prot · GY0934 · 2010-12-14 00:00:00 — Låt mig därför, herr talman, mot denna bakgrund inleda med att uttrycka min uppskattning över det sätt på vilket utskottets vice ordförande och majoritetens företrädare visat öppenhet, generositet och intresse för att lyssna in mitt partis åsikter under arbetet med detta betänkande. Det uppskattar jag, och det uppskattar Socialdemokraterna. Det har bland annat resulterat i en bred samsyn i utskottet kring att regeringen ska komma tillbaka med en bättre redovisning av materielbudgeten och att regeringen inte heller får utnyttja den så kallade gummiparagrafen för inköp av ny materiel utan att först komma till . Detta är två bra beslut som resultat av utskottets hantering av ärendet. Det stärker , och det stärker insynen i en ofta svåröverskådlig budget. Jag hoppas att just denna anda fortsätter att prägla utskottets arbete under återstoden av mandatperioden. Försvarsmaktens verksamhet och vår krishanteringsförmåga berör medborgare i vårt land. är det genom dramatiska nyheter som IT-attacker, influensaepidemier, stormar och bränder eller helgens dramatiska terrordåd mitt i , alternativt dödandet av svenska soldater i krigets . Det är också genom en lång rad vardagliga kriser. Det handlar om medborgares tilltro till riksdag, regering och myndigheter tilltron till vår demokrati och att vårt land klarar också de svåra uppgifterna. Det första besöket det nyvalda utskottet gjorde var till myndigheten , beredskapsmyndigheten som hanterar samhällets sårbarhet och säkerhet, för att diskutera ledning och krishantering. Där framgick det klart och tydligt hur otydligt det är när det gäller ledning av kriser som berör flera samhällssektorer och verksamhetsområden. Det regeringen och statsrådet där har åstadkommit var sannerligen inte lugnande. I budgetpropositionen har dock regeringen den goda smaken att beskriva hur dåligt arbetet med den sektorsövergripande samverkan går. Denna svaga politiska styrning innebär att stuprören består. Regeringen skriver långt ned i budgettexten: Brister finns i förmågan till sektorsövergripande samverkan, tillgänglighet till förstärkningsresurser och robusthet i de ordinarie verksamheterna. Precis så är det, och förklaringen till att det är på det sättet är att detta inte är ett politiskt prioriterat område. Det innebär att detta ointresse, denna prestige och ibland direkta inkompetens vid kriser och katastrofer kommer att drabba väldigt många medborgare. Redan under första år som statsminister lämnade Försvarsberedningen en rapport som slog fast nödvändiga förändringar när det gäller krishantering. Det återstår att skapa en funktion som har till uppgift att samordna myndigheternas insatser när frivillig samverkan inte är tillräcklig. Ledamöterna från samtliga sju partier stod bakom denna viktiga slutsats, men ingenting har hänt under som statsråd. Vidare konstaterade under moderat ledning att det måste finnas kapacitet att snabbt hantera ofta motstridig information och komma till beslut. Allt detta behöver kunna ske inom minuter snarare än timmar. I rapporten, och också , slogs betydelsen fast av snabb, samlad och korrekt information till allmänheten vid kriser för att undvika ryktesspridning och onödig oro. Efter lördagens terrordåd i tog det hela innan statsministern informerade allmänheten. Det är en väldigt . Låt mig dock i detta sammanhang uttrycka min ärliga uppskattning över att försvarsministern inte ägnade sig åt spekulationer på Twitter och att inte heller justitieministern, jordbruksministern, infrastrukturministern eller övriga statsråd gjorde så. Se det som ett löfte att vi socialdemokrater kommer att återkomma i frågan om samverkan och ledning vid kriser! Vad som dock med full kraft prioriteras är att regeringen snabbt inför ett dyrt yrkesförsvar och en fortsatt avveckling av medborgarnas engagemang i olika frivilliga organisationer, oavsett om det är hemvärn, militära frivilligorganisationer, civilförsvarsförbund eller beredskapspolis. Det blir en