prot · GX09106 · 2010-04-20 00:00:00 — Men jag tycker definitivt att det är värt att titta på hur man kan ta fram de här positiva styrmedlen, som gör att vi premierar det goda. Varför är det viktigt? Jo, därför att oavsett hur många inspektörer vi har kommer vi ändå aldrig att kunna genomföra arbetsplatsbesök i varje situation, i varje läge och i varje miljö. Det handlar om ett konsekvent arbete hos arbetsgivarna för att lyfta fram det goda och se till att det blir vinst av det. Det kan vi hjälpa till med från det offentligas sida. Jag tycker att det vore bra om Socialdemokraterna kunde prata om någonting annat än anslaget till myndigheterna och i stället prata om verkligheten, där saker och ting faktiskt har skett till det bättre. De arbetsplatsrelaterade olyckorna har halverats , antalet dödsfall sjönk med en tredjedel och så vidare. Låt oss nu bygga vidare på detta och se till att fler medborgare har möjlighet att arbeta i arbetsmiljöer som är goda och bra och gör att människor kan gå trygga till arbetet och vara välmående när de går därifrån. 92 (): Vi rödgröna har tagit fram ett helt program för en bättre arbetsmiljö. Målet för oss är att både minska olyckorna och se till att förslitningsskadorna upptäcks . Vi har ett förebyggande arbete och ser helheten. Vi vill jobba vidare med det. En del av den här helheten är . Det är absolut inte som låter påskina, att jag skulle säga att det är det enda lösningen. Det är en pusselbit. En annan pusselbit är forskningen. har ni lagt ned. Ni vill inte ha en samlad forskning på detta område, utan tycker att det ska vara utspritt på olika ställen. Det hade varit bra om man hade haft en samlad forskning för att kunna visa på de långsiktiga effekter som en dålig arbetsmiljö kan ge. Nej, det behövs en rödgrön regering som ser varje människa ute på varje arbetsplats, en rödgrön regering som sätter jobben först, inte bara säger att de sätter jobben först, och fokuserar på den goda arbetsplatsen och en bra kvalitet för dem som jobbar och gör ett bra arbete, inte minst kvinnorna i vården, som har det oerhört stressigt eftersom 25 000 välfärdsarbetare har försvunnit under den här mandatperioden. De har det oerhört tufft och stressigt med tunga lyft. De behöver bli sedda och hörda. Som sagt är inte allt. Det är en bit, en del av ett mycket större arbete som vi måste jobba mycket mer fokuserat med framöver. 93 Arbetsmarknadsminister (): Det är nog den tredje interpellationsdebatt där jag hör om de 25 000 välfärdsarbetarna. De jobbar numera i privata företag som är upphandlade av kommunerna. I vilken kolumn de står spelar nog mindre roll. Huvudsaken är att man har en bra arbetsgivare. Det är hela poängen med arbetsmiljöpolitiken. Man måste ha bra arbetsgivare. Angående De rödgrönas program har jag läst det lilla pm:et. Det är samma visa som . Det handlar mest om anslag. Det kan man naturligtvis ha som prioritering. Men jag tycker att det inte räcker. Vi måste se till att hitta nycklar som innebär att det inte bara rackas ned på det dåliga utan att det också finns inneboende drivkrafter och incitament för arbetsgivare att ha bra arbetsmiljöer för den enskilde. Det måste löna sig att vara en god arbetsgivare, helt enkelt. En femtedel av arbetsmiljöforskningen skedde inom . Resterande fyra femtedelar skedde på universitet och högskolor, där den forskningen hör hemma. Den hör inte hemma i politiskt styrda myndigheter, utan i den akademiska miljön, där man på akademiska meriter väger vilken arbetsmiljöforskning som ska ske på vilket ställe och på vilket sätt. Det ska inte en generaldirektör göra på uppdrag av en regering. Den diskussionen har vi fört i 25 interpellationsdebatter tidigare, tror jag. Slutsatsen av detta är: Det är bra att engagerar sig i arbetsmiljöfrågor. Men det är också bra med den rent fantastiska utveckling på arbetsmiljöområdet som vi har sett i . Det är fantastiskt bra att så många fler slipper gå till arbetet med risk för att bli sjuka eller till och med förlora livet. Är jag nöjd? Nej, så länge det finns en enda person som riskerar att bli sjuk eller till och med dö på arbetet är vi inte klara. Alltså måste vi göra mer än bara stirra oss blinda på resurstilldelning. Det handlar så mycket mer om att hitta andra saker, vilket det finns goda exempel på, till exempel i . Jag är ingen förespråkare för gröna eller röda klistermärken. Det är inte det diskussionen handlar om. Den handlar om incitamentsstrukturer för att premiera de goda arbetsgivarna. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2009/10:328 om utförsäkrade och arbetslösa 94 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att ge besked till dem som är sjuka och arbetslösa. har även frågat mig vilka åtgärder i övrigt jag avser att vidta med anledning av det som anförs i interpellationen. Som jag påpekat vid tidigare tillfällen är jag övertygad om att flertalet av de personer som har varit sjukskrivna efterfrågar stöd för att komma tillbaka till arbetslivet. Vi har skapat en övergång från sjukförsäkringen till arbetsmarknadspolitiken så att tidigare sjukskrivna kan få det stöd de behöver från Arbetsförmedlingen. Jag vill framhålla att det är viktigt med ett personligt mottagande och ett bra stöd hos Arbetsförmedlingen. För de personer som har varit sjukskrivna eller längre kan insatser erbjudas hos Arbetsförmedlingen utifrån varje individs individuella behov. Detta är möjligt tack vare att regeringen har tillskjutit betydande resurser till Arbetsförmedlingen. För att säkerställa väl fungerande rutiner vid övergången från sjukförsäkringen till Arbetsförmedlingen har regeringen gett Arbetsförmedlingen och i uppdrag att fastställa hur sådana rutiner ska utformas. Ett nytt arbetsmarknadspolitiskt program, arbetslivsintroduktion, har införts. Syftet med detta program, som ska vara individanpassat, är att ge deltagaren stöd att bli klar över sina resurser och förutsättningar för att öka möjligheterna till återgång i arbete. Min förhoppning är naturligtvis att flertalet efter avslutat introduktionsprogram ska kunna gå vidare till arbete eller ta del av andra insatser som Arbetsförmedlingen har att erbjuda. Deltagande i arbetslivsintroduktionen kvalificerar till jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för ungdomar, inom vilka deltagaren bland annat kan ta del av arbetslivsinriktad rehabilitering. Vidare har regeringen avsatt mer resurser till lönebidrag, trygghets- och utvecklingsanställningar, som Arbetsförmedlingen kan erbjuda denna grupp. Låt mig understryka att den som bedöms ha en stadigvarande nedsättning av arbetsförmågan och för vilken alla rehabiliteringsmöjligheter är uttömda naturligtvis ska ha rätt till sjukersättning, precis som . Mot bakgrund av detta har jag inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder. 95 (): talar vi om ytterligare en grupp människor som är oerhört utsatta och som har blivit än värre utsatta under den borgerliga regeringens tid, nämligen de som är sjuka och långtidssjukskrivna och som har hamnat i den borgerliga regeringens stupstock. De har blivit utförsäkrade på det sättet att ni har något som ni kallar rehabiliteringskedja, som egentligen inte är en rehabiliteringskedja utan en utsorteringskedja. ska ett antal av dessa personer finnas på Arbetsförmedlingen. sade glad i hågen efter julhelgen: Nej, det är ingen av dessa personer som kommer att få sänkt ersättning, utan de flesta utförsäkrade kommer att få höjd ersättning. Sanningen är ju den att hälften av dem har fått sänkt ersättning, och de flesta har fått sänkt ersättning med mer än . Det som sade i julhelgen var inte sant över huvud taget. Det är tragiskt, för dessa personer är sköra människor som kommer i kläm mellan stolarna och blir kastade mellan och Arbetsförmedlingen. De ska tillbaka till efter att ha varit på Arbetsförmedlingen. De blir uppmanade att stanna kvar på Arbetsförmedlingen trots att de är sjuka och inte kan ta ett arbete, och några av dem kan till och med bli uppmanade: Stanna här fast