prot · GX0984 · 2010-03-09 00:00:00 — Den kompetensen har inte jag och inte heller någon annan i regeringen. har stor kompetens, men jag skulle vilja påstå att som helhet inte har den. Vi måste stötta oss på de duktigaste som finns. För att kunna göra detta på ett mer professionellt sätt har jag tagit initiativ till att inrätta det vi nu kallar för Specialpedagogiska skolmyndigheten. Det är en nyinrättad myndighet som har till uppgift att samla forskning, kunskap och vetenskap om olika typer av funktionsnedsättningar och sjukdomar som påverkar skolarbetet, till exempel epilepsi. Myndighetens uppgift är att när den har samlat det här försöka dra slutsatser och sprida detta till de skolor där elever finns som har de här problemen. I nästa steg inrättar vi en skollag som ger eleverna rätt till stöd och hjälp. Regeringen inför nu också en rätt för föräldrar och elever att till och med överklaga om de är missnöjda med den hjälp de får. Det kan hända att det finns ytterligare inslag som man borde fundera över för att stärka elevernas rätt. Men jag ser att nickar förstående när jag säger att det inte är möjligt för regeringen att ha en särskild förordning just om epilepsi. Vi måste agera så att skolorna ska ha skyldighet att ge hjälp till elever som har svårigheter. Sedan har vi expertorgan som måste samla på sig all kunskap som finns om den typen av sjukdomar och hur man ska arbeta med detta i skolundervisningen. Jag delar naturligtvis till engagemang; dessa elever har rätt till exakt samma skolundervisning, kvalitet och resultat som alla andra. 31 (): Jag tycker att det är jättebra att man har startat Specialpedagogiska skolmyndigheten. Den ger ett värdefullt tillskott till den kunskap som tidigare skolmyndigheter också hade. Men om man kan koncentrera det till samma ställe är det naturligtvis bra, och jag hoppas att man ska kunna använda detta på ett bra sätt. Det som är positivt är att det görs nya studier. Man får ny kunskap, och man måste kunna omsätta den. Det är detta jag vill koncentrera mina frågor på. På vilket sätt ska man få ut det här så att det märks, och inte bara bland den upplysta medelklassen i storstäderna? De kan ju oftast läsa sig till detta på diverse sajter och hemsidor, i tidningar, facktidskrifter och så vidare. Det ska gälla alla. Man måste kunna komma ut snabbt med information. Detta är ett bekymmer. De som besitter kunskapen och informationen får oftast ut någonting av den informationen och kunskapen. Men sedan har vi alla som inte besitter den. De kanske får hem sitt barn, som har fått sjukdomen epilepsi, i ett bylte. De måste lära sig detta och sedan omsätta det i skolsituationen. Det är där jag tycker det är viktigt att vi har en samsyn. Vi måste få ut information i skolorna och de enskilda kommunerna, kanske till och med till de enskilda rektorerna. Åtminstone ska de enskilda rektorerna veta var de ska söka informationen. Jag tror inte att alla rektorer kan veta allt om utbildningsfrågor och epilepsi. Det skulle vara oerhört värdefullt, inte minst för alla de elever som känner sig misslyckade i skolan och som kanske inte alls förstår. De undrar: Varför hänger jag inte med nu när jag hängde med tidigare, innan jag hade epilepsi? Det tror jag är den fråga som många har obesvarad. 32 Utbildningsminister (): Jag delar naturligtvis syn på detta. Hans fråga kokar ned till: Hur får vi ut kunskapen och informationen i skolväsendet? Det är en mycket relevant fråga. Den typen av frågor jobbar jag med i alla möjliga sammanhang. Hur ska alla som behöver ha reda på all kunskap som finns också få det? I det här fallet är det just detta som är hela syftet med den specialpedagogiska skolmyndigheten. Vi har mängder av forskare. Jag vet inte exakt hur många forskare vi har just på epilepsi. Men vi har mängder av forskare inom alla möjliga områden som tar fram kunskap som naturligtvis är relevant i skolan och undervisningen. Men hur ska det komma lärare, rektorer och personal till kännedom? Det