prot · GX09137 · 2010-06-15 00:00:00 — För att återvända till den övergripande fråga som Amineh Kakabaveh inledde med: Vi genomför den här reformen för att vi anser att landets universitet och högskolor behöver ökad självständighet, frihet och möjlighet att forma sin egen framtid. Den är inte avsedd för centrala myndigheters allmänna välbefinnande utan för att landets lärosäten ska få det bättre och kunna forma sin egen framtid. 31 AMINEH KAKABAVEH (v) replik: Frågan handlar egentligen inte om att vi har för få kvinnor på högskolor och universitet det är snarare tvärtom. Majoriteten är redan kvinnor. Det är när det gäller beslutsfattande och maktutövning som skon klämmer. Vi menar att den här propositionen kommer att försvåra situationen, för kvinnorna är för få. När de är för få kommer de att bli överutnyttjade. Det är det som är problemet. Sedan vill jag ta upp internationaliseringen. Regeringen försvårar faktiskt internationaliseringen eller bryr sig inte om den. Vi menar att det blir sämre tydlighet och att såväl internationell som nationell rörlighet försvåras. Det är de universitet som redan är etablerade som kan stå sig bra. Vad händer med de små högskolorna? Jo, det är de som kommer att drabbas av detta. Regeringen har egentligen aldrig haft några egna förslag när det gäller internationaliseringen, men man upprepar sitt mantra om internationell konkurrens för att motivera nästan vilka förslag som helst här i kammaren. Men i själva verket handlar det bara om den internationella konkurrensen, och det är inte något tydligt förslag. Min fråga är: Hur kan man, med olika regler och normer inom olika universitet, garantera att detta kommer att gå hem på den internationella arenan? 32 Statsrådet () replik: Jag uppskattar, som sagt, verkligen att vi har ett meningsutbyte om jämställdheten inom högskolan. Det är verkligen centralt. De förslag vi lägger fram påverkar inte alls jämställdheten i högskolan negativt. Vi har tvärtom bedrivit ett mycket ambitiöst arbete för att stärka jämställdheten i högskolan. Jag nämnde några exempel i min tidigare replik till Amineh Kakabaveh. Precis som jag också sade tidigare ska sakkunnigförfarandet vara det normala förfarandet när man utlyser professorstjänster, och det ska finnas en tydlig kravprofil för det. Det är viktigt med öppenhet och transparens. Jag håller helt med om att det är viktigt särskilt för att undvika diskriminering av kvinnor i olika typer av tillsättningsprocesser. Att säga nej, som oppositionen föreslår, till regeringens förslag leder inte till någon bättre jämställdhet. Det leder tvärtom till att arbetet med att universiteten och lärosätena själva ska ta ett ökat ansvar försvåras. Amineh Kakabaveh frågar om internationalisering och nämner särskilt de mindre högskolorna. Jag uppskattar verkligen att den frågan kommer upp. Det är spännande med de reaktioner som vi har mött när det gäller att öka autonomin och självständigheten för landets universitet och högskolor. Det spelar i stort sett ingen roll om det är ett stort lärosäte, ett litet lärosäte, ett gammalt lärosäte eller ett nytt; i stort sett alla lärosäten tycker att ökad frihet och autonomi är väldigt bra. Jag nämnde exempelvis , som är rektor för Mittuniversitet, ett av våra mindre lärosäten. Han tycker att det här är ett mycket bra förslag. På samma sätt tycker företrädare för större lärosäten, till exempel , som jag nämnde, också att det här är bra. Det här är en genomgående trend bland landets lärosäten. Man uppskattar att man får mer makt att bestämma över sin egen framtid. Det är så jag också tror att det svenska högskoleväsendet kan utvecklas, genom mer möjligheter och makt för lärosätena att bestämma över sin egen framtid och mindre av centralstyrning och politiska pekpinnar. 