prot · GX09129 · 2010-06-01 00:00:00 — Det är klart att det blir svårt. Rättvisa är kanske fel ord i sammanhanget, men det är klart att det är lite olika förutsättningar att växa. Självklart är det inte så, skulle jag vilja säga, att högskolor och universitet börjar blomstra av sig själva. Så naiv att jag trott det har jag aldrig varit. Det är på högskolor med kreativitet och kreativa människor som det blir intressant. Man sluter sig samman och bildar nätverk. Det är sådant som skapar kreativitet. Jag har själv sett det i . Över tusen jobb finns i teknikbyn. De flesta av de jobben hade över huvud taget inte funnits om inte , teknikforskningen och utbildningsdelen där hade funnits. Det är vad vi ser i hela den här utvecklingen. Jag tycker att vi har en bra balans när det gäller täckningen av högskolor och universitet i landet detta som svar på frågan om antalet. Kanske är det så att några ska gå ihop till universitet och på så vis bli starka. Det är jag inte heller främmande för. 39 Statsrådet (): Jag vill tacka samtliga meddebattörer för en bra och viktig debatt i ett angeläget ämne. står inför en mycket tuff internationell utmaning. Som flera debattörer varit inne på befinner vi oss i en internationell miljö där vi inte bara kan diskutera hur det ser ut beträffande förutsättningarna i . Vi lever i en global värld där ett antal länder nu satsar stenhårt på utbildning och forskning. Man räknar med att exempelvis och forskningssatsning i relativa tal kommer att fördubblas . Trots ett mycket tufft budgetläge ökar man i sina forskningsansträngningar . På alla andra områden fryser man utgifterna, men på forskningen satsar man. Många andra länder gör också det, med rätta. Det är alltså den miljön vi lever i och som vi måste anpassa oss till. Därför tror jag att det är viktigt att öka resurserna till svensk forskning generellt sett. 5 miljarder extra går till traditionell fri grundforskning och till ett antal strategiska områden som är viktiga för områden där vi har stora möjligheter att göra forskningsgenombrott och som är viktiga för näringslivet och näringslivets behov. Det är också viktigt att forskningsresurserna används på ett bra sätt och stimulerar till kvalitet och utveckling. Då är det betydelsefullt att vi har ett system som leder till att vi premierar de bästa forskningsresultaten och det som regeringen har infört. De universitet och högskolor som verkligen presterar bra resultat får mer pengar än de som inte är riktigt lika bra. Det finns både högskolor och universitet som får betydligt mer pengar, och det finns både högskolor och universitet som inte får riktigt lika mycket pengar. Själva poängen med regeringens politik är att vi inte bryr oss om vad som står på skylten, om det står Universitet eller om det på skylten står Högskola. Det är prestationer i termer av goda forskningsresultat som räknas. En viktig sak som jag tycker att vi måste lära oss av de senaste 10, 20, 30 årens forskningsdebatt är att vi ska strunta i den gamla uppdelningen i universitet och högskolor och att vi ska premiera kvalitet. Det är det som räknas och det enda som räknas i den tuffa internationella miljö som vi lever i. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2009/10:481 om snedrekryteringen till högre studier 40 Statsrådet (): har frågat mig vad jag gör för bedömning av hur den sociala snedrekryteringen påverkats och kommer att påverkas av de reformer regeringen har genomfört och som har beslutats. Så sent som hade jag nöjet att debattera med om just breddad rekrytering. Vid det tillfället underströk jag att jag är helt överens med om att den sociala snedrekryteringen är ett stort problem. Jag pekade då på några reformer som enligt regeringens bedömning har goda förutsättningar att inverka positivt på arbetet med breddad rekrytering. Jag nämnde gymnasiereformen som innebär en väsentlig kvalitetshöjning samt uppdraget till universitet och högskolor att förbättra informationen och vägledningen om utbildningsvägar