prot · GX0994 · 2010-03-24 00:00:00 — Likaså är det fullständigt orimligt att föra en argumentation som går ut på att de privata aktörerna inte kommer att anställa behöriga lärare och därför ska de inte få göra det. Det är ungefär som om talmannen skulle säga att brukar inte dyka upp i debatterna efter och därför ska hon förbjudas att göra det. 30 PER LODENIUS (c): Svenska för invandrare, sfi, har en viktig funktion i arbetet för en lyckad integration, för dem som av olika anledningar har kommit till från ett annat land. Vi kan dock konstatera, vilket också gjorde i sitt anförande, att utbildningen inte alltid har kommit upp i den nivå som man har kunnat önska. Det så kallade Sfi-lyftet har varit nödvändigt för att höja kvaliteten med bland annat en ny kursplan , nya nationella slutprov och den förstärkta inspektionen från Skolinspektionen. Lärarlyftet för sfi-lärare och utbildningen för sfi-lärare inom lärarprogrammet, som startar , bidrar ytterligare till en kvalitetshöjning av sfi-undervisningen också . Regeringen har tagit ett helhetsgrepp om vuxenutbildningen. Man har presenterat konkreta åtgärder, som satsningar på yrkesutbildningar och ökade möjligheter för den som studerar, åtgärder som lyfter kvaliteten och höjer statusen för yrkesutbildningen och vuxenutbildningen. Det är nu viktigt att se över hur vi, genom att låta fler aktörer erbjuda utbildning, kan öka mångfalden inom vuxenutbildningen. Det är viktigt inte minst för att höja kvaliteten och stärka valfriheten för dem som studerar. Det betänkande vi debatterar, Svenskundervisning för invandrare i folkhögskola, är ett steg mot att öka mångfalden i vuxenundervisningen. I detta fall gäller det sfi-undervisningen. Kvaliteten i sfi-utbildningen har varierat kraftigt och nivån på kunskaperna i svenska har skiftat, trots att man fått godkänt på samma nivå. Genom att ge möjlighet för den studerande att välja mellan den av kommunen anordnade sfi-undervisningen och folkhögskola skärper man konkurrensen och därmed också kvalitetskraven. Folkhögskolorna kan erbjuda ett annat pedagogiskt upplägg och kan jobba med andra förutsättningar. Genom att läsa sfi på en folkhögskola får den studerande en naturlig koppling till att gå vidare och läsa andra kurser som folkhögskolan erbjuder och i förlängningen skapa sig en möjlighet att gå vidare till högre utbildning. Det blir därmed lättare att gå vidare till folkhögskolans allmänna kurser och även lättare för folkhögskolan att kunna erbjuda utbildning anpassad till den studerandes vidare behov eftersom man har kunskap om den studerandes nivå och kunskapsbehov. Det blir mer transparent både för deltagaren och för folkhögskolan. För att få denna effekt behöver större delen av ansvaret läggas över på utbildningsanordnaren. Rektorn på folkhögskolan måste få hela ansvaret för att utbildningen ska bli effektiv och lyckad. Det betyder att också den myndighetsutövning som betygssättningen innebär måste ges till folkhögskolans rektor. För en rektor är det svårt att ha det pedagogiska ansvaret om han måste lämna ifrån sig betygsrätten till en rektor inom den kommunala vuxenutbildningen, alltså till en rektor som ska godkänna betyg från en verksamhet han inte haft ledning och ansvar för. Det är därför en kvalitetssäkring att den som har ansvaret och kopplingen till verksamheten också har ansvaret för betygssättningen. På detta sätt hänger de två delarna i det beslut vi har att fatta ihop, nämligen Överlåtande av myndighetsutövningvid utbildning på entreprenad och Svenskundervisning för invandrare i folkhögskola. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionen. 