prot · GX0981 · 2010-03-03 00:00:00 — Servicen för medborgare kan förbättras och vardagen förenklas för vanliga människor. Företagens administrativa kostnader kan minskas. Åtkomsten till och vidareutnyttjandet av information och data från den offentliga sektorn kan förbättras. Ett av förslagen från , som var en utredning som jag satt i, var att myndigheterna ska lämna ut allmänna handlingar i elektronisk form om det inte är olämpligt. Här är det viktigt att titta på balansen mellan den ökande öppenheten och skyddet av personlig integritet. Vi behöver e-legitimationer och elektroniska underskrifter för att utveckla e-handel och e-demokrati. Nya möjligheter tillkommer också med molntjänster. Det är då kan ligga i framkant när det gäller teknik och innovation. Det är då vi kan uppnå målet att ha världens enklaste e-förvaltning. Det är då vi kan fortsätta att kalla oss ett informationssamhälle, ett kunskapssamhälle och en IT-nation. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 116 (): Låt mig först säga att jag tycker att E-delegationens arbete är väldigt intressant och att man har kommit fram till mycket bra. Men det som saknas är ett övergripande inriktningsbeslut om användandet av öppna standarder och fri programvara i det offentliga . Det beslutet behövs för att man ska kunna gå en annan väg. Det framställs som att det skulle vara tekniskt svårt och komplicerat, och det är det säkert för många av oss. Men jag skulle vilja göra en liknelse som kanske gör det lite enklare att begripa. Tänk er själva att staten skickade ut information till oss alla men att det var bara några av oss som hade särskilda glasögon som kunde köpas på ett särskilt företag som kunde ta del av informationen. Skulle någon av oss tycka att det var bra? Jag tror att svaret är ganska enkelt: Nej, det skulle vi inte göra. Det är det som detta handlar om. Jag ska ta ett exempel. En forskare från sände ett dokument till ca 200 kommuner i . Dokumentet var av internationell standard, ett så kallat ODF-format. Men väldigt få kommuner kunde över huvud taget öppna dokumentet eftersom Microsoft förhindrar det. Det säger något om problemet med så dominerande stora företag. Microsoft vill självfallet behålla de licenspengar de får ut av det system som de har pengar som de får från oss i det offentliga som betalas med skattemedel. Därför har Microsoft förhindrat möjligheterna att läsa och använda fri programvara det ger dem en konkurrensfördel. Om ingen annan kan koda program som hanterar dessa filformat kommer deras programvara att ha ett slags monopolställning. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv liknar programvaruutveckling forskning. För att forskare ska kunna arbeta så produktivt som möjligt borde de ha tillgång till alla andra forskares resultat, och detsamma gäller för programmerare. Det behövs en förändring. Det offentliga ligger långt efter andra länder i den här frågan, liksom efter näringslivet, i användningen av fri programvara och öppen källkod. Vi vill att det offentliga i stället ska hinna i kapp andra länder, som till exempel , där alla myndigheter har gått över till fri programvara och enbart i undantagsfall får göra undantag från det, vilket ska motiveras särskilt. har också kommit längre liksom . Det finns också goda exempel inom det offentliga , till exempel polismyndigheten och ett antal kommuner. Men det saknas tydliga inriktningsbeslut från regeringen. Dessutom finns det en massa pengar att tjäna på att gå över, och det borde vara ett argument som de flesta begriper och tar till sig. , som inte är en stor kommun i , räknar med att tjäna 1 miljon på licenspengarna enbart på att gå över till fri programvara. Om man dessutom möjliggör användande av fri programvara för utsättning kan man upphandla i större konkurrens, vilket i sin tur pressar priserna. Programvara som har tagits fram av en myndighet ska dessutom kunna få användas av andra helt fritt. Då blir det möjligt för både näringsliv och privatpersoner att ta del av det. Det finns också mycket framgångsrika mjukvaruföretag som släpper sina program fria. Det finns ett exempel här i , i , som kanske är väl känt, när ett företag såldes för en knapp miljard dollar. Det finns alltså starka både principiella och ekonomiska skäl för att den offentliga sektorn ska gå över till både fri programvara och öppna standarder. En grundregel borde vara att en kod som tas fram med hjälp av skattemedel släpps fri. Vi menar också att staten borde delta i Open , ett nationellt kompetenscenter som SKL har tagit fram och som har som förebild. Bifall till reservation 1! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 12 § Medgivande för att ge kredit till () Föredrogs finansutskottets betänkande 2009/10:FiU13 Medgivande för att ge kredit till () (framst. 