prot · GX09137 · 2010-06-15 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Motioner 2009/10:Fi17 och Fi18 till finansutskottet EU-dokument KOM(2010)302 till utrikesutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 3 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2009/10:FPM91 Handlingsplan om ensamkommande barn KOM(2010)213 till socialförsäkringsutskottet 4 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2009/10:MJU23 betänkande 2009/10:FiU21 betänkanden /10:TU24 och TU22 Miljö- och jordbruksutskottets betänkanden /10:MJU28, MJU24 och MJU30 betänkanden /10:FiU19, FiU32 och FiU37 betänkande 2009/10:CU20 5 § En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2009/10:UbU23 En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor (prop. 2009/10:149). 1 (): debatterar utbildningsutskottets betänkande En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor. Universitet och högskolor utgör själva ryggraden i kunskapsinfrastruktur. Det är en grundläggande uppgift för staten som blir allt viktigare i den tid vi lever i med en globalisering som ställer krav på att hänga med i kunskapsutvecklingen och krav på att vi interagerar med vår omvärld på ett helt annat sätt än vad vi gjort tidigare. Det ställer också krav på profilering och samverkan inom universitet och högskolor. Vi är därför positiva till en minskad detaljreglering av verksamheten och organisationen vid universitet och högskolor. I forskning och högre utbildning behöver den egna verksamheten knytas samman med andra lärosäten för att kunna upprätthålla hög kvalitet och kunna utvecklas. Att stärka lärosätenas eget ansvar för detta kan vara pådrivande för kvalitetsarbetet och också öka profileringen av lärosäten. Det handlar bland annat om förslag för att underlätta internationell samverkan, kontakter med näringslivet och andra universitet, lyfta in internationell kompetens i styrelsen och kunna ta ett mer långsiktigt och strategiskt ansvar för forskning och utbildning. Regeringen går emellertid alltför långt när det gäller avregleringen så att både rättssäkerhet och kvalitet i utbildning och forskning riskeras. Regeringen är överraskande passiv i frågan om universitetens och högskolornas ekonomiska frihet. På det området redogör regeringen för tänkta utredningsarbeten i stället för att lägga fram skarpa förslag. Vi tycker att det är bra att regeringen misslyckades med den ursprungliga planen att privatisera universitet och högskolor och på det sättet devalvera statens ansvar för forskning och högre utbildning. Vi menar att lärosätena måste ha både kompetenta och legitima ledningsorgan och ledningsstrukturer för att kunna klara framtiden. Även på detta område anser vi att regeringen gått vilse. Vi vill även fortsättningsvis slå vakt om ett kollegialt inflytande och ett starkt studentinflytande för att säkra kvalitet i utbildning och forskning. För utomstående kan nog dagens debatt komma att framstå som obegriplig. Samma ord används för det ena som det andra. Det är viktigt att inte bara stanna upp vid uttalade ord utan också fundera över vad de innebär och står för. Den borgerliga regeringens PR-folk är uppenbart förtjusta i framing. Genom att använda rätt ord och begrepp försöker man sätta debatten och dagordningen i samhället. Men i detta fall blir det så uppenbart att det mest handlar om ett nyspråk. Jag vet inte hur många rektorer och universitetslärare som sagt till mig att slagorden och symbolpolitiken på högskoleområdet börjar bli lite pinsam och besvärande. Vi kommer att få höra parollen minskad detaljstyrning som regeringens före detta universitetskansler för någon vecka sedan avgick i protest mot detaljstyrning av det nya resursfördelningssystemet. Att en universitetskansler avgår är i sig en unik historisk händelse. Jag vet inte om det har inträffat tidigare. Jag ska citera själv, återgivet på DN:s ledarsida i går: De föreslagna reformerna kommer inte att minska det statliga