår som ett ljus i mörkret. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 94 () replik: började väldigt bra med att säga att det ska vara ordning och reda i finanserna. Jag delar den uppfattningen till fullo.