prot · GX09116 · 2010-05-05 00:00:00 — Min förhoppning är att Per också delar den uppfattningen. 11 PER () replik: Alldeles rätt, ! Det är precis så det är. Skillnaden är synen på hur vi når målet. Varför jag pratar om dessa stora satsningar i fråga om attityder och förhållningssätt är att utifrån ett oppositionsläge kan vi se att attityder och förhållningssätt slår rakt över alla politikområden. Det är det som skrämmer mig lite. Jag blir lite orolig om man kategoriskt är emot stora kampanjer för att skapa en förändring i synsätt och förhållningssätt utifrån en ideologisk hållning att det är jag själv som ska lösa mina problem. Vi rödgröna har en liten annan tanke, nämligen att det krävs att vi löser saker tillsammans, finansierar saker tillsammans och utvecklar saker tillsammans. Vi utvecklar varandra tillsammans. Det är det som blir intressant och är drivkraften. Risken är att den enskilde faller utanför. Någonstans väcks en oro hos mig. Jag har pratat med i korridoren, och vi är ganska överens om målet. Men det är i fråga om vägen till målet vi skiljer oss åt. Jag är starkt oroad över den egenkraft som man pratar om, den enskildes drivkraft att utvecklas och så vidare. På samma sätt är det med den negativa kraften, att någon inte får mer ersättning eftersom det inte finns någon drivkraft att komma vidare. Det här är en fråga som är långt större än smittskyddsfrågan. 12 () replik: Per är en klok man, men det är inte alltid vi tycker samma sak trots det. Per tog upp frågan om en kampanj. Jag har utvärderat statliga kampanjer inom olika områden, och jag vet att det är svårt att nå målet och att de kostar mycket pengar. Det är väl därför som regeringen har ett fokus på att stötta ideella organisationer. Där blir det stor utväxling av pengarna. De insatser som görs är effektiva. Detta till trots innebär detta inte att alla människor som behöver få information och kunskap i frågorna nås även om mer pengar ges till ideella organisationer. Regeringen har en uppgift. En av de uppgifter som regeringen har är att ha en effektiv förvaltning. Vi ska inte slösa skattemedel. tror jag att regeringen har gjort det i samband med inte väl underbyggda kampanjer som inte har haft rätt fokus och förankring. Icke förty tror jag och där tror jag att Per och jag är överens, som vi är i frågorna att frivilligorganisationerna är den viktigaste delen för att komma till rätta med frågorna. De kan lära en ny generation hur det fungerar med sexuell och reproduktiv hälsa. Det är en uppgift som både vi har framför oss samt skolor och frivilligorganisationer har framför sig. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 19 §.) Föredrogs socialutskottets betänkande 2009/10:SoU13 Narkotikafrågor. 13 PER (): kliver vi över till ett ärende som ligger ganska nära det vi pratade om alldeles , nämligen smittskydd. Men pratar vi om narkotikafrågor. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1 och 2. Narkotikafrågor är ett stort samhällsproblem ett samhällsproblem som har en tendens att växa när tiderna blir svåra. Därför är det av största vikt att regeringen hanterar frågorna på det sättet. Vi kan prata om folkhälsa, löneutveckling, hälso- och sjukvård, kommunernas situationer och de enskilda, och vi kan konstatera att allt detta påverkar situationen när vi diskuterar narkotikafrågor. har vi ca 27 00030 000 tunga narkomaner i . Det är människor som lever ett liv som jag inte tror att någon av oss skulle vilja leva. Det är djupt beklämmande att samhället inte har förmågan att hantera problemen på ett bättre sätt. Regeringen inledde med att plocka bort en del saker som kan vara viktiga. kommer vi nästan tillbaka till den retorik vi hade tidigare här. var någonting som man mer eller mindre med berått mod plockade bort. Det är en bred satsning som mycket handlar om det jag pratade om tidigare, nämligen attityder och förhållningssätt. Vi har en omvärld som inte på något sätt är så mycket bättre än . Däremot har man där en utveckling där man tror