inflytandet över lärosätena. Snarare kommer de att göra statssekreteraren på till universitetsdirektör för hela . Det är ord och inga visor från den avgående universitetskanslern. Jag ser fram emot att höra statsrådet förklara logiken bakom att talet om minskad detaljstyrning ledde till att regeringens egen myndighetschef avgick för att han tyckte att det var för mycket detaljstyrning. Vi känner i och för sig igen retoriken från när regeringen presenterade forskningspropositionen. Även då talades det om minskad detaljstyrning. Faktum är att den borgerliga regeringen valde att politiskt specialdestinera anslag ned till olika budgetår och för vissa sjukdomstillstånd. Det är en detaljstyrning av forskningsfinansiering i som vi inte har upplevt . I dagens debatt kommer regeringens tal om ökad frihet främst att gälla frihet för rektorerna, som på regeringens initiativ i praktiken utser sin egen styrelse och kan föreslå sig själv till styrelseordförande om de skulle vilja. Fokus är således styrelsernas frihet. Men det sägs väldigt lite om den akademiska friheten som vi i utbildningsutskottet vanligtvis talar mycket om. Det finns väldigt lite intresse för det som utgör basen i ett universitets verksamhet, universitetslärarna, forskarna och studenterna. Vi i oppositionen är överens. Vi vill gärna ha avreglering av detaljbestämmelser, men staten har ett särskilt ansvar för att garantera just den akademiska friheten och rättssäkerheten för studenterna. Vi har i en rödgrön motion föreslagit ett antal saker och pekar på ett antal saker i propositioner som vi tycker är fel. Jag vill lyfta fram fem sådana områden. För det första: Vi menar i likhet med flera remissinstanser att det kollegiala beslutsfattandet och därmed studentinflytandet borde fortsatt regleras nationellt. Vi säger inte att det exakt måste vara en fakultetsnämnd. Vi säger att någon form att kollegialt organ borde regleras. Detta är en grundbult för den akademiska friheten. Vi menar att den akademiska friheten inte på något sätt hotas av att garantera studentinflytandet på nationell nivå. För det andra: I likhet med regeringen anser vi inte att staten behöver detaljstyra exakt hur befattningsstrukturen ska se ut på varje enskilt universitet och varje enskild högskola. Möjligheten till olikhet och anpassning till lärosätenas speciella inriktning måste kunna finnas. Vårt förslag innebär att lärosätena ges ökad självbestämmanderätt. Men det bygger på att man i högskoleförordningen anger att vissa nationella krav måste uppfyllas. Lärosätena åläggs att fastställa tydliga och transparenta regelverk för tjänsterna såsom deras innehåll, kungörande, ansökningsförfarande, sakkunnigutlåtande, studentmedverkan vid rekrytering och bedömningsgrunderna för förtjänsten för att det inte ska finnas några tvivel om att det är den med de absoluta bästa vetenskapliga och pedagogiska kvalifikationerna som anställs som forskare och lärare. För det tredje: Propositionen är i sin regelförändringsiver också ovarsam om doktorandernas ställning. De har en väldigt utsatt situation på många universitet och högskolor. Vi menar att bestämmelser om utbildning av handledare och högskolepedagogisk utbildning av doktorander ska kvarstå. Det behövs också tydligt fastställda regler på varje lärosäte för rätten att byta handledare och regler för beslut om fråntagande av resurser. Det är en viktig fråga om man talar om akademisk frihet och forskningens frihet. För det fjärde: Vi anser till skillnad från vad som föreslås i propositionen att kravet på högskolepedagogisk utbildning eller att man på annat sätt förvärvat motsvarande kunskaper ska finnas kvar i fråga om anställning av lektorer och professorer. Det är en verksamhet och en inriktning som är allt viktigare i dagens högskolor och universitet. För det femte: Vi menar att även fortsättningsvis ska ha en viktig och oberoende granskande roll i att svara för utvärdering och tillsyn av svenska universitet