vid respektive lärosäte. Jag nämnde också att regeringen tillfälligt har tillfört 10 000 högskoleplatser trots att många lärosäten inte når sina takbelopp. har regeringen presenterat flera förslag till reformer som enligt min bedömning ger ytterligare möjligheter att bredda rekryteringen. Den proposition om ökad frihet för universitet och högskolor som regeringen överlämnade till innehåller förslag om att ge universitet och högskolor ökad frihet att anpassa verksamheten efter lärosätets egna förutsättningar och behov. Detta är en förutsättning för att universitet och högskolor ska kunna bedriva sin verksamhet framgångsrikt i en alltmer globaliserad utbildningssfär och i en förlängning nödvändigt för att stärka internationella konkurrenskraft. Ökad frihet innebär ett ökat ansvar. Ett lärosäte som inte aktivt och målmedvetet arbetar med att bredda sin rekrytering riskerar att gå miste om ett antal duktiga studenter. Därutöver har mångfalden i sig ett värde för att bygga upp och behålla högkvalitativa miljöer såväl i utbildningen som i forskningen. Jag har ett mycket starkt engagemang för att bryta den sociala snedrekryteringen till högskolan och menar att vi måste röja undan de hinder, såväl sociala och etniska som geografiska, som ligger i vägen för att alla människor ska kunna nå sin fulla potential. Därför är det nödvändigt med åtgärder också utanför högskolan. Här vill jag nämna regeringens förslag till ny skollag, som innehåller en lång rad åtgärder för att förbättra skolan. Bland annat förtydligas huvudmannens ansvar för att eleverna får tillgång till studie- och yrkesvägledning. Min bedömning är således att de reformer som regeringen har genomfört och de förslag som regeringen har presenterat sammantaget ger goda förutsättningar för att minska den sociala snedrekryteringen. Att alla talanger och begåvningar tas till vara har stor strategisk betydelse för konkurrenskraft, men det är framför allt en fråga om att ge alla människor, oavsett social och ekonomisk bakgrund, likvärdiga chanser att genom egen ansträngning förverkliga sina ambitioner. 41 (): Tack, statsrådet, för svaret! Det är riktigt att vi har haft en debatt om dessa frågor tidigare, och jag tror att detta blir en av de frågor som fortsatt kommer att diskuteras i högskolevärlden och utbildningsvärlden . Jag tror att det är en viktig fråga som handlar om att vi slösar med talang och begåvning och att det är många människor som faktiskt inte kommer till sin rätt i det svenska utbildningssystemet. Jag väljer att ha denna debatt med högskoleministern därför att jag ser att det politiska ledarskapet i denna fråga är väldigt svagt. Regeringen talar sällan om detta vid andra tillfällen än när jag ställer interpellationer i ämnet och regeringen bekänner sig till uppfattningen att det är en viktig fråga. Det tas, menar jag, väldigt få initiativ som driver utvecklingen i rätt riktning. Under den socialdemokratiska regeringen var detta en prioriterad fråga. Det hängde ihop med våra ambitioner för ökade utbildningsmöjligheter för unga människor, naturligtvis. De regionala högskolorna, som byggdes ut, betydde mycket och hade en inte dramatisk men ändå en viss effekt åt rätt håll. har jag inte sett några riktigt bra siffror som visar åt vilket håll utvecklingen går. Jag har i alla fall inte sett några siffror som säger att det går åt rätt håll när det gäller snedrekryteringen till högre utbildning. Det är väl heller inte att förvänta. När det gäller de insatser regeringen har gjort måste jag säga att vi verkligen har två helt olika bilder av vad regeringen gör på detta område. Regeringen lyfter i sitt svar lite grann upp att man gör en gymnasiereform, vilken jag menar strukturellt kommer att försvåra för breddad rekrytering framöver. Där har vi dock olika bedömningar. Vidare förbättrar regeringen informationen. Ja, marginellt, skulle jag vilja säga. Sedan har man tillfälligt tillfört 10 000 högskoleplatser. Ja, de är tillfälliga. Vad händer när dessa platser