prot · GX09117 · 2010-05-06 00:00:00 — För att upprätthålla tilltron till det nuvarande systemet med ställföreträdare anser jag att det behövs ett yttersta skyddsnät i form av ersättning som kan gottgöra den enskilde för skador som ställföreträdaren har vållat henne eller honom. Jag menar att det ska införas en bestämmelse som säger att en kommun ska vara skyldig att solidariskt med en förordnad förmyndare, god man eller förvaltare ersätta för den sakskada eller förmögenhetsskada som huvudmannen blivit drabbad av. Jag hoppas att regeringen i allt det pågående arbete som står nämnt i betänkandet, det som verkar pågå någonstans, vågar ta tag i detta problem. I övrigt yrkar jag bifall till reservationen. 96 (): betänkande om tillsyn av överförmyndare tar sitt avstamp i granskning och framställan. Självklart ska den som av ålder eller på grund av sjukdom har behov av att få hjälp av sin kommun med förvaltningen kunna känna fullt förtroende för att förvaltningen sker på ett tryggt och rättssäkert sätt. Det växande antalet anmälningar om brister i den typen av förvaltning är därför mycket oroande. Överförmyndarnas uppgift är bland annat att stötta, utbilda och granska de olika slag av ställföreträdare som behövs för att lösa de problem som kommuninvånare kan ha på grund av sin oförmåga eller med anledning av att de inte uppnått myndig ålder. Det handlar alltså om förmyndares, gode mäns och förvaltares insatser för att stötta och säkerställa i ekonomiska och juridiska frågor när medborgarna själva inte får eller kan sköta det. Det kan ibland handla om ganska komplexa och svåra frågor där den enskilde ställföreträdaren i sin tur kan behöva en hel del råd och stöttning. Den kritik som finns kan därför ha många olika orsaker. Det kan, som vi hört tidigare, vara så att en ställföreträdare inte är hederlig utan ser möjligheter att tillskansa sig ekonomiska fördelar, och också gör det. Förhoppningsvis är dock dessa fall undantag, och visst kan man i de fallen lägga ett ansvar på överförmyndaren som kanske brustit i granskningen vid rekryteringen av ställföreträdarna. Bakgrunden behöver dock inte vara att det är fråga om medvetna försök att missköta sysslan. Viljan att göra gott räcker inte alltid till. Det kan vara så att ställföreträdaren inte i alla fall själv inser att den som han eller hon företräder faktiskt håller på att bli lurad av en tredje part. kanske ställföreträdaren inte lyssnar tillräckligt till huvudmannens önskningar eller inte lägger ned tillräckligt med tid för att studera alla de alternativ som huvudmannen egentligen skulle kunna använda sig av i sin förvaltning och sedan förklara och diskutera dem med den som man företräder. Det finns säkert många andra exempel på orsaker till att det uppstår missnöje, uppenbara fel och också ren misskötsel. Naturligtvis kan man då alltid hävda att överförmyndaren till åtminstone någon del har brustit när detta uppstår. Men jag skulle också vilja hävda att man kan påstå att det kan bero på brister i tillsynen av överförmyndaren och inte minst på brist på resurser som har avdelats. Att det är så kanske just kan bero på brister i tillsynen. Hur ser då situationen ut för överförmyndaren? Jag har tagit hjälp av några bekanta som för min räkning har ringt runt och frågat en del överförmyndare hur arbetssituationen kan se ut. Att ansvara för 500 ställföreträdare verkar inte vara så ovanligt och att antalet fall som dessa ställföreträdare i sin tur kan handlägga kan överstiga 1 000 fall verkar inte heller vara så ovanligt. Det är klart att det finns många arbetsplatser där en chef ansvarar för mer än 500 personer. Men då finns det oftast mellanchefer som stöttar på något sätt. Men här handlar det egentligen inte om anställda utan mer eller mindre om idealister som mot ett mindre arvode ställer upp och gör en samhällsinsats. Naturligtvis finns det överkvalificerade ställföreträdare som klarar detta alldeles utmärkt. Men det finns också sådana som egentligen vill mycket mer än de klarar