prot · GY0926 · 2010-12-02 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . vice talmannen meddelade att (M) anhållit om entledigande från uppdraget som ledamot av . Kammaren biföll denna anhållan. 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2010/11:94 Till Interpellation 2010/11:94 Brist på arbetskraft med rätt utbildning av (S) Interpellationen kommer att besvaras onsdag . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang som inte kan ändras. (M) Enligt uppdrag expeditions- och rättschef Interpellation 2010/11:95 Till Interpellation 2010/11:95 Fas 3 i jobb- och utvecklingsgarantin av (S) Interpellationen kommer att besvaras onsdag . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang som inte kan ändras. (M) Enligt uppdrag expeditions- och rättschef 4 § Anmälan om inkomna faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2010/11:FPM36 Meddelande om modernisering och effektivisering av EU:s inre marknad KOM(2010)608 till näringsutskottet /11:FPM37 Industrimeddelandet en industripolitik för en globaliserad tid KOM(2010)614 till näringsutskottet 5 § Bättre förutsättningar för internationellt tillsynssamarbete på värdepappersmarknadsområdet Föredrogs finansutskottets betänkande 2010/11:FiU15 Bättre förutsättningar för internationellt tillsynssamarbete på värdepappersmarknadsområdet (prop. 2010/11:17). vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 13 §.) 6 § Ändring av insättningsgarantins täckningsbelopp Föredrogs finansutskottets betänkande 2010/11:FiU18 Ändring av insättningsgarantins täckningsbelopp (prop. 2010/11:23). 1 (V): Vi ska debattera insättningsgarantin, och det finns inte någon politisk skiljaktighet i riksdag om vi ska en insättningsgaranti eller inte. Det som denna debatt egentligen borde handla om är hur långt skattebetalarnas ansvar ska sträcka sig och hur en insättningsgaranti faktiskt påverkar bankernas risktagande. Vi har redan en insättningsgaranti i och i EU-länderna. var den på . Det var en nivå som gick med på, även om vi var kritiska eftersom vi tycker att den höjningen kunde ifrågasättas och att redan den tidigare nivån omfattade de allra flesta småsparare. föreslås en höjning till . Vi menar att skattebetalarnas ansvar inte ska sträcka sig så långt. Vi gick emot detta förslag i när det var uppe för överläggningar, eftersom vi menar att en insättningsgaranti i sig leder till en ökad moral hazard, som man brukar säga, det vill säga att bankerna och finanssektorn är medvetna om att det är andra som går in och garanterar deras förluster. Det ökar i sig riskbenägenheten, vilket också en svensk statlig utredning har konstaterat. I vår fond i för insättningsgarantin finns det avsatta. Det täcker inte på långa vägar de insättningar som faktiskt finns som är på totalt 948 miljarder. Det betyder att av insättarnas pengar är garanterade genom fonden. Resten kommer troligtvis skattebetalarna att få stå för om det skulle hända något så allvarligt som att banksektorn skulle gå omkull. Det är detta som är den djupa problematiken. vidgar vi denna insättningsgaranti i än större utsträckning och till än större belopp, och vi vet att avgifterna inte täcker de avsättningar som borde göras. Jag yrkar bifall till vår motivreservation, eftersom vi menar att detta går för långt. Så här långt ska inte skattebetalarnas ansvar sträcka sig. Vi ska inte ta över det ansvaret från banksektorn på detta sätt. 2 BO (S): För någon vecka sedan diskuterade vi här i kammaren om försäkringsgarantisystem. Där väcks tanken på att införa ett konsumentskydd inom försäkringssektorn motsvarande det som finns inom banksektorn. diskuterar vi insättarskyddet. Allt detta sker i efterdyningarna av återkommande bank- och finanskriser, som dramatiken tätnar när det gäller den pågående europeiska krisen. Den har framför allt sin upprinnelse i en spekulationsekonomi som måste stävjas. Effekterna drabbar nu sysselsättningen och välfärden, arbetare och tjänstemän, pensionärer och ungdomar