33 () replik: nämnde i sitt anförande en hel del ord som jag uppfattade att han tillskrev oppositionen. Det var rädsla, misstro, misstänksamhet och andra saker. Jag får börja med att säga att jag tycker att det är ett otrevligt sätt att debattera, att göra så i stället för att vara saklig och förhålla sig till sakinnehållet. När det gäller sakinnehållet vill jag att vi tar oss en titt på de förändringar av lagstiftningen som föreslås. I författningskommentaren till det här det här gäller alltså vilka som ska få fatta beslut står det: Det innebär att de bestämmelser som slår fast en organisation för olika typer av beslut ersätts av ett krav på kompetens för en person som själv eller tillsammans med andra personer ska fatta beslut. Det gäller då beslut som kräver den här bedömningen. Då krävs det att man har en vetenskaplighet. Det definieras så här i författningskommentaren: Med vetenskapligt kompetent person avses en person som har doktorsexamen eller motsvarande vetenskaplig kompetens. Jag kan citera ur betänkandet när det gäller vad det här innebär, om man ser på studentinflytandet: Om beslut ska fattas eller beredning genomföras av en enda person, bör liksom information lämnas till och samråd ske med studentrepresentant före beslut respektive slutförande av beredningen. Då har det nämnts att det här gäller . Så är det. Men det nya är att det räcker med en enda person, så länge den personen har doktorerat, för att man ska kunna fatta beslut om i princip vad som helst. Det är det jag har försökt påpeka. Jag är besviken över att det har varit så att jag har uppfattat det som att människor inte har läst propositionen, åtminstone inte författningskommentarerna. Jag tycker att det är olyckligt. Men jag hoppas att ministern har gjort det. Jag undrar om det är tillräckligt att det i praktiken räcker med att lämna information. Det är ju den typ av samråd som man kan garantera. Räcker det att lämna information till en student för att det ska vara godtagbart studentinflytande? 34 Statsrådet () replik: Jag kan försäkra och övriga ledamöter av kammaren att jag har läst propositionen. Jag har faktiskt lagt fram propositionen. Jag vill vara mycket tydlig med det som står i propositionen och som jag också tror att utbildningsutskottet särskilt betonar i sitt betänkande, nämligen vikten av ett starkt studentinflytande och att viktiga beslut som gäller utbildningens och forskningens inriktning ska fattas av vetenskapligt eller konstnärligt kompetenta personer. Det är det som står i propositionen, som vi är mycket tydliga med och som också kommer att gälla i det centrala regelverk som finns. Sedan tycker jag och då får invända mot det språkbruket att oppositionen på ett mycket olyckligt sätt utsår misstro och skapar oro kring de förändringar vi vill ha. Man utsår misstro mot landets universitets- och högskolerektorer och menar att detta skulle leda till dramatiska förändringar och försämringar. Landets universitetsrektorer och högskolerektorer har de allra största skäl att se till att den här reformen blir lyckad och framgångsrik. Ytterst är naturligtvis rektorernas roll på ett lärosäte beroende av att man kan skapa förtroende för sig själv och sin egen person och sina egna beslut på det egna lärosätet. Annars är det svårt att verka med full kraft i sitt ämbete. Jag skulle vilja uppmana oppositionen att inte utså den här typen av misstro. Men återigen tycker jag att detta visar hur lite tilltro det finns hos opposition och i det här fallet hos när det gäller att verkligen öka friheten och självständigheten för landets universitet och högskolor. Varje gång vi säger att vi ska öka friheten och göra någonting som inte nödvändigtvis är centralt reglerat säger och oppositionen nej. Detta är en punkt. Det finns flera andra punkter också. Jag tror att det här beror på att det finns en misstro mot att landets universitet och högskolor kan styra sig mer själva. Här finns det en politisk skiljelinje. Jag är övertygad om att landets universitet och högskolor kan fatta kloka beslut som rör det egna lärosätets framtid. och oppositionen verkar ha en misstro mot det. Jag beklagar det. 35 () replik: Jag vill börja med att uttrycka lite förvåning. Jag var väldigt