är precis därför vi har inrättat Specialpedagogiska myndigheten för att samla ihop informationen, sortera ut vad som är relevant för just skolans arbete och sedan sprida den. Det är en utmaning. Man jobbar med råd och stöd och man har regionala enheter som ger anvisningar, hjälp och så vidare till kommuner och skolor. Epilepsi är bara en i raden av många sjukdomar och funktionsnedsättningar där det behövs särskild kunskap. Jag tycker inte att vi för ska underskatta utmaningen i uppdraget. Det är just därför vi har inrättat detta organ Specialpedagogiska skolmyndigheten. Den ska vara den kanal som efterlyser från all den kunskap mänskligheten besitter om detta till att kunskapen också ska omsättas i klassrummet för de elever det handlar om. Jag tror inte att vi kommer att få den perfekta av världar heller. Men jag tror att vi tar ett par steg framåt med de här förändringarna i skollagen när det gäller att ge elever med den här typen av svårigheter, till exempel epilepsi, det stöd och den hjälp som de rimligen har rätt till. 33 (): Det här gäller naturligtvis inte bara elever som har epilepsi. Det finns ett stort antal elever som på olika sätt har neurologiska sjukdomar som man trodde var enkla men som i grunden är ganska komplicerade. Tyvärr är inte forskningen om epilepsi så stor, framför allt inte i detta land. Men det får vi kanske ta en annan debatt om vid ett annat tillfälle. Jag tror att det är bra att vi har fått upp den här debatten och diskussionen. Jag tror att den behövs även . Jag tror också att det är viktigt att man håller den vid liv. Ofta nöjer man sig nämligen med att säga att man nu har löst frågan och strukturen. Men sedan måste alltid alla strukturer, hur bra och genomtänkta de än är, fyllas med någon form av innehåll. Alternativt är man väldigt kritisk till dem. En skollag är trots allt per definition en ramlag. Den måste fyllas med ett innehåll. Den måste få en rättspraxis. Man måste se till att pröva den. Det är det vi inte har sett . I det här sammanhanget, när man ska jobba längst ut, vet man inte vad detta innebär. Hur långtgående är det? Vad var det för förarbeten man inte definierade tillräckligt noga? Vad var det man inte var tillräckligt duktig med från regeringen oaktat färg när man tog fram det här? Jag tror att det är få lagstiftningar som har kommit till av ondska varken i det här landet eller i de flesta andra demokratier. 34 Utbildningsminister (): Jag upprepar att jag uppskattar engagemang i frågan. Min bedömning är att stödet för de elever som har det allra svårast i skolan kommer att öka med de reformer vi nu gör. är det människor av kött och blod, inte bara de här eleverna utan också de som ska ge stöd och hjälp. Det kommer säkert att göras misstag också. genomför vi reformer: inrättandet av Specialpedagogiska skolmyndigheten, en ny skollag som ger mer rätt till stöd för elever med svårigheter och rätt inte minst för föräldrar, som naturligtvis är väl medvetna om sina barns bekymmer i de här sammanhangen, att överklaga om de tycker att hjälpen och stödet är otillräckligt. Därmed tar vi ett antal steg framåt. Det är min bedömning. Men jag är inte naiv. Jag inser att det kommer att finnas stora utmaningar även efter dessa reformer. Jag bedömer dock att utvecklingen är på rätt väg. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2009/10:247 om tvångsgifte och arrangerade äktenskap 35 Integrations- och jämställdhetsminister (): Amineh Kakabaveh har frågat socialministern vilka åtgärder han avser att vidta för att skydda unga kvinnor och män som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag var här i kammaren och debatterade frågan om vilka åtgärder regeringen skulle vidta med anledning av mot sin vilja. Som jag då sade är det en högt prioriterad fråga för regeringen att öka skyddet och stödet till dessa unga kvinnor och män. Vi arbetar nu vidare med utgångspunkt i förslag för att ta fram ett samlat åtgärdspaket för att skydda unga kvinnor och män