prot · GX09125 · 2010-05-25 00:00:00 — Jag träffade en tjej som gick ut gymnasieskolan . Hon har fått en praktikplats i en skoaffär. Hon kan inte flytta hemifrån och har naturligtvis svårt att rent allmänt få ekonomin att gå ihop. Men det går väl an, säger hon, eftersom hon alltid bott hemma. upplever hon att hon gör samma sak som de andra anställda i butiken. Det har hänt en och annan lördag att det saknats personal. Då har fått hoppa in och arbeta, vilket hon tycker är jättebra. Hon säger att hon gör samma sak som . Skillnaden är att hon för lördagen får avtalsenlig lön medan hon för tisdagen får praktikersättning. Hon sade till mig: Jag känner mig faktiskt utnyttjad. Det känns som om arbetsgivaren utnyttjar mig, och det känns inte riktigt bra. är bara en av alla arbetslösa unga i . Jag träffade Tobbes mormor på gatan. Hon stoppade mig och sade: Du som är politiker, nu ska jag berätta för dig hur det är för mitt barnbarn. Han har lastbilskörkort. Han har fått en praktikplats. Han har att pendla. Han har samma ersättning som , . Då säger hans föräldrar: Nejdu, , du åker dit varenda dag. Vi tankar bilen, vi avstår från en bil så att du kan ta dig dit . Så fungerar det för . Hans mamma och pappa har tur för de har jobb båda två. Och de säger att de inte har så höga kostnader för sin villa och så vidare, så de har råd. Om det kniper kan de till och med tänka sig att köpa en bil så att kan ta sig till praktikplatsen . Det kan inte vara rätt att vi har system som gör att unga människor hamnar i situationer där de känner sig utnyttjade, som i fall, eller, som i Tobbes fall, känner att det är tack vare mamma och pappa som man över huvud taget kan ha en praktikplats. Annars hade det aldrig fungerat. Mot bakgrund av detta och de frågor jag ställt känns det svar ministern levererat ganska tunt. Det behövs, med tanke på det läge vi befinner oss i och för att inte tappa bort en hel ungdomsgeneration, mer kraftfulla åtgärder, kanske också för att stimulera till ökad utbildning. Och har jag fått detta svar! kan man läsa ett annat svar i , och det kanske är det allra mest skrämmande. Där kan man nämligen läsa att Alliansen vill ge unga lägre lön. Av artikeln framgår att det alltså är på det sättet man ska lösa ungdomsarbetslösheten. 33 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig börja med att kommentera exemplet med . Praktik är oftast en bra väg in för att få lite erfarenhet och få kontakt med en potentiell arbetsgivare. Framför allt är det bättre än passivitet. Sedan är det naturligtvis viktigt att Arbetsförmedlingen, när den anordnar den typen av praktikplatser, tillsammans med till exempel parterna kontrollerar att ungdomarna inte blir utnyttjade. Därför är tanken att praktiken ska vara en relativt kort insats för att på så sätt göra det lättare för och andra i hennes sits att snabbare kunna komma ut på arbetsmarknaden. När det gäller utbildningsinsatserna har vi försökt göra så att vi har de kortare insatserna inom ramen för arbetsmarknadspolitiken och de längre utbildningsinsatserna i det ordinarie utbildningssystemet. Det finns, som jag ser det, tre goda skäl till det. Det första skälet är att det förmodligen är bättre att den som är pedagogiskt bäst skickad genomför de lite längre utbildningarna. Resultatet för de enskilda personer som ska gå dessa utbildningar blir bäst då. Det andra skälet är att om man går en reguljär utbildning får man både betyg och utbildningsbevis, vilket man inte får om man går hos Arbetsförmedlingen. Det är viktigt att den enskilde får ett bevis för att han eller hon genomgått den lite längre utbildningen. Då är det en bra idé att utbildningen ligger i det ordinarie utbildningssystemet. Det tredje skälet kan vara att det är ungefär dubbelt så dyrt med samma utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiken som i det vanliga utbildningssystemet. Det är inte så konstigt eftersom det är större klasser, grupper, i det offentliga utbildningssystemet än i en mer skräddarsydd arbetsmarknadspolitik. Dessa