ungdomar som ännu inte har fått fotfäste på arbetsmarknaden eller som tappar fotfästet när krisen hanteras. Även om vi senare kommer in mer på detaljer vill jag nu säga följande: Att få ordning på finansmarknaderna och ekonomin tror jag kommer att kräva radikala grepp som vi ännu inte har sett. Det är ingen djärv gissning att frågor som rör detta område eller liknande områden kommer att återkomma i kammaren . Det handlar nämligen om hur medborgarna i sin egenskap av konsumenter och skattebetalare, men framför allt i egenskap av medborgare, ska kunna skyddas från nya bubblor och kriser. diskuterar vi inte det stora greppet. Vi behandlar bara insättningsgarantin och ett EU-direktiv om att insättningsgarantins ersättningsbelopp ska fastställas till . Det är den frågan vi har på bordet. Vi socialdemokrater har motionerat med anledning av den proposition som regeringen har lagt fram. Vi vill, precis som ett par tunga remissinstanser, att täckningsbeloppet ska fastställas i kronor i stället för i euro. Skälet till det är egentligen ganska självklart, nämligen att vi har svenska kronor som vår valuta. Det handlar också inte minst om tydlighet gentemot konsumenterna och om att prioritera konsumentskyddet. Det är utgångspunkterna för vår motion. Det hade kanske varit möjligt, men inte helt okomplicerat, att redan nu fastställa beloppet i kronor för att sedan justera det vid återkommande fastställda tidpunkter. Men vi har kunnat enas i utskottet om en gemensam linje som innebär att vi nu säger ja till regeringens lagförslag som innebär att ersättningsbeloppet fastställs i euro. Vi ger också regeringen i uppdrag att se till att driva linjen att icke euroländer, när direktivet omarbetas, vilket redan är bestämt, ges möjligheter att fastställa täckningsbeloppet i sin egen valuta. När direktivet väl är framförhandlat ska vi sikta på att göra precis det, alltså fastställa täckningsbeloppet i svenska kronor. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 3 (M): Låt mig börja med att säga att detta förslag om den nya insättningsgarantin innebär en markant förstärkning av konsumentskyddet gentemot kreditinstituten. Jag vill också säga att vi i princip är överens i utskottet. Jag håller med om mycket i den beskrivning som görs om de spår som finanskrisen satt inom den finansiella sektorn. Den globala finanskris som vi har genomlidit och för all del på många håll fortsatt genomlider har med mer än önskvärd tydlighet gjort klart vikten av en större stabilitet på finansmarknaderna. Hela vår gemensamma ekonomi är beroende av en fungerande finansmarknad, och där spelar bankerna en avgörande roll för att ekonomin ska fungera. Vi ser därför hur en alltmer omfattande reglering av de finansiella systemen växer fram för att få en bättre tillsyn och för att försöka undvika obalanser, vilket i bästa fall också kan leda till att vi kan undvika framtida kriser. Krishanteringsmekanismer ska införas för att hantera eventuella kriser, för att skapa förtroende och för att öka stabiliteten. Lika viktigt är att det finns ett förtroende i konsumentledet spararna, eller bankkunderna om ni så vill, känner en trygghet med systemet och att det finns ett skydd som täcker upp om olyckan är framme och något kreditinstitut kommer på obestånd och går omkull. Med konsumenter menas i sammanhanget förutom fysiska personer också juridiska personer, med vissa få undantag. Det är naturligtvis så att vi om spararna inte känner ett förtroende och en trygghet med systemet riskerar en uttagsanstormning i orostider, något som ytterligare kan komma att förvärra eventuell finansiell instabilitet. Därför är det en viktig poäng i att ha en bred insättningsgaranti. Det är viktigt att insättningsgarantin utformas så att det stora flertalet omfattas av den detta för att garantin ska få avsedd effekt. är det naturligtvis viktigt att täckningsbeloppets storlek inte får nivåer som motverkar ansvarstagande. Förslaget har sin grund i ett beslut från Europeiska