prot · GX0982 · 2010-03-04 00:00:00 — Med den nya lagstiftningen är det och kommer det att vara möjligt att vidta konfliktåtgärder i syfte att upprätta ett svenskt kollektivavtal. Det är vidare möjligt att med stridsåtgärder försöka tränga undan ett utländskt kollektivavtal för att upprätta ett svenskt. Men det domen säger och det vi har haft att ta ställning till är under vilka förutsättningar det kan ske. Domen säger tydligt att det är den hårda kärnan, det som kallas ordre public, de sju områdena, som det är rimligt på. Vi har försökt att med hjälp av juridisk expertis bena ut hur det ska gå till. Alternativet till bevisregeln är lagstadgade minimilöner eller allmängiltigförklaring av kollektivavtal. Det är en väsentligt mycket sämre utveckling än den vi nu har. Den som tror att det nu blir omöjligt att kämpa för ett svenskt kollektivavtal eller för vettiga regler för de här utstationerade utländska arbetstagarna tror fel. Det går absolut. Men vi får lite ökad tydlighet i under vilka förutsättningar det kan ske. 110 (): Jag vill inledningsvis säga att vi står bakom samtliga våra reservationer, men vi yrkar bifall till reservationerna 1, 2, 3, 6, 11, 17 och 19. Jag skulle egentligen prata lite grann om de övriga arbetsrättsliga frågorna. Det blir ändå lite intressant i den så kallade Lavaldebatten att det just är ärendet som har gett upphov till det här. I det sammanhanget förekom ju så mycket av de problem som vi har diskuterat här. I Lavalärendet hade de två företag som var involverade i det skolbygget mycket god kännedom om hur den svenska arbetsmarknaden fungerade. De visste mycket väl var de svenska kollektivavtalslönerna låg, eftersom de hade varit engagerade i under ett antal tillfällen tidigare. Det andra är att precis den lönedumpning förekom som vi nu har diskuterat. Det var inhyrda lettiska arbetare som fick jobba för plus att man diskuterade minimilöner respektive de löner som faktiskt gällde på svensk arbetsmarknad . Alla de saker som vi har diskuterat ganska mycket nu förekom just i det ärendet. Det gör den här diskussionen ganska spännande, tycker jag. Men som sagt var, lite i skymundan av ska vi nu också debattera drygt 120 motionsyrkanden om arbetsrätt som härrör från den allmänna motionstiden. Många av de yrkandena har behandlats i den här kammaren tidigare, men vissa av dem har fått förnyad aktualitet i samband med just Lavaldiskussionen. Dit hör frågan om kollektivavtalets ställning och de fackliga organisationernas möjlighet att agera för att kollektivavtal ska finnas på våra arbetsplatser. Kollektivavtalen reglerar löner och anställningsvillkor på arbetsmarknaden. De förhindrar att arbetare lönekonkurrerar med varandra. De garanterar att tjänstepensioner betalas in, att det finns liv- och olycksfallsförsäkringar, att det i vissa fall finns tillgång till omställningsavtal och att det blir lika konkurrensvillkor för arbetsgivare i samma bransch. Kollektivavtalen garanterar dessutom arbetsfreden. Vi ska komma ihåg att få länder har så få konfliktdagar som . Den moderatledda regeringen säger sig älska kollektivavtal. Han med horn, treudd och svans tro´t! Kollektivavtalens legitimitet förutsätter starka och jämbördiga parter. Om den ena parten försvagas rubbas balansen på arbetsmarknaden. Det bästa sättet att rubba balansen till arbetsgivarnas fördel är givetvis att se till att de fackliga organisationerna tappar medlemmar. Väl medveten om detta genomförde den moderatledda regeringen efter valsegern två åtgärder som dramatiskt ökade kostnaderna för fackligt medlemskap. Det ena var att avskaffa löntagarnas avdragsrätt för medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa. Det andra var att chockhöja avgiften till a-kassan. Den omedelbara effekten var för många medlemmar en höjning med flera . Regeringen var givetvis inte ovetande om kopplingen mellan fackligt medlemskap och arbetslöshetsförsäkringen. De fackliga organisationerna förlorade hundratusentals medlemmar . Prisökningen för medlemskapet var