du inte kan arbeta, för på har de ingen rehabilitering. Det är sådana här påståenden som dessa sjuka människor får möta . Jag möter många av dessa personer som är frustrerade och som tappar hoppet . De vill komma tillbaka till arbetslivet. Vi vet ju att varje arbetad timme behövs, och varje person som kan vara med och bidra i arbetslivet gör en insats. Alla de personer som kan göra en liten del, eller , är oerhört viktiga både för arbetslivet i sig och för personen själv. Men dessa personer måste kunna få möjlighet att göra det i sin egen takt och inte känna att de av regeringen har blivit kastade utför ett stup där man inte vet var man hamnar de sjunker i ett träsk och vet inte var botten är. Så säger i alla fall personer som jag har träffat. De upplever att de blir kastade mellan myndigheterna, och de känner att de inte får den hjälp de behöver. Här säger arbetsmarknadsministern: , men det får de, och jag tänker inte vidta några fler åtgärder . Men jag upplever att människor i verkligheten säger något helt annat. 96 Arbetsmarknadsminister (): Låt oss bara konstatera att den gamla rehabkedjan som Socialdemokraterna var ansvariga för hade brutit samman totalt. av dem som hade varit sjukskrivna befann sig fortfarande i första steget av sju när vi tog över. Första steget av sju ! Det var en total kollaps det går inte att beskriva på något annat sätt. När vi sedan tittar på dem som berörs är det människor som har varit borta i sjukskrivning, under vilken period inte en enda person har ringt till dem och frågat: Vad kan vi göra för dig? Vad kan vi göra för att du ska ha möjlighet att ta dig tillbaka? Vilka insatser kan vi erbjuda för att du ska ha möjlighet att ta till vara den arbetsförmåga som du förhoppningsvis har kvar? Det kom inte ett samtal! Det var total passivitet år ut och år in när man hade fått sjukpenning eller sjukersättning, och ingen har brytt sig. Jag finner inte ord för det omänskliga i det system som ni lämnade efter er: att lämna människor i total passivitet, bortglömda, där den enda förhoppning man hade kvar i grunden var att bli förtidspensionär i ersättning livet ut, parkerade på arbetsmarknadspolitikens soptipp eller långtidsparkering. Det var det ni erbjöd de tiotusentals långtidssjukskrivna. Det var det ni lämnade efter er. Det är det vi har att reda upp. Varje arbetad timme behövs, säger klokt. Vi behöver alla som kan arbeta, säger klokt. Varför hade ni då ingen politik för det? Varför hade ni en politik som ledde till denna långtidsparkering eller soptipp ? Varför lyssnade ni inte på utredningar, med hundratals sidor med begåvade instruktioner och idéer om hur detta skulle kunna lösas? Vi har faktiskt genomfört majoriteten av dem . Det som händer är att människor som har varit långtidssjukskrivna kommer till Arbetsförmedlingen till arbetslivsintroduktionen. kan man vara där, i den mån man klarar av det, , eller . Man gör en ordentlig utredning, en individuell bedömning, och när är över har man rätt att gå rakt in i jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för unga och där ta del av hela den palett av insatser som Arbetsförmedlingen erbjuder. Som jag nämnde förut finns det mer än 700 personer som arbetar heltid på Arbetsförmedlingen med arbetslivsinriktad rehabilitering vars syfte är att hjälpa personer som dessa att kunna hitta möjligheter att ta till vara den lilla eller stora arbetsförmåga som man faktiskt har kvar. Om man inte har någon arbetsförmåga kvar, om man fortsatt är sjuk, har man rätt att vara sjukskriven rätt person i rätt system. Det handlar om att sätta press på våra myndigheter att se att man måste ringa dessa samtal, måste ha en plan som man upprättar för att se till att varje enskild person får den hjälp och det stöd som man behöver. Vi kan inte ha ett system som den totala kollaps som ni lämnade efter er, där människor år ut och år in svävade i total ovisshet om annat än att om jag har tur blir jag förtidspensionär , utan någon som helst möjlighet att ta sig tillbaka. Jag har träffat de personer vi pratar om. Jag träffade för i som varit förtidspensionär . sade till mig att det enda han ville var att få ett jobb att gå till, att ha en arbetsplats, arbetskamrater och en lön att leva på. Men det förvägrades honom av er regering. Han fick inte ens gå till arbetsförmedlingen och anmäla sig som arbetssökande det var förbjudet under er regering. Om han ändå gjorde det placerades hela risken i hans ficka. Han kunde förlora hela sin förtidspension om han ens försökte arbeta. Det är den arbetslinje, förlåt, bidragslinje som står för. Det är skamligt. 