prot · GX0968 · 2010-02-03 00:00:00 — Där förväntar sig regeringen att det sker förändringar, att man i alla fall där det är aktuellt uppmärksammar barn som har bevittnat våld så att de kommer med, så att de nämns, så att de därmed också får sin självklara rätt till skadestånd, men framför allt att de får sin självklara rätt till hjälp och stöd. Vi vet att vad barn som har varit utsatta för våld behöver är hjälp att bearbeta det. Jag liksom väldigt många andra har naturligtvis träffat barn som har vuxit upp och som är vuxna människor, och vad de har upplevt sätter spår. Någonting som man aldrig kommer ifrån är hjälplösheten att se när pappa slår mamma. När det sedan gäller mäns våld mot kvinnor har vi alla ett oerhört stort moraliskt ansvar. Våldet finns runt omkring oss. Det utövas av personer som vi känner, som vi kanske respekterar, och vi vill inte se det. Eftersom vi inte vill se det, gör vi heller ingenting åt det. Det fanns väldigt länge en vanföreställning att det här våldet utövades av personer som hade det sämre i samhället. vet vi att det utövas rakt igenom samhället. Det har dömts personer högt upp i försvarshierarkin. Just nu finns en diskussion om en polis, före detta polischef. Överallt finns det, och det är vårt ansvar att på olika sätt se till att det här inte kan fortsätta. När det gäller ett långsiktigt förebyggande arbete finns det någonting som är viktigare än allting annat, och det är i första hand familjerna. Huvuddelen av familjerna i är väl fungerande familjer, och då är det självklart att barn där lär sig att man inte utövar våld mot någon av det andra könet. Men skolan spelar också en stor roll i det här sammanhanget. I många ämnen diskuterar man, och ska självklart diskutera, förhållningssätt till varandra. Då gäller det att vara oerhört tydlig, men inte bara med att man inte ska utöva våld utan också att man ska ingripa där våldet finns eller där man tror att våldet finns. Just nu har det presenterats en stor utredning om hur skolorna behandlar mobbning. Då kan vi säga att det är en skolfråga. Ja, det är det kanske isolerat, men det är också en fråga om pojkars våld mot flickor och om den vokabulär, de ord som används i skolan. Det finns ingen i den här kammaren som skulle acceptera att bli tilltalad med könsord i en debatt eller en diskussion oss emellan. Men det är det som våra elever i skolan möter . Det är det som lärarna möter . Och samhället har bara tittat på. Det här är en grogrund för det som sedan utvecklas. Människor som kommer till vårt land för att de flyr från ett annat kommer till ett samhälle med familjebildning och utveckling som ligger kanske ett hundratal år framme. Det är viktigt att vi ger människor som kommer till vårt land kunskap om vad som accepteras och inte accepteras. När man kommer hit ska man veta vad som är ens rättigheter, men det är också viktigt att man vet vad som är ens skyldigheter och vad som ligger helt utanför den svenska acceptansnivån. Här kommer det hedersrelaterade våldet in, som ska tala om . Det är viktigt att poängtera att vi på inget sätt accepterar våld mot kvinnor eller våld i samkönade relationer. Det är vårt moraliska ansvar att som detta uppkommer arbeta mot det. Från talarstolen nämndes också den utredning om stalking som har lämnats. Här har regeringen verkligen gjort något. En utredning har gjorts, och det är överlämnat som lagrådsremiss. Vad gäller kammaren och oss som sitter här är det viktigt att den lagstiftning som vi lämnar ifrån oss i olika sammanhang fungerar så väl som möjligt. Ingen lagstiftning blir dock helt korrekt från början, tyvärr. Dessutom utvecklas samhället, och därför är utvärderingarna viktiga. Lagstiftningen är på väg; den kommer precis som lagstiftning och översyn av en rad regler på detta område. Det är viktigt, herr talman, när det gäller mäns våld mot kvinnor och våld i samkönade relationer att vi på olika sätt hjälps åt, är uppmärksamma och gör något när vi ser våldets fula tryne. 