prot · GX09123 · 2010-05-21 00:00:00 — Jag passar i stället på att tacka för en bra debatt, för en fin hantering i utskottet av de här frågorna och för ett väldigt bra samarbete under de här fyra åren. Jag tycker att det har varit spännande. Man brukar göra ett årsbokslut. Man gör inga fyraårsbokslut, utan det här är ett bokslut. har debatterat och hanterat politik för global utmaning. Det kommer fler bokslut från mig. Tack ska ni ha! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 5 § Åtgärder mot familjeseparation inom migrationsområdet Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2009/10:SfU18 Åtgärder mot familjeseparation inom migrationsområdet (prop. 2009/10:137). 45 (): Betänkandet Åtgärder mot familjeseparation inom migrationsområdet är ytterligare ett betänkande levererat av som tenderar att upplevas som migrationspolitisk jenka. Förslaget tenderar att få effekten att man tar några hopp framåt och sedan något hopp bakåt. Det må så vara att förflyttningen är framåtsyftande, men upplevelsen för dem som drabbas och inte får följa med på hoppen framåt blir i stället besvikelse och desperation. I diskussionen mellan utskottsbehandlingen och dagens debatt kan jag av uttalanden förstå att några av majoritetens företrädare anser att förslaget inte nått ända fram. Förslaget öppnar för vissa grupper men inte för dem som redan har drabbats och har svårigheter utifrån sin bakgrund. Frågan om konsekvenserna för dem som inte nås av förslaget blir hängande kvar i luften när utskottsmajoritetens företrädare beskriver det framlagda förslaget. I detta betänkande, liksom i tidigare betänkande, lämnas utsatta grupper utanför förslagets positiva ambitioner. I frågan om försörjningskrav vid anhöriginvandring var undantagen i förslaget så många att de fyllde hela sidor i betänkandet. Trots detta träffades redan hårt drabbade av lagstiftningens konsekvenser. I detta betänkande, Åtgärder mot familjeseparation inom migrationsområdet, täcker förslaget vissa personer som tvingas lämna landet och söka uppehållstillstånd utifrån, trots att det är uppenbart för handläggande myndighet att uppehållstillstånd kommer att beviljas. Tankarna kring förslaget är inte nya för socialförsäkringsutskottet, men de uppkomna konsekvenserna har tenderat att öka, och ansvarig myndighets signaler har blivit tydliga. Regeringens bedömning är i detta läge helt riktig, men undantagen från en snabbare och enklare hantering som räknas upp i betänkandet förtar de positiva ambitionerna och drabbar alltför många. Rubriksättningen på betänkandet skapar förhoppningar, men slutprodukten tenderar att ge helt andra effekter. Jag är i grunden positiv till betänkandets grundinställning men konstaterar att resultatet blir långt ifrån de förväntningar jag haft. I reservationen till utskottsbetänkandet föreslår den rödgröna oppositionen att förslaget borde ha tagit hänsyn till det förhållandet att många inte haft förutsättningar att tillhandahålla giltiga passhandlingar för att kunna styrka sin identitet. I reservationen pekas på situationen för bland annat personer som kommer från . Utskottsmajoriteten åberopar i betänkandet att genom tidigare ställningstaganden här i har vägledning för sin handläggning vad gäller att möta denna problematik. Vår bedömning och erfarenhet är att så inte är fallet. Det förelagda förslaget kommer därför att lämna stora grupper utanför den möjlighet att ansöka om uppehållstillstånd inifrån landet som majoriteten åberopar ska vara gällande. Jag förstår därför att utskottsmajoriteten mellan utskottsbehandlingen och dagens kammardebatt har uttalat: Vi når många med förslaget men inte alla. Ett bifall till reservationen kan göra att detta konstaterande kan undanröja problematiken. För många som har haft stora förhoppningar på det framlagda betänkandet blir det ett steg tillbaka därav min inledande diskussion om migrationspolitisk jenka. Förslaget ger goda förutsättningar för vissa men lämnar alltför många utanför möjligheten till den enklare hantering som betänkandet i grunden tycks handla om. Betänkandet har alltför många begränsningar för att leva upp till rubriken. Vill man, som i gjorda uttalanden, gå längre för att underlätta för de berörda finns det förutsättningar för det i den rödgröna reservationen. Jag yrkar bifall till reservationen. 