prot · GY0910 · 2010-11-04 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att (S) avsagt sig uppdraget som suppleant i trafikutskottet. Kammaren biföll denna avsägelse. 2 § Anmälan om kompletteringsval till trafikutskottet Tredje vice talmannen meddelade att Socialdemokraternas riksdagsgrupp på grund av uppkommen vakans anmält som suppleant i trafikutskottet. Tredje vice talmannen förklarade vald till suppleant i trafikutskottet (S) 3 § Allmänpolitisk debatt (forts. från prot. 1 (S): Under den allmänpolitiska debatten berör vi ett stort antal politikområden. Flera av dem griper in i varandra. För mig som socialdemokrat avgörs politiken ytterst av ett mål, att ge alla människor lika förutsättningar att växa och att förverkliga en del av sina drömmar och sina mål. En av de viktigaste sociala förutsättningarna är att ha ett jobb att gå till. I går hörde vi statsminister tala om den nuvarande regeringen, i minoritet, som en jobbregering. Man vann ett val 2006, sannolikt på jobben. skissar man på att vid denna mandatperiods utgång, i regeringsställning, ha en arbetslöshet som möjligen kommer i nivå med . Jag vill kalla det ett kapitalt misslyckande. Vad som har hänt därutöver är att man har bedrivit en aktiv politik som skilt människor åt. Arbetslösheten omvandlas från ett samhällsproblem till en enskild skuld. Egentligen borde väl få för den innovationen, att du blir frisk efter ett kalenderår. Att skilja människor åt, att skilja mellan vi och de, mellan oss som är friska och jobbar för stunden och de som är arbetslösa och de som är sjuka, är en skam för ett utvecklat samhälle. Det leder till sociala förhållanden som i sin förlängning bär på allvarliga konflikter. Ty det är oro för morgondagen, för framtiden, för ekonomisk försörjning och för att få delta i sociala sammanhang som utgör grogrunden för populism och politisk extremism. Jag tror att den enda förutsättningen för att rycka undan sådant är att politiken styrs mot ett mål, nämligen att skaffa ett samhälle med jämlika levnadsförhållanden för alla människor. styrs politiken bort från detta. De barn som lever i miljöer där föräldrar är arbetslösa eller sjuka drabbas av ekonomiska konsekvenser, och barnfattigdom breder ut sig medan skattesänkningar öses över andra. Kommunerna pressas av en ekonomi som blir tuffare efter valårets flotta ökningar av statsbidrag. I förlängningen blir det nedläggning av fritidsgårdar och mindre resurser till skolor. Och barnen får ta ytterligare stryk. Ett samhälle som skapar segregation blir alltmer ojämlikt. Ty ett samhälle med ett högt mått av jämlikhet har en liten segregation. Och, tvärtom, en ojämlik politik, en sådan hållning i politiken, leder till ett högt mått av segregation. Det som verkligen betyder någonting för mig som socialdemokrat är att ett samhälles friskhet är det mål som dess ansikte är vänt emot. För mig och socialdemokratin är det målet ingenting annat än social rättvisa. Ett samhälle som bygger på små ekonomiska klyftor och ger alla hyggliga förutsättningar och ett samhälle som ger fler möjlighet att växa och utvecklas, så som jag inledde med, är ett samhälle där det inte finns vi och de. I ett sådant samhälle finns det bara vi. Jag upprepar: Den Reinfeldtska regeringen har misslyckats med jobbpolitiken. Det de har lyckats med är en politik som skiljer människor åt. Denna politik ska bekämpas , här i kammaren och ute i samhället, och den måste ersättas av en annan politik, en politik som för människor samman, som minskar klyftor och som ger alla människor i vårt land en framtidstro. I detta anförande instämde och (båda S). 