prot · GX0958 · 2010-01-19 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att () ansökt om ledighet den 19 januari28 februari. Kammaren biföll denna ansökan. Tredje vice talmannen anmälde att () skulle tjänstgöra som ersättare för . 2 § Anmälan om kompletteringsval till finansutskottet och skatteutskottet Tredje vice talmannen meddelade att riksdagsgrupp anmält som suppleant i finansutskottet och skatteutskottet under ledighet. Tredje vice talmannen förklarade vald den 19 januari28 februari till suppleant i finansutskottet () suppleant i skatteutskottet () 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2009/10:176 Till Interpellation 2009/10:176 Regeringens förhållningssätt till av () Interpellationen kommer att besvaras tisdag . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. () Enligt uppdrag expeditions- och rättschef 2009/10:179 Till Interpellation 2009/10:179 Vårdnadsbidragets effekter av LiseLotte () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. () Enligt uppdrag och rättschef 4 § Svar på interpellation 2009/10:163 om ackrediterat dopningslaboratorium 1 Kulturminister (): har frågat mig vad jag har gjort för att även i fortsättningen ska kunna ha ett av ackrediterat dopningslaboratorium. Jag kan till min glädje säga att jag och mina medarbetare faktiskt har gjort en hel del. Låt mig börja med att understryka att jag håller med om att dopningslaboratoriet är viktigt för . Det är inte minst viktigt för att kunna bedriva medicinsk forskning om dopning, och där ligger i i framkanten internationellt. Den forskning som bedrivs i anslutning till dopningslaboratoriet är nära sammanflätat med antidopningsarbete och samarbetet är värdefullt för bägge parter. Men laboratoriet kan även vara viktigt för att arrangera större idrottsevenemang i vilket ofta förutsätter en omfattande analyskapacitet. Det finns alltså flera anledningar till att försöka behålla ett Wadaackrediterat dopningslaboratorium i . Jag vill understryka för att det inte är hugget i sten att ska ha ett eget dopningslaboratorium på det sätt vi har . I lades laboratoriet ned för och köper nu i stället sina analyser från laboratoriet i . Dessutom finns det ackrediterade laboratorier i , , och två i . Det gäller naturligtvis att hitta en balans och en rimlig nivå på antalet ackrediterade laboratorier i vår region. Ett väl fungerande samarbete och utbyte mellan laboratorierna och även antidopningsorganisationerna i vårt närområde kan vara rätt väg att gå. Som vet har vi en arbetsgrupp för dopningsfrågor i med deltagare från Kultur- och Socialdepartementen. och ingår också. Arbetsgruppen har diskuterat dopningslaboratoriets situation och möjliga lösningar på denna med företrädare för laboratoriet. Gruppen har även diskuterat gällande och kommande ackrediteringskrav och till förklarat vikten av att deras regelverk inte i onödan slår ut viktiga dopningslaboratorier. Självklart ska de dopningslaboratorier vi har vara högkvalitativa, men det gäller som sagt att hitta en balans i detta. Vi ska inte gå händelserna i förväg. Regeringen gav i uppdrag att som särskild utredare se över den nationella organisationen för antidopningsverksamheten. har i sina direktiv fått i uppdrag att granska och analysera förutsättningarna för och behoven av ett av Wadaackrediterat laboratorium i . Jag ber därför att få återkomma till frågan om dopningslaboratoriets framtid efter då utredningens betänkande ska presenteras. Låt mig slutligen påpeka för att regeringen för har ökat stödet till arbetet mot dopning inom idrotten med 3 miljoner till . Det är naturligtvis min förhoppning att det ökade stödet ska leda till fler dopningstester och därmed ökade intäkter för dopningslaboratoriet. 