prot · GX09120 · 2010-05-18 00:00:00 — Det är just de här sakerna som är grunden till min interpellation, och det är väl rimligt att vi försöker göra någonting åt det. Därför tycker jag ändå att socialministerns svar är positivt. I ett tidigare svar på en skriftlig fråga i samma ämne tyckte inte socialministern att det fanns någon anledning att vidta åtgärder, men har vi lyckats få honom att förstå att det här är ett bekymmer. Därför är det naturligtvis bra att han skriver i svaret att han tänker kalla samman aktörerna på apoteksmarknaden och försöka hitta något sätt att komma åt det. Vi kommer naturligtvis att hålla ögonen på socialministern och se till att det blir gjort. 11 (): Jag anmälde mig sent till den här debatten, egentligen av ett enda skäl. Det var att jag tänkte ta tillfället i akt och slippa skriva en egen interpellation. Jag har läst i några tidningar om två händelser som hänger ihop just med apotek, och jag är då intresserad av att få höra hur ministern tänker i de här frågorna och om de här företeelserna. Det som jag skulle vilja fråga om gäller till att börja med att jag läste att ett större apoteksbolag med ett ganska stort antal butiker nu har bestämt sig för att köpa upp ett mindre. När jag säger ett mindre apoteksbolag menar jag alltså ett bolag som har, om jag kommer ihåg rätt, i storleksordningen ett trettiotal butiker. Som jag förstod det när beslutet togs att vi skulle ha fler än ett apoteksbolag var ett av skälen att man skulle kunna få mångfald och bättre service. Det fanns också många andra skäl. Men redan nu börjar man se en tendens till att större köper upp mindre. Vad tycker ministern om det? Hur kan man säkerställa att det finns mångfald så att inte en sådan här eventuell tendens riskerar att fortsätta? Det andra läste jag i en av våra tidningar som sysslar med i första hand livsmedel. Man skrev att de receptfria läkemedlen har visat på ökade inköp. Jag utgår från att det handlade om deras egna butiker, vilket skulle innebära att de hade ganska bra kontroll på situationen så att de såg att det ligger till på det sättet. Ökade inköp brukar oftast innebära också en ökad konsumtion. Det är sällan så att man köper receptfria läkemedel bara för att ha dem hemma. Åtminstone borde det inte vara så. Det borde i stället vara så att eftersom man har större tillgång till det behöver man inte ha det hemma utan köper det när man har behov av det. Men risken är att ökade inköp är lika med ökad konsumtion. Vi vet alla att många av dessa läkemedel inte är utan risk även om de är receptfria, utan en överkonsumtion av receptfria läkemedel skulle kunna innebära att man helt enkelt får en försämrad situation i stället för en förbättrad situation, exempelvis genom ett beroende. Därför undrar jag: Hur resonerar ministern där? Vad kan vi göra för att det inte ska bli så att man överkonsumerar receptfria läkemedel? 12 Socialminister (): Tack för alla inlägg i en intressant diskussion, som jag hoppas att vi kan fortsätta i andra sammanhang också. Det här är en intressant fråga på många olika sätt. Jag börjar med resonemang, som handlar om regeringens motiv från början. Det har varit tydligt att regeringens främsta motiv är att öka tillgängligheten. Tillgängligheten är det som har varit bristen i . Det har varit svårt för människor att få tag i receptfria läkemedel. Många människor har haft långt till . Öppettiderna har inte varit sådana att det har varit möjligt för alla att få tag i läkemedel när de vill och behöver. Ett annat motiv har varit att ha koll på kostnadsutvecklingen. Det är jätteviktigt att vi har det. Vi vet att vi lägger många på läkemedel inom slutenvården och inom öppenvården, och det gäller naturligtvis att vi har särskild koll på den del som är subventionerad men också på det som handlar om priserna gentemot konsumenterna, där man står för hela kostnaden själv. Tillgängligheten har varit nummer ett, och sedan har det varit ökad servicenivå och att hålla koll på