prot · GX09136 · 2010-06-14 00:00:00 — Då kan man ställa frågan: Ska nu ha några synpunkter på det här? I budgetlagens 29 § sägs att statens ägande ska hanteras affärsmässigt. Är det affärsmässigt att sälja en bank när aktierna står som lägst och på vägen dra in staten i två mycket dyra rättsprocesser? Nej, skulle jag vilja säga. Men den borgerliga majoriteten har inte velat andas en stavelse till kritik om detta i sitt utlåtande. Som om inte det här skulle vara nog kantas hela historien av formella fel ända från början. När företrädde regeringen på bolagsstämman i hade han ingen fullmakt, trots att man enligt aktiebolagslagen ska ha det. Det utgick ingen kallelse till stämman, trots att riksdagsledamöter enligt statens ägarpolicy ska kunna gå på bolagsstämmor i bolag som ägs av staten. Riksgälden och regeringen hemligstämplade en granskningsrapport från i ett försök att mörklägga hela affären, men den hemligstämpeln hade inget stöd i sekretesslagen. Man försökte till och med i ett skede avtala bort offentlighetsprincipen när den här rapporten gavs till gamla aktieägare, för man ville absolut inte att det skulle komma ut. För att inte tala om bristen på dokumentation. I ett skede av granskningen fick vi en promemoria som på fyra sidor sammanfattade 42 möten i . Promemorian var upprättad efter att det sista mötet i hade hållits, trots att vid upprepade tillfällen sagt att dokumentationen i måste föras på ett sådant sätt att man kan följa ärendena. försöker de borgerliga hävda att bara ska ägna sig åt att granska och titta på formella fel, annars blir det politik. Här har vi alltså inte mindre än fyra strikt formella fel. De borgerliga vill ändå inte andas minsta anmärkning mot regeringen i detta? Jo, som vi har konstaterat vill de borgerliga bara anmärka på regeringen i de fall där regeringen själva erkänner, och det har de inte gjort i det här fallet. Annars vågar man inte säga något. Den här affären har skötts ytterst klantigt av chef och av ansvariga statsrådet . Har statsministern haft något ansvar i detta? Vid utfrågningarna av honom som vi har haft har han egentligen sin vana trogen kanske man skulle kunna säga bara hänvisat till och . Han verkade knappt veta vad affären handlade om första gången vi frågade ut honom. Ett så passivt ledarskap har inte stöd i regeringsformen. Statsministern är den enda ministern som väljs av . Statsministern ansvarar inför , och han ska kunna försvara de ärenden som hans statsråd har hand om. En statsministers uppgift kan inte bara vara att utse statsråd och sedan gå och dricka kaffe resten av mandatperioden. Jag spinner vidare på liknelse med fotbollen . Tänk er en fotbollstränare som möter medierna efter en förlorad fotbollsmatch och uppträder så här: Ja, vi förlorade . Varför gjorde ni inga mål? Jag har delegerat uppgiften att göra mål till två anfallare, så det får du fråga dem om. Varför släppte ni in så många mål då? Jag har delegerat uppgiften att försvara målet till målvakten och två försvarare, så det får ni fråga dem om. En sådan tränare, herr talman, skulle inte bli särskilt långvarig i något landslag. Vi får väl se hur det går för . 49 (): gick den amerikanska investmentbanken under. President och finansminister valde att låta falla. Med facit i hand är det uppenbart att det var ett stort misstag. konkurs sände chockvågor genom hela det finansiella systemet och medförde att finanskrisen mycket snabbt blev akut och världsomspännande. Förtroendet för systemet utraderades på , och banker och företag fick stora svårigheter att finansiera sig genom de lån som under normala förhållanden är självklara inslag i deras verksamhet. Banker över hela världen började vackla, och omfattande räddningsoperationer drogs i gång av regeringar i många länder. I agerade regeringen snabbt. En lag om statligt stöd till kreditinstitut arbetades fram och förelades som i bred och blocköverskridande enighet godkände den nya lagen. Lagen trädde i kraft . Den nya lagen bygger på erfarenheter