och högskolor. Jag tänker inte gå in på detta särskilt mycket, eftersom min talartid börjar ta slut. Jag vill avslutningsvis beklaga en sak. Innan blev högskole- och forskningsminister fördes det diskussioner, i varje fall påstods detta av utredaren . Han sade: Detta är en fråga som vi gärna vill ha dialog med oppositionen om. Vi sade: Vi är gärna beredda att ställa upp på den dialogen. Både och har kommit till mig och sagt: Om ett tag vill vi ha dialog med oppositionen om hur propositionen ska utformas. Man kom aldrig tillbaka. Hade vi haft ett sådant samtal så hade vi kunnat rensa ut ett par av dessa frågor. Jag förstår uppriktigt inte varför det är så viktigt för regeringen att stryka paragrafen om att det ska finnas minst ett kollegialt organ. Jag tror att vi kommer att höra i denna debatt att ministern anser att det ska finnas kollegiala organ vid universitet och högskola, och då hade vi kunnat reda ut och bli överens om en sådan sak. Jag tror att vi hade kunnat komma till en gemensam slutsats som hade gett spelreglerna för universitet och högskolor om vi haft en dialog i fler frågor där vi i oppositionen har synpunkter. Jag beklagar att så inte var fallet. Jag beklagar att regeringen valt att gå sin egen väg i stället för att samtala om viktiga frågor som rör framtiden för universitet och högskolor. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2. 2 (): ska vi, som nämnde, debattera och fatta beslut om ökad frihet för universitet och högskolor. Jag är positiv till detta. Det är ett bra initiativ från regeringen att jobba med dessa frågor. Det är en grundläggande och bra idé att ha så stor frihet som möjligt också för universitet och högskolor. I det delar jag allt som sade. Ett konkret positivt exempel är att regeringen inte kräver att rektorer och andra i universitetsledningar ska ha svenskt medborgarskap. Det finns också andra bra detaljavregleringar. Jag tänkte ägna mig lite åt principen. undrar man varför vi talar om frihet. En av de grundläggande anledningarna till att vi ska ha så stor frihet som möjligt är att det är bra att människor får välja. Det är också bra att det finns frihet och möjlighet för frihet. Det ger många positiva sidoeffekter när man tar vara på människors engagemang och möjlighet att själva bestämma. Största möjliga frihet är därför positivt. Ska vi då ha en total avreglering av allt? Då får vi kanske största möjliga frihet. Men vi får nog inte största möjliga frihet genom att avskaffa alla lagar. Det är ju inte heller något sådant vi debatterar här . Nej, vi vill ha största möjliga frihet så länge det inte sker på någon annans bekostnad. Det är det här tillägget som jag tycker är relevant när vi diskuterar, för vad gör man i propositionen som ligger till grund för betänkandet? Jo, man föreslår kraftig utökning av frihet för rektorerna. Jag vill vara tydlig med att jag är för att rektorer ska ha stor frihet. Ska man leda en sådan viktig myndighet behöver man frihet och möjlighet att driva saker men inte till vilket pris som helst. Det finns andra som berörs av verksamhet. Det handlar inte om rektorns personliga frihet utan om rektorns frihet att styra över . När man minskar studenternas möjlighet till inflytande och tar bort garanten för kollegialt beslutsfattande, som är en grundbult i en fri akademi, undrar jag vems frihet det är och på vems bekostnad. får jag kanske höra att jag misstror landets rektorer, men det gör jag inte alls. Jag är övertygad om att de driver högskolor och universitet på ett kompetent sätt kanske inte som jag tycker är politiskt rätt i alla frågor, men jag är säker på att jag inte skulle göra det bättre själv. Men bara för att man inte misstror någon ger man den inte frihet att göra precis vad den vill. Jag misstror inte heller landets kommuner. Trots det måste de ha kommunfullmäktige, kommunstyrelse, socialnämnd och val. Lät man landets kommuner besluta själva skulle de säkert ändå ha kommunfullmäktige