prot · GX09125 · 2010-05-25 00:00:00 — Det är ofta så att man ute i landet, och det gäller kanske framför allt dem som har blivit utsatta, inte ser de förbättringar som sker. I finns det till exempel en särskild akutmottagning för våldtagna kvinnor. Man kan komma till en sjukvårdsinrättning där de vet vilken problematik man går igenom. De gör rätt undersökningar som kan användas i den fortsatta utredningen och argumenterar och ger stöd för att man ska orka anmäla och driva sin rätt hos rättsinstanserna. Om motsvarande våldtäkt sker i , där jag är uppvuxen, finns inte den specialistkompetensen. Genom de här handlingsplanerna har regeringen infört en rad konkreta insatser. Vi har till exempel, med stöd av Kvinnocentrum i , arbetat fram en metodik, ett underlag och ett stödmaterial för vårdpersonal runt om i landet för hur man ska möta de här kvinnorna, som det oftast är, vilken typ av prov man ska ta för att de ska kunna användas i rättsundersökningar och i rättshanteringen och hur man ska argumentera och försöka förmå de här kvinnorna att vända sig till polisen och till de rättsvårdande myndigheterna. Det har vi gjort för att utjämna de stora skillnader som finns i kunskap och kompetens. I det arbetet har vi också sett till att personal inom domstolar, åklagare och poliser har fått utbildning i bemötande. Vi har faktiskt lagt ned på de insatserna. Att många av de här kvinnorna inte orkar anmäla beror på att de inte känner att man förstår dem eller på att de är rädda att få kränkande frågor. Det sätt som vi kan mota det på är att se till att personalen vet mer om den här typen av brott och brottsofferperspektivet så att man inte upprepar någon form av kränkning mot de här kvinnorna. I sådana här ärenden är det naturligtvis bekymmersamt att det ofta finns bevissvårigheter. Det är oftast bara två personer som har kunskap om händelsen. Ofta står ord mot ord. Det gäller därför att vi får en effektiv bevissäkring, det vill säga att man tar rätt prover, att man dokumenterar och att man får kvinnor att vända sig till polis och sjukvård på rätt sätt. Det har också gjort att åklagarna har känt att det finns ett behov av särskilda relationsvåldsspecialister som ansvarar för handläggningen av de här sexualbrotten. Interpellanten vill att vi ska ha en särskild för att titta på sexualbrottslagstiftningen. I mitt svar berättade jag att det pågår en utvärdering av sexualbrottslagstiftningen. Det är precis detta det handlar om. Det pågår en utvärdering för att se om vi har nått de ambitiösa mål som finns i lagstiftningen, vilka svårigheterna är och hur tillämpningen ser ut. Min synpunkt är enkelt uttryckt att det som föreslås redan är på gång. Jag tycker att det är otroligt viktigt att få fram det här underlaget eftersom vi behöver ta ytterligare steg framåt för att människor ska känna sig trygga i att vi kan hantera också den här kriminaliteten. 11 (): Det justitieministern säger är intressant. Det är jättebra med de förbättringar man har gjort, inte minst när det gäller hur man hanterar det här i . Jag vet att man gör det betydligt bättre i flera landsting runt om i landet. Det exempel som ministern tar upp, det vill säga att man i har en särskild sjukvårdsinrättning för detta, ger en tydlig signal till mig att detta måste vara en rättighet som måste finnas i alla landsting runt om i landet för att man ska få rätt bemötande efter att ha blivit utsatt för en våldtäkt. Det handlar om det första mötet med sjukvården utifrån att man är i chock, men det handlar också om bemötandet vid provtagning och annat för att komma fram till en bättre bevisning. Jag är också väl medveten om att det har skett betydliga förbättringar , inte minst när det gäller höjd kompetens hos såväl åklagare som de poliser som jobbar med våldtäktsoffer och sexualbrott. Men det räcker inte. Vi kan fortfarande mer eller mindre höra på nyheterna att åklagare har lagt ned ett våldtäktsfall, oftast i brist på bevis. görs det en utredning av om vi genom den lagstiftning som vi antog 