priserna. Vi har gjort det här på ett sådant sätt att vi räknar med att utan fördyringar, vare sig för enskilda konsumenter eller för det offentliga, kunna åstadkomma denna ökning av tillgängligheten. Det ska bli lättare att få tag i Nezeril för att lindra nästäppan och det huvudvärksmedel eller allergimedel som man behöver. Det har varit det viktiga. Vi tror att vi kan åstadkomma detta utan att kostnaderna stiger, bland annat genom att vara effektivare när det gäller inköp av läkemedel. Bara på generikaområdet har vi redan kunnat pressa priserna med åtskilliga , som finansierar väl den kostnad som vi har fått till följd av ökad handelsmarginal. I så fall fungerar det precis som det ska. Ett problem som har tagits upp i båda interpellationerna handlar om det naturliga som infinner sig när det är flera olika aktörer. Ingen förordar, tror jag, att det ena företaget ska ha insyn i och tillgång till det andra företagets lagersituation. Däremot tycker jag att det borde vara så, som jag skriver i svaret, att man kan uppnå en samarbetssituation på en marknad där konkurrenter informerar om var man närmast får tag i det läkemedel som för tillfället är slut i den egna hyllan. Vi vet då, vilket jag har understrukit i svaret, att apoteken är skyldiga att tillhandahålla samtliga förordnade läkemedel. Om man inte har det på hyllan ska man tillhandahålla det , i normalfallet , precis så som det var när vi hade monopol. vill jag kalla samman företrädare för branschen för att föra ett resonemang och se om vi inte kan hitta en lösning där man ska kunna ge varandra den här hjälpen eller, snarare, ge kunden den här hjälpen och där var och en bidrar för att underlätta. Själva poängen med det här är förstås att i varje skede underlätta för den enskilde konsumenten. Jag är ledsen att jag på inte klarade av alla frågor, men jag kommer att återkomma till det som jag har lämnat och det som jag sannolikt kommer att få höra , herr talman. 13 (): Tack för det inlägget, socialministern! Jag kan konstatera att det är positivt att ministern tar initiativ till att sammankalla aktörerna för att öka kunskapen om var olika mediciner finns. Då har vi kommit en bit på vägen. Det här är sannerligen en livskvalitetsfråga för många människor. Och det som jag nu talar om är inte de receptfria läkemedlen, Nezeril och dylikt, utan det är läkemedel som man får på recept. Det uppstår ofta ett annat problem som har med tillgängligheten att göra. Det handlar om utbytesmedicinen, som ibland döps till månadens vara. Det händer att en läkare skriver ut ett preparat eller en medicin och att det då finns beslut om vilken utbytesmedicin det ska vara till den. Låt oss säga att den är slut och inte heller den ursprungliga medicinen, som läkaren har skrivit ut, finns hemma men att det finns annan medicin, utbytesmedicin, med samma verksamma substans. Då åker kunden på att betala fullt pris, eftersom det här inte finns hemma. Det här har väckt stor irritation ute på apoteken, där personalen ofta ställs inför svåra konflikter. kritiserar man ju tyvärr inte verket utan pianisten. Det finns en annan situation som kan uppstå. Man har från TLV plockat bort en hel del läkemedel, och läkarna känner inte till att de inte längre finns kvar. Då händer det att patienter kommer med ett recept till och att medicinen inte längre omfattas av subventionssystemet. Då åker de också på att betala fullt pris. Jag har två frågor. Varför plockar man bort så många läkemedel? Och vad gör ministern för att förbättra situationen, så att läkarna har koll på vilka mediciner som omfattas av läkemedelsförmånen och vilka som inte gör det? Till slut kan jag konstatera att det är klart att en sådan här omläggning, en privatisering, går ut på att tjäna så mycket pengar som möjligt. Då ligger det i bolagets intresse att hålla nere lagret så långt det är möjligt. Och läkemedel är färskvara. Då är det klart att risken är uppenbar att sådan medicin som är dyr och inte används så ofta inte finns på hyllan, så att säga. Det är ytterligare en komplikation i den här privatiseringen. 