bankkris. Grundtankarna är dels att finansiella institutioner som är viktiga för förtroendet för det finansiella systemet inte ska tillåtas gå i konkurs, dels att staten och skattebetalarna ska skyddas från förluster så långt det bara är möjligt. I första hand ska eventuella förluster bäras av de systemviktiga institutionernas ägare. Genom lagstiftningen fick regeringen godkännande att ge stöd åt systemviktiga institutioner. Regeringen fick också godkännande att utpeka en stödmyndighet som kunde ges i uppdrag att handlägga stödärenden och avveckla det ägande i finansiella institutioner som kunde uppkomma till följd av stödåtgärder. Regeringen beslutade därefter i enlighet med stödlagen att utse till stödmyndighet. stod det klart att hade allvarliga problem. Förtroendet för banken var av flera skäl skadat och banken kunde inte finansiera sin verksamhet genom reguljära lån på marknaden. Banken vände sig då till staten med en begäran om stödlån. Carnegiebanken ansågs vara en systemviktig finansiell institution och kunde därmed inte tillåtas gå under. Om banken hade fallit hade det kunnat ge upphov till stora skadeverkningar i det svenska finansiella systemet, vilket i sin tur hade lett till ytterligare påfrestningar för svenska företag och svenska hushåll. beviljades Carnegiebanken totalt i stödlån av riksbank. När den nya stödlagen strax därefter trädde i kraft skulle det här lånet överföras till . Regeringen beslutade kl. 8.00 att bemyndiga att bevilja stödlån enligt stödlagen till . Riksgälden och ingick ett låneavtal som gällde . Som säkerhet för lånet ställde bankens moderbolag samtliga aktier i banken och i finansföretaget . Lånet betalades ut genom att beloppet överfördes till . beslutade att dra in banktillstånd, främst till följd av att inte hade presenterat tillräckliga åtgärder efter tidigare kritik från . Riksgälden sade då upp stödlånet, i enlighet med villkoren i låneavtalet, och tog över banken. gick inte under, bankens kunder krävde inte att få ut sina medel genast, bankens övriga långivare sade inte upp sina lån och bankens anställda flydde inte. blev inte motsvarighet till . Det svenska finansiella systemet slapp den chock det hade inneburit om ett systemviktigt institut hade fallit. I stället har det svenska systemet klarat krisen väl jämfört med läget i många andra länder. Det har vi glädje av nu när uppgången kommer. kommer vi in på den del av händelseförloppet som är föremål för två anmälningar till . Den ena anmälan handlar om regeringens utövande av ägandet i . Den andra handlar om försäljningen av banken. I båda fallen har KU:s majoritet kommit fram till att det inte finns anledning att kritisera regeringens agerande, medan oppositionen har reserverat sig. Låt mig kommentera oppositionens synpunkter. När det gäller ägandet av banken handlar kritiken om fyra punkter. För det första menar oppositionen att aktiebolagslagen kräver att den som företräder annan på bolagsstämma ska ha en fullmakt och att det, eftersom inte hade fått en sådan, rådde oklarhet på vilken grund riksgäldsdirektören företrädde staten vid bolagsstämman i Carnegiebanken. Det är dock helt tydligt, herr talman, att regeringen genom sitt beslut gav i uppdrag att hantera stödet till och att detta innefattade att utöva det ägande av aktier i banken som kunde uppkomma till följd av stödet. Det är helt klart. För det andra menar oppositionen att dokumentationen av mötena i det så kallade stabilitetsrådet har varit bristfällig. är ett organ för informellt samråd mellan bland andra , , och . Det är inte fråga om beslutsmöten utan enbart om informationsutbyte. Då krävs inte att man skriver och arkiverar protokoll. För det tredje menar oppositionen att det är olämpligt att delegera till en myndighet att självständigt förvalta ägandet av ett bolag. Jag kan konstatera att delegeringen till Riksgälden har skett helt i enlighet med den stödlag vars huvuddrag samtliga riksdagspartier har ställt sig bakom. Den här kritiken riktar sig