två saker tror jag får komplettera varandra längre utbildningar i det vanliga systemet, kortare mer direkt arbetsmarknadsinriktade utbildningar inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Där kan praktik vara ett komplement till en ren utbildning för att på så sätt få fotfäste på arbetsmarknaden. Jag delar grundläggande inställning att man som ungdom inte ska behöva känna sig utnyttjad. Förhoppningen är att man ska känna att man får en snabbare väg tillbaka. Jag tror inte att vi egentligen har så stora åsiktsskillnader där, utan det är viktigt att man följer upp och bevakar så att ungdomar inte blir eller känner sig utnyttjade. Den sista saken, lärlingsutbildningarna, tror jag att kommer tillbaka till i nästa anförande. Jag tycker att man ska vara tydlig med att skilja på två sorters lärlingsutbildningar. Den ena är de avtalslärlingar som finns i det vanliga arbetslivet. Där finns det ingen anledning att ha någon synpunkt, annat än att jag skulle önska att det var fler som fick möjligheten att på ett lättare sätt än komma in på arbetsmarknaden genom att få en lärlingsutbildning inom de avtalsområden som har det. Jag skulle önska att det fanns lärlingsutbildningar på fler avtalsområden. Jag tror att det är ett bra sätt att komma in. Konstruktionen är att man har en lite lägre lön när man går sida vid sida med någon för att lära sig, men är mer eller mindre garanterad anställning efteråt. Det tycker jag är ett alldeles utmärkt sätt att se på det. Den andra är gymnasielärlingar. När det gäller utredning om lärlingsutbildningen inom ramen för gymnasieskolan är konstruktionen som hon skissar upp, även om det än så länge är en utredning och inte har gått längre än så, att man naturligtvis ska ha en avtalsenlig lön man arbetar. Men eftersom man inte ska arbeta på heltid utan arbetar en del av tiden resten sitter man i skolbänken gäller det att hitta en kombination som fungerar. Jag tror att man måste kvalificera diskussionen. Jag tror att lärlingssystem är bra. Det är bra för många ungdomar att få in en fot på arbetsmarknaden. En av förklaringarna till att vissa länder , och delvis också har en lite lägre ungdomsarbetslöshet är just att man har vettiga lärlingssystem som innebär en mjukare ingång på arbetsmarknaden än man har haft i , där det har varit lite större avstånd mellan skolan och arbetsmarknaden. Jag tror att det är vettigt att korta det avståndet. 34 (): Arbetsmarknadsministern försökte skapa en bild av att vi inte hade så stora åsiktsskillnader i det stora hela. Jag skulle nog vilja säga både ja och nej. Erfarenhet och praktik ja, det är bra. Det finns all anledning att stimulera för att människor inte ska hamna i passivitet. Men den stora skillnaden är att man när man har den här typen av praktikplatser måste se till att man har med en kravspecifikation på arbetsgivarna. Det är där den stora skillnaden finns. finns det inte något som helst krav på arbetsgivaren om att det eventuellt ska leda till en så kallad riktig anställning. Det är det som är ett av de stora bekymren. Det är naturligtvis också därför så många ungdomar känner sig utnyttjade. Vad gäller lärlingsutbildningar kan vi väl vara överens så pass långt att det är ett bra system för dem som känner för den typ av lärlingsutbildning som vi har kopplat till specifika yrken. Självklart ska det som arbetsmarknadens parter kommer överens om gälla. Så långt är det inget problem. Det största problemet är huruvida ungdomarna söker sig till de olika lärlingsutbildningarna, vilket jag kanske skulle önska. Möjligtvis är en hel del av lärlingsutbildningarna passé, det vill säga att våra unga i samhället inte söker den här typen av utbildningar. De vill ha helt andra utbildningar. Då får vi se till att anpassa oss till det. Allianspartierna säger i att man skulle kunna införa ett lärlingssystem för att få in unga på arbetsmarknaden. Man ska kunna börja en anställning med lägre lön och lägre anställningstrygghet. Det är klart att jag med den fackliga bakgrund jag har