2 (): Både idrottsministern och jag hade naturligtvis varit glada om vi hade sluppit den här debatten, det vill säga att vi hade en idrott helt fri från dopning. är det tyvärr inte fallet. Man kan använda sig av två strategier. Den ena är, som en del föreslår, att släppa dopningen fri. Det finns debattörer i som tycker att det vore en bra lösning. Den andra är att göra allt vi kan för att bekämpa dopning inom idrotten och även utanför idrotten. Jag tycker att det är bra att vi är helt överens om att den svenska strategin är att till varje pris bekämpa dopningen. Den kampen har inte blivit lättare och den har inte blivit billigare. Jag vill påstå att den har blivit betydligt svårare. När det gäller dopningslaboratoriet handlar det om hur många prov de får göra. Deras intäkter består av de tester de får göra. De får betalt och kan därmed bedriva sin verksamhet och förhoppningsvis utveckla den. Jag hade förmånen att sitta med i en arbetsgrupp som jobbade för att ta fram en strategi för hur vi ska motverka dopning i idrotten i . Vi hade som långsiktig målsättning att ta 4 500 prov . Vi var nära , men har vi landat runt 3 500 prov, alltså ungefär 1 000 prov färre än vi hade som målsättning. Det påverkar naturligtvis labbets möjligheter att klara sin ekonomi. har man bestämt att labbet ska ta ungefär 250 fler prov, det vill säga 3 750 prov. Man ska få mer per analys vilket naturligtvis förbättrar de ekonomiska förutsättningarna något. Jag delar idrottsministerns uppfattning att det är viktigt att vi har ett dopningslabb i bland annat av de två skäl som anges i svaret. Jag skulle ändå vilja att idrottsministern utvecklar vad hon tror skulle bli konsekvensen om vi i inte längre hade något ackrediterat dopningslaboratorium. Vad tror idrottsministern att det skulle betyda för vår trovärdighet i antidopningsarbetet internationellt? Tror ministern att det skulle innebära några andra stora nackdelar för som idrottsnation att inte ha ett ackrediterat dopningslaboratorium? 3 Kulturminister (): Jag vet att har ett starkt engagemang i de här frågorna. Det gläder oss. Vi kan dessutom vara glada åt att det är få dopningsfall bland våra elitidrottare. Det kan inte alltid sägas om många länder. En bidragande orsak är naturligtvis den stora kunskap som finns inom idrottsvärlden. Man utbildar ledare och man ställer tydliga krav. Därmed skapar man en miljö för vad som är okej och vad som inte är okej. Fusk är inte okej inom idrotten. Innan jag återkommer till fråga vill jag nämna den gemensamma hearing om de här frågorna som vi hade med deltagare från , och . Där deltog också . Den kom i mångt och mycket att handla om problemen med dopning i samhället generellt. Jag vet att ska ha en interpellationsdebatt med om situationen på våra gym och ute i samhället. Det är kanske i någon mening en större fråga för samhället som helhet än just dopningsproblemen inom idrotten. Vad som också kom fram under detta seminarium det kanske ni kommer in på i debatten var att det här kan finnas en förklaring till våld mot kvinnor som man inte riktigt har känt till tidigare. Jag vet att det har varit olika diskussioner om hur många tester som ett labb skulle kunna ta och att det fanns en arbetsgrupp inom som talade om 4 500 tester. Det var dock aldrig någonting som fastslogs av vare sig regering eller riksdag. ställer , , krav på minst 3 000 tester. Laboratoriet på i klarar denna gräns med råge. Jag tror att det gjordes 3 500 tester och 3 600 och i förfjol. Det är de senaste uppgifterna som jag har fått. har man dessutom ökat kraven och kräver 3 750 tester, som nämnde, mycket tack vare att vi i budgeten anslår ytterligare till dopningslaboratoriet. Beträffande den fråga som ställde ska utredaren se över detta, eftersom det är rimligt att man alltid utvärderar en verksamhet som finns, och se vad som skulle hända om man möjligen gjorde som i och köpte tester från annat håll. Vi har i denna del av världen relativt sett fler laboratorier än vad man har på andra håll. Vad det får för konsekvenser är naturligtvis ingenting som jag kan säga någonting om. Däremot vet jag att när man har ett laboratorium och forskning knutet till detta ger det hög kompetens och kunskap. Jag kan därför mycket väl tänka mig att utredaren kommer att se över detta och ta till sig detta också. Det arbete som sker på dopningslaboratoriet och också på den anslutande dopningsjouren, där man tar emot många telefonsamtal från allmänheten, är respekterat i stora delar av världen, inte bara inom idrottsvärlden utan också inom den medicinska världen. 