unionens råd , i finanskrisens kölvatten, som lett fram till direktivet 2009:14/EG. Det är detta vi nu har att förhålla oss till. Direktivet innebär att insättningsgarantin höjs från nuvarande nivå till att omfatta . I praktiken innebär det att av konsumenterna täcks av garantin. Det ger förutsättningar för att garantin fyller sitt syfte. På så sätt kan misstro mot systemet minimeras och förutsättningar ges för att ekonomin i övrigt ska kunna fortsätta att fungera. Direktivet kommer att innebära en större harmonisering inom EU och omfattar förutom EU-medlemsstaterna även , och . Avsikten med direktivet är också att stärka den europeiska insättningsgarantin för att sektorn ska bära sina egna risker och kostnader i syfte att undvika att riskera skattebetalarnas pengar. Därför, herr talman, och med detta som grund i syfte att motverka obalanser, att stärka stabiliteten på finansmarknaden och framför allt för ett starkare konsumentskydd, yrkar jag bifall till finansutskottets förslag i betänkandet. 4 (V) replik: Visst är insättningsgarantin ett skydd och en trygghet för konsumenter och bankkunder. Det känns ändå som en form av chimär när man ser sig omkring och ser hur det är även i vårt land med tanke på finanskrisen och dess effekter allt större inkomstskillnader bland människor samt en stor social otrygghet och en växande arbetslöshet. Vi ser hur land efter land går på knäna. Men det är också glädjande att även nu anser att det behövs en omfattande reglering av finansmarknaden. Kanske är det till och med så att ni nu kan erkänna att den så kallade Chicagoskolan eller den nyliberala politik som varit rådande i ungefär och som är orsaken till krisen nu för gott kan begravas. i denna kammare har faktiskt velat gå längre när det gällt varje avreglering av finansmarknaden som föreslagits i denna kammare. Det är den historia som ni moderater har med er. Det skulle vara lite intressant att få en kommentar till det av . Ni har ju drivit linjen och ansett att marknaden ska klara sig själv och att den ska få ett ansvar som den faktiskt inte vare sig kan eller bör ta. Det är därför vi har en finanskris. säger också att det är viktigt att insättningsgarantin inte kommer på nivåer som motverkar ansvarstagande från banksektorn. Vilka nivåer handlar det då om? Hur långt ska vi gå? Hur långt ska skattebetalarnas ansvar sträcka sig i det som borde vara banksektorns eget ansvar? 5 (M) replik: Jag kan förstå oro kring att beloppet kanske blir för stort och att täckning inte finns i insättningsgarantin. Men låt mig peka på tre saker som kanske kan lugna en aning. För det första finns det i bankernas avgifter en konstruktion som gör att risktagande motverkas. Den som har en större risk får betala en högre avgift till systemet. För det andra får vi också, om vi harmoniserar insättningsgarantin i , lägre trösklar för en ökad konkurrens i . Det gör att vi får fler banker och att riskerna därmed sprids på fler banker. Dessutom måste man gentemot kunderna visa ansvar. För det tredje handlar det om den bankstödslag som finns här i . Vi har tillämpat ett system med att ta över banker som inte klarar av sina åtaganden. Därigenom kommer insättningsgarantin aldrig att falla ut. I stället är det aktieägarna som får ta den stora smällen. På det sättet tror jag att intäktsgarantin kommer att fylla sitt syfte. Med den här nivån täcker vi, som jag sagt, , vilket jag tror är en bra nivå. 6 (V) replik: Jag kan konstatera att valde att inte kommentera syn på avregleringar och inte heller sin historia av att vilja låta marknaden ta det ansvar den faktiskt också fick. Men ville gå ännu längre. Vi ser nu effekterna av det systemet och av den ideologi som drivit den moderata politiken. återkommer kanske till det. Det är intressant att höra att anser att just av insättarnas pengar är en rimlig nivå när det gäller skattebetalarnas ansvar. Det finns en fond till vilken avgifter avsätts från banksektorn. Men vi kan konstatera att det