2005 har uppnått detta. Det känns ganska tydligt att vi inte har gjort det. Något mer måste göras. Att tillsätta en oberoende kommission, som kritiskt granskar de nedlagda fallen och tar vara på den kompetens som det kan leda till, kan vara en möjlig väg som vi kanske kommer fram till en bättre lagstiftning i sig. Det finns naturligtvis mycket att fundera över när det gäller hur polis och åklagare arbetar med det allra första mötet. Där finns det mycket att förbättra. Något som man kan uppleva som ett problem är att poliserna ibland har gjort sin del av bemötandet men när man väl kommer till åklagarsidan kan den utsatta kvinnan känna att det inte är någon som lyssnar på henne och tar del av det som hon har att säga. Hon blir helt enkelt inte trodd. Det är också en del av bekymren kring detta. Om man då har en oberoende tror jag att många av de här kvinnorna kan känna att det ändå finns en instans som tar del av de här olika fallen där det i alla fall inte i dagens finns en rättssäkerhet. 12 (): har ställt en viktig interpellation. I , ett av världens mest jämställda länder, pågår ett omfattande våld mot kvinnor. Kvinnor misshandlas, våldtas och dödas i , inte , men väldigt många kvinnor dödas. Många våldtäkter sker i hemmets trygga vrå, den plats där kvinnor ska kunna känna sig säkra. Antalet överfallsvåldtäkter har ökat, och det är ett bekymmer i samhället . Det ställer frågor om är om regeringen är beredd att tillsätta en oberoende för att se varför så många anmälningar inte leder till åtal. Jag har tidigare motionerat om att man borde införa ytterligare ett åtalsbegrepp, grov oaktsam våldtäkt, för att ge åklagaren möjlighet att väcka åtal på en annan punkt än bara våldtäkt. Det gör det möjligt att faktiskt fälla personer. Det tillämpas i , och det har vi haft debatt om . När regeringen svarar att man har tillsatt en utredning och har granskat tillämpningen uppfattar jag att svaret egentligen inte går in på det som pekar på, nämligen att väldigt många fall läggs ned. Då måste man gå in och granska med mycket större djup. Det är därför vi pratar om en och inte en utredning. Med den bild jag har är jag osäker på om en statlig utredning skulle granska detta på samma sätt. I svaret lyfter justitieministern fram ett omfattande arbete för att höja kvaliteten och effektiviteten i brottsutredningarna. Jag hoppas att det också innefattar en ökad rättssäkerhet, för som pekar på upplever många att det inte finns en tydlig rättssäkerhet. Kvinnor kan våldtas utan att det leder till åtal. Jag har två frågor till . Är justitieministern beredd att se över om det behövs fler åtalsbegrepp som till exempel grov oaktsam våldtäkt? Regeringen tillsatte en utredning som skulle se över huruvida man kunde öppna . Utredningen skulle analysera vilka behov de brottsbekämpande myndigheterna har av att kunna ta vävnadsprover från biobanken i beslag. Är utredningen klar? Och vad finns det för utvärdering av den frågan? Jag bor i , en stad som just nu präglas av att antalet överfallsvåldtäkter ökar dramatiskt. går polisen ut och säger att man är allvarligt oroad över utvecklingen. Man är rädd för att nästa överfall ska leda till död. Jag vet att frågan om är väldigt känslig, men det finns ingenting som vi önskar så högt som att man ska komma åt den person som begår de här vidriga brotten. Därför tycker jag att det är viktigt att justitieministern nu och här kan ge besked. Pågår regeringens utredning? Finns det i så fall möjlighet för polisen att ta del av ? 