av. Situationen varierar för överförmyndare i olika kommuner. En del kommuner lägger mer resurser på denna uppgift än andra, och antalet fall varierar. Med detta vill jag bara ha sagt att med tanke på de uppgifter och de resurser som överförmyndarna har bedömer jag att de i huvudsak gör ett fantastiskt arbete. Den kritik som riktar utifrån sin granskning menar jag inte bara ska falla på tillsynen och på det arbete som överförmyndarna gör. Man måste också se att det är en kritik av den struktur, den konstruktion och den resurstilldelning som vi har. Från flera ställföreträdare får jag ibland höra krav på att deras uppgifter egentligen borde skötas av personer med fast anställning hos en myndighet som har verklig kraft att ta ansvar för kvaliteten. Så ser många ställföreträdare på sin egen situation. De anser också att arvodet inte alls motsvarar de stora arbetsinsatser som många av deras huvudmän kräver. Vi från det rödgröna alternativet har, som redan har sagts av två företrädare i kammaren, en gemensam reservation i betänkandet. Vi tycker att det är av stor vikt att den som behöver en förmyndare, en god man eller en förvaltare garanteras ett rättssäkert stöd. Vi menar i vår reservation att regeringen inte har tagit tillräcklig hänsyn till tillkännagivande om bristerna och behovet av ökad tillsyn. Vi kan faktiskt inte heller se att regeringen sedan den förra granskningen gjordes har tagit några egentliga initiativ för att förbättra regeringens egen insyn och uppföljning av frågan. Vi menar därför att regeringen egentligen saknar kunskap om både volym och kvalitet på ett sådant sätt som gör det möjligt för regeringen att bedöma de problem som verksamheten möter, exempelvis med nya grupper och nya behov. Vi i det rödgröna alternativet är väldigt oroade av bedömning att problemen nu börjar bli så omfattande att överförmyndarna tvingas ta till dåliga lösningar för att nödtorftigt klara problem som de ställs inför. Med en sådan tydlig beskrivning av verkligheten och situationen har vi svårt att förstå varför utskottsmajoriteten inte väljer att göra ett förnyat tillkännagivande. har till uppgift att granska regeringens arbete, och är bara en del av de verktyg som vi har till vår hjälp för att göra det. Vi menar att det inte kan vara meningen att av någon sorts politiskt taktiska skäl i alla lägen ska blunda för brister som vi faktiskt ser och som vi vet om bara för att regeringen i protokollet ska se så fläckfri ut som möjligt. Att använda på det sättet menar jag verkligen undergräver tilltron till demokratin, och det marionettförklarar verkligen oss själva riksdag. Ett bifall till reservationen från en klar riksdagsmajoritet skulle tvärtom vara ett sätt att markera att faktiskt är självständig i förhållande till regeringen. Det skulle också synliggöra vår roll som en demokratisk kontrollmekanism. Jag yrkar naturligtvis bifall till reservationen i betänkandet. 97 (): Som mina företrädare har varit inne på är överförmyndarverksamheten mycket viktig och påverkar många människor i vårt land. Vi diskuterar alltså ett betänkande om tillsyn av överförmyndarna med anledning av att har gjort en uppföljningsgranskning . kom den första granskningen, som någon tidigare också har påpekat, där man framförde brister i tillsyn. Man kritiserade också en vag överförmyndarverksamhetsorganisation och en bristande nationell samordning. kommer en uppföljning som visar att det fortsatt finns brister, framför allt i tillsyn men också när det gäller organisationen av överförmyndarna. Talaren före mig här i kammaren visade på den viktiga samhällsinsats som överförmyndare, gode män och förvaltare gör. Som alltid, precis som var inne på, sätts fokus på det som inte fungerar, när tillsynen brustit eller enskilda överförmyndares eller gode mäns kunskaper och kompetens inte räcker till. Jag tycker att det är synnerligen viktigt att den granskning som har kommit från också kommer upp till debatt och diskussion både i utskottet och i kammaren. Det är viktigt att granska