4 (): Det är mycket riktigt så att har fått sitt anslag höjt, och det är naturligtvis oerhört bra. Av detta går ungefär 1,2 miljoner indirekt till dopningslabbet genom ett ökat antal tester och ett högre pris för proven. Det betyder i alla fall att labbet förmodligen kommer att gå med ett underskott på ungefär 1 miljon som man inte kommer att ha råd att investera i den utrustning som krävs för att man fortsättningsvis ska kunna vara ett av ackrediterat laboratorium. Man har alltså löst en akut kris men långt ifrån ett långsiktigt problem. Jag tycker att det är bra att dessa 3 miljoner har kommit, men man ska ha i minnet att det tidigare anslaget hade legat still . Det innebär i princip en nedskärning motsvarande åtminstone inflationen. Det som dessutom har hänt är att och antidopningsgruppen har fått betydligt fler administrativa uppgifter att hantera i och med Wadas krav på vistelserapportering när det gäller elitidrottarna. Det är nästan obegripligt mycket administration kring detta. Men det är tyvärr en del av nödvändigheten i detta arbete. När vi talar om dopningslabbets ekonomi handlar det som sagt var om hur många prov de får in och vilket pris som de kan ta för sina prov. Då kan man konstatera, som idrottsministern har sagt , att tillför en 1,5 miljoner till labbet för att man ska klara sig. Det är naturligtvis oerhört bra. Men vi ska i detta läge också komma ihåg att det i princip inte är några dopningslaboratorier i vårt närområde som klarar sig utan ett direkt stöd från regeringen. Laboratoriet i , som har ungefär samma kapacitet som dopningslabb, har ett tillskott på 4 miljoner direkt från deras kulturdepartement. Vid samtal med laboratoriet i säger man själv att man inte har resurser för att klara att analysera även 3 5004 000 prov från . Detta hoppas jag kommer fram i den utredning som ska göras. Man kommer naturligtvis att ha kontakt med dopningslabbet och få klart för sig vilka konsekvenser som det kan få. Om vi inte har kvar labbet är jag orolig för att rykte och det stora förtroende som man har för som ett land som leder antidopningsarbetet verkligen skulle bli ordentligt skamfilat. Det är , , , och några andra länder som har legat i framkant. Jag tror inte att det skulle innebära särskilt stora ekonomiska vinster om man skulle släppa labbet. Men den största förlusten som det skulle innebära att inte ha ett eget labb tror jag skulle vara bristen på forskningsresurser och att fortsatt inte skulle kunna vara ledande när det gäller forskning inom antidopningsområdet. jobbar med en del projekt, bland annat tillsammans med , och är världsledande, och detta skulle kunna få oerhört stora konsekvenser för det internationella antidopningsarbetet. Man får inte glömma den stora nytta som vi i har av den experthjälp som vi ständigt och kan få från dopningslabbet. Jag tror därför att det vore mycket olyckligt om vi inte hade kvar det. 5 Kulturminister (): Som inledningsvis sade har vi en gemensam grundsyn. Vi tycker att detta är ett viktigt arbete. Vi har stor respekt för det arbete som bedrivs vid dopningslaboratoriet och jouren vid i . Jag tycker ändå att det är bra att vi nu får en översyn av denna verksamhet. Att det ställs krav internationellt och att vi ibland kan ha synpunkter på detta orsakar ibland administrativa kostnader och tid, som var inne på. Det framgick också rätt tydligt under den stora konferens som hade med anledning av sitt tioårsjubileum där vi båda deltog i diskussionen och genom att lyssna på de andra. Detta är kanske mer ett samtal än en debatt även om det är en interpellationsdebatt. Men liksom tror jag att den forskning som är knuten till laboratoriet har stor betydelse. Visst är det så. Man får en kunskap direkt på plats. Man har också lättare att ta kontakt både internationellt och nationellt. Dessutom är det en stor resurs kunskapsmässigt, inte minst för alla aktiva inom idrottsvärlden. Kan man nu också vidga detta arbete till att omfatta dopning över huvud taget i samhället är det viktigt. Det är inte omöjligt att många av de kunskaper som man har på dopningslaboratoriet även kan komma till godo när man ska se över dopningen generellt i samhället. 