5 ELISEBEHT () replik: Det var klara besked från vad gäller barn som bevittnar våld: Vi ska inte utreda. Det räcker att barn har rätt till skadestånd. Visserligen finns det brister i nuvarande ordning, men det är bra som det är. Det var ett klart besked, , till mig, till Socialdemokraterna, till alla som följer frågan, till frivilligrörelsen, och många andra som har hävdat att här borde det till en lagskärpning. Att barn som bevittnar våld har brottsofferstatus är en alldeles tokig missuppfattning, . Brottsoffer är över huvud taget ingen juridisk term, utan det är målsägande. Däremot skrev vi redan förra mandatperioden att barn som bevittnar våld är att betrakta som offer för brott, och fick i uppdrag att skärpa sitt arbete på detta område för att hjälpa barnen. Barn är inte att betrakta som brottsoffer; barn är att betrakta som vittnen, och de vittnar inte mot sina föräldrar. Vi anser att man behöver utreda om det inte borde vara straffbart att utsätta barn och tvinga barn att bevittna våld, vilket ju oftast sker i det egna hemmet. Där har dock och satt ned foten och sagt: Nej, det räcker som det är. 6 () replik: Det är intressant att höra Elisebeht . Det är straffbart när barn bevittnar våld. Jo, för att våldet är straffbart. Vad vill vi? Jo, vi vill att barn ska få skydd, hjälp och ersättning. Det har de möjlighet att få . Vad är bristen? Jo, bristen är att man inte uppmärksammar barn när de har utsatts för att behöva se våld eller varit vittne till våld vi kan välja vilken term vi vill. Problemet är att barn inte tas upp i utredningarna. Det har man konstaterat från regeringens sida och krävt en förbättring. Barn ska självklart tas med i utredningarna så att man vet vad de har varit utsatta för. gör det varken till eller från att lagstifta om det finns brister. Man måste se till att utnyttja den lagstiftning som finns, och det gör man inte till fullo . Om man fortsatt inte följer lagstiftarens intention måste det naturligtvis göras förändringar, men grunden är att myndigheterna ska följa lagstiftarens intention och inte att vi alltid ska ropa på ny lagstiftning. 7 ELISEBEHT () replik: vecklar in sig i en diskussion som leder fel. I en händelse där ett barn har bevittnat våld, låt säga där pappan misshandlar mamman eller där syskon misshandlas av pappan eller mamman, har straffet som utdöms inget att göra med att barnet har bevittnat våldet. Det har att göra med den kränkning och det våld som målsäganden är utsatt för. Så fungerar det . Vi har infört en ordning där barn kan få skadestånd när det uppmärksammas att de har bevittnat våld. Förra mandatperioden gjorde vi ett försök att flytta fram positionerna. Den lagstiftningen har gällt , men berättar att förundersökningar och domskäl inte ger underlag för att ge barn detta skadestånd. Jag vågar påstå att barn inte heller får den hjälp de har rätt till via och kommunerna. Jag håller med om att det i första hand handlar om att skydda barn och ge dem hjälp och stöd att komma bort från ytterligare våld. Det är naturligtvis målet. Det är helt rätt, och jag håller med om det. Vi når dock inte det denna väg; så ser det ut . Läs Brottsoffermyndighetens rapportering! Lyssna på , kvinnojourerna och alla som är engagerade! Då får en helt annan bild. Avslutningsvis konstaterar jag att har svängt vid en jämförelse med motionerna och det höga tonläget under förra mandatperioden. Då krävde man just denna förändring, men är det tillräckligt som det är. 8 () replik: Det är intressant att Elisebeht säger att bristen är att barn inte finns med i förundersökningar och brottsundersökningar. Det är vi fullständigt överens om, och det har också regeringen konstaterat. Därför har man poängterat för såväl åklagarmyndighet som polis att det är oerhört viktigt att barn tas upp i förundersökningar och brottsundersökningar. Har man gett så klara signaler till myndigheterna förväntar man sig också att myndigheterna ska följa detta. 