denna verksamhet men också att insynen i överförmyndarverksamheten kommer upp till offentlig diskussion, att man inte kan dölja felaktigheter och att verksamheten faktiskt utvecklas genom diskussion och den kritik som den också får. De flesta vet att överförmyndarverksamheten finns, men dess storlek och omfattning är det få som känner till. Det är också få som vet att verksamheten har ett långt förflutet i . Man kan gå tillbaka till mitten av i och finna att verksamheten startade . I varje kommun ska det finnas en överförmyndare eller en överförmyndarnämnd. Överförmyndaren ser till att en persons tillgångar används till hans eller hennes nytta och placeras på ett tryggt sätt. roll är, precis som en del har varit inne på, att kontrollera överförmyndarna i sitt län. Man kan konstatera att det är skillnad mellan länsstyrelserna i vårt land när det gäller den kontroll som sker och den tillsyn som man gör av kommunernas överförmyndarverksamhet. Naturligtvis är det också skillnad mellan olika kommuner. Det är inte så konstigt med tanke på kommunernas olika förutsättningar, storlek med mera. I debatten om motionsbetänkandet konstaterade från att det 2004 fanns ca 88 000 personer som var föremål för denna typ av verksamhet. Precis som har varit inne på kan man nog räkna med att det är drygt 100 000 personer som berörs av överförmyndarnas verksamhet. Den har utvidgats, och kraven har blivit fler. Det som också har kommit till, och som LiseLotte var inne på, är till exempel de ensamkommande flyktingbarnen. Man kan konstatera att det beträffande de 100 000 personer som finns inom verksamheten naturligtvis skiljer sig otroligt mycket. Det kan handla om allt, från i princip rena rutinärenden till väldigt tunga ärenden. kunde man i läsa om överförmyndarverksamheten i kommun och om det ideella och värdefulla arbete som många gode män knutna till kommun gör. Det är viktigt att också föra fram, vilket här gjort, att många lägger ned mycket arbete på den verksamhet som sker. har gjort viss efterforskning när det gäller hur det ser ut. Det har också jag gjort, bland annat med hänvisning till anförande . Av det framgick att i hennes kommun, kommun en medelstor svensk kommun med ungefär 35 000 invånare fanns det 125 gode män till ungefär 250 personer, ärenden. I min kommun, som är mer än dubbelt så stor där finns 100 000 invånare har vi 480 gode män till 1 100 personer. Det skiljer sig alltså väldigt mycket. Alla kommuner, även en ganska liten kommun som , har en ganska stor verksamhet, så den diskussion som förs i varje kommun och länsstyrelse är viktig. Vad har hänt då beslutade om ett tillkännagivande? När jag lyssnar på föregående talare här verkar inget ha hänt, vilket är felaktigt och även en mycket konstig verklighetsbild att förmedla. har man bland annat gjort en förändring i förmyndarskapsförordningen, vilket kanske är den viktigaste delen. Man konstaterar att årlig inspektion från ska vara huvudregel. Denna del är viktig. Det är ju en av de delar som tidigare kritiserades när man tog bort skyldigheten att ha årlig inspektion. säger man alltså att en årlig inspektion ska vara huvudregel. Minst ska granska kommunernas överförmyndarverksamhet. Man har också stramat upp när det gäller hur tillsyn och uppföljning ska ske detta för att också kunna följa protokoll och andra handlingar som upprättat vid sina inspektioner ute i kommunerna. Det har också gjorts en förändring i innebärande att ska tillse att kommunerna ger gode män och andra den utbildning som det är en skyldighet att ge, att tillse att alla har den kunskap om bland annat lagstiftningen som man ska ha. Också detta är en viktig förändring. Vidare har man sagt att förutom tillståndsdelen ska vara rådgivande. Av handling om tillsyn som kommit framgår att det blivit fler heltidstjänster på , kanske inte tillräckligt många men ändå fler . Det som är på gång i regeringen och som vi kan läsa om i betänkandet är att man arbetar med en utredning som tittar på utbildning, gode mäns kvalifikationer