motsvarar av insättarnas pengar. Med den här förändringen lär det beloppet bli ännu lägre. Därmed har vi byggt in en form av stort risktagande för skattebetalarna. Jag menar att frågan blir lite väl enkelt hanterad. Dessutom menar jag, liksom den statliga utredning som tog upp risken för moral hazard vid sådana här garantisystems införande, att den risken är rätt stor. Jag menar alltså att alla system vi nu i finanskrisens kölvatten bygger upp runt omkring kanske i sin tur bidrar till ett ännu större risktagande, för nu vet banker och finanssektorn att staterna går in. I land efter land efter land är det skattebetalarna som får stå där med kostnaderna direkt i pengar räknat men också i form av försämrade levnadsförhållanden. Den signalen kommer att ha stor betydelse för framtiden, för hur detta framöver kommer att hanteras, och det är jag otroligt rädd för. 7 (M) replik: Det blir lite märkligt när jag i min första replik svarar på det säger i sin andra replik, för det jag där tog upp är i princip svaret också på det . Låt mig försöka ytterligare lugna genom att lyfta fram perspektivet att se hela paketet med de regelsystemsförändringar som sker och det tillsynsarbete som man håller på att utforma. Det måste ses som en helhet. Insättningsgarantin är en del av det. Vi har inte några siffror på hur mycket som skulle kunna komma att krävas eftersom vi inte har så många exempel på vad som skulle kunna ske i banksektorn vid en eventuell konkurs. Återigen: Bankstödslagen är utformad så att staten när det gäller en systemviktig bank kan gå in och ta över den banken för att inte riskera hela systemet. Därmed minimeras den risk tar upp, nämligen att pengarna i denna fond inte skulle räcka. Hela systemet är uppbyggt på så sätt att skattebetalarna inte ska drabbas utan att de som tar riskerna också ska bära sina egna kostnader. Det är hela poängen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 7 § Avgifter i Transportstyrelsens verksamhet Föredrogs trafikutskottets betänkande 2010/11:TU6 Avgifter i Transportstyrelsens verksamhet (prop. 2010/11:3 delvis och prop. 2010/11:30). 8 (S): Transportstyrelsen har fått i uppdrag att lämna förslag på en ny finansieringsform för sin verksamhet. Det förslag vi har fått innehåller avgiftsfinansiering av vissa verksamheter. Andra verksamheter ska anslagsfinansieras. Främst är det tillsyn, ärendehandläggning och registerhandläggning som ska avgiftsfinansieras. Härigenom hoppas man få jämförbara konkurrensvillkor mellan de fyra trafikslagen väg, järnväg, flyg och sjöfart. Vi socialdemokrater har egentligen inget att invända mot detta. Vi tror att det kan uppnås kanske inte på en gång, men på . Färdriktningen är tydlig, och den instämmer vi i. Det är dock när man lägger till alla andra avgifter och pålagor som det blir problematiskt och svårgreppbart. Vi har till utskottet fått en uppvaktning från näringslivets organisationer på området och dessutom deras remissvar. De uttrycker en samlad bild att de nya pålagorna i form av avgifter och andra av myndigheterna beslutade kostnadshöjande åtgärder är ett problem. De har sett och ser kraftigt höjda banavgifter, höjd koldioxidskatt, trängselskatt i och samt IMO:s krav på fartygsbränslen. Jag ska till och med gå så långt att jag citerar en mening i deras remissvar: Näringslivsorganisationerna saknar en samlad konsekvensanalys av de sammantagna effekterna på transportsystemet och i förlängningen av hur svensk industris och handelns konkurrensförmåga påverkas liksom konsekvenserna för människors mobilitet och möjlighet att ta sig till städer och arbetsplatser. Vi kan instämma i denna kritik på så sätt att vi säger att det behövs en helhetsbild av vad alla avgifter och andra åtgärder leder till. Vi måste veta vad både höger och vänster hand gör. Därför kräver vi av regeringen att den gör en samlad utvärdering och analys av hur de olika kostnadsfördyrande förändringarna på transportområdet slår. Vi vill se helheten på området. Företrädare