prot · GY0936 · 2010-12-16 00:00:00 — Där upplever många att det finns en smalare och smalare spång att gå på. Detta kan vi inte dölja genom att säga att människor inte ska göra nytta över huvud taget. Det blir allra tydligast med unga förtidspensionärer. Det betyder inte att det finns en enkel väg tillbaka. Vi får många samtal med arbetsgivare som systematiskt försöker anställa människor som har tydliga problem och tydlig arbetsförmåga och vad de kan göra för att fler människor med problem ska få plats på arbetsmarknaden. Det sista och sämsta vi kan göra är att gömma detta problem bakom höga förtidspensionstal. 178 (S): Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 15. Det är glädjande att ett enigt utskott har ställt sig bakom delar av tre motioner som tar upp problemen med hur trygghetssystemen ska tillämpas för gravida kvinnor när det gäller sjukpenning och havandeskapspenning. Det finns ett aktuellt fall där fyra gravida kvinnor har nekats sjukpenning av med motiveringen att deras problem var en naturlig del av graviditeten. Beslutet överklagades med motiveringen att det var könsdiskriminering, en dom som fastställt. Denna dom har i sin tur överklagat till . Ett annat exempel är när två gravida kvinnor anställda i samma företag och med i stort sett samma arbetsuppgifter fick helt skilda bedömningar vid ansökan om havandeskapspenning. Den ena kvinnan fick avslag medan den andra kvinnan fick rätt till havandeskapspenning. Utskottet har konstaterat att det föreligger svårigheter med bedömningskriterier vid graviditetsrelaterade besvär. Utskottet föreslår därför att ger regeringen i uppdrag att göra en översyn av regelverket och tillämpningen när det gäller de olika socialförsäkringsförmånerna som kan komma i fråga vid graviditet. Det är något som jag vet välkomnas av många kvinnor som är gravida , kommer att bli gravida senare eller kanske har varit gravida. En översyn behöver göras av arbetsskadeförsäkringen. Dagens arbetsskadeförsäkring har en rad brister. Det är långa handläggningstider, långa väntetider på rehabilitering och bristande samordning. Svaga drivkrafter för arbetsgivarna och oklara totala kostnader leder till att den enskilda individen hamnar i kläm mellan olika parter. Vid sidan av att den skadade lever i ovisshet om och i vilken utsträckning arbetsskadeersättning och livränta kommer att betalas ut fördröjs viktiga rehabiliteringsinsatser. Situationen för en arbetsskadad kan leda till ett utanförskap, och man upplever kanske sin livssituation som ganska begränsad. konstaterade i en granskning att det finns brister i hantering av arbetsskadeförsäkringen. Förutom att sjuka drabbas av dagens stupstock i sjukförsäkringen får det konsekvenser även för dem med arbetsskada. En person som utförsäkrades blev utan någon som helst ersättning innan hans arbetsskada godkändes. Det kan inte vara rimligt att man inte får någon ersättning när man är sjuk, när man har genomgått arbetslivsintroduktion och när man har prövats utan resultat och det konstateras att man saknar arbetsförmåga. Ändå skedde det. utan ersättning, och man ska leva på någon annan. har antalet godkända typer av arbetssjukdomar minskat kraftigt, från 4 497 till 347. har emellertid ingen minskning skett vad gäller antalet arbetsolycksfall och färdolycksfall. Antalet arbetsolycksfall har legat stadigt omkring 25 00026 000 och antalet färdolycksfall på omkring 3 500 . Mot bakgrund av att försäkringen syftar till att uppmärksamma skadliga arbetsmiljöer och därmed bidra till att förebygga arbetsskador är det en oroande utveckling att det inte har skett någon förbättring vad gäller arbetsolycksfall under de senaste drygt tio åren. Vi har sett en tydlig trend inom byggbranschen att många människor har skadats och till och med dött på arbetsplatser där det saknats skyddsställningar. fick åtta av tio rätt till ersättning för arbetsskada, och är det tre av tio. I vissa fall upphör dessutom arbetsskadan och kallas i stället degenerativa förändringar. Med