6 (): Jag är naturligtvis glad över att vi i grunden är överens om att detta är viktigt. Jag ser verkligen fram emot resultatet av denna utredning som ska vara klar . Däremot är jag lite orolig eftersom det är ett ganska stort jobb som utredningen har att göra. Just när det gäller att hantera dopning inom idrotten tror jag inte att det blir så komplicerat. Men om man också ska ta tag i dopningen i samhället och dopningen på gymmen och hantera kanske 50 000 missbrukare i kommer denna utredning att få ett ganska rejält arbete att hantera. Jag är fortfarande lite orolig när det gäller diskussionen om att lägga ut dessa prov på andra labb. Jag försökte säga att laboratoriet i förmodligen inte kommer att klara av det. har redan nu problem att klara sin ackreditering. Det som sägs här är i någon mening officiellt, men jag skulle nog vara lite nervös över att skicka ett antal dopningsprov till . Det finns väl en del frågetecken kring hur de har hanterat en del prov till exempel när det gäller bloddopning, så det skrämmer mig lite grann. Det stämmer att det finns två labb i som, som sagt, är hyfsat pålitliga. Men jag vill också påtala att det är på samma sätt med de labben. Också de har statligt stöd för att klara sig. Med den här debatten vill jag understryka att jag tror att det är oerhört viktigt för svensk idrottsrörelse, för den svenska trovärdigheten i dopningsarbetet och, framför allt, för den svenska forskningen kring dopning att vi har kvar ett ackrediterat laboratorium. Jag både hoppas och tror att det blir den slutsats som utredaren drar när man fått titta på lite fakta i detta ärende. 7 Kulturminister (): Det finns inga som helst förslag om att lägga ned laboratoriet. Däremot är det rimligt att man, när man efter initiativ gör en översyn och ser om det finns möjligheter att ha en, som det heter, nationell antidopningsverksamhet och att bilda en fristående nationell antidopningsorganisation där både staten och idrotten är delaktiga, också ser över hur det fungerar och, naturligtvis, gör internationella jämförelser. Vi är eniga om att vårt laboratorium håller hög kvalitet och är mycket betydelsefullt detta sagt bara för att klargöra att det inte finns några tankar av nämnda slag. Även om tiden kan tyckas kort tror jag att utredaren kommer att ha möjlighet att både se över möjligheten att bilda en sådan här nationell organisation och se vad man kan göra för att komma åt den dopning och det missbruk som sker kanske också på våra privata gym runt om i . Också här finns en hel del att lära av erfarenheter utomlands, inte minst från . Liksom ser även jag fram emot att ta del av den utredning som kommer. Det finns också möjligheter att avlämna delrapporter under utredningens gång. Det bästa vi nu kan göra från våra båda håll är alltså att hålla den här diskussionen levande i en större krets. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2009/10:130 om konvention om klusterammunition 8 Utrikesminister (): har frågat mig hur jag avser att agera för att skyndsamt ska kunna ratificera konventionen om förbud mot klustervapen. Som jag tidigare konstaterat i kammaren kan klusterammunition skapa, och har skapat, allvarliga humanitära problem. Därför har det varit övergripande målsättning, i enlighet med den så kallade Oslodeklarationen, att få till stånd en ambitiös och effektiv internationell reglering av klusterammunition som förbjuder användning, tillverkning, överföring och lagring av