relativt högst för dem med lägst inkomster. Det var de med låga inkomster, otrygga anställningar och korta deltider som i störst utsträckning tvingades lämna facket för att de inte hade råd. Det var de som mest behöver facket för att kunna försvara sina arbetsvillkor. Kombinerar man det med hårdare inträdeskrav och låga ersättningar i arbetslöshetsförsäkringen har man krattat manegen för en framväxande låglönemarknad. På den marknaden kommer de att jobba som av ekonomiska skäl tidigare tvingades lämna facket. Väl fungerande socialförsäkringar och starka fackliga organisationer har tidigare kunnat förhindra den utvecklingen i . Målet för den moderatledda regeringen att sänka den så kallade reservationslönen är snart nått. Nästa giftpil som regeringen tänker skjuta mot de fackliga organisationerna göms i propositionen En enklare ledighetslagstiftning som kommer att läggas på bord . Där omöjliggörs det för facket att genomföra fackliga introduktionsutbildningar för nyanställda. Man tvingas vänta för att kunna genomföra en sådan utbildning. Läser man de motioner som har lämnats in till av borgerliga ledamöter ser man att det inte finns en enda som syftar till att stärka fackets positioner utan det är precis tvärtom. Det handlar om att försvaga facket. I den utstuderat skickliga retoriken säger sig borgerligheten försvara den svenska modellen, men i praktiken gör man något helt annat. Vi har i denna kammare sedan regeringen tillträdde inte fattat ett enda beslut som stärkt löntagarnas eller de fackliga organisationernas rättigheter. har ännu inte ratificerat 94. Den slår fast att offentlig upphandling ska innehålla klausuler som garanterar arbetstagare löner, arbetstid och andra villkor som inte är mindre förmånliga än de som finns i kollektivavtal för arbete av samma sort i den bransch och inom det område där arbetet utförs. Syftet med konventionen är att skydda arbetstagare och motverka social dumpning. Majoriteten av EU:s medlemsländer har ratificerat konventionen. Arbetsmarknadsministern hävdade tidigare att det skulle omöjliggöra för småföretag att lägga in anbud. Den borgerliga majoriteten i utskottet hävdar att det får anses osäkert om en tillämpning av de krav som 94 ställer är förenliga med EU:s direktiv om upphandling och andra gemenskapsrättsliga regler. Återigen viker sig den för osäkra krav från EU i stället för att ta strid för löntagarnas rättigheter. Vi socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister anser att ska ratificera 94. Över en halv miljon arbetstagare eller av den samlade arbetskraften har tillfälliga anställningar. har antalet ökat . Ungdomar, kvinnor och invandrare med LO-yrken är kraftigt överrepresenterade bland tidsbegränsat anställda. Nackdelarna med att vara tidsbegränsat anställd är uppenbara. Det ger mindre inflytande på jobbet, mer begränsad tillgång till kompetensutveckling och troligtvis sämre stöd av chefer. Det är också sannolikt att det är svårare att ställa krav på rimliga arbetsvillkor och arbetsförhållanden. Flera olika typer av korta anställningsformer kan staplas på varandra , vilket medför en försämring av anställningsskyddet. Vi anser att anställningsskyddet bör stärkas i linje med de förslag som lades fram av den dåvarande socialdemokratiska regeringen med stöd av och . När det gäller det så kallade tvåpersonersundantaget i LAS är inställningen från oss socialdemokrater känd. Frågan är debatterad här i kammaren ett stort antal gånger. Vi anser att undantaget ska tas bort. Det är en regel som drabbar redan utsatta grupper. Det är orimligt att ha regler som normalt sett inte kan prövas rättsligt. Det kan heller inte vara rimligt att anställda i små företag ska ha ett sämre anställningsskydd än anställda i större företag. Heltid som en rättighet och deltid som en möjlighet är för oss socialdemokrater grundprincipen på den svenska arbetsmarknaden. Av alla sysselsatta jobbar en av fyra deltid. En del för att de vill, andra för att de inte får arbeta mer. Det innebär sämre lön, sämre