upphör menar jag att de helt plötsligt inte längre relateras. Värken i axeln efter en arbetsplatsolycka eller ett hårt belastande arbete beror alltså inte längre på den olycka som orsakade skadan, utan i stället är det personens ålder som har blivit orsakssambandet. Enligt flera fackförbund är det få som anmäler arbetsskador trots sjukskrivningar, bland annat därför att man är orolig för effekterna på sin anställning eller tror att det inte ska ske någonting. Allt fler sjuka varslas dessutom av uppsägning. Är det verkligen relevant att anmäla arbetsskada? Vad kan det få för effekter? Arbetsgivarna är ansvariga vad gäller dels att förebygga och uppmärksamma skadliga arbetsmiljöer, dels att bidra till en snabb och lyckosam rehabilitering. Tyvärr brister arbetsgivarna; en del tar inte detta ansvar och struntar i sina skyldigheter. Det kan till viss del bero på avsaknaden av sanktionsmöjligheter, men det finns inte heller några tydliga drivkrafter för arbetsgivare att vidta arbetsmiljöförbättringar. För en enskild arbetsgivare kan det vara mindre kostsamt att ersätta den sjukskrivne med en vikarie framför att bidra till rehabilitering för den arbetsskadade. Redan förra mandatperioden gjorde den borgerliga regeringen stora neddragningar och besparingar på ett aktivt arbetsmiljöarbete. Man skar ned på resurserna till , som ska utöva tillsyn. Man lade ned , där de forskade om arbetslivets villkor. Den politiken har knappast varit bra för vare sig arbetsmiljön eller dem som vistas på riskfyllda arbetsplatser. Risken är att det kommer ett bakslag, kanske inte men , där personer som har hårt belastade arbeten och stressig arbetsmiljö och personer som tvingas jobba under erbarmliga förhållanden skadas allvarligt och därmed inte klarar av att jobba ett helt yrkesliv. Förmodligen är det flera som har drabbats. går arbetsskadeförsäkringen med vinst. En relevant fråga att ställa sig är om det är rimligt. Vi vet att antalet personer med arbetsrelaterade besvär är lika stort som , när den stora förändringen av arbetsskadeförsäkringen genomfördes av den dåvarande regeringen, som leddes av . Det har funnits andra regeringar än socialdemokratiska, kan jag upplysa om. Kan det vara så att många av dem som är långtidssjuka, långtidsarbetslösa eller har skadat sig i arbetet aldrig har fått sin skada godkänd? Är det detta vi ser bland de långtidsarbetslösa? Är personerna bokförda i rätt statistik? Många kanske inte tycker att det är intressant, men jag kan tala om att det gör stor skillnad när det gäller ersättning. 179 (M): Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Jag kommer att ägna huvuddelen av mitt anförande åt att beskriva rehabiliteringens viktiga roll för återgång till arbete. Jag kommer också att bemöta de motioner som oppositionen har väckt på detta område. Oppositionen vill att det ska investeras ytterligare i rehabilitering och att det ska satsas på verklig rehabilitering. Jag ställer mig frågan: Vad menar man med verklig rehabilitering? Jag tror att det finns behov av att reda ut begreppen. Vi har arbetslivsinriktad rehabilitering, som är en angelägenhet för , arbetsgivaren och Arbetsförmedlingen. Vi har en medicinsk rehabilitering, som hälso- och sjukvården ansvarar för. Vi har en social rehabilitering, som kommunen ansvarar för. Låt mig få återkomma till det här med att det skulle vara brist på resurser. Det stämmer nämligen inte. Först vill jag dock säga att det är påfallande många av motionärerna som är kritiska men som verkar instämma i regeringens politik. Det är givetvis mycket glädjande. Oppositionen anser bland annat att man ska utgå från de sjukas behov och människors verkliga förutsättningar. Jag kan upplysa er om att det är just människors verkliga förutsättningar som det nya systemet tar sin utgångspunkt i. En del motionärer vill att tidsgränserna i sjukförsäkringen ska ersättas med individuella rehabiliteringsplaner. Jag förstår inte riktigt vad man menar med individuella rehabiliteringsplaner. Alla