14 (): Jag förstod nästan att det här skulle komma igen: socialministerns försök med lite dimridåer runt de icke receptbelagda medicinerna, som vi ju i stort sett är överens om. Det handlar väl om regleringarna och om att inte få, precis som Örnfjäder var inne på, en ökad förbrukning när det egentligen inte behövs. Vi måste se till att sådana saker fungerar och att man har uppsikt över det som säljs i affärerna. Jag vet inte om det kan vara brist på argumentation när det gäller de receptbelagda medicinerna som gör att socialministern ständigt återkommer till just den här delen. Det är väl ingen tvekan om att det som det skrivs om i interpellationerna är ett bekymmer, att man som enskild sjuk människa inte har möjlighet att få tag på medicinerna på samma sätt som man hade tidigare. Det är en klar nackdel till följd av den avreglering som har gjorts. Jag var på i går och träffade ett antal elever som jag har träffat . Där var det en ung tjej som hade försökt hitta öppettider för apoteken på Internet. Det hade inte varit helt enkelt. är hon ung och kan hantera Internet på ett bra sätt, som kanske inte vi äldre och de som är ännu äldre än vi klarar av. Så jag tänkte att jag skulle försöka gå in och leta efter i , som är min hemkommun. Jag lyckades inte. På stod det att det fanns 27 apotek i län. Det fanns inget i . Men bevisligen finns det ett där, för jag var där för någon vecka sedan. Det är möjligt att man efter hand kommer att kunna åtgärda det här så att det blir lättare att hitta varje apotek. Men det är klart att det är ett jättebekymmer om man inte ens kan få reda på var apoteken ligger och när de har öppet. I interpellationssvaret sade socialministern: Det ligger i allas intresse att på ett enkelt och billigt sätt kunna få tag i de läkemedel som efterfrågas. Enligt mitt sätt att se det är det just det som vi har diskuterat under hela den här apoteksprocessen. Vi menar att apotekssystemet som det såg ut förut just innebar ett enkelt och billigt sätt att se till att vi fick de läkemedel som läkarna tyckte att vi behövde ha. I och med att man har gjort förändringarna i det här systemet har man fått det besvärligare. Det har blivit otillgängligare på en hel del sätt, som vi har märkt här . Det kommer dessutom, påstår jag, i en förlängning att bli dyrt för skattebetalarna, även om socialministern hävdar att det har blivit effektivare i vissa delar och att man har fått minskade kostnader. Det ska vara fler apotek, fler anställda, längre öppettider och bättre service, och sedan ska det inte kosta någonting. Jag tycker inte att man behöver vara särskilt insiktsfull för att begripa att det kostar. Det handlar om människor som jobbar och som har möjlighet att få lön för det jobb som de lägger ned, även om vi har sett andra delar när det gäller och annat. 15 (): Jag har full respekt för att socialministern inte hinner svara på allting, framför allt inte när man, som jag, anmäler sig . Jag har full respekt för att han inte är lika väl förberedd för det som inför dem som har ställt interpellationerna. Jag vill bara upprepa frågorna, så att de inte försvinner helt och hållet. Jag undrade alltså vad ministern hade för åsikt om att större apoteksbolag köper upp mindre och att det därmed blir en koncentration. Det andra gällde ökade inköp av receptfria läkemedel, vilket riskerar att innebära ökad konsumtion, vilket inte är riskfritt. Jag vill kommentera en annan sak också. Ministern talar om ökad tillgänglighet och ökat öppethållande. Det argumentet har jag hört . Jag har väldigt liten förståelse för det med tanke på att det tidigare apoteksbolaget var helstatligt. Om det var ett av huvudskälen till privatiseringen tycker jag inte att det håller i slutändan. Man hade kunnat lösa just den frågan genom att ägaren, i det här fallet staten och i förlängningen riksdag och regering, hade sagt till sitt bolag och företrädarna för det att man ville ha ökad tillgänglighet och därmed ökat öppethållande. Det var ju vi som är företrädare för den svenska staten som ägde bolaget till . Vi hade kunnat ge spelreglerna. Det argumentet tycker jag inte håller så bra. Det kanske finns andra som håller bättre, men tar jag enbart upp detta. 