tydlig i mitt anförande. Jag ägnade en stor del av mitt anförande åt att vara tydlig med att det är bra med ökad frihet, och jag tror att rektorerna kommer att fatta bra beslut. Men det är inte det som är poängen, utan poängen är att det här är en rättssäkerhetsfråga. Då ska man inte förlita sig på att enskilda personer fattar bra beslut, även om jag tror att de kommer att göra det. Då kvarstår min fråga, som jag ändå tycker är väldigt tydlig: Är det här ett godtagbart studentinflytande? I praktiken kan en person med doktorsexamen som är utsedd av rektorn fatta beslut. Det räcker helt tydligt med en person. Den personen ska ha doktorsexamen i något ämne, oklart vilket. Det kan nog vara vilket som helst. Den personen får då fatta beslut om i princip alla frågor. Det räcker med att man informerar. Sedan ska man samråda. Men samråd innebär i praktiken att man måste lyssna på det studentrepresentanten säger, ingenting mer. Sedan fattar man beslut. Är det ett rimligt sätt att garantera studentinflytande? Det är det jag undrar. Det är det som det handlar om här. Det handlar om huruvida vi garanterar studentinflytandet eller inte. Det handlar inte om huruvida rektorerna, trots att regeringen öppnar konstiga möjligheter för dem, fattar bra beslut. Jag tror att de kommer att fatta bra beslut. Men det här är en rättssäkerhetsfråga. Då har andra representanter för regeringen, eller åtminstone riksdagsledamöter, hävdat att det faktiskt är relevant att garantera rättssäkerheten för studenter när det gäller det här. Då undrar jag: Är det här verkligen att garantera rättssäkerheten för studenter? Jag önskar då att ministern inte börjar diskutera vår politik eller börjar diskutera att vi misstror detta. För det handlar inte om det, utan det handlar om garantierna. 36 Statsrådet () replik: Jag kan förstå, apropå det sista tog upp, att han inte vill att kammaren ska lyssna till och diskutera oppositionens politik, för den har varit väldigt innehållslös. Under flera debatter där jag har deltagit har det varit väldigt lite av egna visioner och tankar om hur framtiden för svensk högskolesektor ska formas. Det har mest varit gnäll och kritik mot regeringen. Därför kan jag förstå att inte vill ta den debatten. Men man får nog ändå finna sig i att det är så när man debatterar en viktig utbildningspolitisk fråga. börjar det bli spännande. Det är synd att vi inte har ännu mer debattid. För nu talar uppenbarligen med kluven tunga. Han försöker säga att det är bra med ökad frihet för universitet och högskolor, men så fort det ska vidtas konkreta åtgärder säger nej. Jag tycker att det här är ett mycket belysande exempel. Vi säger så här: Ja, det är bra att universitet och högskolor får större möjlighet att forma den egna organisationen. Och vi säger mycket tydligt att studentinflytandet ska garanteras och att viktiga beslut som gäller utbildning och forskning ska fattas av vetenskapligt kompetenta personer. Det är en central reglering vi har. Men på den här punkten, liksom på andra punkter, säger nej. Så är det så fort vi ska öka friheten för landets universitet och högskolor. Detta går inte ihop. Man måste bestämma sig. Tycker man att landets universitet och högskolor ska få ökad frihet, eller tycker man det inte? Tycker man att de ska få det måste man också våga rösta för de förslag som faktiskt innebär att landets universitet och högskolor får ökad frihet. Annars blir inte politiken konsekvent. Det är det som är problemet, inte bara med utan också med och Socialdemokraternas politik. Det är en nejsägarallians. Det är en allians som inte blickar framåt och vill genomföra reformer utan som bara vill bromsa och försöka stoppa utvecklingen. Jag tror inte att det är en framgångsväg för svensk högskola att bara säga nej och bromsa. Vi behöver en framsynt högskolepolitik, en politik som tar sikte på de viktiga frågorna för . Det handlar om att få en akademi i tiden med ökad självständighet för universitet och högskolor så att vi verkligen kan få en svensk högskola i världsklass. 