för näringslivet och de offentliga aktörerna undertecknade så sent som den så kallade Jönköpingsdeklarationen. Där enades man om att utifrån sina olika roller samverka i uppföljningen av prioriterade åtgärder. En av dessa prioriterade åtgärder är en samlad översyn av den svenska transportnäringens kostnadsläge och konkurrensförmåga i syfte att stärka näringslivets konkurrenskraft i hela landet. Det är mycket viktigt att detta nu tas på allvar. Varje enskilt politiskt beslut som påverkar transportkostnaderna måste noggrant utvärderas. Vi måste se helheten, men än viktigare är att mäta de samlade effekterna av de kostnader som politiken påför transportsektorn via avgifter och regelverk. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 3. I detta betänkande tas också museijärnvägarna upp. Det finns ett stort kulturhistoriskt värde i just museijärnvägarna för landet och för de bygder där de finns. De är en del av det svenska kulturarvet. Ofta drivs dessa järnvägar av ideella föreningar med människor som ägnar sin fritid åt sitt intresse. Deras jobb för att förvalta vår historia är av mycket stort värde. De banor som berörs är också ofta av stort intresse för besöksnäringen. Det förslag från regeringen som föreligger riskerar att slå undan fötterna för dessa ideellt arbetande föreningar. Enligt majoritetens förslag, uppbackat av , ska dessa föreningar påföras samma avgifter som de kommersiella järnvägsföretagen. Detta är inte väl genomtänkt. Dels kan många av dessa kulturskatter tvingas att lägga ned sin verksamhet, dels tar de inte in några pengar att tala om. Det är ganska små pengar som kommer in genom museijärnvägarna. Det är i och för sig bra att Transportstyrelsen har uttalat att museijärnvägarna ska undantas från självkostnadsprincipen; avgifterna ligger likafullt fast. Det räcker alltså inte med ett sådant undantag. Vi anser att museijärnvägarna helt borde befrias från dessa avgifter. Det är dessutom tveksamt om det netto ger någon inkomst till Transportstyrelsen, med tanke på handläggningskostnader och annat. I de flesta fall blir avgifterna så små att hanteringen av dem kostar mer än vad man får in. Jag kan också konstatera att museijärnvägarnas framtid röner ett brett intresse i de flesta politiska läger utom hos . Det finns nämligen en rad motioner på detta område som är skrivna även av allianspolitiker som kräver att museijärnvägarna undantas från dessa avgifter. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 2. Sammanfattningsvis yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 3. 9 (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till samtliga reservationer. Jag är med andra ord emot regeringens förslag om nya avgifter i Transportstyrelsens verksamhet. Jag är det av flera skäl, men jag tänker koncentrera mig på tre. Det handlar om ojämlika villkor för våra olika transportslag, en oro för de företag som är helt beroende av järnvägen för sina transporter och om vårt ansvar för att klimatanpassa transporterna. Just nu sitter representanter för i och diskuterar hur världens länder gemensamt ska kunna minska världens koldioxidutsläpp. Jag tycker att vi ska ha med oss det även här i vår kammare när vi beslutar om förslag som har påverkan på våra lokala utsläpp. Det kan låta bra att Transportstyrelsens verksamhet i form av tillsyn, ärendehandläggning och registerhantering ska finansieras på ett enhetligt sätt. ser det olika ut för våra fyra trafikslag. Luftfarten är helt avgiftsfinansierad. Sjöfarten och vägtrafiken är både och. Men, herr talman, detta är inte det enda område där de olika trafikslagen har olika villkor. Flyget är till exempel befriat från klimatskatt, till skillnad från de andra trafikslagen. belastas med banavgifter. Något motsvarande finns inte för de andra trafikslagen. Regeringens ambition att skapa likvärdiga villkor för transportslagen är bra, men att enbart titta på Transportstyrelsens avgifter och bortse från transportslagens andra samhälleliga