tar slut? Om regeringen hävdar att de tillfälliga platserna är ett sätt att bekämpa snedrekryteringen, varför är de då tillfälliga? Vad händer när de tillfälliga platserna tas bort? Sedan säger man: ökad frihet för universitet och högskolor. Det är säkert något bra med det, men jag begriper inte riktigt varför det skulle ge större möjligheter att jobba med breddad rekrytering jämfört med de regelverk som finns eller har funnits tidigare. Man pratar också om skollagen, och den kan vi väl återkomma till. Jag har dock en fråga jag kan ta med en gång. Det står att huvudmannens ansvar för att eleverna får tillgång till studie- och yrkesvägledning förtydligas i skollagen. Det är korrekt att formuleringen har ändrats i skollagen. Menar ministern att detta i substans innebär ett lyft för studie- och yrkesvägledningen? Vilka konkreta, praktiska förändringar kan vi se på skolorna av dessa förändringar i skrivningarna? Tittar jag längre bak i skollagen hittar jag nämligen inga kostnadsberäkningar. Det är inte så att regeringen räknar med att detta kommer att innebära ökade kostnader för kommuner och landsting, till exempel. Jag undrar alltså vilken praktisk betydelse det kommer att få. Vi har däremot i vår oppositionsbudget föreslagit till studie- och yrkesvägledning just för att detta är en så viktig fråga när regeringen det tas upp i nästa interpellationsdebatt ändrar antagningssystem och annat. Det gör att informationen blir bättre. Jag skulle vilja påstå, fru talman, att regeringen har hållit inne med utbyggnad av högskolan, lagt ned NSHU och samverkan kring detta och lagt ned Nationellt centrum för flexibelt lärande, som höll ihop frågan om breddad rekrytering på ett annat sätt. Man har tagit bort 25:4-regeln, och man har ändrat antagningssystemet. Man förändrar gymnasieskolan. Man har försämrat komvux och försämrat möjligheterna att gå från komvux till högskolan. Sammantaget tror jag att detta, fru talman, kommer att leda till en ökad social snedrekrytering till högskolan, och det beklagar jag. 42 FINN (): Jag får tacka interpellanten för en viktig interpellation och också tacka statsrådet för ett mycket bra svar som belyser att vi tre debattörer i sak är väldigt eniga om att den sociala snedrekryteringen är ett problem. Låt oss då se hur vi kan bekämpa den på olika sätt. Det är lite förvånande att notera första raden i interpellationen. Den lyder: Den sociala snedrekryteringen till högskolan är fortsatt hög. Det rimmar ganska dåligt med utfästelse att snedrekryteringen till högre utbildning var en mycket prioriterad fråga under de tidigare, socialdemokratiska regeringarna. Det förvånar mig då att resultatet är så skralt att man sedan i siffrorna som ett exempel kan läsa att det inte är mer än av läkarstudenterna som är av det kallar arbetarbakgrund vad det nu är för någonting. Frågan är om det är så att man under de två tredjedelar av det senaste seklet som Socialdemokraterna har styrt det här landet inte har lyckats få bukt med den sociala snedrekryteringen. Eller har den varit hög, och så har den borgerliga regeringen försämrat den ned till dessa siffror? Nej, fru talman, jag tror att detta handlar om mycket större försummelse och åsidosättande från socialdemokratiska regeringar än vill påskina. Låt oss titta på de två komponenter jag tror är viktigast i detta sammanhang. Dels är det naturligtvis att förbereda människor för en högskoleutbildning på allra bästa sätt. Det handlar i det här landet om att ha en skolplikt och att man måste ha hög kvalitet i alltifrån förskolan, över och upp till gymnasiet för att förbereda för en högskoleutbildning. Det är här de som kanske har de sämre förutsättningarna måste ges ett bra stöd. när alliansregeringen tog över fokuserade vi ganska mycket på att lyfta fram just grundskoleutbildningen och se till att den tyvärr alltför dåliga kvalitet svensk skola hade blir bättre. Här har vi fått nya lagar som kommer att göra detta möjligt. Där tror jag att det ligger en viktig grund