prot · GX09130 · 2010-06-02 00:00:00 — Punkt 12 (Sysselsättning och fackliga rättigheter) 1. utskottet 2. res. 15 (s, v, mp) Votering: 153 för utskottet 145 för res. 15 51 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 81 m, 26 c, 23 fp, 22 kd, 1 - För res. 15: 111 s, 19 v, 15 mp Frånvarande: 19 s, 15 m, 3 c, 5 fp, 2 kd, 3 v, 4 mp Punkt 19 (Klimatförhandlingarna) 1. utskottet 2. res. 19 (s, v, mp) Votering: 154 för utskottet 144 för res. 19 51 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 1 s, 81 m, 26 c, 23 fp, 22 kd, 1 - För res. 19: 110 s, 19 v, 15 mp Frånvarande: 19 s, 15 m, 3 c, 5 fp, 2 kd, 3 v, 4 mp Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. 15 § Fokus på kunskap kvalitet i den högre utbildningen Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2009/10:UbU20 Fokus på kunskap kvalitet i den högre utbildningen (prop. 2009/10:139, skr. 2009/10:186, redog. 2009/10:RRS22 och redog. 2009/10:RRS26). 105 (): debatterar vi utbildningsutskottets betänkande UbU20 om regeringens proposition Fokus på kunskap kvalitet i den högre utbildningen, ett förslag så har , Sulf, beskrivit regeringens förslag som är olämpligt, olyckligt, otydligt och delvis obegripligt. Dagens debatt blir på sätt och vis slutpunkten i en beredningsprocess för en proposition som är under all kritik. Ni börjar redan förstå att vi i oppositionen inte är särskilt imponerade av vare sig regeringens förslag eller processen fram till . Om detta kommer debatten att handla. Men skulle det verkligen behöva vara så? Mitt svar är enkelt: nej, faktiskt inte. Regeringen har på egen hand och helt oprovocerat kört över hela högskolevärlden och dessutom på egen hand och som det har sagts amatörmässigt lekt högskoleverk genom att knåpa ihop ett eget, detaljstyrt kvalitetsutvärderingssystem. Egentligen är det obegripligt. Förutsättningarna har nämligen aldrig varit bättre än . Det finns en bedövande enighet i riksdag om behovet av ett nytt resursfördelningssystem som främjar kvaliteten. Det var den socialdemokratiska regeringen som först tillsatte den utredning som skulle titta på ett nytt resursfördelningssystem. Det var den borgerliga regeringen som efter en del turer gav i uppdrag att föreslå ett nytt kvalitetsutvärderingssystem baserat på kvalitet. Detta skulle göras i nära samarbete med landets lärosäten, SUHF och studenterna i SFS. När arbetet var klart och förankrat hoppade regeringen likt en elefant i en glasbutik in och röjde runt. Den tog fram ett nytt förslag, som presenterades med hjälp av OH-bilder på ett möte med sektorn innan propositionen lades fram på bord. Problemet för regeringen nu är att regeringens egen expertmyndighet är oerhört kritisk till delar av propositionen. Problemet för regeringen nu är att många lärosäten känner sig överkörda och funderar över varför de över huvud taget ska delta i processer om man inte lyssnar på deras åsikter. Problemet för regeringen nu är att studenterna också tycker att det nya förslaget är sämre än det förra. Man kan fråga sig vad regeringen egentligen har uppnått och vunnit på detta annat än att skapa turbulens och politisera en fråga där högskolesektorn själv hade varit med och tagit ansvar. Jag tycker naturligtvis att det var oklokt men också att det visar på en enorm misstro mot och mot landets lärosäten. Vad handlar då debatten egentligen om? Ja, ytterst handlar den om ifall vi ska ha en nationell och oberoende granskning av högskoleutbildningarnas kvalitet eller inte. För oss i den rödgröna oppositionen är det självklart att mäta och granska kvaliteten inom den högre utbildningen. Staten, som finansierar utbildningarna, måste veta om skattemedel används på bästa sätt och därigenom höjer kunskapsnivån och bidrar till utvecklingen i samhället. Studenterna har rätt att veta vilken utbildningskvalitet de har att välja mellan och också att veta att de får goda kunskaper oavsett vilka högskolor de studerar vid. De har också rätt att få veta hur användbar