46 (): Äntligen hade jag velat säga. kan jag inte riktigt göra det, och jag ska återkomma till varför. Jag vill börja med någonting ganska, låt oss säga, ovanligt och ändå betydelsefullt, nämligen att ge beröm till regeringen. Här är man , trots allt, i kammaren. Man har släpat sig hit en fredagsförmiddag med ett förslag som för en gångs skull går i rätt riktning. Det tycker jag att man ska vara tydlig nog att säga. Det tycker jag att man ska vara ärlig nog att erkänna och välkomna. Här har det funnits ett reellt problem. Människor har separerats från varandra helt i onödan. Alla har vetat att ett uppehållstillstånd kommer att beviljas. Alla har vetat att familjen kommer att få återförenas, och ändå har man varit tvungen att åka tillbaka till sitt hemland för att ansöka om det tillstånd man vet att man kommer att få. Det är fullkomligt onödigt förstås. Det har ju varit en lite märklig debatt i de här frågorna. Vi hade kunnat agera . har föreslagit det, och andra partier har emellanåt också instämt i detta att vi än borde ha tagit detta, och ett ännu längre, steg. har skyllt på gällande lagstiftning och sagt: Lagen förhindrar oss att hantera ärenden som vi egentligen anser att man borde hantera i . har regeringen sagt att det finns ett utrymme. Det finns ett utrymme enligt den tidigare gällande lagstiftningen att göra undantag från huvudregeln om ansökan från utlandet. Och så har vi stått där. Den ena har skyllt på den andra, och den andra har skyllt på den ena, och ingenting har kunnat hända. Därför är det välkommet att det nu faktiskt ändå tas ett initiativ, om än sent, från regeringen. Situationen att man skyller på varandra, som jag också ska återkomma till, är egentligen bara ett slags politiskt moras där man inte tar ansvar för vilken politik man vill ska föras i det här landet när det gäller migrationsområdet. Jag ska förstås återkomma med några exempel till där jag tycker att regeringen borde ta liknande initiativ för att klargöra vilken politik som ska gälla. Med detta sagt, herr talman, vill jag säga att detta inte är tillräckligt bra. förstår jag ju att migrationsministern inte är här för att göra mig glad sådär i allmänhet, och han är inte här för att göra nöjt med migrationspolitiken. Vi står på olika sidor, och . Det är förmodligen glad för. Jag vet att jag är det. Men låt oss vara lite mer seriösa än all denna mer eller mindre slapphänta retorik. Det löser faktiskt inte problemen för ett antal personer som jag tror att i vart fall flera företrädare för regeringspartierna vill lösa problemen för. Vi kommer även när den här lagen börjar gälla att få ett antal fall där människor kommer att tvingas från varandra fastän det är uppenbart att de kommer att kunna få sitt tillstånd beviljat. Jag tror att det är ett misstag av regeringen att inte gå längre när man nu har möjligheten. Vi kommer att stå här igen kanske inte just de här personerna, men i vart fall företrädare för de här partierna och säga: Det blev inte riktigt så bra som vi trodde och hoppades att det skulle bli. En sådan fråga är bevisfrågan när det gäller identitet. Det är det vi kritiserar från oppositionens sida i en gemensam reservation som jag härmed också yrkar bifall till. Jag läser innantill i utskottets ställningstagande: Vad gäller motionärernas farhågor om att kravet på pass m.m. kommer att utgöra hinder i vissa fall vill utskottet särskilt framhålla att redan enligt nuvarande regler gäller att hänsyn ska tas till de svårigheter som en sökande kan möta när det gäller att återvända till hemlandet för att där ge in en ansökan. Redan enligt nuvarande regler finns det svårigheter! Då tar vi här , det är själva grundtanken med det här förslaget, fram