alltså mot att har gett regeringen befogenheter som regeringen har använt. KU är dock kontrollorgan och inte till för att kritisera beslut. För det fjärde kommer , herr talman, det mest fantastiska klagomålet från oppositionen. Statens ägarpolicy säger att ledamöter ska bjudas in att närvara som åhörare vid bolagsstämmorna i statens bolag och att inbjudan ska vara till handa senast i förväg. Detta skedde inte när det gällde den bolagsstämma i som hölls strax efter att hade tagit över aktierna. Det här menar oppositionen att regeringen bör kritiseras för. Den här kritiken har sin grund i en KU-anmälan av socialdemokraten som skriver att han gärna hade velat närvara vid stämman i Carnegiebanken. Låt oss se vad oppositionens kritik innebär. Mitt i den värsta finansiella krisen har staten just tvingats att ta över en bank för att värna stabiliteten i det finansiella systemet. Då är det viktigt att snabbt få kontroll över banken, byta ut styrelsen och lugna kunder, långivare och anställda genom ett kvickt och kraftfullt agerande. Annars riskerar man att förtroendet för det finansiella systemet undergrävs och att värdet på banken minskar, till skada för skattebetalarna. Dessutom försökte Carnegiebankens gamla styrelse genom skrivelser till bolagsverket agera även efter att staten hade tagit över, vilket ytterligare illustrerar vikten av att handla snabbt. I det läget menar oppositionen på fullt allvar att man borde ha tagit en paus, skickat brev till , bjudit in riksdagsledamöterna och väntat innan man höll bolagsstämma och bytte ut styrelsen. I ett akut krisförlopp är en evighet. Ändå menar oppositionen att skulle ha väntat i fjorton långa dagar med att ta kontrollen över banken för att skulle sitta och lyssna på bolagsstämman. Här står det svenska finansiella systemet på spel och det oppositionen klagar på är att inte blev inbjuden. När det slutligen gäller försäljningen av banken och gick den till så att lät meddela att företagen var till salu och inbjöd alla intresserade att lämna anbud på aktierna i banken. Det här resulterade i att tre bud lämnades in. Efter att ha analyserat buden fann att investmentbolagen gemensamt hade lämnat in det mest fördelaktiga budet. Enligt bedömning kommer betalningen för aktierna, inklusive ett vinstdelningsarrangemang, att innebära att staten får tillbaka de utlånade samt får ersättning för risktagande och kostnader. Hanteringen av Carnegieärendet innebär alltså dels att det svenska finansiella systemet räddades från allvarliga påfrestningar, dels att skattebetalarna troligen inte förlorar en krona på affären. Slutet gott, allting gott, frestas man att säga, men oppositionen är inte nöjd. De klagar på att försäljningen gick för fort och genomfördes och menar att det därmed kan ifrågasättas om den genomfördes på ett affärsmässigt sätt. Det här är en egendomlig kritik. Det var väl känt på marknaden att banken var till salu. Alla som ville hade möjlighet att lämna anbud. Tre bud avgavs. Buden ligger påfallande nära varandra. Det indikerar tydligt att det betalade priset motsvarar aktiernas marknadsvärde för försäljningen. Det är möjligt att man hade fått ett annat pris om man hade sålt . Om det priset hade varit högre eller lägre än det man faktiskt fick är det däremot ingen som vet och ingen som någonsin kommer att kunna ta reda på. bedömde att bankens värde riskerade att minska om man skulle låta staten kvarstå som ägare , bland annat till följd av risken för att personalen då skulle söka sig bort från banken. Enligt den bedömningen fanns det alltså en risk för att priset hade blivit lägre om man hade väntat med att sälja. är tvärsäker på att priset hade blivit högre. Eftersom uppenbarligen har förmågan att se in förstår jag inte varför inte har blivit miljonär på aktieaffärer eller på stryktipset. vill att KU på basis av hans spekulationer om vad som möjligen kunde ha hänt i en oviss framtid ska kritisera regeringen för att sålde Carnegiebanken till ett marknadsmässigt pris som