31 (): Mycket av det jag säger kommer att bli repetition av vad mina ärade kolleger så förtjänstfullt gått igenom. Men fick jag en fråga via ett mejl som jag tror att även andra ledamöter fått. Det var en fråga av den mer försåtliga typen, inte riktigt men nästan som frågan: Har du slutat slå din fru? Frågan var: Är du för eller emot invandring som den ser ut ? Låt mig tydligt, entydigt och klart inte bara för min egen räkning utan för hela säga att vi är för invandring, om man med det menar immigration. Det var inte helt enkelt att svara på frågan. Det svenska språket är nyckeln till en lyckad samhällsbyggnad. Vi måste kunna kommunicera, alla vi som bor här i landet, alla som vill vara en del av landet. Därför var det svårt för mig att svara så entydigt på frågan. Vad jag vet och vad vi ser är att vi inte haft en lyckad politik när det gäller språkinlärning. Vi har inte lyckats skapa möjligheter och incitament för dem som kommit hit och vill lära sig svenska språket. Man kan lite grovt säga att integrations- och utbildningsministrar har kommit och gått, men sfi:s brister har bestått. Att pröva lite nya vägar för sfi kan det inte vara något annat än extremt hög tid för. Att öka valmöjligheten för utbildningsanordnare för sfi och ge folkhögskolorna rätt att under kontrollerade former bedriva undervisning och att ge dem möjlighet att fullfölja det uppdraget från ax till limpa, från utbildning till examination, är helt i linje med hur annars ser världen. Varför skulle det inte gälla också dem som kommer till vårt land och behöver lära sig svenska? Som liberal är jag övertygad om att invandrares behov är precis lika mångfasetterade som inföddas. Jag tror inte att ett skolsystem kan passa exakt alla. Jag vill se lika mycket mångfald inom utbildningsväsendet, inklusive sfi, som jag vill se mångfald av människor i skolan, bostadskvarteren och på arbetsplatserna. Låt oss gå tillbaka i tiden och minnas hur det såg ut och förstå varför vi står och debatterar det här ämnet, varför vi fyra allianspartier är överens med två av oppositionens partier. kom sfi-utvärdering som gav en något svårsmält bild av verkligheten: av sfi-eleverna kunde inte uppnå kunskapsmålen. Kvaliteten spretade minst sagt över landet; man fick olika möjligheter men hade ungefär samma skyldigheter. Det var bakgrunden när och Alliansen gjorde det gedigna Sfi-lyftet med bland annat en rejäl satsning på att stärka sfi-lärarnas kompetens, en kursplan med tydliga mål, utvärdering och en förstärkt nationell inspektion. Vi ville höja och säkra kvaliteten, vi ville bredda utbudet av utbildare från att tidigare enbart ha varit kommunerna. Vad detta betänkande egentligen handlar om är huruvida man ser det goda i att vi i samhället gemensamt sätter upp mål, gemensamt beslutar vad det är vi vill uppnå, att vi sätter upp tydliga regler för hur det ska uppnås och sedan låter flera aktörer svara för att möta de olika behov som olika människor verkligen har. Eller, om vi tycker att det blir bäst och tryggast så, har det i offentlig regi. Om man tycker att det ska råda mångfald också inom utbildningen måste man inse att de som passerat nålsögat, i detta fall genom tillstånd från både kommunerna och Skolinspektionen, måste få ansvaret att betygssätta och examinera om vi ska kunna få ett tydligt och rättssäkert system. Jag tror på tuffa krav på och kontroller av dem som ska handskas med inte bara människors liv och utveckling utan också våra gemensamma skattepengar. Men jag tror att det offentliga inte alltid per definition är den bästa drängen och att vi behöver hitta former av samverkan mellan offentligt och privat för att få de allra bästa lösningarna. Den som försvarar och vill bevara det gamla systemet måste ta ställning till om man tycker att det är rimligt att av sfi-eleverna inte kunde uppnå målen. Jag tycker inte det. Jag tycker att det är rimligt att folkhögskolorna ska få bedriva sfi-undervisning. Jag tror inte att man kan bedriva en optimal utbildning om man inte har rätten att examinera. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet i sin helhet och avslag på motionen, om det nu har gått någon förbi. 