känner i ryggmärgen att det där är ett hårt slag mot inte minst fackföreningsrörelsen men framför allt alla arbetstagare. Oavsett vad vi arbetar med måste vi få lika lön för lika arbete. Om man går på en lärlingsutbildning är det kopplat till ett krav på att det ska finnas någon anställd på den arbetsplatsen som har en specialkompetens att lära upp en lärling, som det heter ute i arbetslivet. Det är någonting helt annat än det som man kan ta del av när man andas känslan i lärlingssystemet. Men åter tillbaka till det som saknas, alltså kraftiga åtgärder för att få in fler ungdomar på arbetsmarknaden. Oavsett om vi pratar om lärlingsutbildningar eller praktikplatser räcker det inte. Vi behöver ha fler utbildningsplatser. Alliansregeringen har plockat bort arbetsmarknadsutbildningar därför att ni inte tycker att de är ett bra redskap, vilket också framgår tydligt i svaret. Det gäller arbetsmarknadsutbildningar som ungdomar är betjänta av. Det är ändå någon form av sarkasm bakom detta. Vi tror ändå att alla typer av arbetsmarknadsutbildningar som är anpassade till den region man bor och verkar i leder till att man blir mer anställningsbar och på det sättet ökar möjligheterna att få arbete. 35 Arbetsmarknadsminister (): När det gäller hårdare kravspecifikationer på de arbetsgivare som erbjuder praktikplatser: Skulle vi kräva att en praktikplats automatiskt skulle leda till anställning tror jag att vi skulle få svårt att skaka fram de praktikplatser som vi behöver för att se till att ungdomarna åtminstone inte är passiva utan har någonting att göra och blir en erfarenhet rikare att ta med sig när de sedan söker arbete. Det är naturligtvis svårt. Däremot finns det all anledning att fortsätta att ställa krav på Arbetsförmedlingen att följa upp de anvisningar som ges, så att man ser att det är ordentliga förhållanden. Man kan tillsammans med till exempel det lokala facket försöka undvika att den här typen av utnyttjande sker. Det tycker jag nog inte är så konstigt. Jag håller naturligtvis med när det gäller problemet att ungdomar kanske inte söker sig till en del lärlingsutbildningar. Vi ser inte minst på en del tekniska yrken och utbildningar att det finns klara brister i den meningen att det är för få ungdomar som söker sig till den typen av utbildningar. Det är naturligtvis någonting som vi måste försöka arbeta mer på. Problemet är väl inte minst, upplever jag det som, att universitet och högskolor, eftersom finansieringen av högskoleplatser har byggt på att man har haft många studenter på universiteten, när de sökt studenter har marknadsfört sig med de lite sexigare och roligare utbildningarna, som tyvärr inte leder till arbete i slutändan. Åtminstone har det varit så tidigare. Jag kan ta något exempel. Det är väldigt många ungdomar som gärna vill bli tv-hallåor och vad det nu kan vara. Det är säkert roligt att gå den typen av utbildning, men det finns inte många jobb när man är klar. Därför är det en bra idé att utbildningsanordnarna också redovisar hur stor chansen är att man får ett jobb efter den utbildning som man trots allt investerar både tid och pengar i. Det tror jag är en god idé. Gymnasielärlingssystemet, som skissas upp i utredning, påminner väldigt mycket om avtalslärlingssystemet. Det är bara det att andra halvan av tiden ägnas åt gymnasieutbildning, alltså skolutbildning. Men i övrigt är det inte någon större skillnad i konstruktionen när det gäller vare sig hur lönen sätts eller hur de arbetsrättsliga regelverken i övrigt fungerar. Detta tycker jag inte att man ska vara för orolig för. Vi har lite drygt 32 000 fler utbildningsplatser än vi hade . Det är naturligtvis bra. Jag försökte säga i mitt förra inlägg att de långa utbildningarna sker inom ramen för utbildningssystemet och de korta inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Slutsatsen av det är att samma antal platser räcker till fler personer inom de arbetsmarknadspolitiska utbildningarna, eftersom de är kortare. Om man gör den här uppdelningen så är det