och så vidare. Jag tycker dock inte att vi ska avskaffa dessa regler för kommunerna. Det finns nämligen en rättssäkerhetsgaranti i detta. Andra människors frihet garanteras, och jag anser att det är en nationell uppgift att garantera andra människors frihet. Jag misstror inte kommunernas vilja att göra rätt, men de gör inte alltid rätt. Då är det viktigt med kontroll och uppföljning. Vi har myndigheter för det, till exempel och . De har en viktig uppgift, även om jag inte misstror kommunerna och tycker att det är kommunerna som ska besluta om saker och ting. Det behövs dock vissa typer av regleringar, och det går inte att avreglera allt. Man avreglerar förstås inte allt i propositionen, men det är tydligt att man tyvärr tar bort rätt mycket av de rättssäkerhetsgarantier som finns för exempelvis studenter. Några saker har nämnts tidigare, bland annat att det inte längre krävs att man har genomgått en högskolepedagogisk utbildning eller på annat sätt förvärvat motsvarande kunskaper. Men om jag har förstått det hela rätt vill man ändå att professorer och lektorer ska ha någon form av pedagogisk kunskap. Hur garanterar man det? Om de inte har genomgått en högskolepedagogisk utbildning eller förvärvat den på något annat, hur har de då fått denna kunskap? Hur har man tänkt garantera det när man tydligen inte ska se på om de har förvärvat kunskapen eller fått den genom utbildning? Ska de vara födda med det? Jag tycker att det är rimligt att garantera en sådan sak eftersom det är viktigt för landets studenter. Det finns studenter som klarar sig oavsett hur opedagogisk en lärare är. Det gäller dock inte alla, och vi skulle missa många begåvade människor om vi inte har en bra pedagogik på landets universitet och högskolor. I förslaget öppnar man tyvärr för minskat studentinflytande. Det ska finnas studentrepresentanter i de organ som beslutar om saker och ting, men säger man att en person i princip kan besluta om allt så länge denne har de vetenskapliga kvalifikationerna och har utnämnts av rektor att göra det. I det fallet måste man bara informera och samråda med studenterna, men det vet vi hur kort det kan vara. I praktiken kan man fatta beslutet, därefter informera studenterna och sedan vänta lite innan papperet om beslutet skrivs. Det är fullt möjligt, och ingen kan kontrollera det. Det är inte rimligt. Studentinflytande är viktigt. I och med att har beslutat att avskaffa kårobligatoriet har studentinflytandet redan äventyrats lite grann, men det är bra att man har friheten att välja att vara med i en förening eller inte. Man borde dock ha tillfört tillräckligt med resurser. har man inte gjort det. Dessutom har man inte reglerat tydligt att studenterna måste ha inflytande. Det är att gå för långt. Studenternas inflytande är bra för kvaliteten och viktigt för utbildningarna. Det borde dessutom vara en naturlig del av utbildningssystemet. Jag slutar med att återknyta till friheten jag talade om. Jag tycker att universitet och högskolor ska ha ökad frihet och att en viss avreglering är bra. Vad man dock framför allt saknar är något som nämnde, nämligen den ekonomisk-administrativa friheten. Regeringen aviserade en del förslag som ser utmärkta ut. Jag hade gärna debatterat dem och sett att vi hade fått möjlighet att genomföra det mesta av detta, även om möjligtvis någon detalj skulle ha varit konstig. Det är ändå en poäng med att universiteten har frihet att verka ute i samhället och frihet att ta vara på studenternas engagemang, möjligheter och uppfinningar. Det finns en enorm potential i friheten att driva företag, samverka med andra eller ta emot donationer. Det borde vara naturligt. I stället för att koncentrera sig på den uppgiften och se till att universiteten kan förändras och bidra mer till samhället har man koncentrerat sig på att äventyra studenters inflytande och den fria akademin. Jag tycker att det är onödigt, och jag förstår inte hur man kan komma till den slutsatsen om man vill ha mer frihet. Man kan fråga sig hur vi hamnade här. Jag önskar att vi kan se till att den ekonomiska friheten kommer tillbaka och att vi härifrån kan garantera att studenterna kommer att ha ett inflytande över verksamheten och att forskarna ska ha något att säga till om. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2. 3 (): införde en tidigare borgerlig regering en viktig reform för svenska universitet och högskolor. Innebörden var att man ökade lärosätenas självständighet och rensade upp bland onödiga detaljregleringar som tyngde våra lärosäten. I propositionstexten hänvisade den dåvarande utbildningsministern , moderat, till den tilltagande internationella konkurrensen och speciellt till att integrering i det europeiska samarbetet skärper kvalitetskraven på all utbildning och forskning. Han skrev vidare att det var nödvändigt att ge högre utbildning och forskning bättre arbetsförutsättningar och att ökad frihet därvid var väsentlig för att möta de framtida utmaningarna. Frihet var och han anförde att varje tillkommande reglering krävde sin egen motivering. Känns situationen igen? Känns argumenten igen? Det är inte utan att historien går igen. , senare, har vi åter nått en situation på våra lärosäten där detaljregleringar och byråkrati försvårar och tar värdefull tid från den viktiga kärnuppgiften att utbilda och examinera studenter och forskare i världsklass. Det är därför hög tid att återskapa utrymme för en akademi i tiden. Nog är det anmärkningsvärt att det än en gång måste vara en borgerlig regering som tar sig an detta viktiga uppdrag. Med det betänkande vi debatterar är alltså Alliansens ambition att åter öka lärosätenas självständighet. Regleringar kommer självklart att finnas men utgångspunkten är att de ska begränsas till de frågor där staten har ett tydligt intresse av att styra. Det gäller till exempel kvalitet i utbildning och forskning, ansvarsutkrävande samt rättssäkerhet för studenter. Avregleringen kommer framför allt att gälla den interna organisationen, men då det gäller beslut som berör innehållet i och utformningen av den akademiska verksamheten föreskrivs att besluten ska fattas av personer med vetenskaplig eller konstnärlig kompetens. Det kommer alltså att regleras. Också studenternas rätt till inflytande blir skyddad i lag. Det är en viktig kvalitetsfaktor. Att man själv får möjlighet att utforma sin interna organisation på det sätt som passar varje lärosätes förutsättningar och behov är populärt. I debatten har det framför allt talats om möjligheten att lägga ned fakultetsnämnder och särskilda organ. Även om inte alla universitet och lärosäten kommer att göra det tycker man att det är ett positivt steg i riktning mot ökat självbestämmande. Förslaget innebär ju att lärosätena själva får utforma sin organisation i den omfattning de vill. Det kan lika gärna innebära att det får ligga kvar, precis som det ser ut . Rektorn vid har till exempel sagt: Man måste ju inte göra några stora och snabba förändringar. Vi har ju också frihet att tills vidare behålla det nuvarande systemet. Det är vad jag kallar frihet. Varje högskola kan själv utforma sina lärarkategorier och karriärstegar. Det här ser som en stor utmaning för sina fackliga representanter, men i likhet med rektorn för förutsätter man att detta kommer att lösas på nationell nivå av lärosätena själva. Det är också regeringens uppfattning. Att anställa undervisande och forskande personal är en av de mest strategiska frågorna för ett lärosäte. kan det vara mycket sinksamt. Det talas om att ett enda anställningsförfarande kan ha handläggningstider . Det är naturligtvis orimligt. garanterar de regelverk som används vid andra statliga anställningar såväl rättssäkerhet som offentlig insyn varför lättnader på det här området måste kunna genomföras också vid universitet och högskolor. Vissa undantag för anställningar kommer dock att finnas också i fortsättningen. Bland