ett förslag för att lösa de problemen. Att då hänvisa till att redan enligt nuvarande regler borde den här möjligheten finnas är att leva kvar i den här uppdelningen där man skyller på varandra. Det här kan man ju lösa , i vart fall när det gäller den här frågan. Det hade varit mycket bättre, och det är det vi föreslår, att faktiskt tydliggöra det här redan från början och vidga ramen något ytterligare för vilka ansökningar som ska beviljas från i stället för att leva kvar med den här osäkerheten och med den här tvetydigheten. Framför allt är det olyckligt att utskottet hänvisar till nuvarande regler eftersom det är just nuvarande regler som är problemet, och det är därför vi över huvud taget står här. Det är ett steg i rätt riktning men inte bra nog. Det är inte tillräckligt tydligt. Det är för få som omfattas, och det kommer att innebära svåra gränsdragningar. Det är grunden för vår reservation från de tre rödgröna partierna. Vi vill att man bifaller propositionen. Vi vill inte försena den här processen, utan vi vill att man tar det här nu men sedan också ger regeringen i uppdrag att återkomma med ytterligare en vidgning. Jag måste säga att jag har lite svårt att förstå varför inte fler av allianspartierna trots allt kan tänka sig att gå med på det. kanske inte är så intresserade, för vi står ju som sagt grundläggande på olika sidor i synen på hela flykting- och migrationspolitiken. Men , är ju ändå partier som emellanåt närmar sig de ståndpunkter som de tre rödgröna partierna nu gemensamt håller på att omfatta. Därför är det kanske till och med så att vi egentligen har en majoritet här i kammaren för det förslag som utgör en reservation. Så kan det politiska spelet ibland se ut. Jag är väl medveten om att man ibland måste gå med på något för att man fick igenom något annat. Men det här är en av de sista omröstningarna vi har i kammaren. Är det ändå inte lockande för alliansledamöterna här att med bara några få röster i kammaren kunna göra ett förslag som är hyfsat ännu lite bättre? Avslutningsvis vill jag säga att situationen att lagstiftaren och de som fattar beslut i myndigheter och domstolar skyller på varandra eller i vart fall, om man ska uttrycka det lite sjystare, i myndigheternas fall hänvisar till en lagstiftning som förbinder dem att göra på ett visst sätt och inte ett annat och från lagstiftarens sida hänvisar till myndigheterna som de som fattar besluten och att man inte som lagstiftare ska lägga sig i de enskilda ärendena eller besluten, är inte unikt för den här situationen. Det ser vi på en rad olika områden. Jag ska inte trötta kammaren med att dra alla exempel, men synen på väpnad konflikt är ett sådant, liksom synen på barns särskilda asylskäl, begreppet synnerligen ömmande omständigheter och hbt-flyktingars och kvinnors asylskäl. Det är några av de fall där vi har en diskussion, och en ganska tydlig sådan, där vi här i kammaren från flera av allianspartierna och från oss på den rödgröna sidan har sagt: Det här är inte riktigt som det var tänkt. Domstolar och myndigheter gör inte riktigt som lagstiftaren hade som intention att de skulle göra. Därför är den avgörande frågan till först och främst: Varför inte redan nu öppna för en vidgad tolkning och titta på det här en gång till och se om det inte kommer att vara så att vi trots allt behöver göra ytterligare vidgningar? Och förstås också: Varför inte återkomma och ta politiskt ansvar också för alla de andra fall där lagstiftaren och den som fattar beslut står och skyller på varandra? Dra också detta exempel i kammaren! Lämna politiska förslag med era åsikter, och låt oss se till att vi får en överensstämmelse mellan lagen, intentionerna bakom lagen och hur den används i praktiken! 