troligen kommer att hålla skattebetalarna skadeslösa. En sådan kritik är självfallet helt orimlig. Sammanfattningsvis, herr talman, kan jag säga att räddades det svenska finansiella systemet räddades och står väl rustat inför den uppgång som kommer försäljningen av banken innebär att skattebetalarna kommer att få tillbaka sina pengar. Det är, herr talman, allt som allt inte illa. Det är inte alls illa. 50 () replik: försöker göra det här till något slags personfråga om mig och . Han undrar varför jag inte har blivit miljonär på aktieaffärer. Det har jag kanske. Det vet inte . Däremot har gjort ganska bra aktieaffärer. Han vet rätt mycket om hur det fungerar i den verksamheten. Det här handlar inte om huruvida fick vara med på en bolagsstämma eller inte. Det handlar om hur ska tillförsäkras insyn i sådana här skeenden. hänvisar själv och hur man löste bankkrisen då. Jag vill erinra om att det då sattes upp en bankstödsnämnd med deltagande från alla partier. Alla var med och kunde fatta den här typen av beslut från början. När man valde att gå fram den här gången gjorde man precis tvärtom. Då överlät man allt åt , Riksgälden, att sköta detta utifrån egen ficka. Han kunde stövla in på och säga att det är han som äger banken. Det är skillnaden mellan hur man gjorde den här gången och hur man gjorde förra gången. har ni vecklat in er i två rättsprocesser, nämligen den ena som gamla aktieägare har dragit i gång och den andra som själv har dragit i gång. Sedan säger : Slutet gott, allting gott. Det vet vi inte. Vi vet fortfarande inte hur mycket detta kommer att kosta skattebetalarna. Det fanns uppgifter om ett förlikningsbud på som skattebetalarna skulle skjuta till för att bli fri från stämningarna. De skulle tas från den speciella stabilitetsfond som finns. Ni ville socialisera banken. När ni sedan skulle sälja den, var ni tvungna att sälja den just när bankaktierna stod som lägst? Är det affärsmässigt, ? 51 () replik: Här fick vi veta vad det här egentligen handlar om. Det här handlar inte om omsorg om skattebetalarnas pengar eller omsorg om det finansiella systemet. Här handlar det om att socialdemokraterna är sura för att de inte har fått vara med. Det sade klart och tydligt här. Det handlar om deras möjlighet till insyn och påverkan. möjligheter till insyn och påverkan är självklart av stor betydelse. Men i ett akut krisläge, när staten olyckligtvis snabbt måste ta kontroll över en bank, verkar det för mig helt orimligt att kräva att det arbetet ska skjutas upp i över för att , och andra riksdagsledamöter ska bjudas in för att lyssna på en bolagsstämma. Menar på fullt allvar att bolagsstämman i faktiskt skulle ha försenats i över för att ledamöter skulle bjudas in att lyssna på bolagsstämman? Inser inte att det var bråttom att ta över kontrollen i detta akuta krisläge? talar om de två rättsprocesserna, som om det vore märkligt att vissa delar av ärendet prövas rättsligt och som om prövningarna beror på att Riksgälden eller regeringen gjort något misstag. Om en bank tas över enligt stödlagen finns det enligt stödlagen en rätt för de tidigare ägarna att få värderingen prövad i den så kallade . Det är en rättssäkerhetsgaranti. Det är inget konstigt att de tidigare ägarna använder sig av den möjligheten. På samma sätt rör processen i en bestämmelse i avtalet mellan och . Båda parter biträddes av advokater när avtalet ingicks. Det är väl märkligt, kan man tycka, att i efterhand ifrågasätta ett avtalsvillkor som frivilligt har ingåtts. Men det är knappast vare sig unikt eller något annat att en part försöker komma ifrån ett avtalsvillkor som parten i efterhand upplever är anmärkningsvärt eller oförmånligt. Tycker verkligen det? 52 () replik: Återigen försöker göra det här till en personfråga eller partifråga. när det ekonomiska systemet det är delvis nationens framtid vi pratar om står på spel kan det vara bra att försöka samla sig, att försöka lösa uppgiften tillsammans, som vi gjorde . Den här gången valde regeringen