97 (): När säger skam förstår jag att han själv har dåligt samvete över alla dem som känner en oro över hur de har blivit behandlade. Vi har hört exempel på hur cancersjuka har tvingats tillbaka till att söka arbete fast de har ett arbete. Plötsligt ska de in i ett program och ska söka arbete trots att de redan har ett arbete. Det har blivit ett fullständigt sammelsurium sedan ni har infört den så kallade rehabiliteringskedjan, som är en utsorteringskedja. Det är ju ni som har försatt dessa människor i den här ovissheten. Det är ju ni som har sett till att dessa människor nu känner oro, känner att de sjunker ned i ett träsk och vet inte var de ska bottna. När står här och påstår en massa saker om hur det var tidigare beror det på att han har så dåligt samvete för att de människor som har blivit kastade på en stupstock inte har fått rätt behandling. Jag kan förstå att han har dåligt samvete för det, och jag kan förstå att han tar ordet skam i sin mun. Det är väl så att anfall är bästa försvar. Ni har ingen human politik för dessa personer. Hur kan arbetsmarknadsministern lova att de flesta utförsäkrade ska få höjd ersättning när det i praktiken visar sig att de får sänkt ersättning, att de allra flesta får en sänkt ersättning med hela ? Det är inte rimligt att dessa personer som redan nu har det så oerhört tufft ska få ännu lägre ersättning. Nej, dessa människor behöver en rehabilitering värd namnet, och de behöver en tydlighet som ni inte ger dem. Det är just ovissheten som de känner . säger : Nej, men det var ju ni som gjorde det . Men när jag träffar dessa förtvivlade människor säger de att det är nu som de inte vet vad de ska ta sig till, att det är nu som de blir kastade mellan myndigheter och inte vet om de ska vara inskrivna på Arbetsförmedlingen eller om de ska tillbaka till och på vilket sätt de ska bli omhändertagna. Det är ni som har försatt dem i den här situationen. Jag kan förstå att tar ordet skam i sin mun, för han vill inte se de svårt sjuka och drabbade som har kommit i kläm av er politik. 98 FINN (): Jag tänkte återigen utnyttja min medborgerliga rättighet som förtroendevald att få ifrågasätta en del av de uppgifter som framkommer i interpellationer. Jag tycker att de är högst tveksamma. När med brösttoner nu säger till ministern att han inte har en human politik blir det naturligtvis ännu mer angeläget att försöka lägga några fakta till rätta. Jag som har arbetat med sjukskrivna som läkare kan säga att jag inte kan tänka mig ett värre tillstånd än att hamna i förtidspension vid kvarvarande arbetsförmåga. Vi hade 2002 ett toppår när den dåvarande socialdemokratiska regeringen förpassade 140 personer , och året runt ut i denna inte bara kränkande utan rent livsfarliga situation. Att vara försatt i förtidspension om man har en kvarvarande arbetsförmåga som ingen bekymrar sig om att försöka leta fram på olika sätt med rehabiliteringsgaranti och annat, som regeringen har gjort, är först och främst en av de största ofrihetsreformer man kan göra. Man blir beroende av bidrag från politiker för att överleva i stället för att själv förtjäna sin inkomst med den arbetskapacitet man trots allt har. Det är tydligt visat att om man är försatt i förtidspension har man en sju gånger ökad risk att dö , vilket är formligen livsfarligt. När jag i en annan interpellationsdebatt tidigare hänvisade till som jag tycker sakliga och objektiva