9 (): Detta betänkande om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer behandlar 83 motionsyrkanden. Det visar att det finns ett stort intresse för de här frågorna. Det är bra. Dock måste jag säga att de allra flesta motionerna redan är omhändertagna genom den nationella handlingsplan som vi antog . Det är en handlingsplan som omfattar 56 åtgärder inom 6 insatsområden, nämligen ökat skydd och stöd för våldsutsatta, stärkt förebyggande arbete, stärkt kvalitet och effektivitet i rättsväsendet, utveckling av insatser riktade till våldsutövare, ökad samverkan samt ökade kunskaper. Oppositionen är som vanligt kritisk mot det som vi i alliansen gör. Det kanske är deras roll. För mig är det viktigare att lyssna på vad man säger i den oberoende utvärdering som har gjort. Brå skriver på sin hemsida under rubriken i arbetet med mäns våld mot kvinnor: har satts av för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. En satsning som bland annat har lett till att 10 000 anställda inom polisen har utbildats för att förbättra arbetet med brott i nära relationer. beklagar sig oppositionen och reserverar sig för att de tycker att det finns en bristande kompetens. Det känns som om viljan att kritisera är starkare än viljan att nå framgång. Vi vet att ni pratade mycket under den förra mandatperioden, men det hände inte så mycket. Vi tycker att det är viktigare att faktiskt genomföra saker för att förbättra situationen. Det är därför den nationella handlingsplanen är så viktig. I arbetar nu myndigheter och andra utifrån den. Är vi då nöjda med dagens situation? Varje kvinna som misshandlas, varje kvinna eller man, pojke eller flicka som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck och varje man eller kvinna som utsätts för våld i en samkönad relation är en för mycket. Denna inställning gör att vi i inte kan ha någon annan vision än en nollvision. Vi kan inte säga att det är lagom med 50 misshandlade kvinnor . Vi kan inte säga att det är lagom med 500 eller 5 000 misshandlade kvinnor; det är lagom med noll. Jag tror inte att vi når fram till en nollvision. Det är precis som i trafiken. Vi har en nollvision, men att det aldrig skulle hända en dödsolycka på vägarna tror vi kanske inte riktigt, även om vi ska arbeta för det. Varje misshandelsfall är ett för mycket och det är den inställning som vi måste ha i vårt fortsatta arbete. är en viktig utredning och jag ser fortfarande fram emot de lagändringar som vi ska göra utifrån denna utredning. Redan tidigt under förra mandatperioden yrkade på att den som har överträtt sitt besöksförbud ska kunna övervakas elektroniskt, det vill säga med fotboja, för att förhindra ytterligare förföljelse. Det är ett av förslagen i . Det finns många män som blivit belagda med besöksförbud som är ångerfulla och aldrig någonsin överträder besöksförbudet. Dessa män är inte något större problem och för deras skull behövs det ingen lagändring. Men det finns män som reagerar precis tvärtom. När ett besöksförbud meddelats bryr de sig över huvud taget inte om att det finns. Deras enda mål är att hämnas och misshandla eller, ännu värre, slå ihjäl kvinnan som vågade anmäla honom. står fast vid att besöksförbud ska kunna kombineras med elektronisk övervakning. De män, eller i vissa fall kvinnor, som systematiskt förföljer en annan person får helt enkelt finna sig i att få en fotboja och att det registreras hur de rör sig inom ett visst område. När det sedan gäller frågan om sexualbrott och samtycke, vilket till en liten del tas upp i betänkandet, kan jag inte låta bli att säga något om det. Det är något som vi har debatterat . Redan när den förra socialdemokratiska regeringen lade fram propositionen om en ny sexualbrottslag 2005 yrkade vi i på att sexualbrottslagstiftningen måste ha sin utgångspunkt i att det finns ett samtycke. har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att utvärdera tillämpningen av den nya sexualbrottslagen. Utredaren ska också ta ställning till om utgångspunkten i