och tillsyn samt på om det ska vara en nämnd eller enskilda överförmyndare i kommunerna. Dessutom handlar det om att titta på möjlighet till fortsatt tillsyn. Man säger att det kommer en proposition 2011. En annan sak som kommit från regeringen är ett regleringsbrev till länsstyrelserna där man säger att varje länsstyrelse ska redovisa det som sker i överförmyndarverksamheten. Medvetna om vad som har skett och vad som är på gång menar vi från Alliansens sida att man väldigt aktivt och målmedvetet arbetar med dessa frågor. Varför då inte gå på ett tillkännagivande? Ja, först och främst kan man titta på det som oppositionen säger att ett bifall innebär att för regeringen tillkännager att denna ska fortsätta att vidta åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn av kommunernas överförmyndare. Det är viktigt med tillsyn, men de andra frågorna är lika viktiga hur man organiserar och hur kommunerna utnyttjar den verksamhet som finns. Med det arbete som är gjort och med det som kommer i propositionen tycker vi inte att det behöver göras ett tillkännagivande. Detta har inget att göra med hänsyn till regeringen eller med någonting politiskt. Däremot kan man konstatera att mer blir gjort genom det arbete som regeringen gör än genom det tillkännagivande som oppositionen vill ska göras. 98 () replik: När jag lyssnar på tycker jag att det när det gäller den här verksamheten i sak finns en stor samsyn. Vi tycker att verksamheten är mycket viktig och att det är viktigt att kvaliteten stärks. talade i slutet av sitt anförande om varför man inte vill ha ett tillkännagivande. Men även om tillkännagivandet har fått i gång så pass många åtgärder som här redovisar kan vi utifrån granskning konstatera att väldigt mycket återstår. Jag tycker mig kunna utläsa av granskningen att förändringarna i verksamheten inte är så stora som de kanske framställs av när det gäller åtgärder. Men det är möjligt att det tar tid innan åtgärderna får genomslag ute i verksamheten; så kan det vara. Om nu ett tillkännagivande har fått effekten att man har kommit i gång med åtgärder varför kan då inte vidhålla sin ståndpunkt genom ett tillkännagivande tills vi utifrån en utvärdering, granskning, ser att vi kommit dit vi vill? Jag har så svårt att förstå just sättet att förhålla sig till hur vi i hanterar regeringen. Bara för att man har börjat vidta åtgärder dock ser vi att situationen i princip är som 2007 ska vi liksom bete oss på ett annat sätt. Jag skulle vilja veta varför vi inte ska ha en fortsatt tydlig signal från . 99 () replik: Texten i betänkandet och det vi från Alliansen i civilutskottet och också alliansregeringen både sagt och gjort i olika sammanhang visar att såväl diskussionen och beslut som det tidigare tillkännagivandet från har tagits på allvar. Det är viktigt att påpeka att det har hänt väldigt mycket . Till exempel har man från och tagit tag i diskussionen om roll. Med regleringsbrevet har regeringen sagt att det är viktigt att följa upp det och att se till att frågor som varit uppe till diskussion följs upp i regeringens regleringsbrev. Man har också gjort det som jag tidigare pekat på. Viktigast har egentligen varit att man har gått tillbaka till huvudregeln om årlig inspektion. Varför då inte gå på tillkännagivandet? Ja, kanske beror det lite grann på vad man lägger i betydelsen av ett tillkännagivande och i den makt som ett sådant enligt på något sätt skulle ha. Att det skulle ha förändrat regeringens attityd och arbetssätt tycker inte jag. Regeringen har visat att man är intresserad av att lösa frågan. Man har vidtagit ordentliga åtgärder som fört diskussionen och besluten vidare. Jag kan dela uppfattningen att granskningen kanske kom lite . Och kanske är det viktigt att om både ett och följa upp granskning och också det arbete som vi gör i utskottet, att verkligen se till att verksamheten följs upp och granskas. Men jag kan inte se att ett tillkännagivande skulle föra ärendet framåt. 