32 (): Jag ska börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionen. Det är roligt att stå här . Vi lägger tillsammans fram ett betänkande som handlar om en nödvändig förändring inom sfi-området. Vi har två partier från oppositionen som är med på detta, det tredje partiet väljer bort det. Jag väljer att inte kommentera det utan bara konstaterar att det är på det sättet. För oss inom Alliansen är det väldigt roligt att kunna lägga fram förslag inom det här området. Vi är säkert många som har varit ute och träffat både sfi-lärare och sfi-elever. Jag kommer särskilt ihåg mötet med den välutbildade läkaren från som vädjade om att få slippa sfi eftersom hans svenska fungerade alldeles utmärkt i landet. Jag kommer också ihåg mötet med kvinnan från som var analfabet och som aldrig hade lärt sig att skriva på sitt eget hemspråk. För henne var det omöjligt att nå upp till den nivå och de krav som ställdes på henne trots att hon gick på sfi-undervisning . Sfi har inte fungerat bra. Vi var tvungna att göra förändringar för att möta behoven på individuell nivå hos alla de människor som kommer till och vars behov att lära sig svenska är stort. Det är nödvändigt för att de ska få ett liv med hög kvalitet och kunna ta del av det samhälle som de har kommit till. Vi är väldigt glada över att ha en proposition på bord med innehåll att ge folkhögskolorna möjlighet att vara huvudman för en utbildning som motsvarar svenskundervisning för invandrare, sfi. Förslaget att överlåta myndighetsutövning till enskilda utbildningsanordnare inom komvux, särvux och sfi när det gäller rektors uppgift har bara ett syfte, och det är att undanröja formella hinder och därigenom se till att resurserna för utbildningen används på ett betydligt bättre sätt. En myndighetsutövning får enligt propositionen överlämnas endast om uppdragstagaren får betygsrätten. Den föreslagna förändringen tydliggör att ansvaret för betygssättning och utfärdande av betyg hålls samman i de fall utbildning inom komvux, särvux och sfi har lämnats över till en enskild utbildningsanordnare. Kommunen har fortfarande kvar ansvaret för den del av myndighetsutövning som avser mottagande, eventuellt urval och intagning av studerande samt det primära ansvaret för kvalitetssäkringen av verksamheten. Det tycker vi är bra. Genom förslaget får kommunerna större möjlighet att leva upp till de övergripande målen för utbildningen, det vill säga att utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. Jag har mycket svårt att förstå reservation. Här utgår man från att en överföring av ansvaret i sig automatiskt innebär en försämring. Jag böjer mig inför det faktum att jag inte förstår reservationen men konstaterar att jag är mycket glad över det betänkande som lagts fram. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 9 § Upphävande av förköpslagen Föredrogs civilutskottets betänkande 2009/10:CU18 Upphävande av förköpslagen (prop. 2009/10:82) 33 HANS (): Jag vill börja med att yrka bifall till Socialdemokraternas, och reservation. Förköpslagen kom till en gång för att underlätta för kommunerna att tillgodose invånarnas behov inte minst vad gäller byggandet av bostäder. Det är något som verkligen känns aktuellt med vår kris på bostadsmarknaden. genomförs ca 15 förköp där kommuner genom en aktiv markpolitik styr bebyggelseutvecklingen. Flertalet kommuner anser att förköpslagen har en betydelse. Även om denna lag inte används så ofta finns den där som ett redskap att ta till vid behov. Skulle man ta bort förköpslagen, vilket regeringen nu föreslår, innebär det sammantaget många minskade möjligheter att styra kommunernas bebyggelse och i förlängningen att tillgodose kommuninvånarnas behov. Även om bara 15 förköp görs kan man lätt räkna ut hur många det blir . Kommuner ändras som regel inte utan långsamt steg för steg. Möjligheten till förköp har en stor betydelse för hur kommunerna utvecklas på lång sikt. Det talas vitt och brett om kommunernas ansvar att bygga bostäder, och det är helt klart att kommunerna spelar en viktig roll. Hur ska de kunna bidra till ökat bostadsbyggande om deras möjligheter att utöva en aktiv markpolitik tas bort? Hur ska