sådan ammunition som skapar oacceptabla skador för civila. Ett led i detta arbete har varit vårt stöd och vår medverkan i den förhandlingsprocess som ledde fram till antagandet av konventionen om klusterammunition, CCM, i . har fortsatt att stödja förhandlingarna om en reglering av klusterammunition inom ramen för FN:s konvention, 1980, om konventionella vapen, CCW, en ramkonvention med bifogade protokoll som syftar till att förbjuda eller begränsa användningen av vapenkategorier som kan anses vara ytterst skadebringande eller som har urskillningslösa verkningar. Många länder med betydande arsenaler av klusterammunition stod utanför den process som ledde till konventionen om klusterammunition. Dit hör , , , , , , med flera. Ett antal av EU:s medlemsstater har valt att inte underteckna konventionen och föredrar en förhandlingslösning inom CCW:s ram. har aktivt deltagit i CCW-förhandlingarna och avser att så göra även under de fortsatta överläggningarna 2010. Konventionen om klusterammunition öppnades för undertecknande i , och undertecknade då konventionen. Regeringen har därmed signalerat sin avsikt att ratificera konventionen. Som en konsekvens av undertecknandet har Försvarsmakten att planera för en utfasning av bombkapsel 90 då denna ammunition omfattas av konventionens förbud. Vidare pågår inom beredningen av de författningsändringar som krävs för ett svenskt tillträde till konventionen. Regeringen avser att återkomma till med förslag vad gäller konventionens ratificering, liksom i fråga om konkret utfasning av bombkapsel 90. 9 (): Jag tackar utrikesministern för svaret i och för sig ett svar som lämnar en del övrigt att önska, tycker jag. Utrikesministern beskriver hur Osloprocessen gick till, hänvisar till CCW-processen inom FN och säger sedan att man avser att återkomma med besked. Regeringen har haft på sig sedan underskriften i , så jag menar att det redan nu är hög tid. En enig riksdag har nämligen bett om en skyndsam hantering av frågan. När det gäller ratificeringen av konventionen krävs det för att denna ska träda i kraft att 30 länder ratificerar den. är det 26 länder som har gjort det. Vi socialdemokrater tycker att borde vara ett av dessa första 30 länder. Det vore passande inte minst eftersom har rykte om sig att vara en föregångare inom nedrustning. Men det ryktet riskerar nu att solkas av regeringens saktfärdiga hantering av frågan. Regeringen har hela vägen fram till att man till slut undertecknade konventionen dragit benen efter sig. Man verkade för undantag för svenska BK90. Utrikesministern spelade ned konventionens betydelse och hänvisade, precis som han gör i det svar jag fått, till att många länder står utanför konventionen. Visst, det stämmer att även om 104 länder har skrivit under är många stora användare av klustervapen inte med och att det pågår ett arbete inom ramen för CCW konventionella vapen. Och visst är det viktigt att är med och driver på också i den processen, men det ena behöver inte utesluta det andra. Man kan väl syssla med två viktiga saker . I en interpellationsdebatt som vi hade i ämnet hävdade utrikesministern att processen med att skrota BK90 kunde ta ända . Det svar som ministern levererar verkar vara i linje med det tidigare svaret. Jag förstår inte varför det ska vara så svårt att visa på handling i frågan. Vi kan jämföra med som redan avslutat sitt destrueringsarbete. har över 230 000 substridsdelar förstörts. Varför kan inte göra detsamma? Vad är det som gör att det som i är möjligt och enkelt är så oerhört komplicerat och tidskrävande i ? Jag hoppas att det inte är så enkelt som att det är viljan som saknas. Ett annat åtagande enligt konventionen är att redovisa det egna innehavet av klusterammunition. När avser regeringen att redovisa det? Det skulle dessutom underlätta i debatten om vi visste vilket antal vi pratar om. Är det tiotals, hundratals eller tusentals BK90 och substridsdelar som behöver skrotas? Våra frågor gäller alltså att regeringen redovisar hur många substridsdelar har, presenterar en tidsplan för skrotningen och redovisar hur arbetet fortskrider. När kommer det att ske? Vidare: När avser regeringen att återkomma med besked om ratificeringen av konventionen? 