för att skapa förutsättningar för att påverka social snedrekrytering, vilket jag vill påstå att Socialdemokraterna har misslyckats med även om de säger sig ha prioriterat detta. Det handlar också, precis som interpellanten skriver, om hur de reformer regeringen har beslutat om och genomfört när det gäller social snedrekrytering påverkas. Det handlar om en annan incitamentsstruktur. Att som nämner investera i en utbildning arkitekt, jurist, tandläkare, psykolog, konstnär, läkare är en långtidsinvestering som naturligtvis måste få någon form av återkoppling till, något slags förräntning av, att man har tagit lån för att kunna studera. De tre jobbskatteavdrag som denna regering har genomfört har Socialdemokraterna tillsammans med hör och häpna och Vänstern accepterat, men de vill inte vara med om det fjärde jobbskatteavdraget. Det fjärde jobbskatteavdraget är dock en stimulans för den som har investerat resurser i en lång utbildning, precis som det ger stimulans för alla som arbetar även om man är låginkomsttagare att faktiskt anstränga sig. Just stimulansen att ta på sig det där extra ansvaret, att lägga ut pengar när man är ung för att sedan kunna håva in dem när man börjar arbeta, är en viktig motor för att driva utvecklingen framåt. Det blir intressant att se hur den skattehöjningspolitik som föreslås av De rödgröna totalt sett skulle kunna vara rätt incitament för att bryta den sociala snedrekryteringen och rätt incitament för dem som har fått förmågan i en förhoppningsvis bättre grundskola och ett bättre gymnasium efter den borgerliga regeringen om nu olyckan skulle vara framme och en rödgrön samlingsregering skulle försöka höja skatterna. 43 Statsrådet (): Jag tror att det om vi ska kunna attackera den sociala snedrekryteringen är viktigt att vi har ett mycket brett perspektiv. Dels ska vi naturligtvis diskutera exakt hur högskolepolitiken ska utformas, men om vi ska kunna angripa den sociala snedrekryteringen måste vi också se hur politiken på andra politikområden är utformad. Min huvudkritik mot Socialdemokraternas sätt att försöka angripa den sociala snedrekryteringen till högskolan är att man har ett alldeles för snävt sätt att försöka göra det. Det handlar om olika typer av särlösningar, olika saker som krånglar till olika typer av system. Man har naturligtvis gjort det med de bästa intentioner, men det leder i praktiken inte till några resultat. Man kan med gott fog säga att den sociala snedrekryteringen har legat rätt , oavsett socialdemokratiska regeringar eller alliansregering . Då är väl den rimliga slutsatsen att den typ av särlösningar som Socialdemokraterna förespråkade inte ledde till de goda resultat som man hade avsett. Jag tror att vi behöver göra ett antal olika saker för att angripa den sociala snedrekryteringen. I det interpellationssvar som jag just har lämnat har jag redovisat ett antal olika åtgärder såsom ökat uppdrag till , skärpt studievägledning med information, och jag nämnde skollagen som är på väg att klubbas och vars effekter vi naturligtvis inte kan läsa innan den trätt i kraft. Vi har genomfört en stor och viktig studiemedelsreform. Om vi ska minska den sociala snedrekryteringen är det viktigt att vi slår vakt om ett generöst studiemedelssystem där vi höjer både studiemedlet och fribeloppet. Jag vill gärna säga att jag tycker att fribeloppet är en viktig social reform. Det finns många, inte minst de med arbetarbakgrund, som inte har rika föräldrar som kan försörja dem till exempel och som behöver arbeta för att kunna försörja sig som studiemedlen inte gäller. Då är det viktigt att man inte straffas med neddragna studiemedel bara för att man jobbar för att försörja sig själv . Vi inför tillfälligt, precis som poängterade, fler platser för att möta en ökad efterfrågan. Vi ser ökade ungdomskullar och en ökad efterfrågan på grund av arbetsmarknadens behov. Vid sidan av allt detta vi gör inom högskolepolitiken jag har nämnt några i svaret och några här i debatten krävs det