47 (): Det finns ett stycke i propositionstexten som jag tycker är väldigt intressant. Det är den del som beskriver bakgrunden till hur regleringen för anhöriginvandring har utvecklats . Där står: När en anknytning genom äktenskap eller sammanboende uppkommit efter inresan i krävdes fram till för att uppehållstillstånd skulle beviljas efter inresan antingen att parterna sammanbott eller att de hade eller väntade barn tillsammans (prop. 1994/95:179 s. 35). Tillämpningen utsattes för allvarlig kritik i den allmänna debatten eftersom det ansågs stötande att någon som söker uppehållstillstånd efter inresan i landet och som uppenbart skulle ha beviljats tillstånd om prövningen gjorts före inresan, tvingades återvända till ett kanske avlägset hemland för att därifrån ge in ansökan. Frågan togs upp i prop. 1994/95:179 Ändringar i utlänningslagen m.m. Där anfördes bl.a. att undantagsbestämmelserna som anger när uppehållstillstånd får beviljas efter inresan hade kommit att få en alltför snäv utformning. I propositionen föreslogs därför att möjligheterna att få uppehållstillstånd efter inresan i skulle vidgas till att omfatta fall där det var uppenbart att tillstånd skulle ha beviljats om prövningen gjorts före inresan (a. prop. s. 43). Den nya ordningen infördes genom ändringar i 2 kap. 5 § tredje stycket utlänningslagen (1989:529) och omfattade fall av familjeanknytning där utlänningen var nära anhörig till en i bosatt person eller som annars hade särskild anknytning till (bet. 1994/95:SfU16, rskr. 1994/95:401, SFS 1995:773). Regeringen gav i uppdrag att utvärdera lagändringarna. Nämnden fann att de lagändringar som trädde i kraft i vissa fall hade lett till oklarheter samt att de i några fall hade lett till att uppehållstillstånd vägrats där tillstånd tidigare skulle ha beviljats därför att parterna bott tillsammans (utvärdering , dnr UD1996/1631/MP). Regleringen utsattes vidare för kritik för att personer tvingades återvända till länder där de kunde förvänta sig svårigheter av olika art för att ge in en ansökan om uppehållstillstånd. Mot denna bakgrund föreslog regeringen att huvudvikten när det gäller undantag från kravet på uppehållstillstånd före inresan skulle läggas vid om det är skäligt att kräva att utlänningen återvänder till ett annat land för att ge in ansökan där och inte vid om det är uppenbart att tillstånd ska ha beviljats om prövningen gjorts före inresan (prop. 1999/2000:43 s. 59). godtog förslaget och ändringarna trädde i kraft . Det vi kan se är alltså att har försökt göra det lättare för anhöriga att ansöka om uppehållstillstånd i . Det handlar om personer som ändå kommer att få det om de söker från hemlandet. Men varje förbättring som har gjorts har ändå lett till motsatsen, det vill säga försämringar för de anhöriga. står i praxis knappt ens skälighetsfrågan i centrum. I praxis har det kommit att handla om en tidsperiod som anses skälig oavsett om man har barn eller ej. I de tidigare förarbetena nämns som exempel på omständigheter som kan utgöra grund för undantag från kravet på uppehållstillstånd före inresan att sökanden efter hemkomsten kan antas få svårigheter att få pass eller utresetillstånd och att detta beror på någon form av trakasserier från hemlandets myndigheter. Det efterlevs sällan i praktiken. Ett annat fall kan vara att sökanden måste fullgöra en mycket lång värnpliktstjänstgöring eller tjänstgöring under osedvanligt stränga förhållanden. Det kan även röra sig om att behöva återvända till ett land där det inte finns någon svensk utlandsrepresentation och där det är förenat med stora praktiska svårigheter och betydande kostnader att resa till ett grannland för att ge in en ansökan. tog tidigare upp fallet med . Afghanerna kommer att få det jättetufft med den nya reglering som föreslås och som i och för sig är ett steg på vägen. Enligt gäller undantagsreglerna inte dem som varit asylsökande och som fått avslag men ännu inte utvisats från landet. Jag tycker att det är svårt att förstå varför det ska vara skillnad mellan en som har sökt asyl och fått avslag och en som har förälskat sig här på semestern och vill stanna här av den anledningen. Jag ställde därför en fråga till . Så här svarade de: Något stöd för att tidigare asylsökande är uteslutna från möjligheterna