2 (C) replik: Det var ett intressant anförande som höll. Dess ingång, att ytterst ge lika förutsättningar för alla människor att växa, lät som ren och genuin centerpolitik. När det sedan gäller analysen av vad alliansregeringen har gjort eller inte har gjort skiljer sig våra åsikter definitivt åt. Vi har gått från en bidragspolitik till en jobbpolitik. Vi har ansträngt oss, och kommer att fortsätta att anstränga oss, för att se till att få folk i jobb. Listan över det kan göras lång. Men det jag saknar i anförande är någonting, bara någonting, om vad själv har som förslag och åtgärder för att vi ska få människor att växa. 3 (S) replik: Om jag lät som en centerpartist var det nog som en . Jag tänker på det gamla fina som då hade en kapacitet att driva sociala rättvisefrågor. Den socialdemokratiska ansatsen i politiken är känd. I stället för gigantiska skattesänkningar är det investeringar i jobb och i nödvändig infrastruktur och mer resurser till kommunsektorn, till byggande och till utbildning. Det är våra drivkrafter för att få i gång ekonomin och ge fler människor arbete och bättre sociala förhållanden. 4 (C) replik: Det är bara att konstatera att det är lätt att tala men lite svårare att få någonting sagt. Jag tycker att det krävs mycket mer av det paket av åtgärder som alliansregeringen har bidragit med. Kom gärna med kompletteringar! Kom gärna med mer! Det är oppositionens möjligheter. Dem har man alltid. Vi satsar på företagarpolitik. Vi satsar på rehabilitering och korta vårdköer och har åtgärderna, men jag saknar dem i anförande. 5 (S) replik: Vi mäter era resultat, , och konstaterar att arbetslösheten är väsentligt högre än 2006, och regeringens ambition är att möjligen komma till nivå vid nästa val. Att kalla det något annat än ett gigantiskt misslyckande till priset av ökade sociala klyftor är inte med sanningen överensstämmande. 6 (FP) replik: nämnde sjukförsäkringen men nämnde inte hur den gamla sjukförsäkringen ställde människor utanför arbetsmarknaden genom att de blev sjukskrivna slentrianmässigt, trots att de hade arbetsförmåga. Det här har vi genom den nya sjukförsäkringen ändrat på genom att och Arbetsförmedlingen går in tidigt för att människor ska få en plats på arbetsmarknaden. Sedan är jag den första att erkänna att en så stor reform också har en del problem med sig, och de problemen har vi i nu kartlagt. Jag tror att andra allianspartier också har gjort det och att dessa kantigheter kommer att åtgärdas för att människor inte ska fara illa. Hur ser på det gamla systemets ofullkomligheter? 7 (S) replik: Det bjuder på är att kasta ut människor ur försäkringssystemet och studsa dem mot Arbetsförmedlingen. En del kommer tillbaka in i sjukförsäkringen, men de flesta hamnar i det kommunala försörjningsstödet. Det är vad ni har gjort. Av de 23 000 som utförsäkrades tror jag att 400 har fått jobb enligt den senaste redovisningen. Resten har åsamkats ett stort lidande. Där är resultatet av er politik. Det är inte så att det tidigare var fritt val att vara sjukskriven. Jag kan hålla med om att det arbetades för lite med rehabilitering och framför allt med villkoren på arbetsplatser som slår ut människor. Men det är en blind fläck för att se arbetsplatserna och människors sociala villkor. 8 (FP) replik: har tydligen inte som vi varit ute på försäkringskassorna och arbetsförmedlingarna och bland människor för att just hämta in kunskap om hur den här reformen har slagit. Den har slagit övervägande positivt, men jag medger att den har problem som vi måste åtgärda. Det gör vi nu på allianssidan, och det gör vi kraftfullt. 9 (S) replik: Jag har under som kommunalråd studerat den sociala verkligheten i den kommun jag levt i. Jag vet att resultaten av den politik som är medansvarig för har orsakat svåra lidanden men i bara mycket ringa grad nya arbeten och förutsättningar, detta inte beroende på politiken utan på annat. 