granskning av jobbskatteavdraget och dess goda effekter för att få folk i arbete hävdade att detta inte var någonting vi behövde fästa vikt vid eftersom det bara är prognoser. Men trots allt är det prognoser vi måste bygga detta på innan vi har fått de slutliga uppgifterna. Det är trots allt det faktaunderlag vi har att gå på. Jag skulle vilja ta fram en annan myndighets bedömning, nämligen den från , som ju är uppe i interpellationen. generaldirektör säger att av dem som har förlängd sjukpenning, drygt 22 000, och tidsbegränsad sjukersättning, drygt 26 000, summeras detta upp till 49 000 som med den tidigare regeringens politik ofelbart hade vandrat över i denna livsfarliga ofrihetens förtidspension. gör man i stället en prognos som är mycket näraliggande: Av de 49 000 kommer på grund av sjukdom där det inte finns arbetskapacitet 12 100 att återvända i sjukförsäkringen. Men det innebär, herr talman, att inte mindre än 37 000 har befunnits ha arbetskapacitet. Vi har hittat den, och med rehabiliteringsgarantin kan vi ge dem ett nytt hopp och en ny möjlighet. Om inte detta är en humanistisk politik så vet inte jag. Alternativet är att de 37 000 just hade övergått successivt i den ofria och livsfarliga situation som förtidspensionering innebär. Det är den passivitet som i interpellationen försöker göra sig till banerförare för när hon talar om de utsatta och försatta i förtidspension. Det är icke en humanistisk politik. Prognosen är också den positiv. Tack vare att så många får arbetskapacitet är det färre kvar. Men man räknar från med att ungefär 11 100 kommer att gå tillbaka till sjukförsäkringen. Det är deras siffror. Men detta är då av 17 900, det vill säga att det återigen är 7 000 netto som får bekräftelse på att de har en arbetskapacitet och kan utnyttja den. På två korta år kommer den reform där man jämställer möjligheterna mellan försäkring där man måste ha det för sin sjukdom och försäkring för att också kunna komma in i arbetsgemenskapen att vara positiv för den överväldigande majoriteten människor. Detta, herr talman, är i sanning en humanismens politik. 99 Arbetsmarknadsminister (): Det här är upplivande, för jag tror verkligen att tror på sig själv. Låt mig klarlägga några saker. Om man har ett arbete som man är sjukskriven ifrån finns det ett arbetsgivaransvar när det handlar om rehabilitering och liknande. Det har tre steg. Först ska man försöka rehabiliteras tillbaka till sitt gamla arbete, i nästa steg till sin gamla arbetsgivare och i det tredje steget till arbetsmarknaden i stort. I grunden är det väldigt enkelt: rätt person i rätt system. Det är grunden för hela arbetet. Om man är sjuk och inte har någon arbetsförmåga ska man finnas i sjukförsäkringssystemet även efter . Om man har en arbetsförmåga kvar ska man få hjälp och stöd för att ta sig tillbaka till sitt gamla arbete eller till ett annat arbete på arbetsmarknaden, beroende på om man är sjukskriven från ett arbete eller om man är arbetslös men har varit långtidssjukskriven. Jag har svårt att förstå upprördhet över att vi äntligen tar itu med detta elände denna långtidsparkering där inte en kotte har ringt de här människorna. År ut och år in har gått utan att någon har ställt frågan: Vad kan vi göra för dig? Hur kan försvara en passivitetens politik som parkerar människor i förtidspension med sju gånger högre risk för att möta döden i stället för att möta ett arbete och arbetskolleger? Det är för mig fullständigt obegripligt. Jag blir faktiskt upprörd därför att jag hör så många i debatten inte just i den här, men i andra debatter om sjukförsäkringssystemen där det framstår som att det gamla systemet var så bra och så mänskligt. Skulle det vara mänskligt att lämna människor utan att någon från , Arbetsförmedlingen eller någon annan myndighet över huvud taget bryr sig? Vad är det mänskliga i det? När vi genomför reformen har vi utgått från utredningar, som beställdes av den förra regeringen med samma utgångspunkt, nämligen att hitta vägar