att lösningen är en legalisering. Vi rödgröna är djupt oroade över detta. Tänker man sig kanske att även detta kommer att bli ett problem där vi kommer att jobba utifrån att den enskilde har ett större ansvar? I min värld är det så att när man har hamnat i läget att man är en tung missbrukare har man oftast inte förmågan att ta sig upp därifrån själv. Då finns det två saker att välja på: Endera hjälper man och stöttar för en återgång till samhället eller också struntar man i det. Enligt mitt förmenande krävs det en otroligt humanistisk syn på människan när man ska göra de här sakerna. Jag har en fundering och ställer mig en fråga. Om den kalla syn på människan som vi ser i andra politikområden ska råda även här kommer det att slå etter värre, för det här är en grupp som inte kommer att kunna tala för sig på något sätt. Det finns ingen organisation för gruppen som kan stå upp för den. Det enda vi kan konstatera är det vi ser där hemma. I staden och på landet finns de här människorna, och de är fler i staden än på landet. Jag funderar på hur regeringen tänker agera i ett nordiskt perspektiv eller i ett Europaperspektiv när det gäller de här frågorna. Hanterar man dem utifrån det allvar det handlar om? I , till exempel, funderar man på att legalisera hasch. Staten ska vara någon typ av garant för att man ska kunna sälja det på ett bra sätt. Det är ytterst märkligt, skulle jag vilja påstå. Jag förutsätter att regeringens förhållningssätt i frågan är det totalt motsatta. Det ska vara nolltolerans. Jag hoppas att regeringen lyfte fram de här frågorna när var ordförande i . Det fanns inget signalsystem som talade om att vi hade drivit frågorna på något sätt, men ändå fanns folkhälsoministern och regeringens företrädare där och kunde uttrycka farhågorna. I har man genomfört ett sprutbytesprogram utifrån att blodsmittan ökade kraftigt. Det finns även en ohälsa hos dessa människor förutom att de är missbrukare. Min fundering är: Varför har man inte gjort detta på försök här i storstaden ? Utifrån ett humanistiskt perspektiv och ett smittoperspektiv borde man kanske överväga det. Det är ett sätt att hantera problemen. Detta är kopplat till att vi på något sätt måste se till att det finns en vård och behandling värd namnet. Vi måste ta hand om de här människorna . Vårdkedjan för människor med den här problembilden måste bli tydlig och enkel. Jag tror inte, precis som jag sade , att dessa människor kommer att ställa sig på barrikaderna och säga: Vi behöver det här! Det måste finnas någon som talar för dem. Vi vet förmodligen allihop här att det inte bara handlar om ett beroende av ett narkotiskt preparat. Det handlar om någonting som är mycket vidare och mycket större. Alltså måste vi bygga ett samhälle där alla människor får plats och känner att de är delaktiga och kan vara med och påverka. Jag kommer tillbaka till detta att jag blir lite orolig för att regeringens politik kommer att visa sig slå in i de här frågorna så att det blir kallt, hårt och väldigt svårt för de människor som sitter i denna problembild att över huvud taget komma tillbaka. Någonstans känns det som att man inte heller på det här området har tagit tag i frågorna. Det krävs grövre tag, och vi måste hjälpas åt. Vi måste göra det tillsammans för alla människor som riskerar att hamna i den här problembilden. 14 (): Under förra mandatperioden satsade den dåvarande socialdemokratiska regeringen med stöd av och ordentligt på arbetet mot narkotika på olika sätt. Det största och viktigaste arbetet gjorde enligt min mening , som utförde ett utmärkt arbete både när det handlar om kunskapshöjning, kunskapsspridning och praktiskt arbete. Det är verkligen synd att det framgångsrika arbetet lades ned av alliansregeringen. är tillgången till narkotika kanske större än någonsin i vårt samhälle. Jag anser att narkotikafrågor inte heller har prioriterats i i någon större utsträckning. I mitt anförande, fru talman, kommer jag mest att fokusera på reservation 2, som handlar om hepatit