sjukförsäkring, sämre pension, sämre eller för många ingen a-kassa alls. Deltidsjobben dominerar i traditionella kvinnoyrken. Arbetslivet är inte jämställt. Arbetsmarknadens parter bör ges största möjliga utrymme att genom förhandlingar och kollektivavtal lösa frågan om heltid. Om parterna inom en rimlig tid inte lyckas träffa breda överenskommelser om rätten till heltid kommer vi socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister att vara beredda att överväga lagstiftad rätt till heltid. är dock alltid att föredra. var det så kallade uppe i Arbetsdomstolen. har det stått klart att det är fullt legalt att säga upp anställda och sedan låta inhyrd personal göra deras jobb. har konsekvenserna av denna lucka i LAS blivit ännu tydligare. I två fall har arbetsgivare sagt upp, eller hotat med att säga upp, fast anställd personal för att ersätta dem med inhyrd arbetskraft. Hotet har använts i utpressningssyfte. I det ena fallet har det rört sig om att förhandla ned de lokala kollektivavtalen och i det andra att kunna säga upp fyra anställda utan hänsyn till regler om anställningstid, kvalifikationer med mera. Det har dessutom hänt att arbetare har lämnat sina jobb men återkommit för att göra samma arbetsuppgifter, då anställda av ett uthyrningsföretag. Det kan knappast ha varit tanken när uthyrningsmarknaden etablerades. Själva poängen med återanställningsrätten i LAS är att förhindra att uppsägningar används för att bli av med obekväma anställda eller för att pressa ned villkor i kollektivavtal. LAS behöver därför kompletteras med en tydlig skrivning som säkrar rätten till företräde för uppsagd personal framför inhyrd arbetskraft. har tyvärr arbetsmarknadsministern lämnat kammaren. Jag hade tänkt ge honom ett litet råd. Det är nämligen så att arbetsmarknadsministern i ett antal interpellationsdebatter har sagt att han följer utvecklingen och att han kan tänka sig att se över lagstiftningen på det här området om det finns en lucka i lagen. anser jag att arbetsmarknadsminister ofta har lite otur när han tänker. Den arbetsmarknadspolitik han har tänkt ut har inte gett särskilt lysande resultat. Mitt förslag är därför att arbetsmarknadsministern slutar tänka och handlar i stället. genast till denna uppenbara lucka i LAS! 111 (): I har vi en modell där villkoren på arbetsmarknaden i allt väsentligt regleras i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Den grundläggande lagstiftning som finns får dessutom oftast avtalas bort och ersättas med andra regler om parterna är överens om detta. På detta sätt har lämnat över makten över stora delar av arbetsmarknadslagstiftningen från lagstiftaren till arbetsmarknadens parter. De avtal som träffas påverkar även oorganiserade arbetstagare och arbetsgivare. Detta ställer stora krav på ansvarstagande från parternas sida så att inte den makt man förfogar över missbrukas. För det mesta tar också parterna detta ansvar. De flesta arbetstagare och de lite större arbetsgivarna ser mest fördelar med ett system med kollektivavtal med normalt tillhörande fredsplikt. Däremot upplever en del mindre företag och enskilda oorganiserade arbetstagare problem med kollektivavtalssystemet, kanske främst för att avtalen från början anpassats efter de lite större arbetsplatsernas förutsättningar. Det finns alltså kritik mot dagens system. Kollektivavtalen må ha sina brister, men det är svårt att hitta ett system som skulle fungera bättre. Det var därför vi moderater gick till val på att behålla kollektivavtalsmodellen som huvudprincip för den svenska arbetsmarknaden. Vi föredrar att förändringar och moderniseringar inom arbetsrättens område i första hand sker i direkta förhandlingar mellan parterna. Arbetsrätt är inte ett isolerat rättsområde utan en del av villkoren och förutsättningarna på arbetsmarknaden. Detta har i sin tur direkt betydelse för hur många företag som startas och hur många jobb som skapas. Det påverkar förutsättningarna för företag att överleva en kris och därmed hur många som