prot · GX09125 · 2010-05-25 00:00:00 — Vi kan bolla fram och tillbaka. För oss socialdemokrater handlar det om att kunskap i grunden är makt. Den makten vill vi återföra till människor så att man har möjlighet att gå en utbildning en grundläggande gymnasieutbildning eller en arbetsmarknadsutbildning så att man inte hamnar i den statistik som rapporterar om, nämligen att man inte är anställningsbar eftersom man inte har rätt utbildning. Det är klart att kan bättre. Det finns ett alternativ. Det finns ett rödgrönt politiskt alternativ . 100 Arbetsmarknadsminister (): Oppositionen ska naturligtvis granska och ifrågasätta. Interpellationsdebatterna är ju instrumentet för det. Men det sker inte i ett vakuum. Kontrasten är det som i politiken blir livsluften. Det märks tydligt under ett valår. Jag vill tacka för att hon har pekat på det rödgröna förslaget, även om det är för att helt redogöra för det. Vi vet från tidigare debatter min inställning till att till exempel göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar eller höja transportskatterna med 11 miljarder. Det är kirurgiskt träffsäkra sätt att tvinga bort jobben från svensk arbetsmarknad, vilket leder till ännu större problem än dem interpellanterna tar upp. När det gäller vårdnadsbidraget ska inte valfrihet för föräldrar behöva stå i motsats till arbetslinjen. Interpellationsdebatten vi hade förut handlade om hur man ska kunna kombinera ett aktivt föräldraskap och valfrihet för föräldrar med att kunna ha ett arbete. Därför ser jag ingen omedelbar motsatsställning. Då är det skillnad att konsekvent föreslå åtgärder som syftar till att vi ska arbeta mindre över hela livscykeln. Det är ett betydligt större problem, och jag vet att ni egentligen inte gillar det. Slutsatsen, om vi kommer tillbaka till interpellationen, är naturligtvis att det är en viktig fråga som interpellanten ställer. Det är viktigt för funktionen på arbetsmarknaden att vi utbildar rätt och ser till att människor så snabbt som möjligt kommer i arbete. Vi vill ju hemskt gärna att både arbetslösheten och vakanstalen ska vara så låga som möjligt. Det är naturligtvis när de två sakerna uppträder tillsammans som vi har en bättre fungerande arbetsmarknad. Vägen dit går inte bara genom arbetsmarknadspolitik, och det var lite grann poängen i mitt svar. Det handlar väldigt mycket om att ha en i grunden väl fungerande utbildningspolitik, en skola som fungerar, lärlingsutbildningar och alla möjliga saker som är vettiga för att öka kontakterna mellan skolan och arbetslivet och se till att det blir lättare för ungdomar att komma in inte svårare. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2009/10:372 om arbetslivsintroduktionen 101 Arbetsmarknadsminister (): har ställt ett antal frågor till mig gällande främst arbetslivsintroduktionen. Låt mig börja med att säga att vi har genomfört reformer för att skapa vägar tillbaka till arbete för människor som är sjukskrivna eller förtidspensionerade. Den tidigare sjukförsäkringen som lämnade människor i passivitet och utanförskap har ersatts med en reform som ser människors förmåga och där alla som vill och kan arbeta också ska ha en möjlighet att göra det. Vi har valt en politik som möjliggör aktivitet snarare än passivitet i sjukförsäkringen. Personer som har varit sjukskrivna mycket , eller längre, behöver särskilda insatser för återgång i arbete. För dessa har den individuellt anpassade arbetslivsintroduktionen inrättats vid Arbetsförmedlingen. Regeringen har därför tillskjutit betydande resurser till Arbetsförmedlingen. Syftet med arbetslivsintroduktionen är att ge deltagaren stöd att klargöra sina resurser och förutsättningar för att öka möjligheterna att återgå i arbete. Många som deltagit har gått vidare till andra arbetsrelaterade insatser, till exempel förberedande utbildning eller arbetslivsinriktad rehabilitering. En del har även börjat arbeta, till exempel med lönebidrag. Det är också viktigt att komma ihåg att den som på grund