inte nog med att de långa utbildningarna ger betyg och utbildningsintyg och liknande, vilket är bra för den enskilde. Vi får också plats med fler ungdomar på ett bestämt antal platser, eftersom utbildningarna i sig är kortare. På det sättet tycker jag att vi når två bra saker. Vi får både fler som har möjlighet att gå igenom de reguljära utbildningarna och få utbildningsbevis eller betyg och arbetsmarknadsutbildningar som är kortare och mer direkt riktade mot arbetsmarknadens behov. Det ska naturligtvis också dimensioneras lokalt. Det håller jag helt med om. Det är alltid bättre att sikta på de jobb som faktiskt finns eller dem man kan förutspå kommer att växa inom en relativt närliggande tid. Det tror jag naturligtvis är bra. Över huvud taget tror jag att det är en god idé att öka kontaktytorna mellan Arbetsförmedlingen, det lokala näringslivet runt omkring och kommun och andra intressenter som finns lokalt, så att man försöker bli lite bättre på att utbilda till de jobb som finns eller kommer att finnas. 36 (): Jag vet inte riktigt om jag får ihop ekvationen med korta och långa utbildningar och förstår den fullt ut, men det kanske inte är det viktiga. Jag kommer från . Vi har ganska hög arbetslöshet rent generellt jämfört med vad vi brukar ha i just . Vi har till de ca 2 000 unga arbetslösa 120 utbildningsplatser. Det känns inte förhållandevis som att det är anpassat till det antal ungdomar som är arbetslösa. Vad gäller detta med att ställa krav på arbetsgivare eller inte var det ett ganska så intressant svar som ministern hade. Vad gäller att ställa krav på de arbetslösa, oavsett ålder, har inte regeringen eller ministern några bekymmer alls. Men när man ska ställa krav på arbetsgivare är det bekymmersamt. Jag tror att det är precis tvärtom. Jag tror inte att arbetsgivare har några som helst bekymmer om de får krav på sig. Har ni behov av att anställa en person här kan ni få en praktikant på vägen. Men sannolikheten att den här personen ska bli anställd ska vara ganska så stor. Det är inga problem att ställa sådana krav om man vill. Men det verkar som att det viktiga för den här regeringen är att ställa krav på arbetslösa än på arbetsgivare i just det här fallet. Vad gäller utbildning rent generellt kan vi vara överens om att all utbildning ökar möjligheterna att bli anställningsbar oavsett vilken typ av utbildning man går. Det är viktigare att en ung människa får gå en utbildning som man är intresserad av och tycker är rolig, för då gör man ett bättre studieresultat än om man bli intvingad till någonting som man inte vill. Därför är det viktigt att se till att man får den kompetens som man känner att man själv vill ha. Det ökar möjligheten att bli anställningsbar. 37 Arbetsmarknadsminister (): I fråga om ekvationen gäller följande inom arbetsmarknadspolitiken. Om vi har 10 000 långa utbildningar räcker de till 10 000 personer. Har vi 10 000 kortare utbildningar räcker de kanske till 30 00040 000 personer. Det är tanken bakom det. De långa utbildningarna ska vara inom det ordinarie utbildningssystemet. Då har vi maximal nytta av våra gemensamma resurser som de som genomgår de längre utbildningarna också får ett utbildningsbevis. Det tycker jag inte är ett omöjligt krav från den enskildes sida. När det gäller kraven på arbetsgivarna kan vi inte tvinga fram praktikplatser. Det är inte alldeles lätt eftersom vi i krisens spår har sett arbetslösheten öka. Då finns det många som vill ha praktikplatser, fas 3-platser och alla andra möjliga olika sådana typer av platser. Skulle vi då ställa ett mer precist krav på att det ska leda direkt till en anställning tror jag att vi skulle få väldigt svårt att få tag i dessa praktikplatser till ungdomarna. Jag kommer återigen till grundfrågan. Det är klart att vi måste se till att ungdomarna inte känner att de blir utnyttjade på det sätt som de ibland beskriver det. Det åligger först och främst Arbetsförmedlingen som anvisar praktikplatserna att försöka se till att det inte är så. I den mån man