att lägga allt i knät på : Var så god! med alla hundra miljarderna så får vi se hur det går. Det här är inte ett sätt att ta ansvar för i en krissituation. Så har vi inte gjort tidigare i alla fall. Vi pekar i vår reservation på att när man gör så, bara överlåter allt på en person, när inte de som har kunskap om detta lägger sina kloka huvuden ihop, riskerar man att göra en mängd formella fel och få de rättsprocesser vi nu ser. Huruvida vi inom socialdemokratin är sura eller inte beror snarare på att vi vill tillsammans ta ansvar för nationens framtid när stora värden står på spel. Jag ställde en fråga. Okej, ni ville socialisera banken, ta över banken. Sedan skulle ni tvunget sälja banken när bankaktierna stod som allra lägst. Jag ifrågasatte om det var affärsmässigt hanterat. Jag har fortfarande inte fått något svar på frågan. Du har en chans till. Var det särskilt klokt att stressa fram en försäljning av banken? har Riksgälden själv sagt att försäljningen skedde under stor tidspress. Var det särskilt affärsmässigt och klokt att stressa fram en sådan försäljning i när bankaktierna stod som lägst? Om ni hade väntat lite kanske skattebetalarna hade fått tillbaka alla de miljoner som hade pumpats in i banken. 53 () replik: Mycket talar för att skattebetalarna kommer att hållas skadeslösa, att staten kommer att få tillbaka det stödlån på 2,4 miljarder som har givits och ersättning för risk och kostnader i samband med hanteringen. Det är som jag sade i mitt anförande självfallet möjligt att man hade fått ett annat pris om man hade sålt vid någon annan tidpunkt. Men har fortfarande inte kunnat berätta exakt hur hans kristallkula ser ut när han är helt säker på att det priset hade varit högre än det som faktiskt betalades. gjorde bedömningen att det fanns risker med att staten kvarstod som ägare . Det var risker som bestod i att bankens värde skulle komma att försämras, till exempel därför att nyckelpersoner skulle välja att lämna företaget. De riskerna nämnde ingenting om i sin replik. Sanningen är att hanteringen har varit en stor framgång för staten och skattebetalarna, precis som jag anförde i mitt huvudtal. Vi räddade det finansiella systemet. Carnegiebanken finns kvar. Det blev inget nytt i . Det finansiella systemet i står väl rustat för att möta den uppgång som kommer. När vi påpekar detta blir svaret från oppositionen att fick inte vara med på bolagsstämman. Det är en lite anmärkningsvärd hållning. Det är bra att vi kunde anta stödlagen i bred enighet i riksdag. Det är bra att vara överens i kristider. I stödlagen fanns det stöd för att överlåta uppgifterna till , precis på det sätt som regeringen nu har gjort. Jag förstår inte riktigt vad oppositionen klagar på. 54 (): Det var lite häpnadsväckande att höra beskrivning av som en bank där de anställda levde loppan och vältrade sig i bonusexcesser och som de borgerliga partiernas favoritbank. glömde att berätta att den affärsrelation som den nuvarande regeringen tog över med för regeringens handläggande inleddes under den regering som själv var statsråd i. Man kan fundera över om moralen i banken var annorlunda och hur det kan komma sig att den dåvarande socialdemokratiska regeringen ville ingå affärsrelationer med en sådan bank och sådana anställda. beskrivs banken som en småspararbank med 11 000 delägare som har förlorat stora pengar genom att regeringen har socialiserat banken. Jag har lite svårt att hänga med i turerna. Det jag kan förstå är att en regering med som statsråd hade låtit gå i konkurs. Det är det mest dramatiska beskedet egentligen. från de erfarenheter vi hade redan då, från vad som har hänt på den amerikanska marknaden med konkurs och vad som kunde ha hänt i om regeringen, staten, hade låtit en systemviktig bank gå i konkurs, visar regeringens hanterande av att det har varit viktigt med ett snabbt och resolut agerande. Finanskrisen har av alliansregeringen hanterats på ett förtjänstfullt sätt. har också på ett bra sätt gått igenom den