av sjukdom uppenbarligen inte kan gå tillbaka till sin anställning eller delta i några aktiviteter vid Arbetsförmedlingen kan få fortsatt ersättning från sjukförsäkringen. Min förhoppning är naturligtvis att flertalet efter avslutat introduktionsprogram ska kunna gå vidare till arbete eller ta del av de många insatser som Arbetsförmedlingen har att erbjuda för att få ett arbete. Regeringen har exempelvis gjort det möjligt för deltagarna att direkt efter avslutad arbetslivsintroduktion kvalificera sig till jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för ungdomar, inom vilka deltagaren bland annat kan ta del av arbetslivsinriktad rehabilitering. Vidare har regeringen avsatt mer resurser till lönebidrag, trygghets- och utvecklingsanställningar som Arbetsförmedlingen kan erbjuda denna grupp. Även personer som har varit sjukfrånvarande på deltid ska tidigt kunna få hjälp av Arbetsförmedlingen. Jag vill tillägga att det inte finns något i reglerna som tvingar en sådan person att säga upp sig från sitt arbete för att få anmäla sig hos Arbetsförmedlingen och delta i arbetslivsintroduktionen. En särskild schablon för beräkning av ersättningen för de personer som går från sjukförsäkringen till insatser i Arbetsförmedlingens regi har införts, vilket bland annat innebär att möjligheterna till en högre ersättning ökar för många av de personer som övergår från sjukförsäkringen till arbetslivsintroduktionen. Mot bakgrund av detta har jag inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder. Regeringen följer och analyserar dock utvecklingen för denna grupp noga och avser att återapportera resultaten till . 102 (): Jag börjar med att tacka för svaret. Jag inser att det inte är en lätt eller trevlig uppgift att vara ansvarig minister för en politik som så uppenbart drabbar många människor illa. Jag konstaterar också att ministern och jag har väldigt olika människosyn och att vi tolkar information på vitt skilda sätt. Ministern hänvisar exempelvis i sitt svar till att människor som har varit sjuka länge behöver särskilda insatser för att kunna komma tillbaka i arbete en slutsats som jag tror att alla kan dela. Han säger också att man valt en politik som möjliggör aktivitet i stället för passivitet, vilket givetvis låter bra, samt att man tillskjutit betydande resurser, vilket hade varit alldeles strålande om det hade varit sant. Tyvärr är det samma som med mycket annat när det gäller den här regeringen: Det är mest bara retorik. Arbetslivsintroduktionen, alltså den särskilda insats som ministern menar ska hjälpa den som har varit sjuk länge tillbaka till jobb, består i de flesta fall av en träff med en arbetsförmedlare . Mycket av tiden, uppger flera förmedlare som jag har talat med, går åt till att hjälpa människor att fylla i blanketter och att försöka lösa människors försörjning. Någon uttryckte det ungefär som så att de flesta människor kan inte fokusera på något annat om de inte har pengar till mat och hyra. Ministern menar uppenbarligen att detta är aktivitet i stället för passivitet, men jag tror att få håller med. När det gäller huruvida man tillskjutit några resurser är det en sanning med modifikation. Man har omfördelat medel från andra utgiftsområden, men det finns inga nya pengar för rehabilitering eller andra stödinsatser som man skulle kunna tro av ministerns svar. Jag har heller inte kunnat hitta några officiella uppgifter på hur många som efter avslutad arbetslivsintroduktion faktiskt har gått vidare till utbildning, arbete i någon form eller arbetsinriktad rehabilitering. Ministern anger att det är många, vilket inte stämmer med den bild som jag har fått vid samtal med olika förmedlare. Möjligtvis beror det på hur man definierar många. Mina frågor till ministern bottnar ytterst i samtal och kontakter som har jag haft med drabbade hallänningar. De vittnar om en i det närmaste inhuman behandling till följd av den borgerliga regeringens politik. Eftersom talartiden är begränsad ska jag försöka