10 FINN (M) replik: angriper i raljerande ton statsminister på två punkter. Vi talar om sjukförsäkringen, och vi talar om bland annat de gigantiska skattesänkningarna som nämner i sitt anförande. Låt mig ställa frågan till : Hur kan det komma sig att den sjukförsäkringsreform som vi har genomfört i allt väsentligt bygger på den analys som din partikamrat, den tidigare sjukförsäkringsministern , har föreslagit? Hur ser ni inom rörelsen på detta? Är det hon som ser problemet eller är det som ser problemet? Den andra frågan handlar om de gigantiska skattesänkningarna som förfasar sig över som också benämndes som att överösa andra med skattesänkningar. Hur kommer det sig att ni inom Socialdemokraterna i allt väsentligt ställer er bakom de jobbskatteavdrag som vi har bidragit med? Hur går egentligen den retoriska och känslomässiga anstrykningen i anförande ihop med den politik som hans parti faktiskt bedriver? 11 (S) replik: Det är mycket väl bekant i denna kammare och i det omgivande samhället att socialdemokratin inte ser sjukdom i en tidskalender. Vi har sagt mycket tydligt att det är de enskildas vitt skilda förutsättningar som ska mätas och prövas. Ingen blir frisk . Det är den tydliga skiljelinjen, för ni ser området som ett utgiftsområde där kostnaderna måste nedbringas. Vi ser det som en social fråga för att ge människor bättre förutsättningar. Sedan är det så, Finn , att ingen opposition har möjlighet att i ett trollslag kunna förändra all politik om man träder in i majoritet, även om jag så gärna skulle önska. 12 FINN (M) replik: Svaret på det sista bör väl vara att vi har haft ett för högt skatteläge på arbete i det här landet, framför allt hos låg- och medelinkomsttagare. Det rättar vi till, och är ni ärliga och säger att det ställer ni upp på. Då tycker jag även att borde ha fört in det i sitt anförande. När det gäller just tidsaspekten på sjukförsäkringen var det en av de saker som , partikamrat, tryckte allra mest på. Hon sade att sjustegsprogrammet hade ett fel, nämligen att i de allra flesta fall stannade man på steg ett och kom aldrig vidare. Tidsgränser vill man alltså ha, enligt . 13 (S) replik: Jag har inte för vana i mitt tidigare liv att dra in tjänstemän i debatten, utan det kan väl vi sköta politiskt. När man är tjänsteman har man ju ingen partibok när man skriver. Våra positioner är tydligt kända. Men jag tror att ni drivs av ett annat värv. Det är att skambelägga sjuka och arbetslösa i den mer övergripande målsättningen att driva ned lönenivåerna i samhället. Ytterst är det detta all er politik samlas kring. 14 FINN (M): I har vi en internationellt sett ovanlig konstruktion med tre olika beskattningsnivåer av medborgarna som har bäring på vårdens finansiering. Efter att ha verkat av mitt yrkesverksamma liv i den landstingsfokuserade svenska vården tillåter jag mig att tvivla på att en sådan ordning i längden är den bästa garantin för att gynna den nya och progressiva sjukvårdspolitik som Alliansen för. Vi i Alliansen har under den förra mandatperioden gjort en sund, successiv förskjutning av makten över vården, från klåfingriga politikers detaljstyrande och centreringen runt kollektivets behov till en vård som sätter patienternas och de vårdyrkesarbetandes intressen i främsta rummet. Detta har vi bland annat åstadkommit genom att återigen tillåta fri etablering av sjukvårdsutförare i primärvården efter att ett förbud införts mot en sådan mångfaldssträvan av den socialdemokratiska regeringen . Vårt patientfokus har också lett till att vi stärkt patienternas makt i hälso- och sjukvårdslagen till att man numera har ett lagligt stöd för den vård man faktiskt själv önskar, och vi har ökat tryggheten för patienterna genom att införa en helt ny och samlad patientsäkerhetslag. Valfrihet i patienternas och vårdyrkesarbetarnas intressen har varit alliansregeringens ambition, som en kontrast till ofriheten genom särpräglat politikerstyre av hälso- och sjukvårdens alla detaljer hos De rödgröna. Det är det unika mötet mellan patient och vårdgivare som ger äkta kvalitet i vården. Det är därför vi politiker ska sträva efter stöd för en vård organiserad på patientens villkor och där sjukvårdsyrkesutbildades professionella kompetens ges större inflytande. Möjligen motverkas denna strävan av den nuvarande ordningen med en ansvarsfördelning mellan stat och landsting