C och problem som följer av smittan. Enligt uppgifter från finns det bara i ca 9 000 injektionsmissbrukare. Av dessa uppskattas vara smittade av hepatit C. Hepatit C är ett virus som upptäcktes . Det smittar via blod och kan också smitta via sexuella kontakter. Många av de smittade drabbas senare i livet av leversjukdomar som kan leda till levercirros och behov av transplantation. Det är på så sätt en allvarlig sjukdom. Jag läste på hemsida inför debatten att rekommenderar att landstingen försöker hitta dem som har fått blod som barn för att kontrollera om dessa personer bär på smittan. Det är de som fått blod efter 1965 som ska undersökas; man tror inte att hepatit C fanns i . Det är bra att de här uppgifterna finns på hemsidan. Men det fanns inte ett ord om injektionsmissbrukare eller några ord som riktar sig till injektionsmissbrukare eller till deras närstående, till exempel om att de ska testa sig och om hur smittan sprids. En del i arbetet mot spridningen vore naturligtvis att införa ett sprututbytesprogram. Man har sprututbytesprogram i och , och där har smittspridningen begränsats. Det är synd att ett sådant program inte har införts i har ju möjlighet att göra det. Ett annat problem är att narkomaner som är hepatit C-smittade inte får någon adekvat vård, eftersom det ställs orimliga krav som de måste uppfylla innan vården påbörjas. Naturligtvis förvärras sjukdomstillståndet om man inte får vård. Det innebär lidande för den enskilde och bidrar till sjukdomens spridning. Vi anser att vård och behandling av missbrukare som smittats av hepatit C bör underlättas och prioriteras. Det är självklart en fråga för landstingen och kommunerna, men eftersom det finns så stora brister i detta arbete menar vi att bör ges i uppdrag att följa upp och utvärdera vården av blodsmittade missbrukare. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2. 15 (): I det här betänkandet har tre reservationer. Vi står naturligtvis bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 1 och 2. I mitt anförande tänkte jag lyfta frågan om ett bortglömt och kanske bortgömt folkhälsoproblem, nämligen beroende av narkotikaklassade läkemedel. Att bruket av beroendeframkallande medel kan påverka hälsan i negativ mening och att det därför bör omfattas av förebyggande strategier inom folkhälsoarbetet är de flesta överens om . Det gäller i första hand tobak, alkohol och illegala droger. Men såväl internationell som nationell forskning har övertygande kunnat visa att även användning av narkotikaklassade läkemedel kan förstärka redan existerande ohälsa samt skapa ett beroende. Narkotikaklassade läkemedel är alltid receptbelagda och förskrivs av läkare, främst till personer som lider av vanligt förekommande sjukdomar och problem. Främst handlar det om besvär i rörelseorganen och psykiska besvär. Läkemedel är mycket vanliga i behandlingen av de här sjukdomarna, både inom psykiatrin och inom öppenvården. Läkemedelsberoende är en mycket allvarlig biverkning av narkotikaklassade läkemedel, som kan leda till att patienten tvingas fortsätta att ta sitt läkemedel, trots att det inte längre har någon effekt och trots att den ursprungliga orsaken till att det sattes in inte finns kvar. Hur stort är då problemet med beroende av narkotikaklassade läkemedel? Ja, i en rapport från beräknades det att ca 250 000 människor kan vara beroende av eller fysiologiskt tillvanda till smärtstillande medel, sömnmedel, lugnande medel och andra narkotikaklassade läkemedel. Av de här 250 000 personerna, alltså en kvarts miljon människor, återfinns ungefär 118 000 i arbetsför ålder. Ca 126 000 är , och ungefär 600 personer är . Det betonas också i den här rapporten att de här 250 000 personerna, som är beroende av narkotikaklassade läkemedel, inte inkluderar den så kallade missbrukarpopulationen, det vill säga de som använder narkotikaklassade läkemedel, ofta i kombination med alkohol och andra droger, i berusningssyfte. De är alltså inte inräknade i den här gruppen på 250 