37 i (s): Jag vill ta upp den speciella del i propositionen som handlar om särskilda inrättningar. finns det ett tjugotal sådana, beslutade av regeringen med egen förordning och egna föreskrifter, ofta med en av regeringen utsedd styrelse. Dessa ska, även om det inte nämns specifikt i utskottets betänkande , enligt propositionen avvecklas. Universitet och högskolor ska själva få besluta om hur verksamheten ska organiseras. Det finns en risk om de här speciella inrättningarna avvecklas att de verksamheter som tidigare ansetts viktiga för hela nationen och även internationellt kommer att försvinna om inte regeringen ger ett särskilt uppdrag till lärosätet att bedriva en viss verksamhet. Jag har under haft möjlighet att följa verksamheten inom Fojo, den särskilda inrättning för utbildning och fortbildning av journalister som finns i och är knuten till nuvarande Linnéuniversitetet, tidigare . Fojo är en nationell och internationell resursbas för yrkesverksamma journalister i alla typer av medier. Fojo är också den centrala aktören när det gäller svenskt stöd till fria medier, yttrandefrihet och institutionsutveckling i prioriterade länder. Fojo är en dialogpartner till Sida för utvecklingsarbetet inom det fria ordet i de länder där Sida verkar. Fojo, herr talman, betyder mycket för journalisterna i , både lokalt, regionalt och nationellt. Fojo betyder också oerhört mycket för de utländska journalister som har möjlighet att få utbildning här i och på andra platser där Fojo verkar. Fojo är viktigt för den granskande journalistiken och för demokratin och har både ett fast kursutbud och företagsanpassade kurser. Exempelvis har Fojo arbetat med Barn och media, Fånga bilden och Gräv i din kommun kanske inte alla gånger så populärt bland politiker men nog så viktigt. Man har arbetat med Källkritik och statistik och Intervjua i radio och tv. Totalt är det närmare 1 700 journalister som på olika sätt deltar i någon form av kompetensutveckling hos Fojo. Den internationella verksamheten finns bland annat i , , , , och . Fojo kommer också på uppdrag av Sida att på prov erbjuda ett så kallat safe house för hotade journalister från de länder Sida och Fojo samarbetar med, med finansiering från det svenska särskilda stödet till demokrati och yttrandefrihet. Det är alltså en mycket viktig verksamhet som Fojo bedriver. Det är av allra största vikt att verksamheten får finnas kvar. Vi har från den socialdemokratiska gruppen yrkat avslag på propositionen. Med den majoritet som finns i kammaren kommer den med all säkerhet att gå igenom i alla fall. Men det är enligt propositionen och betänkandet här möjligt för regeringen att ge ett särskilt uppdrag till ett eller flera lärosäten att bedriva en viss verksamhet. Så jag utgår från att regeringen använder sig av denna möjlighet och på så sätt säkerställer att fortbildning för en stärkt yttrandefrihet och demokratiutveckling kommer att finnas kvar även . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 6 § Utvärdering av penningpolitiken 20072009 och Vissa utredningsbehov med anledning av finanskrisen Föredrogs finansutskottets betänkande 2009/10:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken 20072009 och finansutskottets betänkande 2009/10:FiU36 Vissa utredningsbehov med anledning av finanskrisen (framst. 2009/10:RB4). 38 (): Från den ena akademiska debatten till den andra, kanske. Det handlar om penningpolitiken och utvärdering av penningpolitiken för 20072009. Jag tänker också kommentera betänkandet FiU36 om vissa utredningsbehov med anledning av finanskrisen. Först tycker jag att det är viktigt att konstatera att vi har genomfört stora förändringar och förbättringar av roll och finansutskottets roll när det gäller utvärdering och uppföljning av penningpolitiken under den här mandatperioden. tog under den förra mandatperioden initiativ till en mer fördjupad granskning av penningpolitiken. Man tillsatte två internationellt erkända