liten standbyberedd armé av väldigt unga yrkessoldater, av vilka de allra flesta kommer direkt från skolbänken. Det är det militära försvar som regeringen nu driver fram. Det kommer säkert göra oss snabbare, så blir det nog, men det kommer att göra oss svagare. Det kommer att driva ut förmågor, det kommer att försämra vår uthållighet och därmed också vår flexibilitet. En kostnadsexplosion väntar runt hörnet. FOI pekar på detta, de flesta i Högkvarteret talar om det, men statsrådet upprepar nästan likt i Jönssonligan att han har en plan och att han följer denna lysande plan. Inom kommer vi att se hur det blir med det. Och inte hänger det på något sätt på hotbilden mot vårt land hur armén utformas. Efter förslag från Försvarsberedningen, som också upprepar det i sin senaste säkerhetspolitiska rapport under moderat ledning, har såväl riksdag som regering ställt sig bakom slutsatsen: Ett enskilt väpnat angrepp direkt riktat mot är fortsatt osannolikt . Trots det utrustas inte bara flygvapnet och marinen, som traditionellt svarat för incidentberedskap och skyddet av territoriell integritet med stående soldater, utan även armén. Det talas högtidligt om omedelbar förmåga. Inte ens under mest kalla dagar ansågs detta behov föreligga, men anser regeringen att det gör det. Det är enligt vår mening både dyrt och fel. Planerad beredskap för olika markstridsförband, också för internationell snabbinsatsförmåga, vore betydligt mer motiverad och kostnadseffektiv. Jag vill avrunda med att peka på några småsaker. Inte blir det heller bättre av att den kompetens soldaterna har de är rekryterade direkt från skolbänken i huvudsak är skolelevens kompetens. räknar man med ska rekryteras från skolbänken. av arméns soldater ska vara heltidsanställda och på kontrakt. Det har regeringen lovat och beslutat. när försvarsutskottet besökte Högkvarteret fick vi ett annat besked: Så kommer det inte att bli. Andelen stående soldater måste vara högre om vi ska klara uppgiften, säger till utskottet. Då är det naturligtvis viktigt att försvarsministern ger besked på den punkten. Hur kommer det att se ut ? Kommer beslut att gälla, eller är Försvarsmaktens uppfattning korrekt? Vi tror inte att vi får en bra försvarsmakt om unga oerfarna soldater värvas med häftig tv-reklam. Vi tror i stället på en långsiktigt hållbar personalförsörjning genom att hemvärnet och frivilligorganisationerna involveras i insatsorganisationens verksamhet och att detta lokala, meningsfulla engagemang med skarpa uppgifter blir en bredare och säkrare bas för rekryteringen av kontraktsanställda soldater. Endast så kan vi uppnå det önskar, nämligen soldater med mer än endast soldatkompetens. I vårt budgetförslag har vi, som majoritetens företrädare betonade, anslagit 2 miljarder mindre än regeringen. Det kan vi bland annat göra då vi har en modell för personalförsörjningen som gör att det blir billigare än med regeringens, och vi tycker inte att ska ta ramansvar för NBG 11. Men åter står det klart att skillnaden i försvarspolitiken mellan regeringen och oppositionen inte i första hand gäller ekonomin. Det handlar i stället om synen på hur krishanteringen ska förbättras, Försvarsmaktens personalförsörjning, synen på soldatens kompetens, det medborgerliga engagemanget i hemvärnet och frivilligorganisationer, insikten om att alla kriser sker lokalt i en kommun och att vår krishantering måste byggas underifrån, inte som ett elitistiskt nationellt experiment, och utgå från medborgarens vardag. Det smala dyra militära försvar som växer fram blir den expeditionskår som inte minst så länge längtat efter. Men det ökar inte vår säkerhet, och det är högst osannolikt om svenska folket står bakom detta dyra experiment. Det är en spännande mandatperiod som ligger framför oss. Frukten ska skördas av den sådd som gjordes under den gångna mandatperioden. Priset ser ut att bli högt, oväntat högt. Vi socialdemokrater, och har inlämnat ett särskilt yttrande där vi motiverar våra partiers ställningstagande. (Applåder) I detta anförande instämde , , , och (alla S) samt (MP). 