2009/10:RB2). 117 (): IMF har haft stor betydelse för den utveckling vi nu har sett med den rådande finanskrisen. IMF:s politiska krav på avregleringar och privatiseringar av allt från vatten till sjukvård och finansmarknaden har påverkat hela samhällsekonomin. De har dessutom ingripit i staters rätt till nationellt självbestämmande och därmed också påverkat demokratiskt beslutsfattande. Organisationen skriver så här i ett dokument om de villkor som IMF ställer: För det första bakbinder villkoren nationella demokratiska beslutsprocesser i mottagarländer inklusive att fattigdomsstrategier ska vara nationellt ägda processer och beslutsfattande ske av folkvalda parlamentariker. Det finns många exempel på hur beslut fattade av nationella parlament körts över eller rivits upp efter att IMF ställt olika typer av villkor. skriver vidare: För det andra har inte politiken i villkoren lett till önskvärt resultat, det vill säga fattigdomsbekämpning och en hållbar utveckling i stort, i vissa fall snarare tvärtom. Det finns också åtskillig forskning och litteratur kring detta. och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån eller för att gamla lån ska avskrivas. Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, utan det frågan gäller är hur kraven ser ut och på vilka grunder de har tillkommit. Många givare har att koppla sitt utvecklingsarbete till IMF:s konditionalitetskrav, vilket sätter ytterligare press på mottagarlandet. I realiteten är det omöjligt för många utvecklingsländer att självständigt utforma sin ekonomiska politik eftersom det skulle äventyra såväl lån och skuldavskrivningar som bistånd. För att få vissa lån och skuldavskrivningar tvingas utvecklingsländer genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån har det krävts avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatisering av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffande av investeringshinder för utländska industrier och banker. har i genomsnitt ställt 67 krav på sådana här villkor, till och med på en sådan detaljnivå som vilka datasystem som får användas. Kraven har påverkat olika länders utveckling och blivit alltmer omfattande, och de ger inte några större möjligheter till påverkan från de länder som berörs. Detta har resulterat i att allt fler länder har valt att betala tillbaka sina lån . Det finns samma kritik mot IMF som mot . har till och med inskrivet i sina stadgar att man inte får ställa sådana här villkor. Det här har lett till att har bildat en egen så kallad världsbank. Samma process pågår i . Man kan också se att IMF före finanskrisen stod inför väldiga egna ekonomiska problem. Tilläggas kan att IMF har sitt säte i , och IMF har inte kritiserat för deras enorma bytesbalansunderskott och enorma budgetunderskott. har dessa institutioner modifierat sin inställning något, men det är ingen större principiell förändring. Avregleringar och privatiseringar är fortfarande rättesnöret, men det är möjligen varsammare och långsammare takt . Valfriheten för ett enskilt land att välja väg att nå målet, till exempel minskad fattigdom, är i praktiken obefintlig. Avreglering eller privatisering handlar dock i grunden om att flytta fram positionerna för dem som äger kapital på de globala marknaderna. Vad linje har varit i den politik som har förts är svårt att få se eller ta del av. Jag skulle vilja säga att vi lider av ett svårt demokratiskt underskott. Det är självklart välkommet att regeringen inför årsmötena i IMF och låter ledamöterna i finans- och utrikesutskottet få möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister. Dessvärre är dock utfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänheten och ideella organisationer, och inte heller får vi ta del av de underlag som faktiskt finns. Jag vet också att organisationer tidigare, under den förra regeringen, har fått träffa ministern inför utfrågningarna. Det tillämpas inte längre , utan man får träffa en tjänsteman på lägre nivå. Insyn är ett av de grundläggande inslagen i det demokratiska systemet. Vi anser därför att regeringen bör anordna offentliga möten där man har chansen att redovisa och tydliggöra regeringens politiska linje inför årsmötena i och . Det är faktiskt av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i och agerar och hur den linje följer påverkar politik och demokrati i andra länder. Hur kommer man överens i sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med? Vilka resultat uppnår man? Detta är okänt för de allra flesta, såväl som intresseorganisationer, medborgare och medier. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter. Parlamentariker ingår i delegationer. Hearings anordnas, och så vidare. I , , , och lägger man ut sina rapporter på Internet, men inte här. Någon sådan ordning finns inte i . Det vore alltså högst rimligt att tillsammans med de nordiska och baltiska länderna inför en ordning som är lik den som andra länder har när det gäller rapportering och redovisning från vår representant. bör därför ställa krav på att Internationella valutafondens och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. Vi hävdar därför i demokratins namn att man lättare måste kunna följa med och påverka hur agerar i IMF. Återrapporteringen från IMF och borde ske genom en årlig skrivelse, vilket också har beslutat. Men inte följs det beslutet, precis. Skrivelsen produceras väldigt sporadiskt. Exempelvis kom det ingen 2006, och inte heller 2007. planeras en skrivelse , som kommer att vara oss till handa . Det är uppseendeväckande att ingen regering tar skrivelsen på större allvar. Vi menar att det är självklart att man måste följa beslut. Det finns också områden där skrivelsen kan förbättras. Ett naturligt sätt att mäta resultat skulle kunna vara att utgå från den av antagna propositionen Gemensamt ansvar politik för global utveckling. bör också i internationella sammanhang verka för att IMF inte påtvingar enskilda länder en viss form av ekonomisk politik utan ger varje suverän stat frihet att själv bestämma sin ekonomiska och politiska inriktning som man där anser leder till exempelvis minskad fattigdom, hållbar utveckling, social utveckling, jämställdhet eller vad det nu kan vara. Regeringen bör utforma en skriftlig svensk position i frågan om konditionaliteten i och där man tydligt tar ställning mot detaljerade makroekonomiska krav som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier och full parlamentarisk insyn. Den största kritiken mot Bretton Woods-institutionerna går ut på att de villkor som ställs på låntagarländerna är enkelspåriga och inte anpassade till det enskilda landets situation. har ett stort ansvar för att i driva fram en utveckling som utgår från varje lands egna förutsättningar. IMF måste verka för ökad insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. Miljöfrågor, fördelningsfrågor och jämställdhet mellan kvinnor och män måste också få en mycket större roll. Det finns inte vare sig tid eller fog för att använda globala lånemedel som inte tar hänsyn till sociala och ekologiska faktorer. Därmed yrkar jag bifall till reservationen. 118 (): Det här är en debatt som omfattar två debattdeltagare, åtminstone inledningsvis. Hade det varit en allmän programdebatt om IMF:s och de internationella finansiella organens verksamhet föreställer jag mig att åtminstone sju ledamöter skulle ha anmält sig till talarlistan. Varje gång vi behandlar ett ärende som har något om eller i sin rubrik får vi en programdiskussion, en programdebatt. Den här gången var det så extremt att själva sakärendet inte ens berördes i anförande. Den framställning från som betänkandet avser gäller ett medgivande till att medverka i en utökning av kreditmöjligheterna för . Man redogör i betänkandet för bakgrund och innehåll i det förslaget. Det finns en reservation som avstyrker, eller rättare sagt indirekt avstyrker, utskottets förslag genom att ställa villkor om en total förändring av Internationella valutafondens inriktning och verksamhet för att bifalla en sådan kredit. I anförande berördes inte med ett enda ord frågan om kredit eller IMF:s roll i att återskapa ekonomisk balans framöver. Jag tycker att det är ganska anmärkningsvärt. Betänkandet gäller som jag sade en framställning från om att få ingå ett avtal om en bilateral kredit till på , . framställning är en följd av Europeiska rådets beslut att från EU medverka med ca i tillfälliga krediter som påfyllning till IMF:s totala utlåningskapacitet. ungefär beslöt direktion att ansöka om att skulle stödja en medverkan i sådana tillfälliga krediter, men , i anslutning till förhandlingarna mellan IMF och medlemsländerna, blev det tydligt att IMF begärde ett mer långsiktigt avtal. Enligt framställningen begär IMF i kreditförhandlingarna med att den bilaterala krediten ska gälla , att ska ha möjlighet att ligga kvar med draget kreditbelopp och att det ska kunna förlängas . Enligt innebär detta att krediten i praktiken kan bli ett nioårigt åtagande från sida, vilket innebär att det krävs ett medgivande från för att ska kunna ge den aktuella krediten. Det är av den anledningen som har dragit tillbaka sin ursprungliga begäran enligt sitt tidigare beslut och i stället begär medgivande att ingå ett avtal om en mer långsiktig kredit på ca . Utskottet har informerats om förändringen, om den