100 () replik: Jag har bara en kort fråga. Betyder det säger att ni från majoritetssidan anser att tillkännagivandet egentligen var onödigt? 101 () replik: Nej, jag tycker inte att det var ett onödigt tillkännagivande. Jag vet att regeringen redan då var medveten om att detta var en stor och komplicerad fråga och att man skulle driva det vidare. Jag tror att det fokus som tillkännagivandet innebar också gjorde att ett antal av förändringarna i förmyndarskapsförordningen och annat kanske kom snabbare än de hade gjort utan tillkännagivandet. Jag tycker alltså inte att det var onödigt. 102 () replik: Vi är alla överens om att detta är en viktig verksamhet. Vi är alla medvetna om att en mycket stor del av verksamheten fungerar väldigt bra och att det finns fantastiska människor som lägger ned enormt mycket tid på sina uppdrag. Vi är nog alla glada över de framsteg också har lett till om man tittar på granskningen . Det är lite mer resurser och ett ökat antal inspektioner. På alla dessa punkter är vi överens, och jag tror också att vi alla är överens om att det är upprörande att dessa brister och problem kvarstår. För nog måste väl hålla med om att det är ett problem att man i en uppföljande granskning kan peka på att de åtgärder man har vidtagit inte har varit tillräckliga. Min fråga till dig, , är om ni verkligen är nöjda med den verklighet och det resultat granskningen lyfter fram och att man så tydligt kan se att de åtgärder regeringen har vidtagit inte är nog kraftfulla. 103 () replik: Det vi kan vara överens om är att det inte är bra att problem och brister fortfarande kvarstår. kan det dock vara så att både ditt och många andras engagemang i dessa frågor gör att det är bra att insynen finns i verksamheten, att den har ökat och att antalet både anmälningar och annat har ökat. Jag ser det som ett sundhetstecken att man plötsligt har fått ett fokus och en öppenhet som kanske inte har funnits tidigare. Jag är nöjd med den första delen av det regeringen har gjort vad gäller till exempel förändringarna det jag var inne på i min replik till , alltså förändringen till årlig inspektion och minst . Jag är även nöjd med uppstramningen av tillsynen och uppföljningen och också att har fått en roll att både tillse utbildningen och vara rådgivande. Det jag ser som positivt men som vi inte kan se resultatet av riktigt ännu är det arbete regeringen har påbörjat för den proposition som kommer 2011. Där är en annan del; det kanske inte är lika mycket kontroll och tillsyn man fokuserar på där som utbildning, kvalifikation, insyn med mera i den verksamhet kommunerna bedriver. Jag tror att det är bra att ett fokus finns där, och jag hoppas att den utredningen och den propositionen kanske för ärendet ytterligare ett steg. I och med att beslutet är taget att det finns i regeringens prioritering faller dock lite av den tillkännagivandediskussion som med flera för, där man till mycket stor del inriktar sig på tillsyn. Här förs diskussionen vidare. Det är snarare kommunernas verksamhet. 104 () replik: Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare lämnade sitt slutbetänkande . Man kan i vårt betänkande läsa det ni hänger upp ert, enligt mig, ganska platta förhållande till verkligheten på. Det handlar om någonting som förväntas komma . Det handlar om saker som är föremål för beredning. Det handlar om en koncentrerad tillsyn av överförmyndarna till sju länsstyrelser som ska komma . Det kanske låter fint, men vi pratar till. Vi pratar om efter granskningen. Vi vet alla här inne, både vi som gör vår första mandatperiod och inte minst de som har suttit i parlamentet , att det inte är så att utlovade eller tänkta propositioner alltid kommer. Därför tycker vi från De rödgröna att det är väldigt viktigt att här ställa sig bakom förslag till tillkännagivande. Jag kan bara beklaga att civilutskottet inte har en bred och tydlig enighet och med kraft lämnar ett besked till nästkommande regering. Denna fråga måste lösas snabbare än i det tempo man håller. 