62 (MP): Jag vill hälsa försvarsminister välkommen hit. Det är alltid trevligt när statsråd är med på debatt. Det militära försvaret, Försvarsmakten och dess stödmyndigheter har genomgått en kraftig omstöpning. Nödvändiga men smärtsamma besparingar har gått hand i hand med utvecklandet av nya förmågor och ökad kvalitet. har den internationella dimensionen gått från att vara en perifer sidouppgift till att bli en av huvuduppgifterna för det militära försvaret. Oppositionens besparingar på 2 miljarder ska ses i ljuset av att det går att spara på försvaret, vilket var inne på, men under förutsättningen att man väljer rätt saker. Utifrån syn är det inte rimligt att vi lägger av försvarsbudgeten på materiel. Den svenska egenutvecklingen av olika försvarsmateriel har minskat den operativa effekten, och den svenska försvarsförmågan har sjunkit drastiskt . Om detta var det en ganska bra debatt i . Vi var rätt överens om det i sak. Detta har fått till följd att svenska soldaters säkerhet påverkas negativt på grund av den ensidiga satsningen på dyra materialinköp. har som alla vet övergett plikten i fredstid till förmån för frivilligheten. Det är något vi i tycker i grunden är positivt. Men ska man överge en hundraårig pliktlag måste det nya regelverket vara på plats innan det gamla sänks i sjön. Tyvärr har inte så skett i det här fallet. Regeringen har sjösatt ett nytt förslag om hur vi ska försörja Försvarsmakten med personal. Tyvärr kvarstår väsentliga delar innan vi kan vara helt nöjda. Det finns internationella exempel där man har gått från plikt till yrkesarmé och som visat att de minst studiemotiverade människorna söker sig just till försvarsmakten. har ett mycket gott anseende ute i världen för den höga kompetensen bland sina soldater, kvinnor som män. Om kvaliteten bland soldaterna sjunker kommer vi inte längre att kunna behålla samma försvar för eller delta i svåra internationella operationer. Med lägre kunskapsnivå bland våra soldater kommer vi att få gå över från en organisation där soldaterna lär sig att tänka själva till en kommandoorganisation där soldaterna bara genomför order. Frågan blir därför: Hur många av dagens unga är lockade av en sådan arbetsplats? Dagens ungdomar är skolade i att ifrågasätta och hitta egna lösningar på problemen, och det är i grunden positivt. De söker med andra ord personlig utveckling och är inte beredda att uppoffra sin tid till någonting som inte känns betydelsefullt. Frågan till statsrådet är hur regeringen och Försvarsmakten ska möta dessa nya utmaningar? I grunden handlar det om att Försvarsmakten måste få medborgarnas acceptans och förtroende. Får man inte det ligger man väldigt illa till. Försvarets trovärdighet och tydlighet måste öka. Regelverket kring anställdas skyldigheter och rättigheter måste vara glasklart om rekryteringarna ska lyckas. Annars kommer varken personer eller företag att vilja ta risken att bidra med personal till bland annat internationella uppdrag. utredning om personalförsörjningen är också inne på den linjen. Rolén pekar på den här svårigheten som vi står inför. Det räcker inte bara med det. Parallellt med detta måste Försvarsmakten skapa egna nätverk, både lokalt och regionalt, för att kunna dra till sig soldater. Kopplingen till försvaret är tyvärr mycket låg. Nästa generations soldater kommer att bli den första generation som inte kommer att ha någon naturlig kontakt med sina föräldrar och farföräldrar som har gjort militärtjänsten. Plikten är borta, och man känner helt enkelt ingen som finns inom försvaret. Vi har dessutom väldigt få regementen kvar, och samhället och näringslivet är mindre intresserade över att skicka i väg sina anställda på olika uppdrag. säger med regeringens goda minne att man inte klarar att lösa det jag talar om, personalförsörjningen, på egen hand. Detta är en samhällsreform som vi ska lösa tillsammans, säger och regeringen. Jag tycker att man ska stanna upp där