kan håller jag med om att det är en bra idé att försöka se till att anordna praktikplatser på sådana ställen som har ett anställningsbehov framöver. Då ökar den enskildes möjligheter att kunna få tillträde till de platserna rätt markant. Det ligger mycket i det. Slutligen till frågan om det är viktigare att gå en rolig utbildning. Jag håller naturligtvis med om det. Vi vet alla att om man gör någonting som man tycker om, tycker är roligt och är engagerad i är sannolikheten att man lyckas mycket bättre. Men kanske är det så att vi ibland måste försöka förmå ungdomarna att tycka att de utbildningar är roligare som också leder till jobb. Det är en upplysnings- och aktivitetsinsats som vi behöver ägna oss åt. Jag tänker till exempel på de tekniska yrkena. Det finns en bild av att de tekniska utbildningarna och yrkena inte är roliga medan de i själva verket förmodligen är det. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellationerna 2009/10:353 och 373 om regeringens arbetsmarknadspolitik 38 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att komma till rätta med arbetslösheten och vilka åtgärder jag avser att vidta för att utbilda arbetslösa för att möta näringslivets krav på kompetens. har också frågat mig vad jag avser att göra för att minska arbetslösheten. Självklart har inte gått oberört genom den djupaste och mest utbredda lågkonjunkturen sedan 1930-talskrisen. Från det att den internationella finanskrisen slog har regeringen agerat för att överbrygga krisen samt mildra dess långsiktiga effekter. Inom arbetsmarknadspolitiken har regeringen gjort kraftfulla satsningar, bland annat på arbetspraktik, praktisk kompetensutveckling, Lyft och jobbcoacher. Syftet är att de personer som förlorat jobbet ska behålla kontakten med arbetslivet och stå bättre rustade när jobben kommer. Regeringen har också tillfört stora resurser för att Arbetsförmedlingen ska kunna erbjuda personer som varit arbetslösa ett individuellt utformat stöd inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin samt jobbgarantin för ungdomar. fördubblades dessutom kompensationen till arbetsgivarna för nystartsjobb. Jag kan konstatera att läget på den svenska arbetsmarknaden ser ljusare ut än de scenarier som målades upp . Frågan om att säkra näringslivets behov av kompetens är av central betydelse för att långsiktigt säkra vår konkurrenskraft och därmed vår välfärd. Det är därför viktigt att människor kan förnya och fördjupa sina kunskaper så att de står bättre rustade på arbetsmarknaden när efterfrågan ökar på nytt. Därför har regeringen gjort stora satsningar inom utbildningspolitiken, bland annat genom utbyggnaden av den yrkesinriktade gymnasiala vuxenutbildningen och uppbyggnaden av den nya . Personer som står långt från arbetsmarknaden kan dock i vissa situationer vara i behov av en kortare arbetsmarknadsutbildning. Regeringen har därför tillfört medel för att ge möjlighet till ett ökat antal platser i arbetsmarknadsutbildning. Dessutom gör regeringen en satsning på att arbetslösa ungdomar i jobbgarantin som saknar grund- eller gymnasieutbildning kan erbjudas utbildning inom folkhögskolorna i syfte att underlätta en övergång till reguljär utbildning. Min förhoppning, och övertygelse, är att regeringens satsningar på utbildning leder till att fler personer väljer att komplettera eller läsa in en gymnasie- eller högskoleutbildning. Detta bidrar till att säkra en långsiktigt god kompetensförsörjning. Avslutningsvis vill jag betona att jag anser att det ännu är för tidigt att dra några slutsatser kring de långsiktiga effekterna av regeringens satsningar inom arbetsmarknadspolitiken. Regeringen följer dock utvecklingen på arbetsmarknaden mycket noga och är beredd att agera när förutsättningarna förändras. 