mig på att sammanfatta några av dem. En kvinna kontaktade mig angående sin son. Han lider av en kronisk depression, vill inte leva och har fobier och svår ångest. Han klarade inte av att infinna sig på Arbetsförmedlingen när hans sjukdagar tog slut, vilket innebär att han nu inte får någon ersättning alls inte ens socialbidrag trots att hans läkare intygar att hans sjukdomsbild är sådan att han inte kan förväntas ta ansvar och infinna sig på möten. Hennes fråga till mig som jag nu ställer till ministern är: Hur blir hennes son friskare för att han nu kanske dessutom blir hemlös? Hennes besparingar räcker till att betala hans hyra , men sedan då? En man berättar att han har opererat bort en tumör i ryggen. Komplikationer gjorde att han har förlorat känseln i ena benet, att han inte har kontroll över mag- och tarmfunktioner samt att han har ständiga nervsmärtor. Nedsatt immunförsvar har gjort att han får upprepade urinvägsinfektioner, blodförgiftning, rosfeber med mera. Han är delvis förtidspensionerad, men han har försökt arbeta på deltid så mycket han har kunnat. Följden blir att han nu ska försöka leva på . En kvinna med en obotlig bindvävssjukdom som angriper de inre organen tvingades ta tjänstledigt för att arbetsträna på en annan arbetsplats hos samma arbetsgivare. Hon får och har så här långt förlorat på den här lösningen. En man hos en annan arbetsgivare nekades tjänstledighet och uppmanades att säga upp sig när han inte längre fick lov att vara sjukskriven. Min fråga till ministern är om han tycker att något av detta är rimligt eller ens anständigt. Tror ministern på allvar att någon av dessa människor blir friskare och kommer närmare ett arbete för att de blir försäkringslösa, utlämnade och fattiga? 103 Arbetsmarknadsminister (): Man ska komma ihåg att grunden för reformen var den fullständigt havererade rehabkedjan som ni lämnade efter er. Där var det så att sjukskrivning befann sig av de sjukskrivna kvar i första steget av sju i den rehabkedja som fanns när vi tog över. Det var en fullständig katastrof. De här personerna som vi nu pratar om har varit sjukskrivna utan att någon ens har ringt och ställt frågan: Vad kan vi göra för dig? Ingen har brytt sig om dem. Ingen har över huvud taget undrat: På vilket sätt kan vi hjälpa dig att ta dig tillbaka till arbete? Detta är den fullständigt passiva katastrofpolitik som ni har lämnat efter er en havererad rehabkedja, en politik där myndigheter har struntat i att ens höra av sig till de personer det handlar om. Det var naturligtvis därför som den förra regeringen tillsatte den omfattande utredning som leddes av och vars förslag vi i huvudsak har följt. Vi har också gjort det genom att tillföra kraftiga resurser till Arbetsförmedlingen. handlar det om 3 miljarder, om 5 ¼ miljarder och 2012 om närmare 6 miljarder för att se till att de som genomgår arbetslivsintroduktionen får rätt typ av stöd och hjälp för att kunna ta sig tillbaka. som man befinner sig i arbetslivsintroduktionen kan man vara närvarande på heltid eller mindre, beroende på vad man klarar av. Det gäller att vara väldigt tydligt med att påpeka att är man sjuk och inte har en arbetsförmåga har man, precis som jag skrev, fortsatt rätt till sjukpenning. Det är inga konstigheter. Men det handlar om att erbjuda dem som har en arbetsförmåga kvar en möjlighet att efter deras förutsättningar få den hjälp och det stöd de borde ha rätt till för att kunna ta sig tillbaka men som den tidigare regeringen har förnekat dem. Man ska få en plan, en hjälp, ett stöd och arbetslivsinriktad rehabilitering och den typ av hjälp som ingen har brytt sig om att erbjuda dem. Jag har uppgift om att Arbetsförmedlingen och kommer att presentera resultatet av de tre första månadernas arbetslivsintroduktion. Det är klart att det hade varit bättre för både och mig att ha det att utgå från när vi nu debatterar resultatet. Men jag ser fram emot att vi ändå kommer att debattera detta i valrörelsen eller på något annat sätt