som inte är optimal. Detta har också bäring på en trygg, långsiktig och hållbar finansiering av sjukvården. Glädjande nog finns det ett brett parlamentariskt stöd i för att sjukvården ska finansieras med gemensamma medel, men vi har kvar ett grundläggande organisatoriskt problem som långsiktigt motverkar en optimal kvalitetsutveckling för svensk sjukvård. Detta handlar om landstingskonstruktionen. De så kallade moderna landstingen inrättades 1862 genom en förordning om landsting, och vi har 21 sådana sjukvårdshuvudmän regionalt med egen skatteuppbörd i vårt land. Dessa regleras i kommunallagen och i hälso- och sjukvårdslagen, som styr verksamheten budgetmässigt och innehållsmässigt. Landstingen finansierar alltså till största delen sin verksamhet via landstingsskatten och lägger följaktligen huvudsakligen fram en budget för en kostnad för vård efter hur man regionalt valt att uttolka hälso- och sjukvårdslagens intentioner. 21 olika budgetar efter 21 tolkningar av hälso- och sjukvårdslagens intentioner beroende på politiskt styre har föga förvånande lett till stora geografiska skillnader i det vårdutbud och den vårdkvalitet som människor möter runt om i vårt land. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt. Problemet med den geografiskt orättvisa vården i vårt land kommer knappast att lösas genom att dagens 21 sjukvårdshuvudmän minskas ned till kanske hälften. Det är den osunda och strikta kopplingen mellan den regionala skatteuppbörden och budgeten för sjukvård som är, enligt min mening, det underliggande problemet. För samhället och för de enskilda medborgarna är det inte kostnaden för sjukvård som är intressant utan kostnaden för sjukdom. När kostnaden för sjukvård inte beaktar vad alternativkostnaden är när sjukvårdsutbudet är för litet eller vårdkvaliteten för låg leder det lätt till ett inskränkt ransoneringsresonemang av sjukvårdspolitiker. Man sparar på kort sikt på sjukvårdsutgifter för att i förlängningen öka på utgifterna i ett annat system, nämligen sjukförsäkringen. Kostnaderna i sjukförsäkringen åligger staten och inte landstingen, varför det med viss förenkling kan ses som att ju fler personer som går från aktiva sjukvårds- och rehabiliteringsinsatser till passivitet i sjukförsäkringen dess billigare och bättre blir det just för landstingsnivån. Men att på detta sätt ha en organisation med egen skatteuppbörd som lite tillspetsat, vill jag medge, gynnas av att kostnaden för dess verksamhet vältras över på staten till ingen vinst men till men för medborgaren såväl humanitärt som ekonomiskt är, fru talman, i längden ingen hållbar situation. Det är därför med stor glädje, fru talman, jag ser fram emot den nytillsatta breda parlamentariska socialförsäkringsutredning i vars direktiv man kan läsa att det också ska göras en analys av hur samverkan mellan bland annat sjukvården och sjukförsäkringen kan optimeras . Det är min förhoppning att vi under den pågående beredningen av denna utredning kommer att ta del av en sådan analys och även diskutera möjligheten av att göra viktiga justeringar av ansvarsfördelningen mellan staten och landstingen så att man optimerar användningen av sjukvård för att på det sättet också använda sjukförsäkringen på allra bästa sätt. Jag välkomnar utredningens klokskap när det gäller de många olika inslagen i direktivet, särskilt, fru talman, det som berör en diskussion om samverkan mellan sjukvårdsansvar och sjukförsäkringsansvar. 15 (S) replik: Finn pratar om fördelningen av ansvaret och rollerna mellan staten och landstingen. Det här visar på den skillnad som finns mellan våra två partier när det gäller politikens möjligheter och den demokratiska påverkan på ett så viktigt område som hälso- och sjukvården. Vi vet att hälso- och sjukvården är ett av de absolut viktigaste områdena som medborgarna skattar högt som politikområden. Vi vet också att staten inte är den bästa att bedriva verksamhet. Ska vi då lägga beslutsfattandet så långt från medborgarna i denna viktiga fråga? Staten har ett stort ansvar när det gäller att göra sjukvården likvärdig. Men det finns andra instrument, nämligen att kunskapsstyra, vilket sker med hjälp av till exempel riktlinjer och att ställa krav på att ansluta sig till bra kvalitetsregister. Jag tycker att landstingen sköter detta bra . 