att göra en ansökan om uppehållstillstånd från , det vill säga att dessa inte skulle kunna omfattas av utredningsreglerna, har utredningstjänsten inte funnit. Men att någon har befunnit sig här i landet utan tillstånd ses ändå som en försvårande omständighet, förmodligen med grund i ett domstolsutslag avseende en man från som inte tidigare hade varit asylsökande, inte hade några problem i hemlandet och som hade goda möjligheter att på ett enkelt sätt söka uppehållstillstånd från hemlandet. Jag antar helt enkelt att det är det domstolsutslaget som lägger till grund för att inte låta regeln omfatta före detta asylsökande, trots att det egentligen handlar om två helt skilda saker. Det vi ska besluta om är att än en gång försöka göra det lättare för anhöriga, i det här fallet föräldrar och barn, att söka från , men regeringen väljer att bara förbättra en liten smula. Det är bra att tanken är att det ska bli bättre för några få, men de förarbeten vi nu har fått ger ett så brett tolkningsutrymme att vi riskerar att än en gång få en ännu tuffare tillämpning. ska i sin bedömning beakta konsekvenserna av en separation för barnet. Med tanke på att myndigheterna vid tillämpningen av den tillfälliga lagen menade att barn var spädbarn ända blir jag väldigt orolig. Inget står om att bibehålla den sexmånadersgräns som är praxis. I propositionen talas också om övriga krav som ska ställas vid ansökan, som både och varit inne på tidigare, till exempel giltigt pass och styrkt identitet. Det sorterar effektivt ut många av dem som väntar på besked i sina asylärenden, ibland , och som därför inte har något giltigt pass kvar. De kommer dessutom från länder där de inte kan få några nya pass, och de vågar kanske inte heller vända sig till sin ambassad här i landet, och absolut inte till myndigheterna därhemma. Det sorterar också bort alla dem vars identitetshandlingar är sådana som inte godtar, även om de är de enda som de kan få i sina hemländer. Och, som sagt: Afghaner kommer att få det tufft. Socialdemokraterna, anser att det hade varit bättre om regeringen hade föreslagit ett regelverk som utgår från det som var lagstiftarens mening i stället för att göra detta lilla tillrättaläggande av en lagstiftning som regeringen själv i propositionstexten tydligt beskriver tolkas på ett annat sätt än det var tänkt. Med den erfarenhet vi har av hur otydligheter i förarbetena kan ge upphov till andra tolkningar än dem vi tänker oss anser vi också att uppdraget ska vara mycket tydligt och att vi ska ge och domstolarna tydlig ledning. Vårt förslag är att undantag från huvudregeln ska kunna göras när utlänningen har barn i , kvinnan i förhållandet är gravid eller sökanden med all sannolikhet skulle få sin ansökan beviljad, även när det finns ett avlägsnandebeslut som har vunnit laga kraft och när utlänningen har gjort vad som rimligen kan krävas för att styrka sin identitet och uppvisa ett giltigt pass. Det är tydligt, och det är vad vi skulle vilja att regeringen återkommer till oss här i med ett förslag om. Jag yrkar bifall till vår reservation. 48 (): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionen. Bilden av en alliansregering blir mycket tydligare av att vi vill ha ordning och reda. Vi har infört möjligheter att komma till för att arbeta, möjligheter för människor att förverkliga sina drömmar, möjligheter för företagare att få den kompetens man behöver och också möjligheten att på ett sätt hantera den demografiska situation när allt färre kommer att behöva försörja fler. Vi har vågat vårda den nya instans- och processordningen. Vi har från regeringens sida tillsatt en utredare som ska se över synnerligen ömmande omständigheter, framför allt vad gäller barn. Vi ser också över Migrationsöverdomstolens roll. har en snitthandläggningstid , vilket är betydligt kortare . har det varit ungefär . Det här står i bjärt kontrast till vänsteroppositionen, som svajar vad gäller den reglerade invandringen och inte vet vad man tycker om EU och harmoniseringen. vill