som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Trots att hedersrelaterat våld och förtryck inte är något nytt fenomen i har kunskapen kring problemens omfattning och hur de drabbar enskilda varit låg. mot sin vilja är den första kartläggningen som ger oss en grundläggande kunskap om situationen för unga människor som riskerar att giftas bort mot sin vilja. Även situationen för unga människor som inte har möjlighet att fritt gifta sig enligt egen vilja beskrivs i rapporten. Utifrån ett statistiskt urval har uppskattat att ca 70 000 unga lever med begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner. Den som inte själv får välja partner utsätts också i högre utsträckning för våld, hot och kränkningar av närstående. Rapporten visar att många ungdomar lever under oacceptabla förhållanden, och den belyser behovet av ytterligare kunskap och kompetenshöjning på området samt olika frågeställningar kring den nu gällande lagstiftningen. Den handlingsplan mot mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer som regeringen presenterade har inneburit en bred kraftsamling på detta område. När det gäller hedersrelaterat våld och förtryck har regeringens insatser lett till ökad medvetenhet och fördjupad kunskap. Trots alla dessa positiva steg ligger det mesta arbetet framför oss. Utredningen om människohandel m.m. har bland annat haft till uppgift att genomföra en översyn av det straffrättsliga skyddet mot barn- och tvångsäktenskap (SOU 2008:41). Regeringen konstaterade i lagrådsremissen Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel att frågorna som rör det straffrättsliga skyddet mot barn- och tvångsäktenskap behöver belysas ytterligare och att man därför kommer att låta en utredare analysera både civilrättslig och straffrättslig lagstiftning av relevans för att förebygga och förhindra barn- och tvångsäktenskap. Insatser som kan förebygga och förhindra att unga gifts bort mot sin vilja har hög prioritet. 36 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag vill tacka minister för svaret och redogörelsen. Det är positivt att ministern, jag och många andra här i kammaren är överens om att det är olagligt och oacceptabelt att barn och ungdomar utsätts för tvångsäktenskap eller arrangerade äktenskap. I det här svaret har jag fått ungefär samma svar som när vi hade debatten här i kammaren . Jag ville att socialministern skulle svara på detta eftersom det handlar om barn och ungdomar som skulle kunna vara aktuella för insatser. Jag menar att det handlar om barn och ungdomar som är skolpliktiga, som är och som försvinner från . I går var jag i och träffade många vänner och bekanta som jobbar med hedersproblematiken. De hade läst den här interpellationen. En av mina vänner, som också jobbar inom , nämnde att har mer än 400 barn försvunnit i . De har alltså försvunnit. tänker jag på att när en katt försvinner här i gör man efterlysningar på olika håll, till och med i radio och medier. Men när så många barn i vårt land och i vårt närområde försvinner bryr sig ingen egentligen. Det är väldigt beklämmande. I skollagen dikteras det att skolplikten gäller för alla barn. I och i svenska lagar står det att alla barn ska ha samma möjligheter och rättigheter och att föräldrarna och samhället har skyldighet att se till att de omfattas av de här möjligheterna. Men tyvärr är det inte så när det gäller barn och ungdomar med invandrarbakgrund. försvinner flera barn. Det hände inte bara . var jag, och några andra vänsterpartister på besök i norra . Vi besökte kvinnocentret . Khanim som är direktör sade: Vad skönt att ni är här. Ni är från , ett land som vi allihop har förväntningar på. Varför skulle ni inte agera och reagera? Jag har gett skydd till 20 av era ungdomar i det här centret. Fyra var fortfarande kvar när jag var där . Vi åkte dit med ett studiestipendium från talmannen för det här besöket. Vi ville se hur arbetet där fungerar, bland annat när det gäller kvinnor och barn. Man vet att barn försvinner från , men på den ambassad som är öppnad där har man inte kunskap om varför dessa barn försvinner och vilka villkor de har. De flyr från sina egna föräldrar där, och de försvinner också från . Det är väldigt svårt för de här ungdomarna att hitta trygghet någonstans. Vad gör vi i utöver satsningarna på personal, skolväsen och åklagarväsen? Jag undrar fortfarande vad vi gör när det gäller själva försvinnandet. 