16 (): Tillgänglighet är en av de absolut viktigaste frågorna när det gäller apotek. Det har vi talat om här i kammaren ett flertal gånger. lever vi mitt i det. Jag tänker främst på tillgänglighet i ett glesbygdsperspektiv. nämnde att ökat öppethållande var en av orsakerna till att man skulle privatisera . Jag bor i glesbygd i . När jag senast skulle besöka kunde jag konstatera att det bara hade öppet . har haft öppet . Det kändes inte som någon ökad tillgänglighet, snarare tvärtom. Det fick mig att reflektera över ett annat stort paradnummer, nämligen att de receptfria läkemedlen skulle kunna säljas på och Ica och på bensinstationer. Vi är väl överens om att det är bra och ger ökad service. Det kan möjligen vara en av orsakerna till att har kortare öppethållande . Vad vet jag? Det är en egen reflektion. Frågan är om det blev som det var tänkt. Vad är nästa steg? I glesbygd kanske det inte är lönsamt att ha öppet . Hur får man då lönsamhet i sitt företag? Jag kan känna ganska stor oro när det gäller detta och funderar över vilka konsekvensanalyser man egentligen har gjort. träffade jag en kvinna som också bor i glesbygd i . Hon berättade att det blev lite bekymmersamt när hennes cancersjuke far behövde läkemedel i livets slutskede när det var skarpt läge. Hon sade: ringde jag till . Om jag ringde till ett apotek kunde de svara på om läkemedlet fanns på ett annat apotek i närområdet. Kvinnan bor i ett område där det finns fyra apotek inom två till . Hon sade att hon varit tvungen att ringa fyra samtal eftersom det ena inte kunde ge besked om huruvida det andra hade läkemedlet. Min fråga till ministern är: Är inte det ett ganska allvarligt problem? Det är en sak om man bor i en stad där det kan finnas flera apotek någorlunda nära. På vissa platser i landet kan man behöva köra tre, fyra, och på andra platser kanske ännu längre för att få besked och få sin medicin i ett akut läge. Då kan man ju inte invänta 24-timmarsregeln. Det är fullständigt omöjligt. Det är skillnad om man i ett akut läge behöver läkemedel som hör till sjukdomsbilden. Då har man inte tid att vänta. Ministern säger i svaret att det ska göras en utvärdering . Efter vad vi har kunnat se under den här korta tiden känns det som om man, utifrån glesbygdsperspektivet, betydligt snabbare behöver göra en analys och vidta åtgärder. Jag undrar om ministern är beredd att göra det. 17 Socialminister (): kommer jag att prata fort och försöka klara av de frågor jag har fått. säger: Ett företag köper ett annat. Vad tycker ministern om det? Jag tror inte att det är så konstigt att det sker ett slags konsolidering på den här marknaden. Vi kan möjligen komma att få se fler. Det intressanta är att vi faktiskt har fått se fler nya aktörer än vi vågade föreställa oss. Vi fick en bra fördelning när det gäller själva köpet av ett stort antal av det tidigare olika butiker. Det har dessutom kommit aktörer som är så kallade greenfieldaktörer, som alltså har startat från början. Det gör att vi har långt fler aktörer än jag tidigare vågade hoppas. Hur det blir är svårt att veta. Dessa omfattas naturligtvis av samma regler som andra när det gäller dominerande ställning och konkurrenslagstiftning som ska se över detta och säkerställa en god konkurrens så att vi får det sunda tävlingsmomentet. Den andra frågan handlade om OTC, det vill säga det receptfria, om ökad försäljning och om det finns en risk för ökad konsumtion som gör att fler blir beroende av läkemedel. Det gäller naturligtvis att hålla koll på detta. Man har ju tämligen enkelt kunnat köpa receptfria läkemedel tidigare också. Det har naturligtvis varit en och annan som