personer erbjuds naturligtvis redan nu individuellt utformade planer. Skillnaden mot förr är att sjukskrivna dessutom erbjuds en plan för återgång i arbete. Det fanns inte förut. utgår man från människors verkliga förutsättningar och fokuserar på förmågan, i stället för oförmågan. Det är den stora skillnaden. Till dem i oppositionen som vill att arbetsgivarna ska ha huvudansvaret för personalens rehabilitering och att ansvaret för att göra en rehabiliteringsutredning bör läggas på arbetsgivaren kan jag bara säga så här: Arbetsgivaren har ett reglerat stort ansvar. Man har tidigare försökt med rehabilitering med arbetsplatsen som utgångspunkt, men det visade sig att det inte fungerade. gjorde en undersökning som visade att det vanligtvis dröjde innan man kunde se att något över huvud taget hände i ett sjukskrivningsärende. Ingen tog alltså ansvar. Arbetsgivaren är inte längre skyldig att göra en rehabiliteringsutredning. I stället är det som har både tillsyns- och samordningsansvar beträffande rehabiliteringsinsatser. Det här är en välkommen förändring. ser nämligen helheten: den försäkrade, den intygsskrivande läkaren, arbetsgivaren, den fackliga företrädaren och företagshälsovården. Anledningen till att sjukskrivningarna nu blir färre och kortare är just att man tar ett helhetsgrepp om den sjukskrivne och att insatserna sätts in tidigare. Låt oss titta på vad regeringen har gjort på rehabiliteringsområdet och vilka resurser som satsas, eftersom det är just detta som många motionerat om. Jag måste säga att jag ställer mig mycket frågande till oppositionens krav på mer resurser. Regeringen genomför den största satsningen . 17 miljarder satsas på rehabilitering inom Arbetsförmedlingens verksamhet . Bara lägger regeringen nästan 1 miljard på rehabiliteringsgarantin. Lägg därtill den så kallade sjukskrivningsmiljarden, psykiatrimiljarden och kömiljarden så är vi uppe i en ännu större summa. Den socialdemokratiska regeringen satsade 90 miljoner på medicinsk rehabilitering 2006. Därför undrar jag var logiken finns när oppositionen säger att det satsas för lite på rehabilitering. Jag tror att det kan vara så att många inte riktigt förstår innebörden och följaktligen inte heller omfattningen av den rehabiliteringsgaranti som infördes . I början av 2000-talets var ett av de länder i världen som hade högst sjukfrånvaro. Rygg-, nack- och axelproblem tillsammans med ångest och stressrelaterade symtom var de vanligaste orsakerna till sjukfrånvaro. Det var en orimlig och ohållbar situation som regeringen självfallet ansåg sig vara tvungen att åtgärda. tecknade regeringen därför en överenskommelse med Kommuner och Landsting om en rehabiliteringsgaranti. Syftet med garantin är att patienter i åldern ska få tillgång till behandling och rehabilitering för att lättare kunna återgå i arbete vid en eventuell sjukskrivning. Garantin har också ett förebyggande syfte, eftersom den omfattar även personer som riskerar sjukskrivning. Rehabiliteringsgarantin innebär att patienter med depression, ångest eller stress erbjuds kognitiv beteendeterapi. Det finns också kognitivterapi och interpersonell terapi. Patienter med långvarig smärta i axlar, nacke och rygg erbjuds multimodal rehabilitering, en kombination av psykologiska insatser och fysisk aktivitet och träning eller övriga former av sjukgymnastik. Redan nu börjar vi se resultatet av regeringens insatser. Landstingen rapporterar att tillgången på multimodal rehabilitering och KBT har ökat och fortsätter att öka. Man beräknar att totalt 50 000 personer kommer att behandlas . Nästan tre fjärdedelar av dem som behandlas är kvinnor. Jag vet som sjukgymnast att rehabiliteringsmöjligheten minskar . Därför bygger hela systemet med dess aktörer på att den medicinska rehabiliteringen ska sättas in . och har av regeringen fått i uppdrag att följa och utvärdera rehabiliteringsgarantin. presenterar sin slutrapport. Redan i delrapporten, som presenterades , kan vi se minskad sjukfrånvaro bland