utbildningen är på arbetsmarknaden. Arbetsgivare har rätt att veta vilken kompetens en anställd med examen från högskolan har. Också internationaliseringen och den så kallade Bolognaprocessen ställer krav på ett väl utvecklat system för kvalitetsgranskning. I denna debatt kommer säkert en del av diskussionerna att bli lite teknisk. Jag vill redan inledningsvis säga att det finns delar i dessa förslag som liknar varandra. Regeringen kommer att säga att den vill granska de självständiga arbetena och kvaliteten och resultaten i dessa, och då säger vi att det är bra. Det säger också. Men man kan inte bara sätta fokus på de självständiga arbetena. När regeringen säger att den ska ha alumnienkäter för att titta på vad studenterna har tyckt om sina utbildningar är det bra. Även detta finns med i förslag. Men det som också finns i förslag är att studenter som går utbildningen ska få tycka till om utbildningen där och då. Det tror vi också är en viktig kvalitetsindikator för högre utbildning. Konsekvenserna av regeringens förslag är som jag ser det tre. Nummer ett är att pratet från regeringens sida om autonomi, som säkert kommer att återkomma i denna talarstol senare, blir alltmer innehållslöst för varje gång man kör över högskolesektorn och från regeringens sida detaljstyr förslag. Nummer två är att vi får ett system där utbildningskvalitet inte kommer att utvärderas nationellt. Studenternas åsikter om sin utbildning kommer inte att ingå i den nationella kvalitetsgranskningen. Nummer tre är att vi riskerar internationalisering av högre utbildning eftersom studenter kan få svårare att få sin examen erkänd i andra länder. riskerar att förlora sin ackreditering som utvärderare. Detta är tre möjliga konsekvenser av regeringens förslag helt i onödan. Näst sist vill jag säga att ett nytt system, oavsett hur det utformas, inte kommer att lösa alla kvalitetsproblem i högre utbildning. Vi i den rödgröna oppositionen har i andra sammanhang presenterat konkreta insatser för att höja kvaliteten i högre utbildning. Vi har levererat ett kvalitetspaket på som ska gå framför allt till de utbildningar som har störst behov av extraresurser. Det är viktigt för att studenten ska få en närmare koppling till sina lärare och för att den akademiska utbildningen ska hålla en hög kvalitet. är en viktig kvalitetssatsning som vi är överens om. Vi är överens om att vi måste ha en tydlig arbetsmarknadskoppling. Det kommer att diskuteras av här . Det handlar om hur vi ska minska glappet mellan universitet och arbetsmarknad och hur vi har föreslagit insatser för att hjälpa studenterna att välja rätt och senare hitta rätt på arbetsmarknaden. Jag tror att diskussionen om högre utbildning och kvalitet också borde ha ett element av diskussion om mångfald och breddad rekrytering. I går i den här kammaren debatterade högskoleministern och jag breddad rekrytering och snedrekrytering till högre utbildning och att vi förlorar mycket begåvning och kompetens på vägen till högre utbildning. Vi slösar med kunskap och begåvningar. Denna debatt måste också finnas när vi pratar om kvalitet i högre utbildning. Avslutningsvis gör vi socialdemokrater tillsammans med våra vänner i både och bedömningen att det behövs ett nytt resursfördelningssystem för högskoleutbildningar som premierar kvalitet. Eftersom detta inte åstadkoms med regeringens förslag yrkar vi avslag på propositionen. Vi delar i huvuddrag förslagen till det kvalitetsgranskningssystem som har tagit fram i samråd med lärosäten och organisationer som representerar både lärare och studenter. Jag yrkar därför på att regeringen ska återkomma med ett nytt förslag till system för utvärdering av kvaliteten i högskolan där förslag ska utgöra grunden. Med dessa ord yrkar jag bifall till reservation 1 och reservation 2. I detta anförande instämde (). 