nya krediten, och beslutsordning i brev från till finansutskottet . Utskottet tillstyrker förslag. IMF är enligt utskottets mening en mycket viktig institution i dagens globala ekonomi och spelar därför också en allt viktigare roll i hanteringen av finanskrisen och för att förhindra framtida finanskriser. Utskottet bedömer det också som nödvändigt att IMF av det här skälet får garanterat tillräckliga resurser och välkomnar förslaget. har en reservation, som vanligt när det gäller framställningar som gäller IMF:s verksamhet, oavsett sakinnehållet i framställningen. Man fullföljer därmed en lång tradition av ifrågasättande av internationellt samarbete, från 1917 fram till . Jag känner inte till någon organisation, om man nu bortser från de tidigare internationalerna på den andra sidan järnridån , som och deras föregångare har velat delta i samarbete med. Enligt reservationen vill man bland annat ställa som villkor att de förändringar som vi har hört begäras här av ska genomföras omgående, det vill säga en total förändring av hela inriktningen på IMF:s verksamhet som en förutsättning för att ge krediten. Jag vill säga att utskottet delar, liksom också regeringen och den tidigare regeringen i flera sammanhang framhållit, delar av den kritik som framförs, inte minst uppfattningen att IMF och andra internationella organisationer ska bli mer transparenta och öppna. Vi betonar i vårt betänkande också vikten av att den pågående reformeringen av IMF:s verksamhet fortsätter. Vi har också framfört liknande uppfattning som den framför i sin reservation när det gäller regeringens hantering av IMF-frågorna. Det finns också angivet i betänkandet. Men att ställa krav på en förändring i den riktning som föreslår, men också i den riktning som utskottet anger på vissa punkter, som villkor för att ingå ett avtal ser jag som en ren demonstration på samma sätt som tidigare demonstrationståg i samband med alla andra betänkanden som är kopplade till IMF:s verksamhet. Utskottet föreslår att reservationen avslås. 119 () replik: Jag ska väl inte sjunka till riktigt samma låga nivå som gjorde i sitt inlägg och påminna om hur de röstade när det gällde kvinnlig rösträtt, semesterlagstiftning, pensionsrätt, MBL och allt vad det nu kan vara. omfamnar internationellt samarbete och kommer alltid att göra det. Jag tycker att det är märkligt att lägger an linjen att det är okej att låna ut utan krav på vad pengarna ska användas till. När det gäller bistånd har den borgerliga regeringen varit mycket tydlig med vilka krav som ska uppnås, hur pengarna ska användas, att det ska vara genomskinligt och så vidare. Likaså har man ställt krav på . Men till IMF kan man låna ut 25 miljarder utan att över huvud taget vilja diskutera hur pengarna ska användas, hur vi som förtroendevalda ska kunna ta del av den processen. Hur ska medborgarna i som lånar ut de här pengarna faktiskt kunna se vilken politik den borgerliga regeringen bedriver i IMF? Är det inte rimligt att vi får veta det och debattera och diskutera det här i allmänhetens ljus eller i forum som är öppna för insyn? Är det en orimlig linje, ? Jag kan inte tro att du tycker det. Politiska krav som läggs fram borde debatteras i denna kammare och i forum där vi förtroendevalda finns och där också andra som är intresserade och brinner för utvecklingsarbete i andra länder får möjlighet att påverka. Jag tycker att 25 miljarder är rätt mycket pengar, och vi borde diskutera vilka krav som ska ställas. Är det rimligt att IMF går in i enskilda länder och påverkar demokratiskt fattade beslut så till den grad att de faktiskt rivs upp? I har man minskat sitt bidrag till eftersom man är så missnöjd med reformarbete. Jag undrar om det inte vore dags att vi också började diskutera hur vi vill att IMF och ska förändras. 120 () replik: Vi har varit medlemmar i . är det 183 länder som deltar i arbetet i , och det finns fastlagda regler för beslutsordningen inom fonden. En enskild medlem har valet att delta eller att avstå från att delta i de program som valutafonden engagerar sig i. Vårt alternativ i det här läget är att avstå från att medverka i den utökade kreditfaciliteten som IMF begär, vilket i princip innebär att vi väljer att lämna IMF som medlemsland. driver krav och har gjort det . Jag tror inte att de tidigare regeringarna och inte heller den här regeringen har kommit tillbaka till finansutskottet och meddelat att man har varit nöjd med utvecklingen, att den går tillräckligt långt, utan man redovisar förändringen av IMF:s verksamhet liksom verksamhet på samma sätt som förändringsprocessen inom andra internationella organisationer. Vi driver våra krav och försöker genomföra dem så långt det är möjligt. Sedan