behöver mista sitt jobb när det är sämre tider. Det påverkar också hur många företag som flyttar produktion till eller från vårt land. Som politiker kan vi inte styra över konjunkturer, finanskriser och omstruktureringar inom näringslivet. Men vi kan verka aktivt för en politik som skapar förutsättningar för fler och växande företag och fler jobb. Politikerna kan också avstå från lagstiftning som aktivt motverkar tillväxt, företagande och nya jobb. Och där, fru talman, finns det en hel del att säga om oppositionens politik. Oppositionens märkliga politik för sämre jobbtillväxt och försämrade villkor för företagande tar sig många uttryck . Låt mig exempelvis nämna förslaget om återinförd förmögenhetsskatt, som skulle dra undan riskkapital från näringslivet och därmed motverka tillväxten. Kraftigt höjda energiskatter skulle hota jobben inom den tunga industrin. Chockhöjda arbetsgivaravgifter för den som har ungdomar anställda är ett annat hot mot jobben. Det senaste i raden av märkliga besked var att avskaffa avdragsrätten för hushållsnära tjänster trots att det bevisligen skapat många tusen nya jobb. I det sista fallet är det givetvis en liten tröst att ledande socialdemokratiska politiker personligen genom köp av hushållsnära tjänster aktivt bidragit till att genomföra en del av alliansens jobbpolitik. Men det gör det tyvärr inte lättare att acceptera alla de andra förslag som oppositionen lägger fram och som direkt hotar att driva bort befintliga arbetstillfällen i . Inom arbetsrätten finns tyvärr ett antal förslag från oppositionen som direkt skulle hota jobben. Jag ska beröra några av dessa. När det gäller det stora antalet motioner från Socialdemokraterna och som rör avskaffande av undantagen i turordningsreglerna avvisar utskottet dessa. Vi vill värna om dagens viktiga möjlighet för de minsta företagen att undanta två personer från turordningsreglerna vid nedskärningar. Detta kan vara avgörande för att rädda företagens överlevnad och trygga jobben, inte minst i de tider vi nu går igenom. Tvåpersonersundantaget tillämpas främst på små arbetsplatser och har visat sig vara av stor betydelse, särskilt i de fall där det inte finns någon facklig organisation att förhandla med. För det fall att reglerna skulle missbrukas finns också möjlighet att rättsligt pröva en uppsägning som kan misstänkas stå i strid med diskrimineringslagstiftningen eller om uppsägningen skulle anses strida mot god sed på arbetsmarknaden. Det är också intressant att se att står vid sidan av när det gäller tvåpersonersundantaget. Men precis som när det gäller skatteavdraget för hushållsnära tjänster lär nog tvingas in i fållan och acceptera att tvåpersonersundantaget avskaffas om man ska samverka med Socialdemokraterna och . Det vore tragiskt och skulle slå direkt mot småföretagandet och tillväxten i , precis på samma sätt som avskaffandet av skattereduktionen för hushållsnära tjänster. Det är inget tvivel om att en rödgrön regering skulle kosta arbetstillfällen, alldeles oavsett vilken konjunktur vi befinner oss i. När det gäller motionerna om lagstiftning om rätt till heltid kan jag konstatera att inget av de tre oppositionspartierna följer upp dessa tydliga motionskrav i form av reservationer. I stället väljer man nu att hänskjuta frågan till arbetsmarknadens parter för reglering avtalsvägen. Det är ett litet steg framåt jämfört med tidigare besked . Men man säger tyvärr också att om inte parterna avtalsvägen löser frågan tänker man återkomma och lagstifta om rätt till heltid för alla detta trots att det finns starka invändningar mot en sådan lagstiftning från fackliga organisationer inom flera branscher. Lagstiftning om rätt till heltid skulle utan tvivel ta bort många arbetstillfällen. linje är att heltid bör vara utgångspunkten när man anställer, och vi anser att moderata politiker i kommuner och landsting ska driva på för att den offentliga sektorn ska vara ett föredöme när det gäller att erbjuda heltidstjänster. Men en lagstiftning skulle, som sagt, inte