13 (m): När det först gäller är det som arbetar med frågan, och utredningen är inte färdig , vad jag vet. När det gäller granskningen som efterfrågar har Utvecklingscentrum i ansvar för metod- och rättsutveckling och rättslig uppföljning och tillsyn när det gäller sexualbrott. Så sent som kom de med en rapport om tvångsmedelsanvändning och beslutsfrister vid vålds- och sexualbrott i nära relationer och mot barn. De följer upp och granskar våldtäktsärenden och annat och har kommit fram till en del synpunkter när det gäller metodutvecklingen. De har gjort inspektioner både 2005 och 2007. Den senaste är en granskning av sex olika distrikt som de har gått igenom. I vart fall går de metodiskt till väga när de går igenom det hela. En synpunkt som kommit fram i en av de senare rapporterna är till exempel att polisen i större utsträckning måste förhöra misstänkta än vad man nu gör. De utvecklar detta , och Riksåklagaren har också gett Utvecklingscentrum i uppdrag att utveckla metodiken och arbetssätten för att man ska bli mer framgångsrik i hanteringen av våldtäktsärendena. Det är klart att en utredning av en viss lagstiftning, till exempel sexualbrottslagstiftningen, måste hämta in synpunkter från den oberoende granskning som har gjorts. Utvecklingscentrum i har i omgångar gjort ganska omfattande analyser av vilka ärenden man har lyckats bra eller mindre bra med. Det tycker jag är väldigt bra. Interpellanten framförde att det finns mycket mer att göra, och det är ju helt riktigt. När det gäller till exempel bemötandet är det klart att alla har rätt att bli bemötta på ett respektfullt och kompetent sätt i en så svår situation som det är att ha blivit utsatt för en våldtäkt. Att verkligheten dock är en annan vet vi, för situationen är att det inte alltid finns utbildad personal. Vi har problemet när det gäller sjukvården generellt att det är väldigt ojämn kvalitet över landet. Landstingen sköter både den ena och den andra sortens vård lite olika. Det var därför som det var så viktigt med regeringens arbete för att ta fram underlag och metoder, genomföra utbildning och ge verktyg för vårdpersonal att kunna arbeta på ett bättre sätt. Man tar inspiration från de specialistmottagningar som finns, men i alldeles för liten utsträckning. Svaret på interpellationen är: Ja, vi behöver granska ordentligt både vad vi gör rätt och vad vi gör fel och framför allt fundera över vad som behöver förändras. Jag menar att Utvecklingscentrum i och den utredning som pågår när det gäller sexualbrotten är svaret på den fråga som ställer. När det gäller fråga om fler åtalsbegrepp utgår jag från att utredaren kommer med förslag av olika slag. Jag vill nog gärna se dem innan jag har en bestämd synpunkt om vad som ska göras. Men vi har definitivt en hel del frågeställningar framöver. Jag vill också säga att jag har besökt och tagit del av det omfattande arbete som pågår där. Det är en väldigt allvarlig situation där jag tycker att man arbetar med all den intensitet som är nödvändig. 14 (): Jag tycker att det är bra att justitieministern på slutet i alla fall erkänner att verkligheten är en annan och att det faktiskt finns ett behov av att granska vad som är rätt och vad som är fel, det vill säga vad som görs rätt och vad som görs fel. Det handlar också om att lära av varandra, för målet är ju att vi ska få det så rättssäkert som möjligt i . Det gäller specifikt sexualbrott och det som är kopplat till våldtäktsbrott, eftersom det finns ett så stort problem här. Jag kan bara beklaga att ministern i det här läget inte är beredd att tillsätta en oberoende , för vi är ju överens om att det finns problem. Det är ett bra arbete som Utvecklingscentrum i gör. Och det är jätteviktigt att plocka fram alla olika metoder och en metodutveckling för hur man kan förbättra arbetet. Det är alldeles ypperligt att man inom polisen håller på att utbilda särskilda spermahundar som efter en våldtäkt kan gå ut och söka. Det räcker dock inte. Våldtäkt är i grund och botten ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Det finns många kvinnor i vårt samhälle som inte känner att är rättssäkert på grund av det de har blivit utsatta för. De har blivit kränkta. Därför behöver samhället ta detta på allvar. En oberoende skulle vara en tydlig signal om det. Jag tackar för debatten. 