kommunerna kunna utöva sitt lagstadgade bostadsförsörjningsansvar när ett viktigt verktyg försvinner? Förköpslagen möjliggör både ökat bostadsbyggande och upprustning av äldre befintliga bostadsområden. Hur kan det ligga i kommuninvånarnas intresse att denna möjlighet nu ska försvåras? Detta är mycket svårt att förstå. Det hänvisas från regeringen till att förköpslagen leder till mycket administration, höga kostnader och lång väntetid. Detta är överdrivet. Visst är det tre månaders väntetid från och med ansökan om lagfart, som dock kan tidigareläggas om köparen och säljaren är överens om detta. Men det gäller bara de delar av beståndet som ligger inom ramen för förköpslagen. Det finns många undantag från förköpslagen, exempelvis vad gäller bostadsaffärer mellan enskilda personer. Det är bara när ett förköp verkligen genomförs som det blir någon kostnad för vidare process. När det gäller större och viktigare affärer som berör den långsiktiga utvecklingen av kommunernas bebyggelse är det rätt att det blir en viss väntetid. Dessa affärer ska inte kunna genomföras alltför lättvindigt utan hänsyn till kommuninvånarnas långsiktiga behov. Det är inte bara kommuner som stöder lagen. Även stöder lagen och varnar för fler expropriationer om lagen tas bort. Vad gäller expropriationer kan vi verkligen tala om tids- och kostnadskrävande processer. Det haltar därför att ta bort förköpslagen med den argumentationen. föreslår dessutom en förenkling av förköpslagen och en begränsning av tillämpningsområdet. Det är tråkigt att synpunkter nonchalerats av regeringen särskilt som det finns stöd för dessa hos flera remissinstanser. Här finns chansen att behålla kommunernas möjlighet till en aktiv markpolitik som vi reformerar förköpslagen och gör den effektivare. Vår uppfattning från Socialdemokraterna är att i stället för att ta bort lagen borde regeringen lyssna på flera av de remissinstanser som anser att lagen bör vara kvar. Men lagen kan och bör ändras i vissa delar enligt vår uppfattning. Vi är beredda att se över lagstiftningen i enlighet med förslag från med flera. Det är ett bättre förslag än att bara ta bort lagen. Avslutningsvis vill jag ändå säga att jag kommer från en kommun, Malung-Sälens kommun, där många kanske tror att vi inte skulle använda oss av förköpslagen. Men detta är fel. Vi har ett stort problem med markfrågan i . Vi behöver kunna bygga flera bostadsrätter och hyresrätter så att alla människor som vill bo i får den möjligheten. Jag är tveksam till att vi utan förköpslagen hade haft någon möjlighet att förvärva någon mark i , givetvis om man bortser från expropriation, som alltid är vår sista lösning. Min slutsats är att om lagen tas bort kommer expropriationerna att öka i varje fall i vår kommun. Med dessa ord vill jag säga: Tänk om och behåll lagen, men utveckla den i enlighet med förslag! Det finns ibland situationer där det allmänna måste gå före det privata, och förköpslagen är ett smidigare sätt än expropriation. 34 (): Dagens arbetsordning har blivit något ändrad, vilket också ställt till mitt förberedelsearbete. Vi ska nog klara ut det ändå. Ni får se mig agera på ett något annorlunda sätt här , men det har ni säkert ingenting emot. Jag vill börja med att yrka bifall till Socialdemokraternas, och gemensamma reservation i betänkandet CU18 Upphävande av förköpslagen. Detta är en fråga där vi hört argument om regeringens linje om förenklingsarbete. Man ska enligt vad den tycker ta bort massor med onödiga lagstiftningar. Men man missar och skjuter långt utöver målet. Som vi hörde här innan är just den här lagstiftningen ett viktigt verktyg för samhällets och myndigheternas möjligheter att jobba med en aktiv markpolitik. En av de stora frågorna för att vi ska få ett aktivt bostadsbyggande är att kommunerna kan ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Kommunerna behöver alla verktyg de kan få för att arbeta med en aktiv bostadsförsörjning och en aktiv markpolitik. I det avseendet är