106 AMINEH KAKABAVEH (v): Regeringen föreslår i propositionen Fokus på kunskap kvalitet i den högre utbildningen att ett nytt system för utvärdering av kvalitet inom den högre utbildningen ska införas. Det föreslås att ska ansvara för att utbildningar som leder till examina på grundnivå och avancerad nivå utvärderas . Kvalitetsbedömningen ska bygga på granskning av studenternas självständiga arbeten, självvärderingar av lärosätena, platsbesök och alumnienkäter. Granskningen ska resultera i ett samlat omdöme om utbildningen på en tregradig skala. Denna omdömesförmåga ska styra även en del av resursfördelningen. Det var våra tre partier som under den förra mandatperioden initierade utredningen beträffande ett nytt resurstilldelningssystem. Detta hade vi åstadkommit i en överenskommelse mellan både och högskolevärlden om att kvalitet på den högre utbildningen ska understödjas och prioriteras. Högerregeringen har bortsett från dessa goda förutsättningar och i stället skapat en konflikt om hur kvalitet ska definieras och mätas. Det var representanter för studenter, lärarkåren, rektorer och ansvariga myndigheter som faktiskt arbetade för att komma fram till ett långsiktigt välgrundat förslag med bred förankring. Man var då överens om att kvalitet ska mätas efter hur studenternas kunskaper och analysförmåga utvecklas. Förslaget, som har lagts fram av , bygger på tre kvalitetsindikatorer som stöder varandra, det vill säga lärandemål och examination, läranderesultat samt studenternas erfarenheter. Enligt bedömning är, eller var, förslagen rättssäkra, transparenta och kvalitetsdrivande i sättet att granska utbildningens kvalitet. Med högerregeringens proposition kommer dessa förslag att kastas i papperskorgen. I och med framtagningen av propositionen har samarbetet med högskolesektorn avbrutits. Vi i , och Socialdemokraterna tycker att regeringens förslag är illa underbyggt och saknar stöd. Ett av de förslag som högerregeringen föreslår är att studenternas självständiga arbeten ska ha stor betydelse för kvalitetsbedömningen. Förvisso ger detta ett tydligt resultat av vad studenten presterar men säger litet om kvaliteten på utbildningen. Med vetskap om vilka studenter som i allmänhet presterar bäst resultat blir det tydligt att de högskolor som har satsat på breddad rekrytering och mångfald riskerar att få sämre kvalitetsomdömen. De kunskaper studenterna får beror snarare på den utbildning de får, utbildningens kvalitet och självfallet på vilka premisser och mål som råder. Därför måste hela kunskapsprocessen såsom utbildningens innehåll, mål, form och resultat granskas. Det måste finnas möjlighet att tydligt peka på vilka bristerna är och hur de ska kunna åtgärdas. Ännu en viktig kvalitetsaspekt som saknas i förslaget är att mäta hur effektivt utbildningarna bedrivs. Därtill tas roll bort som granskare av det interna utvärderingsarbetet på högskolorna. Vi anser att detta bara urholkar värdet av det interna arbete som sker på högskolorna. Trots de europeiska riktlinjerna för kvalitetsvärdering framhävs att det interna kvalitetsarbetet ska granskas av oberoende bedömare. Beträffande studenternas inflytande över kvaliteten avfärdar regeringen därtill på väsentliga punkter i förslag att studenternas kunskap och inflytande ska användas som en kvalitetsindikator. Genom att studenterna berörs direkt av utbildningens kvalitet bör deras erfarenheter och ståndpunkter vara väl värda att ta till vara för att utveckla utbildningen. Studenter satsar mycket tid och pengar på sin utbildning och kan förmodas ha stark anledning att vilja förbättra den. Detta är en metod som används internationellt också. Av förslag återstår endast alumnienkäterna som ska göras efter avslutad utbildning. De undersöker hur användbar en utbildning är på arbetsmarknaden. Enligt bedömning ska denna metod kompletteras med ytterligare enkäter från verksamma studenter för att få svar på de olika frågor angående bland annat hur lärandemål och examensmål uppfylls, bedömningen av de egna arbetsinsatserna, kontakttid med lärarna. Vi i har ytterligare lösningar när det gäller kvaliteten. Vi tycker