000. Läkemedelsberoende är ett mycket allvarligt problem både för den som drabbas och för samhället. Det är ett folkhälsoproblem som skär rakt igenom hela samhället, där alla samhällsklasser och yrkeskategorier finns representerade. Vem har då ansvaret för frågan om läkemedelsberoende? Ja, som det ser ut finns det ingen ansvarig. Ingen myndighet har fått ansvar för att hantera frågan om läkemedelsberoende. Därför har vi i vid ett flertal tillfällen föreslagit att , som har ansvaret för uppföljningen av folkhälsoproblem orsakade av beroende av alkohol, tobak, narkotika, spel och dopning, även skulle få ett ansvar när det gäller beroende av narkotikaklassade läkemedel. Men man kan konstatera att det under den gångna mandatperioden inte har hänt någonting i den här frågan. Den moderatledda regeringen har inte tagit ansvar för att hantera den här frågan. Tydligast visade sig detta i den senast beslutade folkhälsopropositionen, En förnyad folkhälsopolitik, som vi antog här i . Där nämndes inte ett ord om beroende av narkotikaklassade läkemedel. anser att detta faktum är både anmärkningsvärt och beklagligt. Avslutningsvis, fru talman, kan man inte låta bli att fundera över varför regeringen inte bryr sig om att en kvarts miljon svenskar är beroende av narkotikaklassade läkemedel. Kan orsaken vara att det samhällsekonomiska, folkhälsopolitiska och medicinska problem som läkemedelsberoende utgör till största delen är orsakat av sjukvården själv, främst genom att de förskrivande läkarna inte följer de gällande riktlinjer och behandlingsrekommendationer som finns för narkotikaklassade läkemedel? Det handlar då främst om felaktig och onödig förskrivning och allra mest om utebliven uppföljning av förskrivningen av narkotikaklassade läkemedel. Är det detta som är orsaken? Eller finns det någon annan orsak eller förklaring till det här? I så fall hoppas jag att vi får ett svar under debatten från någon av de borgerliga företrädarna. 16 (): känner man att debatten kanske är något rumphuggen. Vi hade gärna sett att vi hade kunnat debattera de utredningar som vi har väntat på ett tag. Jag tänker på narkotikautredningen och missbruksutredningen, som tyvärr inte kommer att presenteras före valet. Det är två utredningar som har ett brett perspektiv och som tittar på hur hela systemet med exempelvis missbrukarvård fungerar och hela klassificeringen. De tittar på många av de frågor som finns med i betänkandet och som vi väntar på att få debattera och få svar på. Anledningen är väl att är det departement som har jobbat hårdast , i alla fall om man tittar på antal sidor propositionstext och förslag som lagts fram. Jag kan inte annat än beklaga att vi inte har dem framme ; det hade gjort debatten intressantare. Jag hoppas kunna göra debatten någorlunda intressant trots allt. Jag delar uppfattningen att det behövs en bättre lagstiftning. Den kloke Per sade tidigare att en väljargrupp som inte har någon röst är missbrukarna. Det är helt riktigt. Det är en grupp som inte företräds av någon stark lobbyorganisation utan kanske företräds av läkemedelsorganisationer i stället för patientorganisationer. Vi lever i då det är lätt att få tag i alkohol, narkotika och andra substanser som kanske inte är narkotikaklassade men som kan användas på precis samma sätt som traditionella droger. Det är givetvis inte acceptabelt. Vi får inte ha illegala droger och sedan andra substanser som fungerar på samma sätt men som är tillåtna. Det måste komma till ett arbete för att snabbare kunna klassificera droger så att de kan tas från gatan. De som missbrukar måste få vård och stöd . Vi har en missbrukarvård som har brister. Vi kan inte erbjuda hjälp till dem som vill ha det och behöver det . Nätet är inte bara en handelsplats utan även utbildningsplats för hur man kan bli och vara missbrukare. Det är en av baksidorna med det öppna samhället och i en mening kanske något vi varken kan, ska eller ens vill stoppa. Det behövs dock motkrafter. Det behövs kloka krafter som kan