har vi naturligtvis möjligheten att avstå från att vara medlemmar. Det ni gör i er reservation är att ni de facto begär att vi ska meddela att vi eftersom deras verksamhet inte följer de normer och riktlinjer som vi anser borde prägla verksamheten inte deltar i verksamheten. Det är att ställa kraven alltför långt. Jag delar uppfattningen som framför i det här sammanhanget, att internationellt arbete rent generellt borde präglas av en större öppenhet. Av den tradition vi har i vårt land vet vi hur svårt det är att få internationella organisationer att acceptera våra synsätt. Men vi arbetar med den inriktningen och menar också att vi fyller en roll, även om vi inte når ända fram med de krav vi ställer. 121 () replik: I fråga om IMF, , är tyvärr ingen förebild när det gäller öppenhet, och det är det jag diskuterar här . Jag vill att vi ska få en möjlighet att öppet och offentligt diskutera vilka politiska krav vi kommer att ställa när vi lånar ut pengar på det här sättet, 25 miljarder som kommer att påverka andra länders utveckling. Jag tycker att det är fullt rimliga krav. Jag tog upp ett flertal länder som har gått mycket längre i öppenheten, debatten och möjligheten för både parlamentariker och intresseorganisationer att delta i och påverka det arbetet. Det är inte en orimlig ordning att vi här , när vi utökar limiten till IMF, har möjligheten att diskutera de här frågorna. Jag menar också att utskottet kunde ha ställt ökade krav på vilken regering som helst att verka för mer öppenhet. Det vore väl rimligt att en regering som deltar i en organisation till lägger fram vilka krav man avser att driva i organisationen, så att vi kan debattera det. Vi kan komma fram till olika politiska ståndpunkter, men vi har ändå en möjlighet att i öppenhetens ljus ta ställning, diskutera och framföra våra åsikter. Det är en rimlig demokratisk ordning i en demokrati. Jag tycker också att vi inför skattebetalarna har ett ansvar att visa på vad som händer i de organisationer som vi är med och deltar i och hur vårt arbete påverkar andra länders utveckling. Det är ingen orimlig ordning utan borde snarare vara ett minimum av krav för ett deltagande i en organisation. 122 () replik: Jag delar helt den uppfattningen, och jag vet också att finansministern delar den uppfattningen. Vi hade en diskussion års världsmöte med , då , eller om det möjligen var , lyfte fram de här frågorna i en dialog med finansministern. Och hon blev, såvitt jag förstår, svaret skyldig när också finansministern instämde i de här synpunkterna. Även om jag vet att förra årets finanskris innebar att denna fråga inte löstes på det sätt som den skulle kommer man att redovisa den i en skrivelse till finansutskottet på ett annat sätt. Jag förutsätter att den dialogen kommer att utvecklas. Finansministerns svar den gången var att vår ambition är att utveckla öppenheten när det gäller vårt deltagande i . Er reservation säger något annat. Det är inte denna fråga som är huvudfrågan i er reservation. För att bevilja den bilaterala krediten till ställer ni som villkor att förändrar sitt arbete och sin inriktning i enlighet med de principer som ni har resonerat om här. Det är en fullständigt orimlig hållning. Vi kan inte som ett av 183 medlemsländer ställa villkor och krav för att delta i krediten. Vi har att välja mellan att delta eller att inte delta. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 13 § Vissa säkerhetspolitiska frågor Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2009/10:UU11 Vissa säkerhetspolitiska frågor. 123 (): Fru talman och kolleger i kammaren! ska vi debattera vissa säkerhetspolitiska frågor. Med vissa frågor menas inte att vi lägger mindre kraft och fokus på dem utan att det pekar ut vissa områden. Socialdemokraterna, har lagt fram en gemensam reservation som jag redan inledningsvis vill yrka bifall till. Vi hade önskat att fler ställt sig bakom denna reservation eller att vi hade kunnat enas om texten. Jag tycker att de vissa frågorna är något av de mest grundläggande i vårt arbete i utrikespolitiken. Att arbeta för nedrustning är ett stort ansvar. Det är också ett engagemang som har funnits inom svensk utrikespolitik och i . Inte minst om man har sina rötter och sin botten i det socialdemokratiska kvinnoförbundet är man väl bekant med kampen mot atomvapen. Som ny ledamot arbetade jag mycket mot landminor, eller truppminor om man väljer att använda det ordet. Jag är glad att jag fick till stånd det min- och ammunitionsröjningscentrum som fortfarande finns i . Vi har arbetat aktivt för att driva på regeringen att ta ansvar och säga nej till klustervapen. Där har regeringen inte nått ända fram. Man har flyttat fram positionerna.