forskare, professorerna , som fick i uppdrag att utvärdera hur penningpolitiken har skötts med den nya regim vi har haft i under . Det kom på finansutskottets bord när det finansutskott som gäller hade nytillträtt. Vi har haft ett omfattande arbete med att följa upp det arbetet och dra slutsatser av det. Det var ett mycket intressant arbete som också hade som genomgående betyg att vi har en god ordning i . Vi har en väl fungerande penningpolitik. Vi har en riksbank som får ett gott betyg i en internationell jämförelse. Självklart hade också utvärderarna en hel del synpunkter, inte minst på hur vi kunde förbättra utvärderingen och uppföljningen och på och finansutskottets roll i den här processen. Det har det jobbats med en hel del för att vi helt enkelt ska bli både bättre, djupare och bredare i vårt sätt att arbeta med att följa upp vad gör. har inom riksbankslagens ramar ett självständigt ansvar för att utforma penningpolitiken. och finansutskottet har till uppgift att följa upp och utvärdera hur sköter sitt fögderi. Resultatet av det här arbetet har blivit mer av kontinuerliga uppföljningar med allt bättre underlag från sida. Vi ser ett exempel på detta i dagens betänkande FiU24. Men det handlar också om att de utfrågningar av som vi genomför har blivit bättre förberedda. De genomförs, tycker jag själv, på ett bättre sätt från sida. Men levererar också ett bra underlag för utfrågningarna. Vi har fått en allt öppnare riksbank. Vi kanske har den mest öppna i hela världen. Vi har utvecklat kontakterna med riksbanksfullmäktige som har en viktig funktion i kontroll och uppföljning av verksamhet. Vi fortsätter också med de fördjupade studierna av penningpolitiken , där vi tar in externa granskare. har det blivit klart att finansutskottet har knutit till sig två mycket erkända professorer som ska följa upp penningpolitiken . Det är professorerna från och från som ska utvärdera penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet. Det är också ett mycket viktigt arbete som kommer att leda fram till slutsatser och en rapport senhösten 2011. Det blir alltså nästa och nästa finansutskott som får ta del av det resultatet. Här skiljer sig utvärderingen något från den som vi fick förra gången. Här kommer att ligga en hel del fokus på den finansiella stabiliteten. Det är en viktig aspekt med anledning av det vi upplevt av finanskris . Det man kort kan säga om penningpolitiken under de här gångna åren är att det är en dramatisk period vi har haft med en finanskris som har ställt det mesta på huvudet. Vi kanske hade för låga räntor 2006 och för höga räntor 2008, framför allt just innan finanskrisen bröt ut. Men det är lätt att vara klok i efterhand. Vi noterar att inga andra prognosmakare heller förutsåg den kraftiga uppgången i råvarupriserna eller den snabba och djupa nedgång som kom i och med finanskrisen . Vi konstaterar också att då krisen slog till har agerat mycket klokt och resolut. Man har gått från kanske väl höga räntor om man ser det i en historisk backspegel till att snabbt sänka räntorna och därmed stimulera den ekonomiska politiken. Vi har sett hur likviditeten har förstärkts på olika sätt genom olika aktiva insatser från sida, allt för att underlätta vid den oro som skapades med anledning av finanskrisen. Vi kan även konstatera att stabiliteten i vårt finansiella system också har värnats och aktivt arbetats med, vilket sammantaget har varit oerhört viktigt för att vi i skulle klara den ekonomiska krisen på ett så bra sätt som vi trots allt har gjort jämfört med många andra länder. har vi en kraftig penningpolitisk stimulans. Det är självklart att vi i långa loppet inte kan ha en så kraftig penningpolitisk stimulans, utan det måste ske en väl avvägd utfasning av detta. I finansutskottets betänkande 36 som handlar om vissa utredningsbehov med anledning av finanskrisen har både fullmäktige och direktion framfört ett antal önskemål om utredningsbehov just utifrån erfarenheter av finanskrisen. Vi skriver också i