att studenternas inflytande är en viktig aspekt gällande kvaliteten på den högre utbildningen. Därför föreslår vi höjda studiemedel som möjliggör för studenter att studera på heltid. Vi har också föreslagit pengar till studieinflytande, vilket togs bort av högerregeringen. Resurstilldelningen är också ett redskap som ska användas för att främja kvaliteten. Vi, och Socialdemokraterna har genom vårt tidigare budgetarbete förstärkt grundutbildningarna med . I anknytning till statsbudgeten har vi föreslagit ytterligare kvalitetssatsningar på . De resurser som den borgerliga regeringen har föreslagit ska fördelas enligt kvalitetsutvärderingen är opålitliga eftersom de är återgivna till de avgifter för utländska studenter som ska införas. Varken vi eller regeringen vet hur många studenter som kommer att betala för sin utbildning och hur mycket medel som därmed avges. Spelreglerna för resurstilldelningen måste vara kända och förutsägbara innan kan fatta beslut om en sådan viktig reform. Enligt vår bedömning behövs ett nytt resurstilldelningssystemen för högskoleutbildningar som gynnar kvaliteten. Vi konstaterar att detta inte frambringas med regeringens förslag. Därför yrkar vi avslag på propositionen och dess dåligt förankrade och illa utformade system. Vi är i stort överens om det förslag till det kvalitetsgranskningssystem som har tagit fram i samråd med majoriteten av lärosätena samt de organisationer som representerar lärare och studenter. Regeringen bör därför återkomma med ett nytt förslag till system för utvärdering av kvaliteten vid högskolan, och förslag ska utgöra underlag. Att mäta och granska kvaliteten inom den högre utbildningen är nödvändigt. Staten som finansierar utbildningen måste veta om skattemedel används på bästa sätt och får den avsedda effekten att bland annat höja kunskapsnivån och bidra till utvecklingen av samhället. För studenter ska utbildningen vara likvärdig och ge goda kunskaper oavsett vilken högskola de studerar vid. Därför yrkar jag bifall till vår gemensamma motion, och för tids vinnande yrkar jag bifall till endast reservationerna 1 och 2. 107 (): diskuterar vi kvalitetsutvärderingar och kvalitetssystem i den högre utbildningen i . Vi tycker att det här är oerhört viktigt, och vi hade egentligen sett fram emot att vi tillsammans skulle ta fram ett bra och välförankrat förslag som hade stöd i sektorn, hos dem det berör, och som sedan skulle bidra till en riktigt bra kvalitet i högskolan. fick också tidigare i uppdrag att börja ta fram ett förslag. Det fanns kritik mot hur det var tidigare. Därför fick uppdraget att ta fram ett förslag. Förslaget tog de fram tillsammans med sektorn, universiteten, studenterna och lärarna. Man kom fram till ett förslag som var välförankrat, vilket är lite förvånande, kanske man kan tycka, eftersom man vet att inom högskolesektorn finns det väldigt många som tycker väldigt olika. Det är en tillgång, men det är också en tillgång att sektorn kan enas om någonting och är eniga om något som kan leda till högre kvalitet. Vad händer då när regeringen ska bereda förslaget? Regeringen tar emot förslaget och sätter sig sedan bakom stängda dörrar och funderar eller vad man gör. I vilket fall som helst läcker det ut saker som gör att insynsrådet, som har jobbat med förslaget, är kritiska och vill få möjlighet att träffa regeringen. Då presenterar regeringen en del förändringar med powerpoint. Jag ska citera någon som var med, vilket vi i oppositionen inte fick vara, och det har jag full förståelse för. innan propositionen ska läggas till fick vi se en Powerpointpresentation av ett inte tidigare sett till stor del omarbetat förslag, utan detaljer. Det sägs att de som var där lärosätena, Universitets- och högskolornas förbund, studenterna och lärarna var relativt eniga i ifrågasättandet och kritiska till förslaget. fick inte ens vara med eller var i alla fall inte med, och det är ju lite lustigt. Om någon undrar vad regeringens expertmyndighet