de personer som man har följt. Det finns en stark vilja att hjälpa människor tillbaka till arbete genom tidiga rehabiliteringsinsatser. Att insatserna nu kan genomföras beror förstås på att regeringen har fört en ansvarsfull ekonomisk politik, vilket har skapat resurser till just rehabilitering. Jag hoppas också att oppositionen kan instämma i detta. Kraven på mer resurser är rätt ogrundade. När det gäller samverkan och finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet finns det brister. Det är också något som motionärer påtalar. De nya sjukskrivningsreglerna ställer krav på ett väl fungerande samarbete mellan berörda aktörer: , Arbetsförmedlingen, landsting och kommuner. Finansiell samordning och samverkan mellan myndigheter måste förbättras. Det finns faktiskt en ödmjukhet i det. Ändå ser vi att utvecklingen går i rätt riktning och att det sker framsteg. Företagshälsovården är något som vi gärna vill utveckla. En av slutsatserna i delbetänkande är att just att företagshälsovården bör utnyttjas mer och bättre inom rehabiliteringen. Företagshälsovården äger en unik kunskap om arbetsplatsen och särskilda möjligheter för att åstadkomma tidiga och förebyggande insatser på arbetsplatsen. har regeringen avsatt 600 miljoner till Företagshälsovården. Det är en indikation på att man menar allvar med sin satsning. Avslutningsvis vill jag framhålla att regeringens satsningar inom rehabiliteringsområdet har gett positiva svar. Men det finns säkert ytterligare detaljer att utveckla. Regeringens ambitionsnivå är mycket hög, och det starka engagemanget att hjälpa människor är väldigt tydligt. Jag är därför helt övertygad om att vi nu går i rätt riktning på området. 180 (S) replik: Inledningsvis vill jag säga att jag håller med om att företagshälsovården har en unik kunskap om hur det ser ut på många arbetsplatser. Men det finns också många företag som inte omfattas av företagshälsovården. Det är specifikt många små arbetsplatser. Man kan se att det hänger ihop med att många av dem som jobbar där ofta är kvinnor. Jag har, fru talman, en fråga till . Regeringens politik har handlat om att sjuka och arbetslösa ska ha sämre ersättning, som man ställer högre krav på de enskilda. när arbetsgivarna inte tar sitt rehabiliteringsansvar och på en del håll struntar i det och i stället säger upp personer på grund av arbetsbrist blir min fråga: Vad är regeringens svar till arbetsgivarna? Vilket svar har och den borgerliga minoriteten i ? Varför tar regeringen bort de här kraven? Vilka drivkrafter anser att arbetsgivarna ska ha för att sköta rehabiliteringen för dem som är sjuka och för dem som har skadat sig på arbetet eller på annat sätt, för att de ska komma tillbaka till sin arbetsplats? 181 (M) replik: Arbetsgivaren har ett ansvar för att det i hans verksamhet ska finnas arbetsanpassning och rehabiliteringsverksamhet. Mycket styrs också av arbetsmiljölagen. ägde arbetsgivarna frågan mer generellt, och då fanns det arbetsgivare som inte hade kompetens för ämnet, och därför fungerade inte det upplägget. Det regeringen gör är att man till exempel kallar till avstämningsmöte där tillsammans med arbetsgivaren gör upp en plan för den enskilde. Det är ett av verktygen för att verkligen engagera arbetsgivaren. Beträffande företagshälsovården nämnde jag att regeringen satsar 600 miljoner på den. Företagshälsovård ska också uppmuntras att finnas hos varje arbetsgivare för att kunna stötta den enskilde. Inom till exempel vårdsektorn kan man ha ergonomisk utbildning, uppföljningar och anpassningar på arbetsplatsen och så vidare. Det finns ett ansvar hos arbetsgivaren, och det ser också regeringen till via de olika insatserna. 