annat kommer kallelseförfarande och sakkunnigförfarande att finnas kvar då det gäller bland annat tillsättande av professurer. Det är en förutsättning för att man snabbt ska få attraktiva forskare på plats. Utöver det jag nämnt kommer lättnader i återrapporteringskrav från förordningar och regleringsbrev. En konsekvens av den minskade politiska detaljstyrningen blir att kravet på relevanta uppföljningar skärps och att universitets och högskolors eget ansvar ökar markant. Men det är ett ansvar som lärosätena signalerat att de vill ta och är redo att ta. Detta förslag passar som hand i handske in i de reformer som genomförts , inte minst i det kvalitetssäkringssystemet som vi debatterade . Jag sade inledningsvis att ökad frihet är en förutsättning för ökad kvalitet. Det var syftet 1993 och det är syftet . Det finns också ett antal studier som visar på sambanden mellan ökad frihet och ökad kvalitet. lyfter fram det i sin slutrapport, gör det också och i en belgisk rapport pekas det på att satsningar på universitetssystemen i blir betydligt effektivare om de kombineras med ökad autonomi. Det är något som också hörsammats internationellt och trenden är tydlig såväl i som i övriga . När Tarschys stora utredning om självständiga lärosäten presenterades uttryckte sig talespersonerna för Socialdemokraterna och i positiva ordalag. Man trodde att det fanns en poäng med minskad detaljreglering. Då var det bara som var negativt. har De rödgröna samlat sig i en gemensam och kritisk motion. De påstår förvisso att de är för en minskad detaljreglering av verksamhet och organisation vid universitet och högskolor. Tro det den som vill. De hittar alltid någon abrovink som gör att de inte kan ställa sig bakom förslagen. Den här gången hävdar de att såväl rättssäkerheten som kvaliteten i utbildning och forskning riskeras, trots att det i förslaget slås fast att just de frågorna ska regleras. Jag beklagar att vi inte kan ha en samsyn på detta viktiga område, men tycker att det är bra att det tydligt framgår för alla intresserade att oppositionen återigen lämnar walkover på högskoleområdet. Återkom med ett nytt förslag, och gå hem och gör om är deras melodi. Jag tror inte att man vill vara med och utveckla universitet och högskolor. Tvärtemot De rödgröna menar jag att det förslag som vi ska rösta om är ett möjligheternas förslag, ett frihetens förslag. Vi i Alliansen ger åter lärosätena möjlighet att i högre grad fokusera på sina huvuduppgifter utbildning, forskning och samverkan. Det finns också många som ser framtiden an med en positiv grundton. , rektor för , skrev i sitt rektorsbrev: Jag är ändå övertygad om att de nya förutsättningarna gagnar våra möjligheter att själva utforma ett universitet som även i fortsättningen levererar forskning och utbildning av hög klass. Låt oss se autonomin som en möjlighet att utveckla vårt universitet. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 4 () replik: Jag sade i min inledning att detta blir en liten lek med ord. Säger man ordet frihet tillräckligt har man vunnit debatten, eller också har man sagt ett annat ord, och sedan ska vi upprepa det för varandra. Jag skulle vilja tränga in lite grann bakom dessa begrepp. Jag tror att det fanns och fortfarande finns en stor enighet om att universitet och högskolor behöver en ökad frihet. Av alla detaljförslag som indirekt finns i dessa förslag tror jag att nio av tio rent generellt är sådana som oppositionen inte har några invändningar mot. Det är inte ett problem. Men på ett antal punkter har jag svårt att förstå logiken i regeringens förslag. Om man nu menar allvar med att man vill ha kvalitetsuppföljning från statens sida ser man remissynpunkterna från både och , som har jobbat med frågorna, där det sägs att detta inte är så bra utformade regler. Det kan man fundera på lite grann. Jag ska ta ett konkret exempel. På skolområdet är vi rörande överens här i salen om att vi ska ha duktiga lärare.