framöver. Det går inte att kommentera några siffror innan man har sett dem. Jag tycker att det ska bli intressant. Min uppfattning efter att ha pratat med många arbetsförmedlare är att man har kunnat hjälpa människor att få en plan för att ta sig tillbaka. Det måste ändå vara det viktigaste. Har det här gått smärtfritt över hela linjen? Nej, naturligtvis inte, och jag har all respekt och förståelse för att har man varit borta är man genuint bekymrad och orolig. Det är klart att man är det. Ingen har brytt sig om en under en så . Sedan kommer någon och säger: ska du till Arbetsförmedlingen. Det är klart att det finns en oro och en känsla av att man vet vad man har men inte vad man får. Men vi kan inte fortsätta att lämna tiotusentals personer som har varit borta så länge utan någon som helst kontakt med våra myndigheter, som har till uppgift att hjälpa människor tillbaka. Men återigen: Är man sjuk och inte har någon arbetsförmåga kvar har man rätt till sjukpenning också nu precis som . Men har man arbetsförmåga kvar gäller det att bygga vidare på den och hitta de lämpligaste och rätta metoderna för en väg tillbaka till arbete. Det är inte bara en politisk abrovink, det är vår skyldighet att hjälpa de här människorna tillbaka, av flera skäl. De har rätt att delta på arbetsmarknaden. De har rätt att få hjälp att bli friska och komma tillbaka till arbete, och vi behöver deras arbetsinsatser om vi ska ha råd med vård, skola, omsorg, pensioner och annat framöver. 104 (): Arbetsmarknadsministern började med att konstatera att det gamla system som gällde före den här reformen inte var bra. Det är en kritik som vi delar. Precis som ministern sade tillsatte vi en utredning för att se över systemet. Det som har hänt är att man identifierar samma problem och konstaterar att det gamla systemet är fyrkantigt och trubbigt och att människor trillar mellan stolarna. Sedan levererar man ett förslag till en lösning som är om möjligt ännu fyrkantigare, ännu trubbigare och som ändå gör att människor hamnar mellan stolarna. Det är för mig helt obegripligt. Ministern säger att man har goda ambitioner, man vill hjälpa människor tillbaka. Mycket av det han säger kan jag givetvis dela. Självklart vill vi att alla människor som kan arbeta och vill arbeta också ska få arbeta. Det som jag inte förstår är varför ministern och den borgerliga regeringen tycks tro att för att kunna hjälpa människor måste man först göra dem fattiga. För att de ska kunna få hjälp och tillgång till de resurser som finns på Arbetsförmedlingen eller på något annat ställe i samhället måste de först göras fattiga. Jag hade kunnat sympatisera med många av de tankar som ministern har om man hade agerat på ett mer humant sätt som inte hade drabbat människor på det här sättet. Över huvud taget är det jag känner efter det att jag varit ute på arbetsförmedlingar och pratat med arbetsförmedlare, efter att ha pratat med försäkringskassehandläggare och talat med människor som drabbats av systemet att här finns ett allvarligt feltänk. Den politik som ministern beskriver som bra och lyckad med goda ambitioner finns det exempel på. En arbetsförmedlare som jag talade med sade att efter att man hade haft ett månadsmöte med kollegerna i länet kunde man konstatera att i den första rundan med ungefär 30 i varje grupp fanns det tre ibland fyra som det här var helt rätt åtgärder för. De befann sig i ett läge med sin sjukdom där det var helt rätt för dem att ta det här steget. De var medicinskt färdigbehandlade, så det var helt logiskt. Jag har försökt följa upp det här inför debatten genom att höra av mig till kontakter och fråga hur det har gått, hur många som har gått vidare till utbildning eller arbete. Men man säger att det är väldigt svårt att se. Man kan inte följa upp det därför att man inte får göra en uppföljning på individbasis. Det blir spännande att se hur man tänker redovisa det. Vidare säger man att den känsla man ändå har är att tre till fyra går tillbaka till . Det innebär att vi har ungefär hälften kvar, ungefär halva gruppen som råkar illa ut. För att hjälpa 10, 15, kanske riggar man ett system som drabbar halva gruppen på ett extremt allvarligt sätt, som försätter dem i en situation där de i stället för att fokusera på att bli friskare eller på att komma tillbaka till arbete tvingas fokusera på sin försörjning, att ha pengar till mat, att ha pengar till hyra. Det är inte rimligt, och det hjälper inte människor. Jag förstår inte hur arbetsmarknadsministern kan försvara ett sådant system. Min avslutande fråga till ministern måste bli: Skulle arbetsmarknadsministern kunna leva på ? 105 Arbetsmarknadsminister (): delar kritiken mot den tidigare rehabkedjan, noterar jag. Det är bra att vi kan vara överens om att den var misslyckad. Men vi har i huvudsak följt utrednings förslag, den utredning som Socialdemokraterna i princip stödde fram till eller så. Det är intressant att konstatera det. Vi gör människor fattiga, säger . Nej, en majoritet har fått ±100 kronor eller mer av dem som har gått över från sjukförsäkringen till arbetslöshetsförsäkringen, inte minst tack vare den schablon i a-kassan som A-kassornas samorganisation föreslog och som vi arbetar efter. väntar vi med spänning på torsdagens siffror. Det blir lite andefattigt att diskutera siffror som varken eller jag har tillgång till. Jag vill komma tillbaka till det som sade. Om det var tre fyra personer av 30 som kom tillbaka till arbete, om jag förstod det rätt, kan man fråga sig: Varför har ingen brytt sig om dem ? För dessa tre fyra personer är det en enorm vinst att komma tillbaka till arbete och få en plan. De övriga som är sjuka har rätt att få sjukpenning igen om de är sjuka och inte har någon arbetsförmåga kvar. Problemet är att ingen har ställt frågan till de här personerna: Har du arbetsförmåga kvar? Vad kan vi göra för att hjälpa till för att du ska återvinna den, för att du ska få en möjlighet att komma tillbaka? Problemet är att ingen har brytt sig, att det har varit totalt passiva system. Vi har haft flera debatter och kvällen som har handlat om passivitet i system. Det här är det mest passiva system som någonsin har funnits utan att någon ens lyft på luren och frågat: Vad kan vi göra för dig? Vad kan vi göra för att du ska få en möjlighet att ta dig tillbaka, att du ska få den hjälp och det stöd i arbetslivsinriktad rehabilitering som behövs för att du ska kunna försörja dig igen? Den enda statistik jag har sett är att av de ungefär 2 000 som lämnade sjukförsäkringen utan att gå till arbetslivsintroduktionen var det som fick kommunalt försörjningsstöd, alltså socialbidrag. Det är 40 personer. Det är naturligtvis hemskt för dessa 40. Jag vill att de ska ha ett jobb att gå till och en lön att leva på. Men det skräckscenario som Socialdemokraterna har pekat ut är inte förenligt med sanningen. får vi reda på mer fakta, och det ska bli intressant. Jag tror att det kommer att vara en klargörande information både för och för mig. 106 (): De där 2 sista procenten är, antar jag, ungefär de där bland annat TCO riktade kritik och menade att det var en extremt skev bild av verkligheten. Jag har inte kunnat se TCO:s underlag. Men om man betänker att socialbidragen har ökat i av kommuner kan det faktiskt ligga någonting i den kritiken. Ministern hänvisar till utredning som vi till för sedan ställde oss bakom, säger han. Vi ställer oss fortfarande bakom stora delar av utredning. Vi ställer oss bakom att man behöver fler och aktiva åtgärder för att människor ska kunna komma tillbaka. Det vi inte ställer oss bakom är att man anser att man måste ta bort människors försörjning och göra dem fattiga och försäkringslösa för att hjälpa dem. Det är det som skiljer vår politik från ministerns politik, inte vilka aktiva åtgärder eller vilka stödresurser som vi vill tillföra, inte heller den kritik som vi hade gentemot det gamla systemet. Ministern säger att hans lösning med en schablonersättning skulle ha gjort att