åtgärder på andra politikområden. Skolpolitiken tror jag är enormt viktig. Vi vet att mycket av den sociala snedrekryteringen till högskolan grundläggs redan vid övergången till gymnasiet. Då är det naturligtvis jätteviktigt att vi har en kunskapsinriktad skolpolitik. Vi har genomfört ett antal åtgärder tidigare betyg, tidigare utvärderingar, mer ordning och reda i skolan. Om vi inte får mer ordning och reda i skolan, inte ser till att alla följer med, vem är det som drabbas? Jo, det är framför allt de som kommer från miljöer med mindre studievana, människor med arbetarbakgrund. Därför är en omläggning av skolpolitiken central för att vi ska kunna minska den sociala snedrekryteringen. Det andra område som jag tror är viktigt är att vi för en skattepolitik som gör att det lönar sig mer att utbilda sig i . Regeringen har som bekant genomfört rätt stora skattereformer. Jobbskatteavdraget är en sådan, men jag skulle också vilja nämna höjningen av gränsen för statlig inkomstskatt. är ett av de länder som i internationell jämförelse har en väldigt låg utbildningspremie. Det finns flera rapporter som visar det. Teknikföretaget har lagt fram en rapport som visar att det skiljer sig markant när det gäller utbildningspremiens storlek. och flera andra organisationer har argumenterat för att utbildningspremien måste höjas. Det tredje som är viktigt och där kan inte vi som politiker påverka helt och fullt även som vi i vissa situationer har ett arbetsgivaransvar är att se till att lönerna sätts i större utsträckning utifrån att det ska löna sig att utbilda sig. Där har arbetsmarknadens parter ett stort ansvar. Jag vill gärna rikta uppmaningen till dem att ta det här ansvaret, och jag vill också rikta en uppmaning till landets kommun- och landstingspolitiker som kan påverka lönesättningen att se till att uppmuntra de grupper, inte minst kvinnor, som utbildar sig men inte får tillräckligt betalt för det. 44 (): Först konstaterar jag precis som ministern att om man ska bekämpa social snedrekrytering, det vill säga att det är ens bakgrund som avgör ifall man studerar vidare snarare än ens begåvning, krävs det en lång rad insatser på många politikområden. Där är vi överens. Jag skulle gärna vilja ta en debatt om skolpolitiken och om de 12 miljarder regeringen föreslår ska tas tillbaka från kommuner och landsting . Det kan, tror jag, innebära försämrade möjligheter att ge alla barn en bra skolgång. Man skulle kunna diskutera, vilket jag tycker är intressant, lönepolitiken. Vi vet att ett antal kvinnodominerade sektorer har en skev lönesättning som innebär att de inte får lön för mödan och för sina insatser i utbildningssammanhang. Jag tycker att det är en viktig debatt. Den här debatten handlar om högskolan, och det är till högskoleministern jag har ställt min interpellation. Jag tycker att också högskoleministern i regeringen har ansvar för vad som händer framöver inom de områden där högskoleministern själv kan påverka eller som är direkt kopplade till övergången till högskolan. Jag menar att den långa listan av åtgärder regeringen har föreslagit eller kommer att genomföra kommer att göra det svårare för unga människor att ta steget till högre utbildning, och det förlorar vi alla på. Det är lite grann av en återvändsgrändspolitik som mest och tydligast symboliseras av synen på komvux där skollagen, som nämndes tidigare, i ett ganska unikt steg förbjuder kommunerna att erbjuda utbildning som gör att eleverna kan läsa upp sina betyg. Det är en ganska intressant skollag som säger nej till möjligheten att läsa upp betyg. Intagningssystemet ändras så att det meritsystem som regeringen infört och skruvat till ett varv gör att de språkval man gör i mellanstadiet påverkar möjligheten att komma in på sin drömläkarutbildning . Det är inte säkert att man på mellanstadiet vet att man vill bli läkare. Där säger , regeringens egen expertmyndighet, tydligt att det finns risk att föräldrarnas utbildningsbakgrund avgör var man hamnar i