sexualbrottslagen ska vara tvång, som det är , eller om det ska utgå från bristande samtycke. Detta uppdrag ska redovisas . Med respekt för denna utredning väljer vi i att nu avvakta i frågan om samtyckeskrav i sexualbrottslagstiftningen, men vår grundläggande inställning i frågan kvarstår. Jag vill också säga något om rättigheter för barn som har bevittnat våld i hemmet. Den lagstiftning som den förra socialdemokratiska regeringen med dåvarande justitieminister nuvarande utskottsordföranden som inte är här i spetsen föreslog innebar att barn som har bevittnat våld skulle få möjlighet att få så kallad brottsskadeersättning. När lagen debatterades och beslutades yrkade vi i på att dessa barn inte bara ska ha rätt till brottsskadeersättning utan att de faktiskt också ska ses som brottsoffer. Det är något som Elisebeht nu tycks ha förträngt. Det var ni som röstade nej till det förslaget . Vi menar att barn som upplever våld i hemmet utsätts för en psykisk misshandel som i många fall kan vara lika allvarlig som en fysisk misshandel. Detta är fortfarande vår inställning. lade vi i fram ytterligare förslag för att stärka barn som utsätts för misshandel. Vi menar att barnmisshandel ska vara en egen brottsrubricering i med ett högre straff än för vanlig misshandel. Att misshandla ett försvarslöst barn menar vi, generellt sett, är ett grövre brott än att misshandla en vuxen och därför ska det också rendera ett längre fängelsestraff. Utöver ett barnmisshandelsbrott vill vi införa ytterligare ett brott i , nämligen grov barnfridskränkning. För upprepade misshandelsfall och kränkningar av ett barn ska det finnas en samlad brottsrubricering på samma sätt som fridskränkning och kvinnofridskränkning som redan finns, men en grov barnfridskränkning ska ha ett ännu hårdare straff på straffskalan. Som pappa till tre små barn mår jag illa när jag läser om hur en förälder eller styvförälder begår hemska brott mot sitt barn. Så sent som kunde vi läsa om en man som misshandlat sin styvson och bland annat tvingat honom att äta tills han kräktes och sedan äta upp det han kräkts upp. Jag ska inte uttala mig om något enskilt rättsfall, men jag menar att de fega, usla människor som systematiskt misshandlar, förnedrar och kränker barn ska dömas till mycket långa fängelsestraff. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 10 ELISEBEHT () replik: Tack för ditt anförande, ! I arbetet med att ta fram nationella riktlinjer för hur myndigheterna ska samverka när man misstänker att barn kan ha varit utsatta för brott skriver man i sin promemoria om behov av författningsförändringar när det gäller barn som har bevittnat våld: Denna kategori av barn har i allt väsentligt samma behov som de barn som själva har blivit utsatta för brott. Det ingår inte i och samverkansparternas uppdrag att lämna förslag i frågan om dessa barns juridiska status. Det låg utanför uppdraget. Sedan står det, och man är väldigt tydlig, tycker jag: Diskussionerna som förts i samverkansgruppen har dock lett till slutsatsen att det finns ett påtagligt behov av att klarlägga och förbättra dessa barns ställning i den rättsliga processen. Så skriver , , åklagarna och rättsmedicin. Det är precis vad vi begär. Tillsätt en utredning som flyttar fram barns juridiska ställning! Utred den frågan! Vi säger inte exakt hur det ska vara. Men utred frågan, ta in personer som kan diskutera kring detta och som har kunskaperna och var beredd att göra förändringar! Ska jag uppfatta det som att om man hade kunnat rösta på vårt förslag skulle ha gjort det nu? 11 () replik: Elisebeht hänvisar till en promemoria som jag inte har läst. Jag kan inte svara på frågor om ett litet citat som jag får höra här i talarstolen. Men generellt kan jag säga att det är bra att Socialdemokraterna nu är självkritiska. Ni drev fram en lagstiftning kring barn som har bevittnat våld. Lagen trädde faktiskt i kraft efter valet . tycker Socialdemokraterna att det är dåligt att vi inte har ändrat lagen igen . Men om ni stiftade en så dålig lag att den måste förändras direkt undrar jag varför ni inte gjorde ett bättre jobb från första början. Elisebeht som var med då också kan inte helt ha glömt bort att jag stod här och debatterade om att barn som bevittnar våld utsätts för en psykisk misshandel och därför ska ses som brottsoffer. Detta är inställning , och det var vår inställning då. Men ni röstade mot det. Ni hade kunnat ta upp detta i den proposition som ni lade fram om ni hade velat. Men, som sagt, det är bra att ni är självkritiska. 