15 (): Mina frågor hängde ihop med fråga i interpellationen om vilka åtgärder justitieministern avser att vidta för att möjliggöra att fler anmälningar om våldtäkt och sexuellt våld än ska leda till åtal. Åtalsbegreppet grov oaktsam våldtäkt skulle möjliggöra fler åtal och att öppna skulle göra det möjligt för polisen att identifiera personer som begått våldtäkter, vilket skulle kunna leda till åtal. Uppfattade jag justitieministerns svar rätt pekade hon på att regeringens utredning och utvärdering av sexualbrottslagstiftningen inte var klar och att man därmed inte hade kunnat hantera denna fråga . När det gällde regeringens utredning i PKU-frågan kände justitieministern inte till om den är klar. Jag vet dock att man har gjort undantag när det gäller vid vissa allvarliga händelser. Det är min förhoppning att man så snabbt som möjligt får tag på den eller de personer som begår de grova överfallsvåldtäkterna i så att vi kan få stopp på det och göra staden trygg för alla, även för oss kvinnor. 16 (m): Jag har inga som helst problem att se att det är ojämnt när det gäller vårdens kvalitet och, i synnerhet, bemötande av brottsoffer, . Tyvärr är det så. Det var också bakgrunden till den handlingsplan med 56 olika åtgärder för sammantaget som vi satte i sjön. Det finns mycket att göra på detta område. Vi har ett mer praktiskt förhållningssätt till hur vi ska arbeta med frågorna än vad oppositionen, eller i varje fall Socialdemokraterna, har. Ni är nu uppe i åtminstone fyra olika förslag på brottsrubriceringar. Det är givetvis intressant och något man måste titta på när man ser över lagstiftningen, men jag är inte säker på att det är lösningen för att vi ska kunna klara ut fler av de anmälningar som kommer när det gäller sexualbrott. Däremot tror jag att det seriösa utvecklingsarbete som bedrivs inom till exempel Utvecklingscentrum i är det sätt på vilket man kan förbättra metodiken och se vilken typ av bevissäkring som kan behövas. De gör att arbetet går framåt. Det är också bra att polis och åklagare alltmer arbetar med specialutbildad personal för att hantera denna typ av ofta ganska komplicerade ärenden på rätt sätt. Bevissvårigheter kommer det dock alltid att finnas. Vad gäller vill jag inte föregripa den utredning som pågår. Jag kan dock erinra mig debatten när vi skulle använda det efter Estoniakatastrofen. Det är en synnerligen besvärlig fråga av det enkla skälet att om vi använder det fel riskerar vi att människor inte låter ta prov på sina barn. Det vore förödande eftersom i vissa sammanhang är mycket användbart. Men jag ska som sagt inte föregripa det arbete som pågår på . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2009/10:374 om unga funktionshindrade 17 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att underlätta för unga funktionshindrade att få ett jobb och vad jag avser att bidra med för att det ska löna sig för denna grupp att gå till Arbetsförmedlingen. Av de ca 700 000 inskrivna personerna hos Arbetsförmedlingen har ca 157 ett funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Av dessa är ca 11 000 ungdomar i åldern . Arbetsförmedlingen har ett särskilt uppdrag, enligt förordning (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, att bedriva verksamhet för unga med funktionshinder. Målgruppen för det särskilda uppdraget är unga gymnasieelever som fyllt med ett funktionshinder och personer som har aktivitetsersättning inom socialförsäkringen. Övergången från skola till arbetsliv är en kritisk tidpunkt för unga med funktionsnedsättning, och övergången kan vara avgörande för hur de etableras på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen samverkar därför med skolan för att säkerställa övergången från skola till arbete för elever med funktionsnedsättning. Inom varje arbetsmarknadsområde ska det dessutom finnas en utsedd arbetsförmedlare med kunskaper om arbetslivsinriktad rehabilitering som samverkar med bland annat skolan, och kommunens dagliga verksamhet. De unga med funktionsnedsättning som omfattas av den särskilda verksamheten och som därmed inte skrivs in i jobbgarantin för ungdomar ska ges samma möjligheter till vägledning och coachning som de som skrivs in i garantin. Om