förköpslagen oerhört viktig. Möjligtvis är kritiken mot förköpslagen att det är en trubbig lagstiftning. Den går naturligtvis att effektivisera på många sätt och vis. Det finns också kloka förslag, bland annat från , om hur förköpslagen kan effektiviseras. Det hade varit mycket mer konstruktivt av en regering att lägga fram förslag till hur man utvecklar en viktig och i grunden väl fungerande lagstiftning i stället för att ta bort den utan att se vilka konsekvenser det faktiskt får. Som vanligt när regeringen agerar har man inte gjort några vettiga konsekvensbeskrivningar av vad den här lagstiftningen innebär. Vi vet att förköpslagen har en oerhört grundläggande och viktig funktion. Det är ju så att kommunernas långsiktiga intressen i form av att planera sin mark för den långsiktiga bostadsbebyggelsen faktiskt handlar om att värna hela samhällsplaneringen i stället för ensidiga ägandeintressen som kanske står i strid med kommunens planering. Vi har också exempel på andra saker där kommunens och dess befolknings intressen går före andra intressen. Vi har exempel från min egen hembygd i där oseriösa intressen har varit ute för att köpa fastigheter och mark. Där ligger det naturligtvis i kommunens intresse att kunna använda sin förköpsrätt för att blockera oseriösa fastighetsägares köp då det inte är önskvärt för befolkningen i kommunen att de etablerar sig. Det här är också ett viktigt skäl för att kommunerna ska kunna använda sin förköpsrätt och därför är förköpslagen oerhört viktig. Enligt vår gemensamma mening inom Socialdemokraterna, är det oerhört viktigt att behålla förköpslagen. Vi ser naturligtvis gärna att den utvecklas och reformeras om det finns skäl till det utifrån den kritik som har förts fram mot den. Men det är också oerhört viktigt att slå fast kommunens långsiktiga bostadsförsörjningsansvar. Kommunens långsiktiga planering för sitt markbehov och den långsiktiga markplaneringen är oerhört viktigt för att kommunerna ska kunna ta sitt ansvar när det gäller bostadsförsörjningen. Bostadsbyggandet är ju, som också har nämnts här tidigare, oerhört eftersatt på många håll. Här måste alla kommuner runt om i landet jobba mycket mer aktivt för att faktiskt få fram mark som kan bebyggas. Från vår sida ser vi naturligtvis ett extra stort behov av att bygga hyresrätter och planera för det. Vi vet också att spekulationen med mark fördyrar byggandet enormt och också försvårar möjligheten att bygga hyresrätter till rimliga kostnader och med rimliga hyror i våra kommuner. Jag yrkar bifall till den gemensamma reservationen. 35 (): betänkande 18 handlar egentligen om att försvåra för våra kommuner att långsiktigt planera sin markanvändning. Kommunerna har möjlighet att använda den så kallade förköpslagen, den rätt de har att köpa en fastighet när en fastighetsägare bestämmer sig för att avyttra en fastighet i kommunen. Då får ju kommunen betala det pris som den tänkte köparen är beredd att betala så det blir ett marknadspris. Man måste dessutom från kommunens sida hänvisa till ett motiv för köpet. De här motiven är begränsade, fastställda i lagen. Den som är intresserad av att köpa kan naturligtvis ifrågasätta detta och det gör att det kan ta ett tag innan det definitivt är fastställt om den här köparen går miste om det köp han har tänkt göra på grund av det kommunala intresset. Självklart är det så att det kan uppstå problem. Det kan till exempel vara så att den person som vill köpa fastigheten på det sättet går miste om det näst bästa alternativet på den här platsen. Det kan ju hända att den fastigheten hinner bli såld som man är osäker på om man ska lägga sina pengar på det här köpet som man helst skulle vilja göra. Onekligen innebär förköpslagen problem för den som vill köpa en fastighet där de speciella kommunala intressen som lagen anger finns. hävdar regeringen att de här olägenheterna för de privata fastighetsspekulanterna inte uppvägs av det kommunala intresset. Vad betyder det egentligen? Jo, det