10 (): ställde jag en skriftlig fråga till utrikesministern angående vilka åtgärder ministern tänkte vidta för att snart ska kunna ratificera konventionen mot klustervapen. Ministerns svar blev att han tänkte återkomma till . Vid det tillfället var jag inte medveten om interpellation. välkomnar jag ministerns mer utförliga svar som jag kan betrakta som ett svar även på den fråga som jag ställt. Jag konstaterar också att frågan om att snabbt ratificera konventionen mot klustervapen inte är någon partiskiljande fråga utan en fråga som även har diskuterats av riksdagsledamöter från olika partier. Det är också en fråga som engagerar stora delar av fredsrörelsen och organisationer som arbetar för att stärka de mänskliga rättigheterna i världen. Som framgår av ministerns svar till krävs dock såväl författningsändringar som en konkret utfasning av bombkapsel 90. Som också har konstaterat finns det ingen angiven tidsram för hur detta kan ta, men jag tycker att det är viktigt att det händer under innevarande mandatperiod. Därför skulle jag också vilja fråga vilken tidshorisont ministern har. Är det fråga om dagar, veckor eller månader? 11 Utrikesminister (): Låt mig först säga till att jag tror att vi är eniga om att det som verkligen är viktigt är att vi får framsteg i FN-processen. Det är nämligen FN-processen som omfattar dem som faktiskt har stora mängder klustervapen och som har använt stora klustervapen. Det vi nu diskuterar är en process som omfattar vissa som har klustervapen, men huvudsakligen dem som inte har använt klustervapen. Den kan ha sin betydelse i alla fall jag ska inte underskatta det, och det är därför vi har anslutit oss men det är de framsteg vi kan nå i FN-processen som är de verkligt avgörande. Den konvention vi har undertecknat och därmed är bundna av innehåller en lång rad olika artiklar. Man måste rätt nogsamt gå igenom vilka ändringar i olika författningar och regleringar detta leder till, och om det ska vara någon ordning i landet och det ska det ju måste man sedan remissbehandla det innan man kan återkomma till . Om jag ombeds ge en konkret tidsplan för detta är svaret att jag inte kan det. Till detta kommer frågan om en eventuell ersättning av bombkapsel 90. Jag har inte möjlighet att lämna denna information i kammaren. Jag tror att jag gav en uppskattning av ungefär hur många vapen det handlade om, men jag utgår ifrån att till exempel försvarsutskottets ledamöter har möjlighet att få den informationen. De ligger i tryggt förvar, och vi har absolut ingen plan på att använda dem. Det handlar dock om ett vapensystem som är rätt avgörande för den kapacitet Gripensystemet har för vissa, för ögonblicket synnerligen osannolika, scenarier när det gäller angrepp mot vårt land. Det innebär att man måste ta fram och det håller på att tas fram inom Försvarsmakten hur man ska ersätta den kapaciteten, om man nu anser det nödvändigt. Det måste vi rimligtvis också kunna redovisa framför allt för försvarsutskottets ledamöter, som möjligtvis anser att det om vi investerar miljarder i ett flygplanssystem är bra om vi också vet vad vi kan använda detta flygplanssystem till i den för ögonblicket synnerligen osannolika eventualiteten att vårt land skulle utsättas för angrepp. Vad gäller hur detta kan ta är det svårt att veta. Som angetts har ungefär en fjärdedel av länderna nu ratificerat. Det kan ta för vissa länder. När det gäller kan jag inte det exemplet, men det kan handla om gammal artilleriammunition. I så fall är det relativt enkelt att göra. Jag såg en uppgift angående . De har 440 000 bärare av olika slag med totalt 50 miljoner substridsdelar, och de har begärt och fått uppskov. Där kan det alltså röra sig om eller liknande för att genomföra detta.