Arbetsförmedlingens arbete med matchning och ackvirering av arbete inte ger resultat kan en tids arbetspraktik eller arbetslivsinriktad rehabilitering vara en lämplig insats. Arbetsförmedlingen kan medge att unga med en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga undantas från 25-årsgränsen för program som lyder under förordning (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. En programinsats som anvisas får omfatta den tid som programmet medger, som regel upp om behov finns. I vissa program kan medges, exempelvis i arbetsmarknadsutbildning om det behövs för att uppnå utbildningsmålet. Utöver ovanstående insatser inom Arbetsförmedlingen har regeringen sänkt arbetsgivaravgiften ytterligare för ungdomar som inte fyllt . Dessutom kan arbetslösa ungdomar få nystartsjobb. Avslutningsvis vill jag poängtera att det är viktigt att unga personer, med eller utan funktionsnedsättning, skriver in sig hos Arbetsförmedlingen för att ta del av de insatser som Arbetsförmedlingen erbjuder. har jag inte för avsikt att vidta några särskilda åtgärder vad gäller denna grupp. 18 (): Jag tackar för svaret. Utgångspunkten är given. Varje människa ska ha rätt till att genom arbete bidra till sin egen försörjning. Ett eget arbete ger ekonomisk frihet men också möjlighet till personlig utveckling och delaktighet. Det gäller alla. I min interpellation har jag valt att fokusera på en grupp människor som har extra svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden, nämligen unga med funktionsnedsättning. svar ger en känsla av att vi lever i den bästa av världar och att regeringen har fullständigt grepp om frågan. Så är det dock inte. Trots att en funktionsnedsättning aldrig ska få vara ett hinder för att få ett arbete är det ändå så för många i praktiken. socialdemokratiska regeringar har inte räckt till; det är viktigt att säga. Men den borgerliga regeringen missade till och med under brinnande högkonjunktur, när det gick som allra bäst för , att höja sysselsättningen för en grupp människor som har det svårt. Vi såg en sjunkande sysselsättningsnivå för människor med funktionsnedsättning och nedsatt arbetsförmåga redan innan krisen slog till, och efter krisen har problemet accentuerats. Lägg därtill denna regerings stora misslyckande, ungdomsarbetslösheten. Den är en av de högsta i . Också där låter ganska nöjd med sakernas tillstånd. Där har ni situationen som den är. Unga har det svårt, och med en funktionsnedsättning blir det minst dubbelt så svårt. Vad är det vi ser? Jo, att få lämnar daglig verksamhet för arbete. Vi ser också att många ungdomar som lämnar särskolan går direkt till aktivitetsersättning och aldrig har fått chansen till ett jobb. Vi ser dessutom en ökning av antalet förtidspensionerade. Det sker trots att här beskriver att vi lever i den bästa av världar och att han är nöjd med de insatser han gjort. Jag hade hoppats på ett helt annat svar, ett mer offensivt svar, ett som utgick från att den politik som den här regeringen nu genomfört inte fungerar, den han beskriver i sitt svar. De förändringar av sjukförsäkringen som har gjorts har särskilt drabbat den här gruppen, unga med funktionsnedsättning. Jag hade hoppats på en arbetsmarknadsminister som var ivrig och funderade på nya grepp, nya tag. Hur vill han och den borgerliga regeringen se att arbetsmarknaden öppnas för unga med funktionsnedsättning? Hur vill regeringen bidra till att arbetsmarknaden blir mer inkluderande? 