och universitetskanslern har tyckt om förslaget kan jag citera vad universitetskanslern har sagt: Det är en viktig debatt, jag hade inte heller haft något emot en kompromiss kring vårt förslag, men amatörismen och lekmannamässigheten i departementets agerande är något annat. Det är ganska allvarligt när en myndighetschef på en expertmyndighet som har att just granska förslaget så tydligt går in och säger att beredningen har varit amatörmässig och lekmannamässig och att man också har kört över hela sektorn. Man kan då fråga sig hur olika människor och organisationer ser på det här. Det är tydligt att studenterna inte är nöjda. Till exempel har SFS och många andra studentkårer, studentorganisationer, studentfackförbund och så vidare sagt en hel del. Lärarna är inte nöjda. Sulf, och andra har varit väldigt kritiska. Lärosätena har också varit väldigt kritiska. Och det kan förtjänas att nämna att lärosätenas egen organisation, , har varit oerhört kritiskt, och inte minst , som jag sade förut. De som verkar vara nöjda med förslaget blir en betydligt kortare lista. Jag kan ungefär sammanfatta det med att regeringen är nöjd med förslaget, och jag utgår från att det är en förutsättning när de lägger fram ett förslag. Men det är tråkigt att vi inte kan få ett bättre förankrat förslag och ett förslag som är bättre. Vad man gör är en hel del ändringar i det av och sektorn tillsammans framarbetade förslag. Man tar till exempel bort att man ska fråga studenterna vad de tycker om sina utbildningar. Då kan man fråga sig: Har inte studenterna något med kvaliteten att göra? Är det inte relevant att veta vad studenterna tycker? Man tar bort granskningen av utbildningskvaliteten och lägger i stället till en självvärdering, där det i och för sig kan ingå lite allt möjligt, säger man. Så fort vi i oppositionen kritiserar att någonting inte ingår säger man: Men det kan ingå där, om man vill. Låt mig återigen citera universitetskanslern, den här gången från , en utmärkt tidning: Men att begränsa utvärderingssystemet till endast de självständiga arbetena likställer bra studenter med bra utbildning. Det kan jag inte stå bakom. Det handlar alltså om att när man har tagit bort det andra har man kvar resultaten från de självständiga arbetena. Precis som har sagt är det väl bra att veta och se resultaten från de självständiga arbetena. Men det kan inte ensamt bedöma kvaliteten på en utbildning. Det krävs mer, och det är väldigt tydligt. Dessutom kan man fråga sig, som många frågat sig, om inte universiteten nu kommer att konkurrera om de bästa studenterna i stället för att konkurrera om att hålla den bästa kvaliteten. Det är nämligen något som med det här förslaget tyvärr skulle kunna löna sig. Till exempel har Sacos ordförande sagt: Det är viktigt att kvalitetsutvärderingssystemet mäter kvaliteten på utbildningen, inte kvaliteten på studenterna. Lärosäten ska inte få extra pengar för att de lockar till sig duktiga studenter, utan för att de är duktiga på att utbilda. Det är en alldeles utmärkt sammanfattning av hur det egentligen borde vara. Tyvärr är det inte en sammanfattning av regeringens förslag. Som har sagts har det varit många turer i det här. Vi hade i utbildningsutskottet en stängd hearing där jag fick erfara att SUHF menade att förslaget antingen inte har något med kvalitet att göra eller att det motverkar breddad rekrytering. Då kan man fråga sig vad det handlar om. Jo, det handlar just om att det helt plötsligt premieras att inte syssla med breddad rekrytering, därför att bara resultaten ska bedömas. Men då har det invänts att det kan tas med i självutvärderingen. Då frågar man sig: Vad är självutvärdering till för? Är det ett sätt att ursäkta sig för resultaten? Det är lite så det blir, och det är det som många rektorer har varit oerhört kritiska till. Det är väl ändå inte poängen med självutvärdering att den ska användas för att ursäkta någonting annat, utan det rimliga är väl att eller de som har