37 (): I min valkrets, , har uttryckt följande: Det förekommer säkerligen att flickor gifter sig enligt en religiös eller traditionell ceremoni och sedan betraktas av släkt och familj som gifta utan att giftermålet är giltigt enligt svensk lagstiftning. Det stämmer med de bilder som jag har fått. Det har också uppmärksammats i samband med den tragiska händelsen då några unga kvinnor blev vad de trodde i lagens mening änkor. Det var de inte, och det påverkade naturligtvis också en del försäkringssystem. Det berodde på ren okunnighet. Man hade invaggats i tron att man var gift i juridisk mening. Sedan kan det också ha en känslomässig betydelse när man upptäcker att det inte är så i andras ögon. Det finns många frågeställningar kring detta. Det är barnbrudar, barnäktenskap, ofrivilliga äktenskap, fruimport, äktenskap via ombud, tvångsäktenskap och arrangerade äktenskap. Det finns många olika begrepp som ibland går in i varandra och kan vara svåra att skilja ut. Jag tror inte att det som jag hoppas kommer till i form av en proposition om trafficking och människohandel kommer att inkludera detta. Jag har inte uppfattat det så. har vi diskuterat det här och även tidigare. Vi har varit ganska tydliga med vad som händer före och med omyndiga och myndiga. Men vi har inte vågat titta på detta med ekonomiska villkor och kusinäktenskap, och det har inte lett till några konkreta beslut. Jag tycker att äktenskap via ombud borde vara lättast att angripa och fasa ut. Jag tycker inte att vi behöver vänta . Vi bör vara tydliga med hur lagstiftaren ser på detta, att vi stöder dessa unga kvinnor som är i ett underläge när det gäller att självständigt välja sin livssituation inklusive sin partner. De ska kunna känna vårt stöd. Detta är naturligtvis också något som påverkar de unga männen. I regel är det unga män, men det finns också förhållanden med stora åldersskillnader. Jag tycker att det är viktigt att mejsla ut en bättre lagstiftning kring detta, men vi måste också se det här i ett större sammanhang. I vilken miljö befinner sig dessa barn? Jag kan känna oro inför religiösa friskolor med vissa teologiska tolkningar som förtecken. Jag kan känna oro för utvecklingen med etniska skolor. Om man isolerar barn som kanske kommer från en redan isolerad miljö och därför inte på samma sätt omfattas av det som ingår i våra lagliga rättigheter, om de stängs ute, om flickornas roll skjuts undan och deras möjligheter att påverka sin livssituation tonas ned då räcker det inte att ha en bra lagstiftning. Vi måste även se till helhetsmiljön. Vi ser siffror på att gendergapet ökar, kunskapsgapet i skolan ökar, segregeringen ökar. Alla dessa parametrar motverkar det som vi indirekt talar om . Det är viktigt att statsrådet , som är ansvarig för jämställdhets- och integrationsfrågor, har möjlighet att väva samman de olika perspektiven. Vi har inte tid att vänta . Vi har utredningsmaterial. Vi vet vad vi kan göra. gäller det att får möjlighet att fatta bra beslut till stöd för dessa barn och inte minst de unga flickorna. 