har råkat illa ut till följd av läkemedelsmissbruk. Det måste följas väldigt noga nu också. I och med de nya aktörerna finns det en 18-årsgräns. Läkemedel ska förvaras under direkt uppsikt av personal eller i särskilt skåp så att man inte enkelt kan ta stora mängder. Det ska hållas koll på detta. Detta är naturligtvis en av de saker vi tittar noga på. Man ska också minnas att det är som har pekat ut de läkemedel som är lämpliga för försäljning i vanlig handel där det inte fordras fullskaleapotek med all den kompetens som finns där. Den tredje frågan handlade om varför man inte ger företaget i uppdrag att öppna fler. Det hade man kunnat göra, men det hade kostat ganska mycket pengar. Vi skulle ha behövt skicka ganska mycket statliga budgetpengar till för att de skulle kunna utföra det uppdraget. egen bedömning var att man hade kommit till vägs ände när det gällde den saken. Vi ville öppna för fler. Vi tror också att det höjer servicenivån. talar om ett apotek som är stängt . Det är faktiskt första gången jag hör talas om ett sådant fall. träffade jag däremot en person som var väldigt glad över att det apotek som fanns där den personen bor hade skippat lunchstängningen och hade större tillgänglighet, vilket underlättade för personer på den lilla orten att få tag i läkemedel. Man kunde på sin lunchpaus hämta viktiga läkemedel. tar också upp den fråga som kanske är den egentliga huvudfrågan i den här debatten, nämligen hur vi ska åstadkomma en ordning med ett bättre informationsflöde från det ena till det andra. Det handlar alltså om att kunden ska kunna få reda på om ett läkemedel som inte finns på ett apotek finns på grannapoteket. Det problemet har alltid funnits i någon utsträckning. Många av oss bor på orter som är så små att det bara finns ett enda apotek. I vissa fall finns varan inte inne. Då ska man senast ha tillgång till läkemedlet. Vi har en ny situation med flera aktörer. Jag vill samla aktörerna och se om vi kan få en överenskommelse som innebär att man kan ge kunden den service som det innebär att berätta var närmaste ställe är där motsvarande vara finns. 18 (): Jag inledde med diskussionen om att detta är en ideologisk fråga. Det tycker jag fortfarande att det är. Om det hade varit som var inne på lite grann, att man ville öka tillgängligheten, varför hade man då inte kunnat använda och ställt krav på det utan att det skulle behöva kosta speciellt mycket mer? Det borde i alla fall inte kosta speciellt mycket mer än detta. Vi kan konstatera att en rad problem har uppstått i fråga om tillgängligheten på grund av denna privatisering. Det är svårare när det gäller till exempel utbytesmediciner när det finns fler aktörer på marknaden och när apoteken inte känner till varandras lager. Det är problem för landsbygden, där det för många aktörer inte är speciellt intressant att etablera sig. Jag tycker att det vore bättre om vi hade ställt krav på att utöka servicen i stället för att vi komplicerar vardagen för människor som ofta redan har bekymmer, annars hade de inte behövt besöka ett apotek. 19 (): Jag vill påstå att det finns en stor ideologisk skillnad, precis som säger, mellan oss på den rödgröna sidan och er på den borgerliga sidan. Det finns en övertro på att marknaden ska kunna lösa i stort sett allt. Under denna interpellationsdebatt har vi sett att det skapar en hel del problem om man har en tro på att om man bara avreglerar saker och ting löser sig allt på ett så bra sätt som möjligt för oss som bor här i landet. Det finns andra områden där vi också ser att det uppstår problem. För skolan, äldreomsorgen och vården innebär den fria etableringsrätten att man kan slå ut vårdcentraler eller skolor i områden där de behövs på grund av överetablering. Det är klart att det är en uppenbar risk även när det gäller apoteken. Socialministern tycker att det är positivt att det etableras nya apotek, och det kan det säkert vara i vissa delar. Men om det innebär att andra apotek slås ut på