satt att granska gör en bedömning av vad som sker. Det är lite ironiskt att stå här och debattera ett kvalitetssystem som helt uppenbart inte är kvalitetssäkrat i sig självt. Man undrar hur det egentligen kan komma sig att vi har landat där. Det som har nämnts här är autonomin, att högskolorna ska vara fria, och jag delar den uppfattningen. Det är oerhört viktigt och bra, och jag uppskattar den inriktningen från regeringen. Men jag tycker att det har blivit oerhört missriktat, därför att det är väl inte så att högskolorna blir ofria om man frågar dem som studerar på högskolorna vad de tycker om utbildningen. Vari består högskolornas ofrihet om vi skulle säga att vi tycker att det är viktigt att höra vad studenterna tycker om kvaliteten på utbildningarna? Hur blir det ofrihet? Och hur ser man på autonomi när man börjar med att köra över hela sektorn när man inrättar det här? Jag undrar: Är det inte så att ett lärosäte, trots att det självständigt jobbar med utbildning, kan ha en granskning utifrån och inte bara en självvärdering? Är det inte rimligt att kunna bedöma det som faktiskt existerar? Det går ju på en massa andra områden. Till exempel finns det på skolområdet en viss pedagogisk frihet kvar, och vi har ändå en möjlighet att utvärdera och se över. Det är klart att det behöver utvecklas, men det är inte principen där som det är fel på. Jag vill avsluta med att se något lite mer abstrakt och bredare på det här. Det är nämligen så att det har sagts att det bara är resultaten som ska granskas. Jag tycker att det är en oerhört konstig inriktning från en regering och en forskningsminister som vill ha vetenskap i utbildningarna. Men vetenskap är väl inte bara resultat. Det är väl rimligtvis också metoden för att komma fram till resultaten. Om man får ett resultat vill man ju veta att det är med en bra metod man har kommit fram till det. Om man bara funderar ihop resultatet är det inte alls lika mycket värt som om man har en bra metod. Jag tycker att det är olyckligt att man på det här sättet helt bortser från metoderna och att kvaliteten när man lär sig är god. Jag vill därmed yrka bifall till reservationerna 1 och 2 och vara tydlig med att det behövs en kvalitetsutvärdering och förändringar. Mycket som har kommit fram i förslag är oerhört bra, och vi ställer oss oerhört positiva till det. Men vi menar att det här förslaget inte är kvalitetssäkrat. Det är under all kritik. Vi menar att regeringen borde få komma tillbaka med ett vettigt förslag. 108 (): Just nu är det många studenter som pluggar hårt för att klara läsårets sista tenta eller för att redovisa någon form av självständigt arbete. Vissa gör det , och självklart måste de känna både glädje och lättnad när av studieflit nu är till ända. De känner säkert också förväntan när de nu på allvar ska ta steget ut i förvärvslivet och äntligen få pröva sina vingar. Målet med en anställning hägrar förstås, men hur väl de lyckas med att hitta ett relevant jobb och hur det tar att hitta det skiljer mycket. Anställningsbarhet, det vill säga utbildningens användbarhet på arbetsmarknaden, är ett viktigt begrepp som kommit alltmer i fokus , såväl i som internationellt. Det är ett av de tre övergripande målen i Bolognaprocessen och har därmed fått stort genomslag, åtminstone i den politiska retoriken. Kritiker menar att våra lärosäten blir mer av arbetsförmedlingar och att lärosätena inte alls ska bry sig om vad framtida arbetsgivare behöver. De förespråkar mer av akademiska värden som bildning, kritiskt tänkande, reflexion, personlig utveckling och vetenskaplighet. Det är naturligtvis viktigt och självklart, men finns det inget motsatsförhållande mellan anställningsbarhet och traditionella akademiska värden. Inom ramen för Bolognaprocessen beskrivs målen med högre utbildning, och då nämns just de nyckelbegrepp jag räknade upp. Dessutom är det kvaliteten i utbildningen som är avgörande för anställningsbarheten liksom för de andra akademiska kriterierna.