betänkandet att vi gör ett tillkännagivande till regeringen om vikten av att regeringen, när man nu jobbar med att tillsätta en utredning med anledning av finanskrisen, fångar upp de här olika synpunkterna i utredningsarbetet eller på annat sätt så att vi får dessa frågor belysta. Det handlar om hur finansiell stabilitet ska hanteras , samarbete med olika myndigheter, rollfördelningar och många andra viktiga frågor som man har dragit erfarenheter av utifrån den finanskris vi gått igenom. pekar också på behovet av att se över riksbankslagen när vi har fått utredningarna och resultatet av dem på plats men också utifrån den utvärdering och uppföljning som vi tillsatt med våra internationella forskare och . När de levererat sina förslag finns det anledning för finansutskottet att ta initiativ till en översyn av riksbankslagen för att se på vilket sätt vi kan modernisera och förbättra riksbankslagstiftningen för att den ska vara så ändamålsenlig som möjligt för framtiden. Jag kan också konstatera att vi av tradition har en bred samstämmighet i finansutskottet kring just de penningpolitiska frågorna. Det gäller även detta betänkande. Det är oerhört viktigt för det penningpolitiska systemet och för att vi värnar om den breda samsyn som trots allt råder. Det finns dock en avvikande mening, ett särskilt yttrande från , i betänkandet där de skriver att de har samma kritik mot det penningpolitiska ramverket som . När man undrar vad är det för kritik som har haft tidigare och går tillbaka till texterna står det till exempel så här i reservationen när vi gjorde den stora utvärderingen och uppföljningen av penningpolitiken: grunduppfattning är att nuvarande ställning och formulering av målen för den svenska penningpolitiken är ett uttryck för det ekonomiska och politiska systemskifte som inleddes i . Det visar att den svenska penningpolitiken och penningpolitiska regim baseras på en nyliberal nationalekonomisk teori. Systemskiftet har inneburit en avdemokratisering av den ekonomiska politiken, permanent högre arbetslöshet och växande inkomst- och förmögenhetsklyftor. Det är den synen som alltså omhuldar, och är också det parti som avviker från övriga partier i detta. Detta är inte helt ointressant om får politisk makt vid ett eventuellt regeringsskifte. Kommer då detta synsätt att dyka upp i olika sammanhang? Min fråga till men också till Socialdemokraterna och är: Är detta ett synsätt som är helt och hållet begravt, eller är det så att framhärdar och vill påverka? Man kan också fråga sig hur det känns för miljöpartister och socialdemokrater att driva en politik som baseras på nyliberal nationalekonomisk teori. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i finansutskottets betänkanden 24 och 36. 39 (): Årets utvärdering av penningpolitiken handlar precis som sade om perioden 20072009, där inledningen av perioden utmärktes av en relativt hög svensk och internationell tillväxt och ett stigande inflationstryck, medan avslutningen kännetecknades av en global finanskris och ett historiskt sett mycket snabbt och kraftigt fall i världskonjunkturen och den internationella inflationen. Utskottet konstaterade i förra årets utvärdering att det varit mycket svårt att förutse den drastiskt förvärrade finanskrisen och den djupa nedgången i konjunkturen. Utskottets genomgång av prognoserna visade, precis som sade, att ingen prognosmakare förutsåg krisen eller styrkan i nedgången. Så gott som samtliga prognosmakare, inklusive , räknade så sent som med att bnp skulle stiga med . Utfallet blev i stället en nedgång . Utskottet framhöll också, även om man med facit i hand kunde ifrågasätta vissa delar av penningpolitiken , den stora anpassningsförmåga som uppvisade i samband med att finanskrisen eskalerade. Utskottet ansåg också att agerande under finanskrisen bidragit till att mildra krisens effekter och lagt grunden för ekonomins återhämtning. Till hjälp i utskottets utvärdering av penningpolitiken lämnar en fristående rapport med underlag.