utbildningssystemet, inte ens begåvning. Man måste göra en riktad satsning på yrkes- och studievägledning i skolan för att eleverna och föräldrarna ska förstå hur viktiga valen är tidigare i systemet. All forskning visar, detta till Finn , att ju tidigare valen görs, desto högre krav ställs det på att kunna navigera rätt i utbildningssystemet. Då är det inte din begåvning som avgör vart du kommer någonstans, utan det är vem som är dina föräldrar. Ett sådant utbildningssystem hämmar tillväxt och kreativitet snarar än promotar den. Jag tycker att det finns stora problem med regeringens återvändsgrändspolitik, som också syns i den nya gymnasieskolan där unga människor jag möter vet att de kommer att behöva ändra inriktning senare i livet. Man kommer att behöva en ny utbildning, man kanske kommer att behöva ändra spår helt och hållet. Att driva igenom en politik som innebär att två av tre utbildningsalternativ i gymnasieskolan inte ens ger allmän behörighet kommer, som jag ser det, att riskera att öka den sociala snedrekryteringen ytterligare. Det man har gjort på arbetsmarknadssidan är att man tagit bort 25:4-regeln som gjorde att de som var och hade jobbat kunde få en allmän behörighet att komma vidare till högskolan. Alla de stora universiteten sade att det var en bra regel, vi gillar den. Den har man tagit bort. Konsekvensen av detta syns inte riktigt än; jag delar den uppfattningen. Men konsekvensen av den här politiken blir att den sociala snedrekryteringen riskerar att fördjupas . Det finns ingen quick fix, det krävs ett målmedvetet arbete, och man måste vara bestämd med vad man vill uppnå. Regeringen pratar om detta men gör tyvärr någonting helt annorlunda. 45 FINN (): Jag ska ta vid precis där slutade. Nej, det finns ingen quick fix för detta. Det handlar om långsiktighet, och det handlar tyvärr inte bara om det ansvarsområde som högskole- och forskningsministern har. Det handlar om skolpolitik, lönepolitik, skattepolitik, olika incitamentsstrukturer på olika sätt för att motverka social snedrekrytering. Låt oss konstatera att det inte bara handlar om den sociala snedrekryteringen. I svaret nämns och förtydligas att även etniska och geografiska skillnader ska motverkas, och varför inte nämna att även funktionshindrade naturligtvis ska ha alla möjligheter att komma in. Det viktiga är att den som klarar av att komma in och har behörighet ska kunna få den möjligheten. Det är det som det handlar om när det gäller att motverka snedrekrytering till högskolan. Men då är det inte, fru talman, bara att införa 25:4-regeln och säga att har du jobbat och är har du en särskild kvot att söka in på. Plötsligt kommer du in på högskolan. Även om sade att alla hyllade den här regeln när den infördes var det verkligen inte så. Många blev lite bedragna. De trodde sig vara behöriga därför att man hade yxat till en regel som skulle passa dem, en kvot, och de kom in på den kvoten. Sedan visade det sig att man inte alltid klarade utbildningen. Rätt många som hade för dåliga förkunskaper misslyckades. Vad innebär det om man först politiskt ger någon en möjlighet att komma in som sedan får ett slag i huvudet därför att utbildningen inte riktigt räckte till för att klara av studierna? Därför ska jag säga någonting till som han kanske förvånas över. Jag delar delvis hans synpunkt att man ska ha rätt att visa att man klarar av en behörighet även om detta kräver att man gör det i flera omgångar. Man kan i olika skeden av livet vilja göra olika saker. Men utgångspunkten för alliansregeringen var att vi från början hade en skola som gjorde att alltför många inte uppfyllde kriterierna att vara behöriga. Det var där man började arbeta. Jag tycker att har rätt i att man måste ha rätt att komplettera för att klara av en behörighet. Det är enda sättet att motverka snedrekrytering. 46 Statsrådet (): tog upp flera olika saker i sitt senaste inlägg, och jag ska försöka ta upp några av dem. påstår att vi minskar anslagen till komvux. Det är inte korrekt.