12 ELISEBEHT () replik: Om inte om hade funnits skulle allting naturligtvis se mycket annorlunda ut. Vi hade under den förra mandatperioden en ambition att förbättra situationen för barn som har bevittnat våld. Vi ville lyfta fram deras situation, vi ville att och andra som kan hjälpa barnen får signaler om det enskilda barnet och att det finns ett behov av hjälp och stöd. Vi gjorde en reform. Vi skäms inte för det. Jag tycker att det är mer allvarligt att säga: Det är en förändring gjordes. Varför ropar ni på en förändring nu igen? Men det är långa ledtider vad gäller lagstiftning. Det som vi säger är att man ska tillsätta en utredning, utreda frågan och låta den jobba. Det kan gärna vara en parlamentarisk utredning. Det behöver inte vara en expertutredning som den borgerliga regeringen älskar att hålla sig med. Ta in också barnkunnig personal och så vidare, sådana som faktiskt kan någonting i dessa frågor, och utred frågan och lyft på stenarna. Ligger det någonting i vad barnrättsorganisationerna och frivilligrörelsen säger, eller är det bara nys? säger att barn som bevittnar våld är utsatta för psykisk misshandel och därför är brottsoffer. Men det är inte så lagstiftningen ser ut . Den tillämpas inte på det sättet. Det vore mycket bättre för barnens skull om vi i denna kammare kunde vara så pass rakryggade att vi, när vi ser att det behöver göras förändringar och reformer, står upp och vågar säga att det är dags att göra det och att vi tar reda på om det möjligtvis ligger någonting i den kritik som vi, och också , ger uttryck för. 13 () replik: Det är klart att det ligger mycket i vad , och andra säger, för de säger precis det som har sagt . Tyvärr var Socialdemokraterna inte med på det när vi yrkade på det under den förra mandatperioden. Så sent som trädde den lagstiftning som gäller i kraft, det vill säga att barn som bevittnar våld inte är brottsoffer utan bara har rätt till brottsskadeersättning. Så sent som , alltså mindre än , yrkade Socialdemokraterna på motsatsen. Då kan man ställa sig frågan: Varför gjorde ni inte mer när ni själva satt i regeringsställning? Elisebeht anklagade alliansen för att ha sagt en sak i opposition och sedan göra en annan sak i regeringsställning. Ja, det är ingen större skillnad mellan oss. Ni gjorde en sak i regeringsställning och tycker en annan sak i opposition. Det är kanske politikens regler som är sådana. Jag ska säga något om den nuvarande lagstiftningen. Misshandelsbrottet innefattar inte bara fysisk misshandel. En person skulle kunna bli dömd för psykisk misshandel också. Egentligen finns denna lagstiftning, men det är alldeles korrekt att den inte tillämpas på det sättet. Det behövs givetvis en utredning som ska se över detta. Men vår målsättning är klar: Den lagstiftning som finns ska förbättras när det gäller barnmisshandelsbrott så att man tydliggör att även psykisk misshandel av barn ska ses som barnmisshandel. Då skulle vi lösa detta. Jag vill hellre se en bredare utredning där detta tas med men där hela frågan om ett nytt barnmisshandelsbrott och grov barnfridskränkning tas upp. Jag vill inte att det ska vara en sådan smal utredning som Socialdemokraterna och oppositionen här yrkar på. 14 (): En kvinna blir misshandlad av sin make om . Mannen tilldelade henne vid det första tillfället ett knytnävsslag mot ansiktet som ledde till en näsbensfraktur. Vid det andra tillfället gav han ett kraftigt slag med