skapa några nya jobb utan snarare ta bort en del av de jobb som redan finns. Det känns inte som någon bra väg. I ett antal motioner behandlas frågan om tidsbegränsade anställningar. Jag kan konstatera att LO i sin rapport redovisar att andelen visstidsanställda aldrig har varit så låg i som den var just 2008. Självklart ska tillsvidareanställningar vara grunden på arbetsmarknaden, och så är det också de allra flesta har fasta anställningar. Men vi vet att visstidsanställningar ofta kan vara en väg in på arbetsmarknaden, inte minst för ungdomar, och att många företag gynnas av att kunna anställa extra vid behov. Och företag som växer kan anställa. På det viset skapar dessa regler också fler jobb. Visstidsanställningar har en viktig funktion på den svenska arbetsmarknaden och bör inte motarbetas genom lagstiftning. Låt mig avslutningsvis nämna den fråga som har varit uppe här , ratificering av . Socialdemokraterna och oppositionen hade i varje fall på sig att ratificera denna konvention. pratas det om att den har funnits , så antagligen är det betydligt fler år än tolv. har man drivit frågan i under en borgerlig regering. Uppenbarligen har det plötsligt blivit väldigt bråttom. Det är då viktigt att känna till att frågan inte är helt okomplicerad och att såväl som EU har uppmärksammat att deras respektive regelverk delvis kan strida mot varandra. Det är därför mycket klokt av att avvakta tills dessa oklarheter är utredda. Allt detta vet Socialdemokraterna, men trots detta låter man partitaktiken gå före sunt förnuft och använder som en politisk symbol. Majoriteten i utskottet föreslår kammaren att avvisa samtliga motioner. Arbetsrättsliga reformer bör i första hand genomföras efter förhandlingar mellan parterna, och bör vara restriktiv med ny lagstiftning. I den mån arbetsrättsliga lagar ändå behöver korrigeras, avskaffas eller tillföras är detta en fråga som med fördel bör avgöras av efter samråd med arbetsmarknadens parter. Den rödgröna oppositionen visar tydligt att man låter ideologi gå före värnandet om jobben. Avskaffandet av tvåpersonersundantaget och kravet på rätt till heltid för alla innebär stor risk för färre jobb. Detta är tragiskt i ett läge där världskonjunkturen är svag och arbetslösheten är hög i hela . och alliansen säger nej till politiska beslut som minskar antalet arbetstillfällen i landet. Det gäller på precis samma sätt inom arbetsrätten som inom skatteområdet eller energiområdet. Den politik som det rödgröna vänsterexperimentet företräder skulle allvarligt hota många jobb i vårt land. 112 () replik: Jag vill börja med att korrigera mitt yrkande när det gäller reservationerna. Jag hade tyvärr blandat ihop reservationerna och punkterna. Jag vet inte om blir ledsen , men så är det. För att nu vara tydlig och klar vill jag yrka bifall till reservationerna 1, 2, 3, 6, 11, 16 och 19. Jag ska också kommentera anförande. Det gäller framför allt den generella arbetsgivaravgiftssänkningen för ungdomar upp till . Vi har IFAU och en del andra organisationer som tittar på och försöker utvärdera arbetsmarknadspolitiska insatser. IFAU har väl inte gjort sig känt för att vara särskilt positivt till så många arbetsmarknadspolitiska insatser. Det är naturligtvis en svår uppgift att utvärdera dem, eftersom tillgången på jobb styrs så otroligt mycket av världskonjunkturen, som säger. Men man är fullständigt överens, även i forskarvärlden, om att generella satsningar gentemot en speciell grupp, som i detta fall alla ungdomar upp till , är extremt dyra och extremt ineffektiva. Det är en av de få saker som de som forskar på arbetsmarknadspolitiska insatser är överens om. I SVT:s undersökning konstaterar man att varje jobb har kostat 950 000. Då kan man fundera: Är det att hushålla med svenska skattebetalares pengar? 