105 () replik: Först och främst tycker jag fortfarande att många av de åtgärder som är genomförda har fört fram ärendet och diskussionen på ett sätt som kanske inte har gjorts man har diskuterat denna fråga. har det hänt väldigt mycket. Om man tittar sedan senaste rapport, alltså 2006, ser man också att det har hänt mycket. Regeringen har fattat ett antal beslut. Det man från oppositionen inriktar sig på är första att-sats, där man vill att ska ge ett tillkännagivande för att stärka länsstyrelsernas tillsyn av kommunernas överförmyndare. Ja, det kan vara bra. Det är också en av de frågor vi har med och som har diskuterats och beslutats om . Det finns dock också den andra delen, som kanske lite platt går förbi. Det är att tillsyn är viktig, men det är inte länsstyrelserna som faktiskt är de som har folk i verksamheten, utan det är kommunerna. Då kanske man ska titta på hur man stärker kommunernas möjligheter att utföra verksamheten på ett sätt som får både och andra att bli nöjda, så att du och jag inte står här i och diskuterar detta. Där tycker jag att man från oppositionens sida missar en del som regeringen faktiskt har tagit många längre steg i än vad någon tidigare regering har gjort. 106 (): har granskat tillsynen av överförmyndarna och kommit fram till att det finns brister i tillsynen delvis stora brister. begär därför att regeringen dels vidtar åtgärder för att stärka länsstyrelsernas tillsyn av kommunernas överförmyndare, dels tar initiativ till en utredning av överförmyndarnas organisation och verksamhet. Regeringen har en gång skärpt lagstiftningen. Huvudregeln ska vara årliga inspektioner från länsstyrelserna och som ett absolut krav minst . Även om det har bättrat sig något är det ändå så att det inte fungerar på ett tillfredsställande sätt, och det är allvarligt. Som en följd av detta har regeringen återigen aviserat ökade krav på verksamheten. Som lite kuriosa kan jag nämna att jag fick ett protokoll från tillsynen hemma i i förrgår. Apropå det sade om att det är likadant överallt kan jag säga att de fick klart godkänt från när det gäller hanteringen av ärendena, och de fick klart godkänt när det gäller utbildningen av gode män och förvaltare. Det är alltså klart att det finns ett spektrum där det är mer eller mindre bra. Det är de allra svagaste grupperna i samhället som vi pratar om. Det är också nya eller utökade grupper som behöver samhällets stöd. Det kan vara allt från till exempel ensamkommande barn från andra länder till personer som genom en förbättrad sjukvård uppnår en hög ålder och därigenom får svårt att klara sin vardagsekonomi och sin sociala situation. Det är besvärande att det i hela kedjan i form av länsstyrelserna, överförmyndare, gode män och förvaltare finns brister som drabbar enskilda människor som är i behov av stöd. Att vårda andra människors tillgångar och ge dem goda förutsättningar att klara sin dagliga tillvaro är uppdrag som bara ska fungera. föreslår en ny utredning om överförmyndarnas organisation, men det bedömer inte vi centerpartister och övriga allianspartier som den lämpligaste lösningen. Utredningar tar tid, och då dröjer det innan vi får konkreta förslag till förbättringar. Verksamheten har belysts av utredningar, granskningar och arbete i . Jag bedömer att det finns tillräckligt beslutsunderlag för att förändra och förbättra lagstiftningen. Det finns några centrala punkter som man bör ha med sig inför en ny proposition som förhoppningsvis kommer . En punkt är kompetenskravet på både överförmyndare, gode män och förvaltare. Utan att för den skull kräva någon formell utbildning är det högst väsentligt att berörda personer har både den kompetens och den insikt som krävs för att säkerställa rättssäkerheten för de människor som inte klarar sig själva. Ansvar, kompetensnivåer med mera behöver alltså klargöras. En annan punkt är samarbetet mellan kommunerna och problemen med att överförmyndare är ett förtroendeuppdrag som därigenom egentligen kräver att man är boende i kommunen för att man ska komma i fråga för uppdraget.