effekter och kostnader blir haltande. Detta förslag skapar inte likvärdiga villkor, utan det förstärker det ojämlika. Det som är oroande är att de nya avgifterna främst drabbar ett av de klimatsmartaste sätten att transportera gods och människor, nämligen järnvägen. Förslaget på de nya avgifterna i Transportstyrelsens verksamhet innebär nämligen kraftigt höjda avgifter för järnvägssektorn. Regeringens förslag innebär i praktiken att avgifterna för järnvägssektorn kommer att öka med . Jämförelsevis kommer avgifterna för flyget att minska med till 2014. Parallellt med dessa avgiftshöjningar i Transportstyrelsen föreslår regeringen en fördubbling av banavgifterna utan att införa motsvarande avgiftshöjningar för vägtrafiken. De höjda avgifterna för järnvägen innebär sammantaget att vi riskerar att transporterna kommer att flyttas över från järnväg till väg. Det är inte att klimatanpassa våra transporter. Det går stick i stäv med den ambitionen. I förslaget på höjda avgifter tas inte heller hänsyn till de delar av den svenska basindustrin som är helt beroende av järnvägen för sina transporter , , är bara några exempel. De kan inte köra sina produkter på vägen. Det går till exempel inte att köra malmen på lastbilen. Det här är viktiga näringsgrenar för svensk export. Varför ska de företagen betala mer för sina transporter än företag som kan välja att flytta över transporterna till väg? Så länge dagens skeva prissättning av transporterna fortgår kan vi i inte acceptera ett förslag som ytterligare bidrar till ökade kostnader för järnvägen. För att skapa en mer rättvis prissättning av transporterna krävs både kilometerskatt för tunga lastbilar och en höjning av koldioxidskatten. Klimatskatt för flyget är minst lika angelägen. Vad som ändå kan sägas vara bra med förslaget är att sjöfarten får en större andel skattefinansiering. Dagens höga andel avgiftsfinansiering utgör ett hinder för att ta till vara sjöfartens klimatpotential för godstransporter. Man skulle därför tro att ställer sig positiv till förslaget. Men som redan har sagts här är det inte bara tågoperatörerna som är kritiska till förslaget, utan det är representanter för branschens samtliga fyra trafikslag som i sitt gemensamma remissyttrande över propositionen är starkt kritiska. Vi måste lyssna på branschens företrädare! Regeringen bör göra ett omtag i den här frågan och tillsätta en utredning som tar ett bredare grepp om transportslagens samhälls- och klimatkostnader och utifrån det föreslå en rimlig finansieringsform för Transportstyrelsens verksamhet. 10 (V): Jag yrkar bifall till reservation 1 där och föreslår att regeringens proposition Avgifter i Transportstyrelsens verksamhet avslås. sker större delen av finansieringen av Transportstyrelsens totala verksamhet genom anslag från statsbudgeten. Det finns skillnader mellan de olika transportslagen. Exempelvis finansieras vägområdet genom både anslag och avgifter. De statliga anslagen finansierar tillsyn och kollektiva prestationer. Avgifterna finansierar verksamheter som är tydligt riktade mot individer och företag. Järnvägsområdet är helt och hållet anslagsfinansierat. Sjöfartsområdet är i princip bara avgiftsfinansierat, även om det finns anslagsfinansiering i form av sjöfartsregistret. Luftfartsområdet har bara avgiftsfinansiering. Det är uppdelat på direkta avgifter och myndighetsavgifter. Regeringens förslag går ut på att verksamheter som har en tydlig myndighetskaraktär , det vill säga 2011, ska finansieras genom avgifter. Man säger sig vilja uppnå konkurrensneutralitet mellan trafikslagen. Regeringen vill att det ska bli en enhetlig finansiering av Transportstyrelsens verksamhet. Men vad betyder egentligen denna förändring? anser att det är principiellt fel att verksamheter som har en tydlig myndighetskaraktär inordnas i ett avgiftssystem. Det är väl ändå inte meningen att Transportstyrelsen ska lägga mer av uppmärksamheten på de finansiella målen än på de transportpolitiska?