39 (): Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Jag måste dock inledningsvis göra arbetsmarknadsministern lite besviken. Arbetsmarknadsministern avslutar sitt svar med att säga att han hoppas att vi inte ska dra några långsiktiga slutsatser om regeringens satsningar inom arbetsmarknadspolitiken. Tyvärr måste jag göra arbetsmarknadsministern besviken. Det är just precis det vi ska göra . Jag vet och förstår att arbetsmarknadsministern helst hade velat undvika det, och jag förstår den fromma förhoppningen. Men det är inte bara vi i oppositionen som är mycket bekymrade över vad som har hänt, eller rättare sagt inte hänt, i arbetsmarknadspolitiken . Det kan sammanfattas med ett ord, och det är: misslyckande. Den moderata arbetsmarknadspolitiken har misslyckats kapitalt på alla punkter. Jobbskatteavdraget har inte lett till någonting annat än ökade klyftor. Det har inte skapat några nya jobb. Arbetslöshetsersättningen i arbetslöshetsförsäkringen skulle skapa fler jobb genom att man skulle sänka den och göra de arbetslösa fattigare. Det har inte skapat några fler jobb. Reformeringen av Arbetsförmedlingen med jobbcoacher som sysslade med hypnos och healing och jobbcoacher som hade upp till 70 arbetslösa som man skulle försöka ge någon sorts personlig coachning har misslyckats och har inte skapat några nya jobb. Det är 10 miljarder i sjön till de arbetsgivare som har ungdomar anställda. Det har misslyckats. Det har inte skapat några nya jobb. Inom parentes kan man säga att är ett sådant företag som ofta används som ett exempel. Man har visat att har fått tiotals miljoner mer i sin resultaträkning på grund av satsningen. Hemma i den kommun som jag kommer från har man fortsatt med svart arbetskraft och slavlöner trots satsningen. Näringslivets rekryteringsenkät som tas upp i interpellationen visar att arbetsmarknadspolitiken inte fungerar och har misslyckats. Trots lågkonjunktur kan man inte rekrytera folk på grund av att de saknar rätt utbildning. Man har misslyckats i högkonjunkturen, och man har misslyckats i lågkonjunkturen. Det är vad arbetsmarknadsministern hoppas att vi inte ska utreda eller dra några långsiktiga slutsatser om. Men oppositionen har gjort det, ekonomerna har gjort det och har gjort det. Sist men inte minst har naturligtvis alla arbetslösa kunnat konstatera att det inte var lättare att söka jobb bara för att man har fått sänkt ersättning i a-kassan och höjd skatt på sin inkomst. Bara för att man har blivit fattigare när man blev arbetslös blev det inte fler jobb. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och beskriva den moderata arbetsmarknadspolitiken med några andra ord. Jag har gjort det vid andra tillfällen och tycker att det är dags att påminna om var de nya arbetsmarknadspolitik egentligen härstammar från. Jag skulle vilja passa på att påminna om varifrån det så kallade nya egentligen har hämtat sin politik. Man kan läsa om det i en bok utgiven av Kommuner och Landsting som beskriver arbetsmarknadspolitiken i ett historiskt perspektiv. Där skriver man så här: fattigvårdslag slog fast att kommunerna inte längre behövde befatta sig med sysselsättningsskapande åtgärder under krisår. Den nya fattigvårdspolitiken vilade på uppfattningen att fullt arbetsföra personer i princip aldrig skulle behöva sakna sysselsättning, under förutsättning att de accepterade de villkor som erbjuds på arbetsmarknaden. De som ändå var arbetslösa betraktades som frivilligt arbetslösa och var därmed inte heller berättigade till något samhälleligt understöd. De nya arbetsmarknadspolitik är exakt identisk med fattigvårdspolitik. Det fungerade inte och det fungerar inte . Arbetsmarknadspolitiken har misslyckats. Detta ska vi nu ta en debatt om. 40 (): har minst sagt varit en turbulent tid på arbetsmarknadens område. Arbetslösheten har ökat med 100 000 personer. Den höga arbetslösheten och den sjunkande sysselsättningsgraden får också genomslag i det som regeringen kallar för utanförskapet. Det går att rikta många invändningar mot begreppet och mätmetoden, men faktum är att utanförskapet har ökat med minst 70 000 människor enligt den definition som arbetsmarknadsministern och hans parti själv har använt sig av. Trots detta är arbetsmarknadsministern rätt nöjd med sin insats.