16 FINN (M) replik: Jag får tacka för frågan. Jag förhåller mig till detta på det sätt jag sade i mitt anförande, nämligen att jag gläds åt att den breda parlamentariska utredningen har fått till uppgift att problematisera rollfördelningen mellan ansvaret för staten och landstingen när det gäller sjukvården och kopplingen till sjukförsäkringen. Det var det jag sade, . Det här är något som även Socialdemokraterna får ta del av i utredningen. Jag ser med stor tillförsikt fram emot att vi äntligen kan få en diskussion i stället för att ha en positionering där landstingen är bra eller dåliga och staten är bra eller dålig och fundera över det egentliga problemet. Man kan inte titta isolerat på kostnaden för sjukvård, utan man måste titta på hela kostnaden för sjukdom. Det är därför en jämförelse av hur utgiftsfördelningen sker mellan insatser för vården och insatser för sjukförsäkringen är så välkommen. Det är också inskrivet i direktiven. Jag ser fram emot att diskussionen kommer att ske löpande . Vi får återkomma till detta. 17 (S) replik: Det är naturligtvis klokt att koppla ihop sjukförsäkringsutgifterna och sjukvården, men vi har fortfarande stora problem att lösa när det gäller likvärdighet och att få en bra hälso- och sjukvård som styr mer på hälsa än på sjukvård. Vi löser inte problemen eftersom de största sjukvårdskonsumenterna inte befinner sig i en sjukvårdsförsäkring. Det är de äldre och barnen som bär de tunga kostnaderna i sjukvården . Om vi har ett lokalt perspektiv och utgår från de behov och förutsättningar som finns i regionerna kommer vi längre. 18 FINN (M) replik: Min analys utgår från att utredningen har fått detta uppdrag, vilket jag välkomnar. Jag hoppas att även gör det. Det viktiga att poängtera är att de moderna landstingen har en historik . Man kan fundera lite över varför vi fortsatt har en geografiskt ojämlik vård. Någonstans måste det finnas ett problem i organisationen. Det är det som utredningen kommer att fokusera på och analysera. 19 (FP): En av och mina hjärtefrågor är det glömda . Det handlar om grupper som samhället ofta sviker, antingen genom uteblivna insatser eller genom otillräckliga åtgärder. En av dessa grupper som borde beröra oss mer är de av oss som har en funktionsnedsättning. Det är en situation som gör vardagen besvärlig, komplicerad, krånglig och mödosam. När jag var ung och aktiv i handikapprörelsen sade vi ofta att man inte är mer funktionshindrad än vad samhället gör en till. Vår lagstiftning syftar till att en person med behov av hjälp ska få det för att kunna delta i samhällslivet på mer jämlika villkor. Tyvärr brister det stödet i ett stort antal situationer. För de allra flesta av oss är det inget större konststycke att ta sig härifrån och till en annan plats i staden eller till och med utanför den. Men för en person som behöver färdtjänst är det ofta en början till ett ibland omfattande planerande, långt i förväg, för att få en fungerande resa med frågor om var, hur och varför och ett stort regelverk som omfattar denna tjänst. antog denna kammare den nationella handlingsplanen för handikappolitiken med underrubriken till medborgare. I den sägs att enkelt avhjälpta hinder i ska vara eliminerade vid utgången av i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser. Det återstår mycket arbete om målet ska nås. Det konstaterade landets länsstyrelser i en rapport till regeringen för sedan. Många insatser har gjorts , men arbetet går långsamt. Av 190 svarande var det bara 68 kommuner som hade kommit halvvägs. Jag gläder mig åt att minister i en debattartikel på ett tydligt sätt fastslog att