en liten, liten stund. Visst finns det enskilda människor och företagsledare som är beredda att ställa upp och skicka ut soldater i försvaret och bidra. Men vem tar befälet när regeringen och Försvarsmakten säger att detta är en samhällsreform? Okej men vem ska leda denna samhällsreform om inte regeringen, som ger tydliga order till Försvarsmakten? Jag tror att man kan hänga på det. Jag skulle gärna vilja ha en förklaring från statsrådet av hur han ser på denna fråga. De utbildningar och de föredrag som vi har gått på är entydiga. Man säger: Hur ska vi kunna rekrytera människor till försvaret ? Jo, det är framför allt genom små och medelstora företag. Men är den som leder ett företag beredd att skicka ut kanske en eller två personer, av sin personal? Varför ska han eller hon göra det? Och vad händer om personen kommer hem skadad? Vem står för kostnaderna? Är det staten, Försvarsmakten eller företagaren själv som får stå för dem? Detta måste lösas. Det är det som måste vara absolut kristallklart för att vi ska få acceptans bland medborgarna när de ska vara med och bidra till Försvarsmakten. I och med införandet av längre och tidsbegränsade anställningar för gruppbefäl, soldater och sjömän kommer behovet av att tjänstgöringen ger ett civilt meritvärde. Detta civila meritvärde tror jag är en viktig faktor som man kan bära med sig om man ska ta risken om man får kalla det så eller gå in och hjälpa till att bygga upp svenskt försvar. Jag vill ha ett civilt meritvärde både ur attraktivitetssynpunkt och för att reformen och anställningsformen ska få acceptans ute i samhället i stort. Den civila karriären måste ligga i fokus. Möjlighet till studier och fortbildning för den enskilde måste vara central när det gäller om man ska ta anställning eller inte. Jag går över till ett annat kärt ämne JAS. Att JAS är svårsålt är vi nog alla rätt överens om, oavsett om vi är positiva eller negativa till företeelsen. I , som jag kommer ifrån, blev tvingat att pressa priset ordentligt för att företaget inte skulle gå i konkurs. Det där känner vi alla till sedan ett litet tag tillbaka. När regeringen skulle försöka marknadsföra JAS Gripen i gjorde försvarsminister precis som man gjorde i ; han reade ut planet till halva priset. har erbjudit att köpa Gripen, alltså the Next Generation, för styck. Kostnaderna är dubbelt så höga. Vem står för denna kostnad om inte skattebetalarna? För samma summa pengar skulle vi kunna få 100 stycken JAS på C/D-nivå, om vi nu skulle välja det. Källor från säger att det är sannolikt att vi inte kommer att lyckas trots att regeringen gör ganska tuffa satsningar. Inte nog med att vi har svårt att sälja och tillhörande myndigheter har också haft ungefär 100 personer som har hjälpt att försöka sälja planet. Ovanpå detta har regeringen skaffat sig en speciell myndighet som har till uppgift att sälja svensk krigsmateriel utomlands, den så kallade . Snacka om uppbackning! Det finns en mycket märklig formulering i våra papper. Regeringen talar om det fall att eller annan nation väljer att gå vidare med förhandlingar om anskaffning av JAS 39 . Vilka är dessa andra nationer? Om inte tar det är alltså regeringen glad om det kommer in en annan nation. En sådan text i ett regeringspapper tycker jag är oerhört märklig. Jag skulle vilja få en förklaring från statsrådet av vilka dessa andra nationer är. ÖB har tillsatt en luftförsvarsberedning som har till uppgift att lägga fram ett förslag jag tror att det är om behovet av JAS i E/F-varianten. Det ryktas om ca 70 stycken E/F-plan. Det är exakt det som den tidigare Försvarsberedningen föreslog. kan jag tycka att det är lite märkligt att regeringen inte har bifallit just en sådan motion som jag har skrivit om en parlamentarisk luftförsvarsutredning för att gå till botten med detta. Även från har skrivit en sådan motion. Men här har tydligen ÖB själv, kanske på eget initiativ men säkert med regeringens goda minne, tillsatt en utredning. Bara utvecklingskostnaden på detta beräknas