ställen nära människor där de är vana vid att de har funnits det gäller framför allt många äldre människor är det naturligtvis en nackdel. På samma sätt är det när stora centrum öppnar runt om i och det nästan behövs bil för att ta sig dit. Det finns en uppenbar risk att det blir likadant i detta sammanhang. Vi ser att Ica öppnar bland annat sina Maxibutiker. När det gäller att det skulle ha blivit dyrare om vi hade valt att använda som vi ägde tillsammans och ge det ett uppdrag att utöka sina öppettider måste socialministern ändå förstå att de pengar som ni har hittat nu via effektiviseringar hade man väl kunnat använda på samma sätt för att göra mer tillgängligt om man nu upplevde det som ett bekymmer. 20 (): Jag blev inte riktigt nöjd med svaren som ministern gav här om tillgängligheten framför allt i glesbygden. Det var just det som jag berörde i mitt inlägg. Jag känner att detta inte är lösningen. Jag förstår att personen i fråga är glad över att man har tagit bort lunchstängningen eftersom det också är en tillgänglighetsfråga. Men i mångt och mycket när man privatiserar och driver företag handlar det om lönsamhet. I detta fall gäller det att vara lönsam som kund för det apotek som man har i sitt närområde så att det går runt och kan behålla sina öppettider, annars ökar risken för att det blir ännu kortare öppettider. kanske det inte går runt, vilket betyder att servicen i fråga om apotek försvinner. Ytterligare en sak oroar mig. När vi tar upp den problematik som finns när det gäller att lagerhållningen inte är samordnad mellan de olika apoteken säger ministern att man ska se om det går att få en sådan ordning. Om vi , efter så , känner till att detta problem finns vore det väl bättre om ministern här och i kammaren lovade att han skyndsamt ska se till att det blir en samordning när det gäller lagerhållning mellan apoteken så att människor inte råkar ut för det som till exempel den kvinna som jag träffade gjorde. Hon sade till mig att man var tvungen att ringa till fyra olika apotek för att få tag i den medicin som man behövde ha tag i akut. Dessa människor orkar nästan inte med det. Som det var tidigare räckte det att ringa till ett apotek som kunde ge besked om var medicinen fanns i lager. Det är skillnaden mellan då och . 21 Socialminister (): Jag tackar för alla inlägg och denna intressanta diskussion. Jag kan hålla med om att detta är en ideologisk fråga i någon mening. Men för min del är det också en praktisk fråga. Hur åstadkommer vi bästa möjliga tillgänglighet under säkra förhållanden? Jag tror att vi normalt sett gör det genom att ha fler aktörer. Fler aktörer är bättre än en. Det är för övrigt det som vi använder på nästan varje område, och jag tror att det är möjligt också på detta område. Vi får nya apotek. har det getts tillstånd för ett sjuttiotal nya apotek. Vi går alltså från ungefär 900 apotek, och tillkommer det ett sjuttiotal nya. På några få månader har vi fått en ökning . Det är bra. Det ökar tillgängligheten för många människor. När det gäller receptfria varor har vi fått 6 200 nya försäljningsställen . Detta är otroligt betydelsefullt för människor. På vänstersidan är man än så länge lite oenig eftersom man inte har gett några gemensamma besked. Jag läste att nu vill socialisera alla apotek igen. Det är lite oklart om det ska ske genom något slags beslagtagande eller om det ska ske genom köp. Men jag kommer naturligtvis att få besked från vänstersidan om vad man gör. Jag tror att mycket av det som vi nu diskuterar är problem som har funnits tidigare också. De har accentuerats genom att vi har flera olika aktörer. Jag har pekat på en möjlighet att nå en lösning genom att diskutera med aktörerna för att nå en frivillig överenskommelse som underlättar för den enskilda konsumenten. Det är det som är det betydelsefulla. När det gäller frågan om generika eller månadens vara finns det ett arbete som går ut på att förlänga perioderna, vilket underlättar leveranserna.