38 Integrations- och jämställdhetsminister (): Tack, Amineh Kakabaveh och , för att ni tar upp denna fråga till debatt! Det är en berättigad fråga Amineh Kakabaveh tar upp. När det handlar om en försvunnen katt engagerar sig både medier och andra. Skillnaden är att i fråga om katten är det någon som anmäler att den är försvunnen. I det här fallet försvinner barn med föräldrarnas vetskap, och föräldrarna vill inte anmäla det. Då blir det svårt för myndigheter, grannar, skolan och andra att agera. Trots det tycker jag att man ska agera. Framför allt när barn tar kontakt med ambassader tycker jag att det ska finnas kunskap vid ambassaderna om hur man hjälper och stöder dessa barn så att de kan komma tillbaka hem. När barn försvinner från skolan är det bra att skolan frågar sig vart barnen tagit vägen ; det gäller speciellt om barnen fortfarande går i där vi har skolplikt. I en artikelserie i läste jag om en flicka som var elva och blev bortgift. Hon blev gravid och fick barn. Historien förtäljer dock inte om flickan fortsatte att gå i skolan. Jag förundras över hur många lagar vi har brutit mot när en tolvåring kan bli bortgift, gravid och få barn. Det är föräldrarna har inte tagit sitt ansvar som föräldrar. Det är socialtjänstlagen. Det kan vara skollagen ifall flickan inte kommer tillbaka till skolan. Det är och så vidare, och så vidare. Det har vidtagits bra åtgärder för att bygga upp kunskapen hos relevanta tjänstemän runt om i vårt samhälle. Men jag håller med om att det nu är dags att ta nästa steg. Detta steg kan inte tas, och har inte kunnat tas, förrän vi fått en gedigen utredning om hur situationen i samhället ser ut. Vi kan inte lägga fram lagförslag och vidta åtgärder om vi inte vet hur målgruppen ser ut, vem som är mottagare, vem det är lagen ska skydda och på vilket sätt. Det är inte så länge sedan som vi fick kännedom om fullmaktsäktenskap, det vill säga äktenskap där flickor, och också pojkar för den delen, blir bortgifta i sin frånvaro. Sedan får vi veta att svenska myndigheter godkänner den typen av äktenskap. Det är lätt att säga att det inte borde vara så, men det är trots allt en lagstiftning som funnits och som leder till att man kan erkänna den typen av äktenskap. För att förändra den måste vi ha utredningsförslag på plats, alltså innan vi kan ändra lagstiftningen. Jag kan lova både Kakabaveh och att det här är en prioriterad fråga. Vi har utredningsförslag på plats. Vi jobbar så fort vi kan med förslag till åtgärder om hur vi ska kunna stödja de unga flickor och pojkar som det handlar om. Man ska dock inte förakta det som redan har skett. Skollagen har ändrats. kommer det till exempel inte att vara tillåtet att slippa skolundervisning med hänvisning till religion och kultur. har lagt fram sina förslag. Man föreslår att det ska vara möjligt att inleda utredningar utan föräldrars godkännande. Man föreslår också att de som är ska kunna be om stöd, hjälp och insatser från utan föräldrarnas medgivande. Allt detta är viktigt. Det är viktigt för de barn det handlar om, barn som befinner sig i de beskrivna situationerna. Vi är alla medvetna, både i denna kammare och i regeringen, om att det tar tid att bereda frågor. Hur snabbt man än vill att det ska gå tar det de facto tid att lagstifta och ändra de befintliga lagarna. Mitt och regeringens mål är att snart återkomma med förslag på en utredare som ska lägga fram lagförslag på dessa områden. 39 AMINEH KAKABAVEH (v): Det inte mer än rätt att vi ska känna oss djupt ledsna och djupt upprörda över att ingen tar ansvar. Dess barn och ungdomar har all rätt att vara besvikna på oss politiker och på samhället som inte tar ansvar. Jag träffar själv många av dessa tjejer. träffade jag den före detta svenska ambassadören i , , och ville att hon skulle medverka i en debatt. Hon sade att hon var glad över att jag lyfte fram dessa frågor. Hon sade också att hon skrivit brev till den förra regeringen, till både justitieministern och jämställdhetsministern, om att hon träffat tjejer vars båda knän blivit sönderslagna av familjen för att de inte skulle kunna gå till ambassaden. Det hände i både och . Det här problemet är mycket utbrett, och som jag sade är det bara att djupt beklaga att de normer som gäller för majoritetssamhället inte gäller för barn och ungdomar med annan bakgrund i . Jag har mött många av dem. Jag har svårt att inte börja gråta när jag tänker på det tvång som barnäktenskap innebär. Det handlar om hela livet för de barn som blir utsatta. 