till . Totalsumman för dessa 70 plan blir ungefär 45 miljarder. Till detta ska läggas kostnaden för dagens JAS-projekt som kommer att hålla . Det kommer att landa på . Det blir, som vanligt när vi pratar JAS, fruktansvärt dyrt. Huvudfrågan till försvarsministern är: Förutom de här kostnaderna vilka är de operativa behoven för att helt enkelt skaffa ett sådant här nytt plan i en E/F-variant? Jag har ställt frågan tidigare. Det står tydligt i regeringens papper att det ska finnas operativa behov och skäl innan man anskaffar vapensystem, oavsett vilket det är. Jag kan inte någonstans läsa mig fram till vilka dessa är. Frågan är om det finns en hotbild som har förändrats eller om det är exportskäl som regeringen nu vill föra fram. När vi pratar om E/F vill jag vara tydlig med att säga att vi pratar om ett helt nytt plan. Det är ny motor, det är ny radar, det är ny elektronik, flyttade landningsställ, ökad lastförmåga och så vidare. Detta är ett helt nytt plan, så kom inte och prata om att vi ska bygga om eller justera lite grann! Avslutningsvis vill jag säga några ord om Nordic Battlegroup. När det gäller Nordic Battlegroup , som vi behandlade i går och som har voterat om, valde regeringen att i princip köra över genom att inte låta den fatta beslutet. Jag säger precis som : Jag är glad att detta kommer upp till nästa gång. Det tackar jag utskottet för, och jag tycker att det är bra att det har blivit så. Jag måste ändå säga några ord om kommentar, som var otroligt hård. När man gick ut saknade soldaterna viktig materiel. De hade inte tillräcklig utbildning när beredskapen drogs i gång. Styrkan var inte samövad. ifrågasätter och detta är den grövsta anklagelsen mot regeringen att soldaterna hade förutsättningar att klara de uppgifter de var satta att göra. Detta är inte mina ord, utan det är som säger detta. konstaterar vidare att varken Försvarsmakten eller regeringen hade definierat någon bortre gräns. Hur stor ska styrkan vara? I praktiken kunde den egentligen vara hur stor som helst. Detta slutade som vi vet med att styrkan växte , från 1 100 till ungefär 2 350 soldater. Kostnaden steg från 1 miljard till ! Vad gör då? Jo, han skyller på Socialdemokraterna och den förra regeringen. Det är helt obegripligt. När vi sedan ställde frågor till när de väl kom till utskottet ville vi ha reda på vem som fattade besluten. sade då att det inte finns ett enda protokoll någonstans som visar vem som har fattat beslutet om en ökning från 1 till 4 miljarder. Vi var naturligtvis väldigt intresserade av att se detta. kunde alltså inte hitta någon person som var ansvarig för detta. Vi pratar då om att det egentligen går på löpande räkning. Det är också ofattbart att inte vi i kan få någon feedback och få se hur det hela har gått till. Vi som var med 2008 vet var de så kallade svarta hålen kom till. har vi fått svar på detta. fick vi ett så kallat svart hål i Försvarsmaktens budget. En stor del av detta är det som jag har pratat om. Jag ber så hemskt mycket om ursäkt för att jag har dragit över talartiden, för det inser jag att jag har gjort. Jag hänvisar till det särskilda yttrande som vi har. I detta anförande instämde , och (alla S). 63 (SD): Jag yrkar bifall till vår reservation på punkt 2. Regeringen föreslog 43,5 miljarder till området för försvar och säkerhet. Den ramen antogs. föreslog 1 miljard mer än regeringen och 3 miljarder mer än De rödgröna. Vi anser att försvaret bör få höjda anslag. Försvarsanslagen har minskat . De var då av bnp och är nu av bnp. Det svenska försvaret har nedrustats ekonomiskt och organisatoriskt. Omställning och omorganisation har i sig krävt resurser. Om vi måste upprusta försvaret kan det ta sin tid. Omställningar av invasionsförsvar tar tid. Det har sagt att försvar först var berett att stå emot Nazityskland. Hotbilder förändras snabbt i vår omvärld. Större förändringar är omöjliga att förutse. Hur är det med ? Är det en nybliven demokrati eller en framgångsrik diktatur med offensiv utrikespolitik? Vi