tillgänglighet får aldrig betraktas som ett särintresse utan ska ses som ett allmänintresse. Jag ser fram emot denna regerings fortsatta åtgärder inom detta viktiga område. Mobbning, trakasserier och utfrysning är vardag på många arbetsplatser . Det är arbetsmiljöproblem som till slut leder till sjukskrivning, ofta mycket lång. För den enskilde är mobbningen alltid en tragedi. Mobbning förekommer när respekten för människors rätt till personlig integritet glider över i icke etiska handlingar. Kännetecken på mobbning och psykiskt våld är övergrepp som är systematiska när det föreligger ett övertag i makt mellan utövare och offer och pågår och när händelserna upplevs negativt av offret. I en stor del av mobbningsfallen är det arbetskamrater på samma nivå som mobbar någon annan anställd. Men det är också vanligt med chefer som mobbar någon eller några av sina anställda. I har man kunnat konstatera uppemot 300 självmord där offret har en mobbningsbakgrund. Problemet är att få vågar ta tag i problemen. Mobbning innebär en stor förlust för den enskilde och dennes familj med avseende på livskvalitet, hälsa och ekonomi. Skilsmässa, missbruksproblem och social utslagning kan också bli följden av mobbningen. För denna mycket stora grupp har mycket lite hjälp funnits att få. Engagemang och stöd från arbetsgivare, fackliga organisationer och samhället i övrigt är mycket lågt. Åtgärder mot mobbning är en angelägenhet för hela samhället. Jag har tidigare i denna kammare efterlyst en handlingsplan för att stödja och stärka arbetet mot vuxenmobbning. har regeringen i skrivelsen 2009/10:248 lagt fram en förnyad arbetsmiljöpolitik med en nationell handlingsplan där den psykosociala arbetsmiljön ingår. Här har ledarskapsfrågor och arbetsorganisation stor betydelse men också hur vi på en arbetsplats förhåller oss till varandra, där frågor om mobbning, trakasserier, hot och våld ingår. Insatser när det gäller synliggörande, medvetenhet och kunskap, där ledare och chefer ska ha god kunskap, är ett prioriterat område i handlingsplanen. Det är att vi uppmärksammar denna glömda grupp som utsätts för diskriminerande särbehandling. Låt oss hoppas att den får en än mer framträdande roll framöver. Jämställdhet, miljö, demokrati och mänskliga rättigheter är begrepp som genomsyrar den allmänna politiska debatten. Jag personligen anser att det nu är att även frågor kring människors önskan om hur de vill leva tillsammans får samma utrymme. Min och ideologi utgår från principen om varje människas frihet och lika värde oavsett hudfärg, kön, sexuell läggning, språk etcetera. Trots att detta för oss här är en självklarhet vet vi att det i verkligheten sker kränkningar av mänskliga rättigheter om man lever utanför gamla normer och regelverk. Politikens roll är inte att bestämma hur du och jag ska leva våra liv utan att riva hinder och skapa förutsättningar så att vi kan leva som vi vill. Kärleken har inga nivåer och kan inte dömas som rätt eller fel. finns förhållanden av många olika slag, där både samkönade och flersamma förhållanden fortfarande ses som udda företeelser. Vi har kommit en liten bit på väg men har mycket långt kvar. Vi måste ha en betydligt vidare idédebatt i samhället kring dessa frågor där respekten för olikheten formas. Det är skrämmande och oacceptabelt att det fortfarande finns så mycket fördomar och hat kring frågor om sexuell läggning och alternativa familjebildningar. Hets- och hatbrott är några av de viktigaste frågor som vi som politiker har att fortsätta arbeta med. 20 (C): Vi står nu inför en ny mandatperiod, med nya möjligheter och nya utmaningar, inte minst på hälso- och sjukvårdens stora och viktiga områden. Tack och lov att svenska folket i valet gav sitt godkännande till alliansregeringens politik även på vårdens områden, så att vi nu kan fortsätta vårt förnyelsearbete och inte minst vårda och utveckla viktiga beslutade och genomförda reformer av betydelse för de många människorna.