13-åringar ringer från och och gråter. Jag har varit med om att en kille ringde 22 gånger från . Vem fattar besluten? Jo, kommunalpolitikerna. De säger, precis som ministern, att föräldrarna är med på det. Däremot frågar man inte föräldrarna varför de, när de lämnar sina barn i hemlandet, själva kommer tillbaka hit om de nu tycker att det är så tryggt i hemlandet. Varför ska vi vänta tills dessa tjejer och killar blir och kan ta sig tillbaka hit? Ska de då komma tillbaka och tycka om , känna sig välkomna och hemma i som svikit dem? Både från skolans och från föräldrarnas sida har de blivit svikna. Det är ett misslyckande av föräldrarna och av samhället när man skickar i väg barnen. Jag har som socialarbetare, men också som kommunpolitiker, varit med om att majoriteten suttit och fattat beslut om att LVU ska upphöra att gälla eftersom barnen försvunnit eller inte befinner sig här i landet. Sedan ger man massor med förklaringar för att få legitimitet för sitt beslut. Det är oacceptabelt. Jag tycker inte att vi ska vänta med tanke på det lidande det innebär för många barn och ungdomar. Många tjejer blir brutalt misshandlade. Det är fråga om brutalitet när knäna blir sönderslagna så att de inte ska kunna gå ut och träffa kompisar eller hitta en utväg, till exempel genom att gå till ambassaden. Det är bra med rättsskärpningen. Det är bra att straffskalorna ska höjas, att straffen ska bli högre än de är . Det finns ett stort behov att fylla igen föräldrarnas och myndigheternas kunskapsluckor, att se till att detta inte ska förekomma. Därför är det viktigt att skärpa lagen. I går var det , . , , lyfter vi fram dessa frågor i riksdag. Vi måste se till att lagen gäller alla, på samma sätt som vi säger att är världens mest jämställda land. Lagarna och reglerna måste gälla alla. 40 (): Jämställdhetsministern talar , , på ett annat sätt än jag uppfattade att hon talade , på . Då uppfattade jag, och säkert många andra som lyssnade på henne, att hon var tydligare med vad som skulle komma från regeringen när det gällde dessa frågor. får vi inte något besked vare sig om när det ska komma förslag, på vilket sätt eller vad de kan tänkas innehålla. Det tycker jag är sorgligt. Vad ska då komma ? Ännu är det efter . säger att man måste ha en beredningsprocess. Jag tolkar henne så, alltså att man från regeringens sida måste veta vad man lägger fram. Den uppfattningen delar jag och önskar att det skedde på ett tydligare sätt i fler frågor. Men det är andra delar som den här frågeställningen ändå är beroende av och hänger samman med: hur det ser ut i skolan, att man drar sig tillbaka från socialförvaltningen på vissa områden, att samhället drar sig undan. Vi får ofta rapporter om de starkare eleverna eller eleverna från starkare hemförhållanden, oberoende av om de har invandrarbakgrund eller oberoende av bakgrund i familjen som sådan. Man sätter sina barn i religiösa skolor eller i innerstadsskolor. Kvar blir de ungar vars föräldrar kanske är de mest utsatta och har den tyngsta situationen. De lämnas åt sitt öde av samhället som de uppfattar det. Då ska man också hantera och agera i de här frågorna. Det vore önskvärt att regeringen hade berett de andra frågeställningarna, hur vi organiserar samhället och förutsättningar för barn och familjer i områden där det här är något mer förekommande som problem än på andra håll. Så är icke fallet. Där skulle jag vilja ha en reflexion. När kommer besluten? Den här delen borde vara någorlunda lätt att reda ut snabbt. Det handlar om fullmaktsäktenskap och ombudsäktenskap. Det borde utageras. 41 Integrations- och jämställdhetsminister (): Jag delar den sorg som Amineh Kakabaveh ger uttryck för i denna kammare och denna talarstol. Jag delar verkligen sorgen att det finns så många flickor och pojkar som lever under sådana förhållanden som vi här beskriver. Jag delar inte uppfattningen att barn med invandrarbakgrund inte skulle vara värda något i vårt samhälle. Men kunskapen har inte varit tillräcklig.