merparten av alla fick en förändring på upp eller ned. Det är inte sant. Jag tittade på detta inför debatten, och det jag kunde få fram var det var siffror , de färskaste siffrorna att hade fått höjd ersättning, hade fått kraftigt sänkt ersättning och hade fått i stort sett oförändrad ersättning, alltså mer än plus eller minus. Ministern hänvisar till och buntar lite grann ihop det hela. Det är ungefär som att han säger att han för att hjälpa med sin politik är beredd att stjälpa resten av gruppen. Jag tycker att det är allvarligt om vi har en arbetsmarknadsminister som är beredd att offra de stora massorna för att kunna göra små vinster. 107 Arbetsmarknadsminister (): Att offra massor för att göra små vinster det är en rätt allvarlig anklagelse med tanke på att ni offrade massor för att göra stora förluster. Det var så det gamla systemet var konstruerat. Folk kunde gå totalt passiva i sjukförsäkringen och absolut inte få någon som helst kontakt. Det var ingen som brydde sig, ingen som lyfte luren och frågade hur man hade det och ingen som utvecklade någon plan för hur man skulle kunna ta sig tillbaka. sjukskrivning var av de sjukskrivna kvar i första steget av sju i rehabkedjan. Det var ett faktum, och det är det vi har att hantera. är det så att av dem som har gått över har fått ±100 kronor eller mer i ersättning. Det är precis så man ska läsa tabellen, och det är precis detta som säger. Är vi nöjda med det eller ska det vara mer? Ja, det kan man naturligtvis ha en åsikt om, men är det ett faktum att det är på det sättet. Om man uppfyller arbetsvillkoret och inte är medlem i a-kassan har man rätt till grundersättningen. Den överstiger i nästan samtliga fall socialbidragsnormen, så det går inte att hänvisa till ökade socialbidragskostnader som en följd av ändringar i a-kassan eller ändringar i det här systemet. Det handlar inte om det. Det kan det absolut inte göra. Tvärtom måste man tillbaka till grundfrågan, nämligen att är man sjuk och inte har någon arbetsförmåga har man rätt att vara sjukskriven också . Har man en arbetsförmåga är det väl att någon ställer frågan: Vad kan vi göra för dig? Vad kan vi göra för att se till att du får rätt stöd, rätt hjälp, rätt rehabilitering eller vad det nu kan vara för att ta dig tillbaka? Det är det man får i det här systemet. Om man efter tre månaders arbetslivsintroduktion inte klarar av det utan är sjuk har man rätt till sjukpenning. Det är inga konstigheter. Det viktigaste är att man ska kunna ställa frågan. Det här ser jag inte som ett krav på enskilda människor utan som ett krav på våra myndigheter att leverera det som de är tänkta att leverera, nämligen stöd för enskilda människors möjligheter att ta sig tillbaka till arbete. Det är att vi gör det och att vi slutar behandla människor i passiva, kollektiva system som vi har gjort . Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Motion 2009/10:Fi16 till finansutskottet 19 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2009/10:JuU23 betänkande 2009/10:SkU39 betänkanden /10:CU15 och CU23 betänkanden /10:TU18 och TU23 Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2009/10:MJU26 betänkande 2009/10:SoU21 Anmäldes och bordlades Skrivelse 2009/10:214 Biståndets resultat tema miljö och klimat betänkanden /10:KU17 Uppföljning av riksrevisionsreformen 2009/10:KU18 Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor 2009/10:KU19 En reformerad grundlag 2009/10:KU21 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen /10:KU23 Säkerhetskopiors rättsliga status 2009/10:KU42 Nya villkor för stödet till dagspressen betänkande 2009/10:SfU19 Uppehållstillstånd för skyddspersoner EU-dokument KOM(2010)249 Förslag till och rådets förordning om europeisk statistik över permanenta grödor 21 § Anmälan om frågor för skriftliga svar Anmäldes att följande frågor för skriftliga svar framställts 2009/10:834 Kvinnor i av () till statsrådet () 2009/10:835 Avrättningar av politiska fångar i av () till utrikesminister ()