kritik som finns i reservationen mot de påstådda formella bristerna och på punkt efter punkt avvisat dem. hade att förvalta de aktier som staten blev ägare till vid tillämpningen av stödlagen. Det var en stödlag som vi alla var överens om. Självklart är det som företräder staten när det gäller att hantera aktierna. Ägarpolicyn med kallelse av riksdagsledamöterna till bolagsstämmorna var helt omöjlig att hantera i ett sådant akut läge. Det var mycket viktigt med ett snabbt agerande från staten för att göra det hela säkert men också för att komma vidare med framtidsplanerna. Vad hade det annars funnits att sälja? Vad är det man säljer i en bank? Ja, det är de anställda, de som är berörda. Känner de en osäkerhet om anställningsförhållanden och vad som komma skall söker de ju sig någon annanstans. Jag tror inte att staten hade fått tillbaka sina pengar om vi hade dragit ut på den processen. Likadant är det helt klart så att stabilitetsrådet är ett informationsorgan där det inte fattas några beslut. 55 i (fp): begärdes investmentbanken i i konkurs, och det var början på den största finansiella kris världen har sett sedan den stora depressionen . Banksystem runt om i världen riskerade att kollapsa. antog därför en stödlag för att behålla stabiliteten i det svenska banksystemet och bemyndigade därmed regeringen att bemyndiga att stödköpa banker om nödvändigt för att vårt banksystem inte skulle utsättas för samma kostnader för samhället som i . fick den svenska investmentbanken ekonomiska problem men också legala problem med sina tillstånd från . Banken riskerade alltså att gå i konkurs då man inte hade vare sig pengar eller tillstånd, och Riksgälden agerade med hjälp av stödlagen som alla partier i hade ställt sig bakom. När Riksgälden väl hade tagit över banken behövde man agera snabbt för att banken inte skulle tappa sina tillstånd hos . En ny styrelse tillsattes snabbt, och därmed hann Riksgälden inte kalla till bolagsstämma i vanlig ordning såsom statens ägarpolicy föreskriver. Med tanke på att vi var i den värsta krisen sedan depressionen har jag svårt att förstå oppositionens upprördhet över att statens ägarpolicy inte kunde följas till punkt och pricka, att och andra riksdagsledamöter inte kunde bjudas in . När det gäller att välja mellan att efterleva budgetlagens krav på hushållning med statens resurser och att efterleva statens ägarpolicy är det självklart för mig att budgetlagens krav går före. Här stod miljarder på spel, och det gällde att värna skattebetalarnas pengar. Tanken med stödlagen var aldrig att staten skulle vara en långsiktig ägare åt banker och särskilt inte en investmentbank. För att behålla kompetensen hos banken bestämde att inleda en försäljningsprocess tidigt i en öppen budgivning. Det är lätt att säga nu i efterhand, såsom oppositionen gör, att det hade varit bättre att sälja banken . Det är lätt att säga det nu när vi vet att vi klarat krisen och att står bättre rustat än något annat land, men det visste vi inte då. Krisen kunde snarare ha blivit värre och värre. Vi fick information under utfrågningen om att Riksgälden och styrelsen tog ställning till tre bud och gjorde då en avvägning mellan att få högsta pris och att få garantier för att staten skulle få en del av bankens framtida vinster för att täcka skattebetalarnas kostnader för räddning av banken. Finansmarknadsminister tydliggjorde under utfrågningen att regeringen agerat i enlighet med stödlagen och bemyndigat att äga och eventuellt avyttra aktier. Det behövdes därmed inte ett särskilt beslut för att företräda staten vid bolagsstämman. Finansmarknadsminister har också tillförsäkrat sig att Riksgälden skötte uppköpet och försäljningen av på bästa sätt. Genom ett tillägg i myndighetsinstruktionen för Riksgälden och i regleringsbrevet har man säkerställt att Riksgälden skulle rapportera regelbundet till regeringen om hela processen. Myndighetens arbete har utvärderats fortlöpande i en mål- och resultatdialog från departementet med .