inte vara med i EU, backar in och Socialdemokraterna står där någonstans och vill vara kvar, tror jag. På arbetskraftsinvandringsområdet har man inte heller samma syn. Detta betänkande är ytterligare ett steg mot en tydlig, human och generös migrationspolitik. I det här fallet gäller det åtgärder mot familjeseparation. Det är inom utlänningslagstiftningen en grundregel att alla tillstånd ska vara på plats innan man kommer till landet. Det finns dock några undantag. Det tydligaste undantaget är att man kommer som flykting. Då har man av naturliga skäl lite svårt att söka tillstånd. Men också på detta område är det om man har en stark anknytning till någon som är bosatt i inte skäligt att man ska behöva åka tillbaka till sitt hemland. Problemet är att hitta den rimliga avvägningen mellan upprätthållandet av den reglerade invandringen och intresset för en sammanhållen familj. Det är viktigt att den som inte sköter sig inte ska komma i bättre position än den som sköter sig och har tillstånden i ordning. Därför är det viktigt att man begränsar den här gruppen till klara fall, där det är väldigt tydligt och klart att personen skulle ha fått sitt tillstånd om han hade varit i sitt hemland eller utanför , och att man också avgränsar personkretsen till barn till personer boende i och personer som har barn eller väntar barn. Det som vi nu gör är att lägga mycket större tyngd vid hur barnet påverkas av en familjeseparation. Det är klart att det kan förändras beroende på hur lång man bedömer att separationen kommer att vara och hur gammalt barnet är. Det handlar om de sammantagna konsekvenserna. Ett barn behöver sina föräldrar. Ett barn behöver närhet och trygghet. Även föräldrarna behöver kunna hjälpa varandra för barnets omsorg. Med detta beslut kommer vi att ha ett mycket tydligt barnperspektiv och stärker det perspektivet inom utlänningslagstiftningen. Propositionen ändrar däremot inte förutsättningarna för uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning. Regeringen säger att vi får återkomma till det i ett annat sammanhang. Det känner jag mig nöjd med. Det jag däremot är lite tveksam till och inte riktigt förstår är motionen. Jag tänkte jag skulle få ytterligare förtydliganden om den. Om jag har läst och förstått rätt är det tre rekvisit som i sig är självständiga: att man har barn, att kvinnan är gravid eller att man skulle ha fått ett ja. Är det så att alla som skulle få sin ansökan beviljad kan söka inifrån är det ett stort avsteg från reglerad invandring. Jag tror också att ni menar att man ska ta bort skälighetsbedömningen. Då går man tillbaka till den ordning som gällde , precis som var inne på. Jag skulle vilja ha några förtydliganden på det här området om vad ni menar med er motion. 49 () replik: För att börja med det som frågade oss om kan jag svara att det som vi föreslår är att man ska göra det som beslutade om , när det i den allmänna debatten ansågs stötande att människor som ändå skulle få lov att komma till med uppehållstillstånd måste åka hem och söka hemifrån. Det är det vi föreslår, ingenting annat. Det jag vill fråga om är barnen och konsekvenserna för dem. Med tanke på att vid den tillfälliga lagen menade att man var spädbarn är min farhåga att man även i detta fall kommer att tolka konsekvenserna för barnen på ett väldigt märkligt sätt. Jag kan inte på något vis mena att ett barn är ett spädbarn , men det menade . Frågan är hur de kommer att resonera i det här fallet. Någon tydlig ledning finns det inte i förarbetena. Jag har i alla fall inte hittat någon sådan tydlig ledning. Om kan visa mig var i propositionstexten den ledningen finns blir jag väldigt tacksam för det, men jag har inte hittat det. 50 () replik: Den farhåga som ger uttryck för behöver man inte hysa, tycker jag. Propositionen och betänkandet har ett så otroligt tydligt fokus på att det nu är barnets behov som ska vara gällande. Utifrån ett lagstiftningsperspektiv känner jag mig ganska lugn. Men naturligtvis får vi följa praxis.