113 () replik: Den första delen av repliken avstår jag från att bemöta eftersom den mer var riktad till talmannen. Men den andra delen ska jag gärna bemöta. Alla vet att vi beskattar alkohol väldigt högt för att vi inte ska dricka så mycket. Vi beskattar tobaken för att vi inte ska röka så mycket. Vi beskattar bensinen för att vi inte ska köra så mycket bil. Ändå tror att det är helt meningslöst om vi beskattar arbete väldigt högt. Jag tror att det finns ett samband mellan arbetsgivaravgifter och hur många människor som får ett arbete. Det är ganska uppenbart. Sedan kan man alltid diskutera hur många nya jobb som har skapats för ungdomar till följd av nedsättningen av arbetsgivaravgifter. Det är jag medveten om det är väldigt svårt att räkna på det. Men vi kan inte heller säga att vi vet hur många ungdomar som har fått arbeta kvar på sina arbetsplatser trots lågkonjunktur till följd av att det är lite billigare att ha dem kvar anställda. Vi har inte heller något belägg för att säga att det är helt meningslöst vilken lönsamhet ett företag har för möjligheten att växa och anställa fler, både ungdomar och andra. Därför tycker jag att det är lite slarvigt att säga att det här har gett så lite resultat att det är meningslöst. Sänkt skatt på arbete har självklart betydelse. Hur stor betydelse det har och på vilket sätt är nog ganska komplicerat att räkna ut, och det kommer säkert att utredas framöver av både forskare och andra. Men jag är helt övertygad om att det har en betydelse. 114 () replik: Det var bra att tog upp detta med konsekvensen av en prishöjning på något. Det bevisar ju det jag sade om attacken mot de fackliga organisationerna. Det är klart att man höjde avgiften där för att se till att folk skulle lämna dem. Det kan inte finnas någon annan förklaring. Vad som styr är vad vi är villiga att betala. Med a-kassan är det ännu tydligare. Den har blivit mycket dyrare och sämre. Det är naturligtvis en medveten politik från den här regeringen att försvaga de fackliga organisationerna genom att göra det mycket dyrare att vara med. Sedan säger att ni ska sänka skatten på arbete. Var går gränsen någonstans? Vi kan se på länder där man har mycket lägre skatt på arbete än hos oss, till exempel . Man har inte lägre arbetslöshet för det. Någonstans går en gräns. Ska vi sänka den till noll? När når vi det resultat som är ute efter? Det är en ganska intressant fråga. Återigen: Den här regeringen säger sig vilja grunda många av sina beslut på vetenskapliga undersökningar och vetenskaplig grund. När det gäller de generella sänkningarna av arbetsgivaravgifterna för ungdomsgruppen upp till säger en enig forskarkår att det är ineffektivt och dyrt, men ni genomför det i alla fall. Det är alldeles uppenbart att man har gett stöd till ungdomar som skulle ha fått jobb i alla fall, medan ungdomar som har behov av rejält och ordentligt stöd för att komma in på arbetsmarknaden inte får de möjligheterna. Hade det inte varit mer effektivt använda pengar att stödja dem som verkligen behöver hjälp i stället för att ge hjälp åt dem som inte behöver det? 115 () replik: gör vi faktiskt båda delarna. Vi ger starkt stöd åt dem som har varit borta länge, både långtidssjukskrivna och långtidsarbetslösa och så vidare, genom andra stödformer, och det som , som syftar till att underlätta för ungdomar och underlätta för företag att anställa ungdomar. Vi jobbar i båda ändarna. När det gäller fackliga avgifter och avgifter till a-kassan verkar helt ha missat att alliansen har genomfört de största skattesänkningarna för löntagare i modern tid. Kostnadsökningarna som gäller a-kassan och den slopade avdragsrätten för fackavgiften är bara en bråkdel av den kraftiga inkomstförstärkning man har fått. Självklart har varje löntagare i råd att vara med i både facket och a-kassan om man bara vill, men med den massiva kampanj mot jobbskatteavdraget som oppositionen har fört och dessutom har gått ut och sagt att man inte har råd att vara med i facket och a-kassan till följd av avgiftshöjningarna är det klart att folk lyssnar och går ur. Men man har råd att vara kvar. Man har fått mycket mer pengar i plånboken. Det handlar bara om vad man prioriterar att använda dem till, ingenting annat.