öppen hand mot hennes ena öra, vilket medförde bland annat en perforerad trumhinna. Vid det tredje tillfället slog han henne med en porslinsskål, vilket medförde en sårskada. En annan kvinna blev under misshandlad vid ett stort antal tillfällen av sin sambo som tog strupgrepp på henne, dunkade hennes huvud mot en vägg, mot ett köksskåp och mot en sänggavel, sparkade henne i ryggen och slog henne med ett hundkoppel. Mannen hotade också att döda henne och hennes föräldrar och syskon. Detta är två exempel från . Många kvinnor som till slut sökt hjälp har mött okunskap och fördomar. Ofta får de frågan: Varför lämnar du inte mannen? Att söka förklaringar till våldet hos kvinnan eller lägga ansvaret på henne genom frågan varför hon inte lämnar mannen bygger på både okunskap och fördomar. Inom kriminologin finns det etablerade uttrycket blaming the victim, vilket tydligt visar sig gällande våld mot kvinnor i nära relationer. Vid vilka andra brott än våldsbrott och sexualbrott mot kvinnor brukar samhället söka orsaken hos offren? Rädslan för värre våld, konsekvenserna för barnen och rädslan för att bli mördad av mannen är faktorer som gör att många kvinnor inte vågar lämna sitt förhållande. Undersökningar visar också att i de fall som kvinnor gör det är det extra farligt. Det är då som de utsätts för verkliga risker att bli mördade och blir också i många fall mördade därför att det då förekommer separationsproblem för maken och han blir svartsjuk och så vidare. Hur kan då samhället kräva att ansvaret ska läggas på kvinnan att lämna mannen när samhället så ofta misslyckas med att hjälpa henne? Det krävs inom rättsväsendet och hos alla sociala myndigheter och sjukvården ständiga utbildningsinsatser om hur våldsprocessen ser ut så att man kan ta fram ordentliga handlingsprogram. Därför är det skönt att vi nu har denna nationella handlingsplanen om mäns våld mot kvinnor. I arbetet med att bekämpa våldet måste man också titta på särskilt utsatta grupper. Det är invandrade kvinnor, kvinnor med psykiska problem och kvinnor med missbruksproblem. De är ofta hårt utsatta. Vi måste i opinionsarbetet en gång för alla slå fast att hot, misshandel, ofredande, våldtäkt och kvinnofridskränkning är brott som samhället ser allvarligt på och att det aldrig är kvinnans eget fel att mannen utsätter henne för övergrepp. Jag vill säga ett par ord om våldet mellan samkönade partner som också lyfts fram i denna nationella handlingsplan. Det kan följa precis samma mönster som i ett heterosexuellt förhållande. Men det finns också en rädsla hos många i samkönade parrelationer för att möta förakt och oförståelse från omgivningen på grund av den sexuella läggningen. Det gör att många ofta drar sig för att göra en polisanmälan. Även här måste man lyfta fram utbildningsinsatserna inom polisen och arbeta mot fördomarna både inom rättsvårdande myndigheter, där det fortfarande ofta förekommer, inom sjukvården och inom . Patriarkala värderingar och hedersrelaterat våld kan också drabba personer med en annan sexuell läggning än vad familjen tillåter. Också här finns stora okunskaper, och det krävs utbildningsinsatser. Avslutningsvis, herr talman, vill jag lyfta fram ytterligare en aspekt i detta som jag inte var riktigt medveten om när jag började engagera mig i frågan om mäns våld mot kvinnor. Det är det våld som många kvinnor möter i yrkeslivet. Det finns en undersökning som visar att många kvinnor är utsatta för större risker i yrkeslivet än i hemmet. Jag betvivlar den slutsatsen, men den är intressant att diskutera i alla fall. När kvinnan utsätts för våld av en ytligt bekant är det ofta i samband med sitt jobb. Många kvinnor har yrken som socialsekreterare, kuratorer och lärare eller jobbar inom vården. Där möter de många personer som ger sig på dem. Exempel på det kan vara arbetskamrater och skolkamrater, lärare, klienter och patienter. Det här är också ett problem som vi måste uppmärksamma när vi diskuterar våldet mot kvinnor.