stärka föräldrar och dem som har vänner eller anhöriga som har halkat dit. Den svenska narkotikapolitiken kan sammanfattas med en ganska banal mening. Det bästa sättet att begränsa bruket av narkotika är att få människor att aldrig börja använda eller ens testa narkotika. Sammanfattat i propositionstext innebär det att vi ska minska nyrekryteringen till missbruk, förmå människor med missbruk att upphöra med sitt missbruk och minska tillgången på narkotika. Det kan låta banalt, men tittar man i ett internationellt perspektiv är den svenska modellen trots allt relativt framgångsrik. jämförde en rapport från Europeiska unionen och . Dessa två länder kunde påvisa en relativt liten grupp med tunga missbrukare. kan man inte längre säga det om , men vi kan fortfarande säga det om . Den svenska modellen håller i allt väsentligt. Det vi ska göra är att vidareutveckla och förstärka den och göra den mer tillgänglig för fler. Även om vi inte har de två stora propositionerna på vårt bord kan vi se att mycket har hänt. Exempelvis har vi fått fler poliser som har tydligt fokus på att stoppa tillgången till narkotika och hindra nyrekrytering till missbruk. Jag har åkt med i polisbilar flera kvällar och nätter och vet vilket fokus man har; unga människor är viktiga. Det handlar också om frivilligorganisationer och om ett ökat föräldrastöd; det är inte lätt att vara förälder . Det handlar delvis också om förbättrad missbrukarvård. Ett annat exempel man kan sätta i relation till den svenska missbrukarvården är det som finns i . Där har man som målsättning att 200 000 personer ska finnas i Metadonprogram. Jag vet inte om man har nått upp till det, siffran är gammal, men hade man drygt 180 000 människor. Det är ett sätt att få människor från gatan och få dem att sluta stjäla bilstereor, men är det verkligen vård? Är det så vi vill ha det i ? Jag tror att alla här säger nej, så vill vi inte ha det. Det finns ett sluttande plan när det gäller narkotikapolitiken. Tar man ett steg in på det finns det flera vägar som leder fel. Vi ska inte syssla med harm reduction. Vill man brett införa utbytesprogram för sprutor och ha stora Metadon- eller Subutexprogram som faktiskt inte är drogfrihet tar man steg in på det sluttande planet och urholkar den svenska modellen som säger att vi ska nolltolerans mot narkotika. Det är lätt att göra fisksoppa av ett akvarium, men det är svårt att göra ett akvarium av fisksoppa. Något som oroar även i är det ökade antalet Subutexrelaterade dödsfall. har dödsfallen tredubblats; knappt 90 personer dog av missbruk av Subutex. Huvuddelen av missbrukarna är inte inskrivna i program eller står under läkarbevakning, utan de missbrukar den här drogen som går relativt enkelt att få tag i på marknaden. I östra kunde man till och med konstatera att fler dog av Metadon än av heroin. Då får man fråga sig: Vad är boten och vad är soten? Substitutionsbehandling kan vara del av en behandling, men det får aldrig vara ett förstaval och aldrig det första som erbjuds vid behandling. En 20-åring kan inte ha en sådan heroinkarriär bakom sig så att han eller hon ska erbjudas en Subutex- eller Metadonbehandling. Det är viktigt att riskerna med läkemedelsassisterad behandling belyses ytterligare. Jag ser att klockan tickar på, men låt mig kommentera en fråga som tas upp i reservationerna. Den har debatterats tidigare i , fru talman, och handlar om legalförskrivningen av hasch i . Kammaren bör upplysas om att det är socialdemokraterna i som driver denna fråga, men jag kan lugna er med att så länge vi sitter i regeringen och så länge vi har en borgerlig regering i kommer haschet inte att bli fritt i . Jag hoppas att ni tar ett ansvar och pratar med era danska kolleger så att vi kan undanröja detta om olyckan skulle vara framme. Jag yrkar bifall till socialutskottets förslag i betänkandet. 17 PER () replik: Det är risk att det blir favoriter i repris med tanke på förra debatten. Man blir lite fundersam när talar om akvarium eller inte akvarium och så vidare. Man får inte glömma den enskilde i detta. Vård och behandling är en betydande del i att hantera problematiken. Jag är orolig för att när samhällsresurserna undandras kommer vi att hamna i en situation där grupper sätts mot varandra. Du nämnde själv att gruppen narkotikamissbrukare inte företräds av någon. Det är en tyst grupp. De är en aktiv grupp i det de är i, men de har ingen som företräder dem. Vi måste hjälpas åt att lösa dessa bekymmer och gemensamt ta tag i problemen för att inte hamna i en situation där vi sätter grupp mot grupp. Håller med mig om att vi måste göra detta tillsammans? 18 () replik: Jag skulle kunna svara med ett enkelt ja. I mitt anförande sade jag att missbrukare är en grupp som saknar stark egen talan. representeras de kanske av läkemedelsindustrin och andra intressen, och utan att misstänkliggöra någon de behöver en starkare röst i samhället. Vi har en ganska omfattande utredning på väg framåt i som tittar just på dessa frågor. Därför sitter vi inte på alla svar . Helt klart är dock att det finns en underbehandling av missbruksproblematik. Det gäller både alkohol och narkotika, och även läkemedel som var inne på. Vi har också ett problem med mottagandet. De här människorna känner att de inte passar in. De blir inte bemötta som de människor de är. Det är inte acceptabelt i en välfärdsstat som . Vi ska ha en tillgänglig missbrukarvård. Vi ska ha ett humant mottagande av de människor som söker och vill har vård. Vi ska ha det på bordet , hoppas jag. Jag hade gärna sett att vi hade fler propositioner på bordet . Jag beklagar att de inte finns. I sak delar jag inte den uppfattning som Per så klokt för fram. 19 PER () replik: Jag tycker att det är härligt att höra säga att det är viktigt att vi hjälps åt för att lösa de här problemen. Det går inte riktigt ihop. Man brukar tala om barn av sin tid. Det kanske är vanligare i en annan grupp. Narkotikamissbruk kanske inte är så spritt i just den gruppen. Det handlar om en socioekonomisk balans. Rekryteringen sker inte bland dem som har det jättebra. Rekryteringen sker oftast i skikt som har det sämre. Utjämningen är den stora utmaningen för politiken i . Vi måste bestämma oss för om det handlar om att vi vill utjämna detta eller inte. Då får det genomslag i det här politikområdet. Jag tycker också att det är tråkigt att departementet inte har presenterat de här utredningarna. Vad har departementet gjort ? Man har styckat upp och privatiserat. Det är i alla fall en insats från departementet, även om jag inte stöder den. Man säger att man har så mycket att göra, och då borde det väl bli resultat. Jag pratar med mina barn och med ungdomar runt omkring mig om vikten av att vi bryr oss om varandra. Vi utsätter samhället för stora risker genom att inte mota detta. 20 () replik: Jag sade tidigare att Per är en klok man. Jag kanske får ta tillbaka det och fråga Per var han har varit . har vi fått postbuntar som har slitit ut många brevbärare i våra trakter. har inte precis suttit på händerna och väntat på att det ska bli sommar. Man har förmodligen presterat flest propositioner av alla departement. Jag skulle trots allt, precis som Per , vilja ha propositionerna på bordet innan vi går till val. Den samsyn som vi förmedlar tyder väl på att även med en annan regering skulle det inte bli så stor skillnad i politikens inriktning. Det är betryggande. Det är dock inte helt betryggande, men det får jag återkomma till. Jag måste poängtera något som är viktigt i sammanhanget. Det är lätt att man drar ut en del och säger att det är framgångssagan. Framgången är trots allt att man har fokus på alla delar av narkotikamissbruket. Det handlar om att minska nyrekryteringen. Det handlar om att kunna erbjuda personer som är missbrukare en behandling så att de kan sluta med sitt missbruk. Det handlar också om att minska tillgången till narkotika. Om man vill minska tillgången till narkotika och om man vill upptäcka nyrekryteringen av missbrukare är poliser viktiga.