19 Arbetsmarknadsminister (): visade i en rapport att om vi ska ha samma välfärdsnivå som vi har kommer vi att behöva ytterligare 300 000 personer i arbetskraften. Vi såg SKL:s siffror för inte så länge sedan. Kommunalskatten skulle behöva höjas med om ingenting sker när det gäller arbetsutbudet. Det leder mig till flera slutsatser. Den första är naturligtvis att om vi hade haft samma arbetskraftsdeltagande bland personer med funktionsnedsättningar som bland oss andra hade vi haft ytterligare närmare 100 000 personer i arbetskraften. Slutsatsen är att vi behöver varenda kotte på arbetsmarknaden. Jag kan bara hålla med om den grundläggande inställningen att det är deras rätt att vara med, att kunna ha en lön att leva på, att känna sig behövda och delaktiga och att kunna ha en framtid att kunna påverka. Det är också omvänt så att vi behöver deras närvaro på arbetsmarknaden. Annars kommer vi inte att klara av våra välfärdsåtaganden framöver. Glädjande är att personer med funktionsnedsättningar är representerade till större del än befolkningen i stort när det gäller nystartsjobb och andra typer av de insatser som vi gör för personer som har varit borta länge från arbetsmarknaden. Nej, det är klart att det inte gör. Så länge vi ser att vi har ett lägre arbetskraftsdeltagande bland personer med funktionsnedsättningar än bland oss andra räcker det inte. Alltså måste vi göra mer. För min del är jag övertygad om att vi behöver en ganska bred portfölj av insatser med olika inslag som på olika vis underlättar för den väldigt disparata grupp av personer som det handlar om. De har olika typer av funktionsnedsättningar, olika typer av behov och olika typer av förutsättningar att klara sig själva eller med hjälp och stöd från samhället i övrigt. Vi har höjt insatserna när det gäller lönebidrag, olika typer av hjälpmedelsersättning och stöd i form av bistånd och personlig handledning under den här mandatperioden med . Det har varit några sådana viktiga insatser för att underlätta för personer med funktionsnedsättning att ta sig in. Jag tror till exempel att vi behöver fortsätta att arbeta med som ett instrument. Vi behöver arbeta ännu bättre och ännu närmare de olika sociala företag, arbetskooperativ och annat som finns runt omkring i landet. Där finns många goda exempel på hur det kan fungera när det fungerar som bäst. Jag skulle kunna ta ett sådant exempel. Det är fontänhusen som finns runt om i landet, inte minst här i . Det är en verksamhet som jag har besökt . Jag har sett den enorma glädje och tillfredsställelse som det innebär för personer som har en nedsatt förmåga att ändå kunna vara med och känna sig delaktiga och behövda. Jag tycker att borde ha som målsättning att vara det bästa landet i världen för samarbete mellan den offentliga sektorn och denna ideella sektor, det sociala entreprenörskapets sektor. Det borde vara vår målsättning att hitta de former som bäst hanterar samarbetet mellan det offentliga och den här typen av organisationer, sociala entreprenörer eller liknande. Det är dock inte alldeles lätt. Det är klart att det finns en kulturskillnad mellan myndighetssynen, där vi hanterar skattemedel, och den enorma entusiasm som finns hos de sociala företagen och de arbetskooperativ som finns. Men det är vår utmaning att försöka hitta en sådan balans och försöka se hur vi kan arbeta bättre tillsammans. För det vi nog gemensamt, och jag, kan vara överens om är att vi behöver också de funktionsnedsatta, inte minst de funktionsnedsatta ungdomarna, på arbetsmarknaden. Annars klarar vi inte av pensioner, skola, vård och annat som vi behöver framöver. 20 (): Vi är helt överens om att vi kommer att behöva och behöver fler människor i arbete. Arbete är ett fundament för att klara den ekonomi vi har i vårt land men också för att klara de offentliga välfärdsinsatser som vi vill göra. Det är inte där problemet är. Jag hade hoppats att åtminstone kände en viss oro för att det går åt fel håll. De siffror som organisationerna själva presenterar visar att redan innan krisen slog till hade unga människor med funktionsnedsättning svårare att hävda sig på arbetsmarknaden, trots alla de behjärtansvärda insatser som den här regeringen påstår sig ha velat göra. Allt har inte varit så bra. Det hade varit bra med lite självkritik, inte minst när det gäller förändringarna i socialförsäkringarna som har drabbat de här ungdomarna väldigt hårt. Unga människor som har en funktionsnedsättning behöver en ekonomisk grundtrygghet för att våga studera, arbetsträna eller söka jobb trots en ohälsoproblematik.