182 (S) replik: Jag vet inte om missförstod min fråga. Min fråga var: Vilka sanktionsmöjligheter finns det, och vilka krav kommer man att ställa på arbetsgivarna? Min upplevelse är att regeringen har satt i system att enskilda som är sjuka och arbetslösa ska pressas på olika sätt. De ska ha ansvaret för sin egen rehabilitering och för att kunna komma ut i arbetslivet och bli friska. När arbetsgivarna inte tar sitt rehabiliteringsansvar skyller man på bristande kunskap, och då är det någon annan som ska ta ansvaret. Var är kraven? Var är sanktionsmöjligheter för arbetsgivarna? Sedan vill jag säga att rapporten om minskad sjukfrånvaro stämmer. Men vi vet också att väldigt många har gått över till arbetslöshetsförsäkringen och har blivit socialbidragstagare. Den delen har ökat ganska mycket. Vi vet att många av de sjuka befinner sig i den gruppen. Den fråga som är relevant att ställa är: Hur många av dem som var sjukskrivna befinner sig nu i reguljär sysselsättning, i det reguljära arbetslivet? Men tillbaka till frågan: Vilka typer av drivkrafter och vilka typer av sanktionsmöjligheter är ni beredda att sätta in mot de arbetsgivare som inte sköter sitt rehabiliteringsansvar? Det är ju det stora problemet. Det är det fackförbunden redogör för, att arbetsgivarna faktiskt säger upp de anställda och hänvisar till personliga skäl. Men rehabiliteringen slarvas igenom. Var är sanktionsmöjligheterna? 183 (M) replik: Jag tycker att man börjar i fel ände när man pratar om sanktionsmöjligheter. Jag tycker att vi ska jobba för att det ska fungera. Som jag tidigare redovisade stimulerar vi satsningen på företagshälsovård, att den ska finnas hos arbetsgivaren. Vi har också arbetsgivaren delaktig i den planering, rehabiliteringsutredning, som den enskilde personen går in i, alltså via . Där kallar man arbetsgivaren. Det är en uppföljning av att det fungerar. Det finns ett ansvar för arbetsgivaren att lämna förutsättningar till när det gäller vilka behov arbetstagaren har för att komma in i rehabilitering och så vidare. Det är redan klart uttalat. Jag tycker att vi ska fokusera på möjligheterna och följa det här innan vi går in på vilka sanktionsmöjligheter vi har om det inte fungerar. 184 (S): Vi har tidigare i debatten hört att tusentals personer är utförsäkrade från sjukförsäkringen. Då kan man tänka sig att de personerna har återfått sin arbetsförmåga, eftersom de är berättigade till ersättningen. Men så är faktiskt inte fallet. Det har inte återfått sin arbetsförmåga, utan det finns ett stopp, en gräns, i försäkringen. Den gränsen gör att de utförsäkras och hänvisas till en fiktiv arbetsmarknad, till ett sagoland, kan man säga. Och i det sagolandet upptäcker en del att det är inte är någon saga det handlar om. är en av dem som har upptäckt det. Hon är kvinnan som förlorade allt. Hon utförsäkrades, och efter det blev hon vräkt. är hon bosatt hos sin dotter och delar rum med två barnbarn. Hon säger så här: Jag vet inte om jag får min operation, och jag kan absolut inte rehabiliteras så som jag bor . skrev till henne i sitt beslut att det bör finnas arbetsförmåga i ett anpassat arbete efter en medicinsk rehabilitering. Ja, även är medveten om att rehabilitering är det som behöver för att ha en chans på arbetsmarknaden. Alla är tydligen medvetna om vad som behövs. Den frågan, fru talman, adresserar jag till alliansledamöterna. Trots att flera tusen människor vittnar om öden som liknar vill inte alliansledamöterna se dessa människor. Då kan man fortsätta den här historien och titta på om det är så att ni vill ändra någonting. Man kan titta på vad regeringen skriver i sin finansplan . Där skriver regeringen att som långsiktig effekt av sjukförsäkringsreformen kommer arbetskraften att öka med 30 000 personer, och därav uppskattar regeringen att 5 000 ska ha en sysselsättning. uppskattar regeringen inom alla andra arbetsmarknadsreformer att arbetskraftsutbudet och sysselsättningen kommer att öka i lika stor omfattning. Det innebär med andra ord att regeringen tror att reformerna kommer att ge full effekt, alla andra, som sagt. Det är bara när det gäller sjukförsäkringsreformen som regeringen räknar med en ökning av den arbetskraft som kommer att gå direkt in i arbetslösheten. Jag kan inte förstå resonemanget. Hade vi haft arbetskraftsbrist med stor risk för överhettning på arbetsmarknaden hade man kanske förstått den ekonomiska drivkraften bakom beslutet. Men vi har en situation på arbetsmarknaden där det snarare finns en massarbetslöshet än arbetskraftsbrist. Och ska dessa personer, som inte har återfått sin arbetsförmåga, ställa sig längst bak i den här massarbetslöshetskön. Folk behöver rehabilitering när de är sjuka, och arbetslöshet är ingen bra rehabiliteringsåtgärd. Ingen kan inbilla sig att arbetsgivare står med öppna famnar och säger: Det är dig vi har väntat på. Det spelar ingen roll att du är sjuk och att du inte har fått din rehabilitering. Du får jobba långsammare. Arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden hör till en av världens mest produktiva arbetskraft. Då frågar arbetsgivare efter ännu mer produktiv arbetskraft. Det råder en jakt efter superarbetskraften. För den som inte är medveten om det finns det en del rapporter att läsa. Då kan man fråga sig: Vad är det egentligen som behövs? Det behövs åtgärder på arbetsmarknaden som kan göra det lättare för de här personerna att efter rehabilitering komma tillbaka och få en chans på arbetsmarknaden. är det bara bland alla som har hårdare regler för sjukersättning än . Och om man läser budgeten kan man faktiskt hitta fler orosmoln. Regeringen sänker ytterligare den redan kraftigt nedsatta sjukförsäkringsavgiften. Den sjukförsäkringsavgiften ska faktiskt finansiera sjukpenning, sjukersättning, rehabilitering med mera. Där har man, som man nu har regerat, dryga , plockat bort hälften av de pengar som ska finansiera sjukersättning, rehabilitering och sjukpenning. Hälften av pengarna är borta. Det kan man inte tolka på något annat sätt än att det kommer att bli fler och fler som kommer att ställa sig längst bak i den långa arbetslöshetskön. Arbetslösheten är ingen bra rehabiliteringsåtgärd, alliansledamöter. Då kan man fråga sig: Vad skulle rehabilitering betyda för och alla andra utförsäkrade? En individuell rehabilitering skulle betyda en möjlighet att återgå till arbete och en möjlighet att försörja sig själv. Det skulle för och alla andra betyda en möjlighet att återfå sin frihet. 185 FINN (M) replik: Det var ett intressant inlägg av som jag inte till fullo förstod, måste jag säga. Här ingicks först en diskussion om ett enskilt fall. Jag diskuterade tidigare det olämpliga i att bygga upp en sådan här viktig reform på en enstaka individ, där vi inte har alla fakta på bordet och där vi inte vet vad detta ska leda till. Vad värre är, fru talman, är när man extrapolerar det till att säga att flera tusentals människor vittnar om detta. Min fråga blir naturligtvis: Vad vittnar de om? Är det samma sak som ? Var finns i så fall den statistiken? Kan dela med sig av allt detta vittnesbörd så att vi kan få det lite samlat och kanske aggregera det hela till någon form av struktur? Det är precis detta som rapporteras in av bland andra Inspektionen för socialförsäkringarna när man granskar och ser hur myndigheterna hanterar reformens funktionalitet. Det är den typen av statistik som man kan dra några vettiga slutsatser av. Vi har redan i ganska stor utsträckning diskuterat de problem som man ser när enskilda människor kommer i kläm. Jag vill påstå att med tanke på reformens stora förändring är det olyckligt med alla enskilda som kommer i kläm. Men det är en klar minoritet. Det resonemang som fördes här tidigare om att det var 30 000 individer och att 5 000 skulle ha sysselsättning innebar att detta skulle vara något negativt. Detta är trots allt 5 000 individer som annars skulle ha funnits i det gamla systemet, där vi hade ständigt ökade övergångar från sjukskrivningar utan gränser till förtidspensioner. Jag hävdade också i mitt anförande att förtidspensioner är en situation som inte bara är ohälsosam för hälsan utan direkt livsfarlig. Man måste alltså försöka anstränga sig för att ta fram den arbetsförmåga och aktivitetsförmåga som finns hos varje individ och som doldes i det förra systemet.