betyder att regeringen anser att majoritetens intresse, det lokalt och demokratiskt förankrade intresset, den planering som i demokratisk ordning har tagits fram i en kommun, inte är viktigare än en privat fastighetsspekulants intresse av att snabbt kunna avsluta en fastighetsaffär alltså inte att kunna göra den, utan att just kunna avsluta den snabbt. Regeringen anser alltså att ett privat ekonomiskt intresse är viktigare än demokratiskt fattade beslut. Det kommer naturligtvis inte som någon överraskning för mig att den moderatledda högerregeringens främsta och övergripande mål är att krympa demokratin. Det tycker jag lyser igenom ganska tydligt i de flesta förändringar som man har genomfört den här mandatperioden. Frihet för fastighetsspekulanter på det gemensammas bekostnad är säkert en slogan som många i Alliansen skulle kunna skriva under på. Att jag tycker att en sådan slogan passar som en beskrivning av regeringens politik i det här fallet beror på att förköpslagen väldigt sällan berör vanliga medborgare. Den gäller nämligen inte vid försäljning mellan till exempel makar eller om barn skulle vilja köpa sina föräldrars fastighet. Förköpslagen gäller inte heller för fastigheter där markytan är mindre än . Vanliga, normala villafastigheter berörs nästan inte alls. Förköpslagen gäller alltså bara vid ägarbyten av större markinnehav, och det är ganska självklart att den kommunala, demokratiskt förankrade planeringen kan ha vissa intressen som är viktigare än ett snävt ekonomiskt intresse för en fastighetsspekulant. Som jag sade kan kommunerna inte heller bara hänvisa allmänt till förköpslagen utan de måste kunna visa att det finns ett enligt lagen legitimt intresse. Det kan ju handla om att skydda känslig natur eller det kan handla om att skydda känsliga kulturvärden. Men det kan även handla om långsiktiga intressen för utveckling av infrastruktur till exempel eller långsiktiga bebyggelseintressen för att kunna klara just bostadsförsörjningsansvaret. De intressen som en kommun kan åberopa måste alltså alltid vara så pass tydliga att en tänkt köpare knappast kan vara ovetande om att de här intressena finns. Köparen borde därför inte kunna uppfatta det som någon överraskning om kommunen nu skulle välja att hävda sin förköpsrätt. Många kommuner anser nu att regeringen lägger krokben för möjligheterna för kommunerna att leva upp till många av sina åtaganden. Då handlar det alltså inte bara om bostadsbyggandet, som just nu behöver utvecklas, utan också om andra mycket långsiktiga ansvar som kommunerna har. Då tänker jag naturligtvis, förstår ni säkert, på just klimatfrågan och de förändringar av förutsättningarna för byggande över huvud taget som exempelvis blir fallet av förändrade avrinningsförhållanden när vi får ett annorlunda nederbördsmönster, erosion, hur markvatten förflyttar sig och sådana saker som ställer nya krav på den kommunala planeringen. Där krävs det möjligheter till väldigt långsiktigt tänkande och agerande. Regeringen pekar nu på att det finns andra verktyg som kommunerna kan använda sig av för att nå samma mål, men jag delar remissinstansernas uppfattning att det blir både klumpigare och dyrare. Regeringen påstår sig alltså vilja genomföra förenklingar, men här tycker jag att man verkligen kan prata om motsatsen. Regeringen använder sin makt till att försvåra för kommunerna att genomföra demokratiskt fattade beslut på lokal nivå och försvårar för kommunerna att ta sitt ansvar för att hantera miljö- och klimatfrågor, liksom för att lösa bostadsförsörjningen. Vi i agerar ju för en decentralisering av makten. Regeringen gör här precis det motsatta. Därför är det självklart för mig att yrka bifall till reservationen i betänkandet. 36 (): Förköpslagen har spelat ut sin roll som ett medel att tillgodose kommunernas behov av mark för tätbebyggelse. Lagen medför att ett stort antal fastighetsöverlåtelser fördröjs och att det uppkommer olägenheter och kostnader för fastighetsmarknadens parter.