tillbaka för att ta till vara människors arbetsförmåga och inte stirra på deras oförmåga. gör vi just det. Vi erbjuder människor som har varit borta en arbetslivsintroduktion som innebär att man efter egen förmåga kan få den bedömning och den hjälp man behöver för att ta sig tillbaka. Jag vill poängtera att siffrorna visar att en majoritet har fått oförändrad eller högre ersättning. Det är ett faktum. När denna introduktion är över erbjuds man på samma sätt som alla andra som är arbetslösa och som har varit borta länge en aktiv arbetsmarknadspolitik i form av jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för unga. Där kan man få just den arbetslivsinriktade rehabilitering som man behöver för att ta sig tillbaka. Det om något är väl en mänsklig politik, där man erbjuder saker och ting riktiga insatser för att människor ska kunna ta sig tillbaka. Det är inte denna eviga långtidsparkering i långtidssjukskrivning och total passivitet som sedan går över i dödlighetens förtidspension. Jag förstår inte att försvarar den gamla formens passivitetspolitik. 100 (): Nej, jag försvarar inte passivitetspolitiken. Det är er politik som tyvärr har blivit en bidragspolitik. Det har visat sig att varje gång ni har sänkt skatten har arbetslösheten stigit. 70 000 fler är i utanförskap än när ni tog över. Vi hade som utgångspunkt att hitta vägar till arbetsförmåga. Människor skulle hitta tillbaka till arbetslivet igen. Det var utgångspunkten för vår politik. Det var också därför vi hade en särskild rehabiliteringsmiljard, som vi fortfarande har. Vi kommer att genomföra den när vi har vunnit valet. Arbetslinjen främjas inte av att sjuka människor får sin försörjning undanryckt, tvingas säga upp sig eller bli uppsagda och tvingas ställa sig längst bak i kön på Arbetsförmedlingen. Det hjälper inte dem ett enda dugg. Det har blivit ett kallare ett där man bara tvingas tillbaka. Du ska arbeta! Det är vad människor får höra trots att de kanske inte ens kan utföra ett arbete. De måste ha tid på sig för att komma tillbaka till arbetet. Verkligheten, , är en helt annan än den du beskriver. Du säger att för dem som har ett arbete ska arbetsgivaren se till att de har möjlighet att komma tillbaka dit. Men det finns sjuka människor som har en arbetsgivare men som plötsligt får veta att eftersom de jobbar så lite måste de säga upp sig och gå in i ett program i stället. De får ett brev hemskickat till sig där det står så. Så ska det vara eftersom regeringen har bestämt att det är den så kallade arbetslinjen som gäller . De sjuka som ändå har ett arbete ska tvingas säga upp sig. Det kallar inte jag för arbetslinje. Jag vill ha ett humanare, mjukare och varmare . 101 FINN (): En felaktighet som upprepas alldeles för blir inte mer korrekt för det. Det är att man bestrider de påstående som bland annat har fört fram i den här interpellationen och framför allt i det muntliga framförandet. Jag måste berömma arbetsmarknadsministern och sjukförsäkringsministern med tanke på att vi hade ett historiskt högt ohälsotal i det här landet när alliansregeringen tog över makten. Det har på, tycker jag, , det vill säga en knapp mandatperiod, kommit ned till europeiska nivåer, vilket är ett enormt framsteg. Jag vet också hur det har gått till. Jag vet att arbetsmarknadsministern lade sina siffror parallellt med sjukförsäkringsministerns och funderade på hur, precis som ministern uttryckte det, rätt person ska hamna i rätt system. Det är detta som är den humanistiska ingången, att se efter förmåga i stället för att bortse från förmågor och försätta folk i passivt bidragsberoende. När vi kommer till siffrorna kan vi se vilket alternativ i svensk politik, Alliansens alternativ eller Socialdemokraternas och deras stödpartiers, som kommer att leda oss in bidragsberoende. Eftersom ogärna vill titta framåt, så låt oss i stället titta bakåt. Hur var det med utgifterna i bidragssystemen med det utanförskap som fanns när vi tog över trots att det var brinnande högkonjunktur?