kan inte veta, bara gissa. Den aktuella hotbilden påverkar alla partiers budgetanslag, även . Vi anser dock att det måste finnas en grund, ett existensförsvar. Det ger beredskap för snabbt ändrade hotbilder. Om vi ska hävda vår existens mot hot och påtryckningar och om vårt självbestämmande står på spel, hinner vi med dagens svenska försvar ställa om försvaret till ett invasionsförsvar? Vi tror att existensförsvaret är beroende av förrådsställt materiel, av en stark allmän försvarsmedvetenhet och av stora och väl motiverade numerärer som är möjliga att mobilisera. Största problemet är dock inte detaljerna i det svenska försvaret utan den felaktiga inriktningen. Det är vår bestämda uppfattning att det svenska försvaret primärt ska ha inriktningen att försvara svenskt territorium. Det finns gamla kloka talesätt som fortfarande äger sin giltighet: Varje land har en armé, sin egen eller någon annans. Vems armé har vi om det är EU som har rätt att skicka den för insats? Vems armé har vi om den inte är tränad och förberedd att primärt försvara svensk mark och svenskt vatten och luftrum utan är tränad för att flygas ut? Den politiska majoriteten tycks inte vilja att hela ska kunna försvaras. I stället är den svenska militären i realiteten inriktad på att kunna ställa upp mindre expeditionsstyrkor för uppdrag på fjärran slagfält. För att illustrera resonemanget vill jag hänvisa till insatser som tar upp en väsentlig del av försvarets resurser, nämligen den nordiska stridsgruppen och insatsen i . Personalförsörjningen i det svenska försvaret lämnar en del övrigt att önska. Försvarets hållning i personalfrågor förtjänar att kritiseras på några punkter. Enligt finns det en klar risk för att det system det har fattats beslut om kan spränga budgeten med miljardbelopp, vilket lägger ytterligare sten på börda för ett redan hårt prövat försvar. Det finns dessutom anledning att befara att försvaret kommer att få problem att dra till sig soldater med rätt inställning och tillräckligt med soldater med det nya systemet. Löner som inte betalas ut och personal som avtvingas löften att skriva på avtal innan färdiga villkor finns, är det något som för att försvaret ska vara en tilltalande arbetsplats? Jag tvivlar på det, herr talman. Svensk vapenindustri har en stolt och framgångsrik historia. Svensk vapenindustri har gett upphov till många spin-off-effekter till nytta för samhällsekonomin. När vi tappat självförtroendet och inte längre satsar på egenutveckling som förr försvinner dessa spin-off-effekter. köper vapensystem på marknaden, det billigaste eller, som jargongen är, försvaret köper från hyllan. Därmed gör vi oss beroende. Tack och lov har vi JAS 39 i uppgraderade versioner och svenska ubåtar. Det är viktigt att svenska försvarsanslag gör nytta i svensk försvarsindustri. Andra länder gynnar sin. På när vi kan räkna hem tillräckliga resurser bör allmän värnplikt återinföras. Det är knappast troligt att med en yrkesarmé kan få fram de soldatvolymer som krävs för att försvara hela landet. Erfarenheter har också visat att en konsekvent genomförd värnplikt i grunden är positiv för försvarsviljan och medvetandet om vikten av ett starkt försvar. Vi är inte motståndare till internationellt samarbete. Vi kan framför allt tänka oss ett försvarssamarbete baserat på nordiskt samarbete. Ett sådant samarbete ligger väl i linje med de traditioner av nordiskt samarbete och nordisk solidaritet mellan brödrafolk som har hundratals år på nacken och skulle inte som regeringens förslag innebära en gradvis anpassning till EU. Det är ambition att på lång sikt bygga upp ett sådant nordiskt samarbete. Vi Sverigedemokrater vill återuppbygga det svenska försvaret. Det görs inte i handvändning givet de decennier av styvmoderlig behandling som utsatt försvaret för. Vi vill återuppbygga invasionsförsvaret. Vi vill stärka frivilligförsvaret. Vi vill att hela ska kunna försvaras. Därigenom stärker vi också försvarsviljan hos den svenska befolkningen. 64 (MP) replik: