prot · GY0935 · 2010-12-15 00:00:00 — har därför fått ett uppdrag att sammanställa och kartlägga forskningsbaserade metoder och åtgärder mot mobbning. Därefter ska man utforma en utbildningssatsning riktad till kommuner och skolor. 10 miljoner avsätts för en fortsatt kamp mot mobbning. Det förebyggande arbetet är dock minst lika viktigt. Skolorna måste aktivt arbeta med värdegrunden människors lika värde, respekt för varandra och empati. Detta är ett viktigt uppdrag som skolan har. har därför fått ett regeringsuppdrag att stärka värdegrundsarbetet i skolorna, ett arbete som ska redovisas . Det finns barn i vårt land som har en oerhört otrygg tillvaro. Det är barn som tillsammans med sina föräldrar har sökt sin tillflykt till och som lever i osäkerhet om de ska få stanna eller ej. Har de fått ett avslag ser föräldrarna ofta ingen annan utväg än att försöka gömma sig. Alternativet att återvända hem är nämligen värre än det okända med ett främmande språk och osäkra villkor de befinner sig i. I ungefär har asylsökande barn och barn som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd haft tillgång till utbildning inom det offentliga skolväsendet, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg på i huvudsak samma villkor som barn som är bosatta i . Detsamma gäller barn som av andra skäl ansökt om uppehållstillstånd i och getts rätt att vistas här medan ansökan prövas. Men detta har inte gällt de barn som fått avslag på sin ansökan. Vi kristdemokrater har länge drivit att alla barn ska ha rätt till utbildning, och är ett regeringsförslag på gång. En utredning har kommit med förslag som ska ge såväl barnen och deras föräldrar som personal och beslutsfattare klara och tydliga regler att förhålla sig till. Detta medför ökad rättsäkerhet för den enskilde individen och att skollagens mål allas rätt till lika tillgång till utbildning samt rätt till en likvärdig utbildning kan uppnås. En sådan reglering leder till att den svenska lagstiftningen på ett bättre sätt överensstämmer med bestämmelserna i och de intentioner som ligger till grund för . Praktisk kompetens har ofta nedvärderats i utbildningsväsendet, och utbildningspolitiken har koncentrerats till att alla ska studera teoretiska ämnen på högskola. Men teori passar inte alla, vi har olika förmågor. Vissa är mer teoretiskt och andra är mer praktiskt lagda. Vi kristdemokrater har alltid värnat handens kunskap, de praktiska kunskaper som behövs i så stor omfattning och som kommer att behövas även . Den nuvarande regeringens satsning på först en försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning och en reguljär utbildning i den nya gymnasieskolan innebär ett systemskifte ur många perspektiv. Eleverna får direkt kontakt med näringsliv och social verksamhet genom den arbetsplatsförlagda utbildningen. Målet är att skapa 30 000 lärlingsplatser . Vad som är väsentligt är att det finns ett regelverk för lärlingarna på arbetsmarknaden och en anställningsform som är anpassad till lärlingssituationen. Vi ser den gymnasiala lärlingsanställningen som en mycket viktig plattform för att få en fot på arbetsmarknaden. Vi har under alldeles tillåtit alltför många dropouts från gymnasienivån. får vi en utbildningsform som kan ge dessa elever yrkesintresse i stället för skoltrötthet, ointresse och skolk, kort sagt en grund för ett gott framtida yrkes- och vuxenliv. Det finns många saker i betänkandet att vara stolt över, och jag yrkar bifall till förslaget i detsamma. 135 (S): hade vi i utbildningsutskottet en hearing om framtidens kunskap. Talare efter talare var uppe och redogjorde för utvecklingen i vår omvärld. Utbildningsgraden i världen ökar i rasande takt. Och det handlar inte främst om en utbildningsrevolution för analfabeter i fattiga länder som kommer att få grundläggande utbildning. Den största ökningen sker bland dem som skaffar sig relativt avancerad och högre utbildning. Man skulle kanske kunna tro att en sådan utveckling i världen skapar utrymme för dem som vill konkurrera med mindre avancerade jobb, att det ökar efterfrågan på lågutbildad arbetskraft. Det gör den inte. Den här utvecklingen skapar en global kultur där bra utbildning knappast är en konkurrensfördel på arbetsmarknaden. Bra utbildning är snarare inträdesbiljetten för att över huvud taget kunna ta sig in på arbetsmarknaden. Ett ökat utbud av högutbildade ökar faktiskt efterfrågan på högutbildade. I det sammanhanget är det naturligtvis oerhört allvarligt när det trillar in internationella undersökningar som pekar på att basen i vårt utbildningssystem har försämrats. Utan en bra grund- och gymnasieskola och med ökad segregation missar vi många framtida toppstudenter. Det måste vi ta itu med genast. Vi behöver en bred allmänbildad bas, och vi behöver gott om utbildningsplatser i högre utbildning, både i och i högskolan. Risken att vi överutbildar folket är minimal. Det är en myt som florerat länge nog. Det är alltid lättare att ta sig ut på arbetsmarknaden med utbildning i bagaget, och den långtidsarbetslöshet som biter sig fast som dessa när konjunkturen vänder uppåt bottnar alltför ofta i för låg utbildningsnivå. Dessutom vet vi att riskerna för ohälsa, kortare livslängd, maktlöshet, inskränkthet och så vidare minskar i takt med att du tillägnar dig studier, för att inte tala om den demokratiska resurs utbildningen ger. Det finns alltså många goda argument för att ha en hög ambitionsnivå när det gäller andelen högskoleutbildade i vårt land. Jag är glad och stolt över att vi under vår regeringstid byggde ut högskolan och faktiskt minskade snedrekryteringen dit. Jag tycker det var synd att inte den nuvarande regeringen fortsatte den utbyggnaden trots att de sökande blev fler, lågkonjunkturen svepte in över världen och länderna runt omkring oss byggde ut sina högskolor. Då hade många fler stått bättre rustade nu när det vänder, och vi skulle ha haft färre matchningsproblem på arbetsmarknaden. Faran är inte heller över . Sedan regeringen fattade beslut om de 10 000 tillfälliga platserna har väl ungdomsarbetslösheten ökat. Vore det inte lämpligt att permanenta de platserna? Ja, gärna några till. Det handlar inte om att alla måste läsa vidare, som det brukar låta i debatten. Men att inte släppa in dem som verkligen vill drabbar enskilda individer som inte får möjlighet att utnyttja sin fulla potential. Men det drabbar också vårt land och leder till sämre konkurrenskraft och färre jobb, vilket i sin tur drabbar välfärden. Det allra största problemet just nu är dock kvaliteten i högskolan. De studenter som kommer in ägnar åt, och lägger flera hundra tusen på, sin högskoleutbildning. Vad har de då för förväntningar när de tar sitt första kliv in på högskolan? Det är säkert olika, men det de definitivt har rätt till är en bra utbildning med ett rimligt antal undervisningstimmar. De har rätt till en utbildning med forskningsanknytning. De har rätt till bra villkor så att de kan försörja sig, skaffa bostad, bli sjuka, skaffa barn. De har rätt till kontakt med arbetsmarknaden så att de kan få ett jobb efter avslutad utbildning. Allt detta kan inte garanteras . Långvarig urholkning av resurserna kombinerat med att högskolorna får nya uppgifter leder obönhörligen till försämrad kvalitet. Därför vill vi investera ytterligare 200 miljoner för fler lärarledda timmar, 50 miljoner för karriär- och yrkesvägledning och 40 miljoner för praktikplatser. Vi har också förslag på åtgärder för studentbostäder, trygghet och ekonomiska villkor, men det faller som bekant under andra utgiftsområden. När det gäller forskningsanknytningen ser villkoren väldigt olika ut beroende på vilken högskola man studerar vid. Dessa olikheter förstärks sannolikt av det nya resursfördelningssystemet. Vi kan alla bli överens om att det är rätt att gynna kvalitet. Men det är inte alldeles enkelt att precisera vad som är kvalitet. Kanske är det inte bara de självständiga arbetena. Kanske är det utbildningars användbarhet, nytta, kritiskt tänkande och generella kunskaper som ger studenterna möjligheter att möta de utmaningar de ställs inför på framtidens arbetsmarknad. Som i alla mätsystem riskerar vi att hamna i ett läge där vi värderar det som är enkelt att mäta men missar att mäta det som är mest värdefullt. Det är svårt att överblicka konsekvenserna av det nya resursfördelningssystemet. Grundutbildning, forskarutbildning och forskning kan inte heller isoleras från varandra. Vi motsätter oss ett system där universitet och högskolor delas upp i A- och B-lag där yngre högskolor blir ständiga förlorare, oavsett god kvalitet, vilket leder till sämre resurstilldelning enligt något slags svälta-räv-modell. I så fall är det mer rakryggat att stå för att man vill lägga ned dem direkt. Vi socialdemokrater vill se en öppen högskola och en forskningspolitik som samverkar mycket mer med det omgivande samhället. Branschprogrammen var ett sätt att nå den samverkan, och förväntar vi oss nya metoder för att utveckla forskningen tillsammans med näringslivet. Vi hoppas på att nästa forskningsproposition inte detaljstyr så mycket. Det är inget fel på att lyfta fram strategiska forskningsområden, men att precisera så som regeringen gjorde underminerar den akademiska friheten och har lett till att resurserna inte fullt ut utnyttjas. Ett antal högskolor sitter med miljardöverskott som de hade kunnat använda till annat men som är låsta. Avslutningsvis måste jag bara lyfta doktorandernas och de unga forskarnas villkor. Det spelar nämligen ingen roll hur mycket resurser man lägger på forskning om det inte finns några forskare som kan leva med de usla villkor som forskning ibland förutsätter. Under vår regeringstid försökte vi förbättra dem genom särskilda anslag till meriteringstjänster och forskarskolor. Den nuvarande regeringen lovade i den senaste forskningspropositionen att det skulle lösa sig. Det har det inte gjort. Ungefär en tredjedel av doktoranderna saknar anställning. De går på stipendier eller utbildningsbidrag eller saknar ordentlig finansiering. De saknar därmed också tillgång till de sociala trygghetssystem och de förmåner som är norm på arbetsmarknaden. Det är inte acceptabelt. Forskarutbildningen måste vara ett attraktivt alternativ för dem som är bäst lämpade. Bättre grundskole- och gymnasieutbildning för alla, resurser för ökad kvalitet i högskolan och bättre villkor för doktorander och unga forskare är alltså några julklappar som Högskolesverige borde få av när vi röstar om budgeten . Jag yrkar därför bifall till den motion som vi socialdemokrater väckt tillsammans med Vänstern och . 136 (FP) replik: Jag tänker inte ge mig in i den forskningspolitiska delen i anförande. Men hon nämnde initialt att vi i Alliansens inlägg såg en risk att överutbilda. Vi har ju , en efter en, gått upp och sagt att våra resultat har gått ned, att vi tycker att det är allvarligt och att vi vill göra någonting åt det. säger vidare att det inte handlar om att alla ska bli akademiker utan om att släppa in dem som vill. Då är naturligtvis min fråga till : Anser du inte att kvaliteten i grund- och gymnasieskolan, alltså det vi levererar från till gymnasiet och från gymnasiet till högskolan, är eftersatt? Och anser ni verkligen att vi med den nya gymnasiereformen sänker kraven? Det har vi också fått höra i debatten. Faktum är att vi skärper kraven för att komma in på gymnasiet för att elevernas kunskapsnivå ska höjas redan i gymnasiet. När jag började på högskolan, 1998, pratade man om en gymnasifiering av högskolan. Jag har inte följt högskoledebatten så mycket . Men det är klart att det här är långsiktiga eftersläpningar. Och vi ser att de som kommer till gymnasiet med dåliga förkunskaper hoppar av. Ändå står ni uppenbarligen upp för den gamla gymnasieskolan som har slagit ut så många i ungdomsarbetslöshet. Ni vill inte ha bättre studieförberedande program och ni vill inte ha lärlingsutbildningar. Och ni vill ha kravet att alla ska bli högskolebehöriga. är det än så länge lätt att komma in på gymnasiet. Det är klart att det påverkar kvaliteten på högskolan. 137 (S) replik: talade jag inte i första hand om gymnasieskolan, men jag kan göra det också. Och jag tror absolut att kvaliteten är eftersatt i både grund- och gymnasieskolan. Det vet vi, så det behöver vi inte tvista om. Vi har vår del av ansvaret, men ni har också en del av ansvaret. Och jag tror inte att det håller att skylla ifrån sig så värst mycket längre, för det finns många skolor som visar goda exempel på att man kan vända den här utvecklingen ganska snabbt, på ett eller . När det gäller vilka som går vidare till gymnasieskolan och inte finns det väldigt många som går en yrkesinriktad utbildning som tänker sig att de ska gå vidare till högskolan. De kommer att vara utestängda från den möjligheten om de inte väljer extra kurser, och det kanske inte kan förväntas att man har den framförhållningen när man är i gymnasieåldern. Det som jag framför allt ville lyfta fram var att man inte vill utöka antalet högskoleplatser trots att kullarna blir större, det vill säga att de som gick ut gymnasieskolan hade mycket mindre chans att komma in på högskolan än vad de hade som gick ut gymnasieskolan . 138 (FP) replik: I förra inlägg lät det som lite kritik mot att alla inte ska bli högskolebehöriga, att det minskar möjligheterna till övergångar till högskolan. Ja, vi är kritiska till dagens gymnasieskola. Man får inte glömma bort att det är den socialdemokratiska lagstiftningen som gäller, och det är den som har levererat det här resultatet. Jag vill ändå påminna om det. sjösätter vi en ny gymnasiereform, och med den kommer kraven att bli högre. Självklart hoppas jag att det ska höja kunskapsnivån bland de ungdomar som sedan söker till högskolan. sade att man ska släppa in dem som vill. Det håller inte. Det är ju precis det vi har testat med gymnasiet. vill man alltså släppa in dem som vill på högskolan. Det verkade ju som att vi var överens om att alla inte är lämpliga att bli lärare, att vi ska skärpa intagningskraven, att det ska vara lämplighetstester. Det var någon socialdemokrat som sade tidigare att det krävs ett visst urval för att verkligen vaska fram dem som absolut ska erbjudas plats i högskolan. Det kostar staten mycket pengar, och då vill vi naturligtvis ha ett bra utfall. 139 (S) replik: Ni säger att ni ökar kraven i gymnasieskolan, , men det är precis tvärtom. Ni tar ju bort kraven som ska leda till högskolebehörighet för en stor del av dem som kommer att gå i gymnasieskolan . Vi kan naturligtvis sänka kraven ytterligare. Vi kan sänka kraven till grundskolenivå, för då får vi ju igenom alla i gymnasieskolan. Vi tror inte på den vägen. Vi tror att framtidens arbetsmarknad kommer att kräva ökade kunskaper, inte en lägre nivå. 140 (M): Reformerna på utbildningsområdet har varit omfattande . Trots finanskris och svåra förhållanden på arbetsmarknaden har regeringen jobbat offensivt och kunnat genomföra ökade satsningar för bättre kunskapsresultat och bättre tillväxt. Inom den högre utbildningen är det framför allt tre ledord som har varit vägledande för arbetet: kvalitet, frihet och kreativitet. Några av reformerna beslutades under förra mandatperioden men implementeras inte förrän . Det gör det extra tacknämligt att regeringen fick fortsatt mandat av svenska folket. får vi en chans att följa den medvetna och genomtänkta strategi som regeringen lagt fast. Den utvecklingen ska bli riktigt intressant och spännande att följa. Jag nämnde att tre ledord har varit vägledande för arbetet. När det gäller kvalitet har det till exempel handlat om att skjuta till mer pengar för att kunna öka antalet lärarledda timmar, men också om att skärpa studenternas förkunskaper och att systematiskt följa upp lärosätenas resultat. Det sker också en skärpning genom att resultaten nu ska granskas tätare, och det är något som vi moderater tycker är bra. Mer pengar har alltså skjutits till. Men dess värre handlar det av försummelser på det här området. Det visar inte minst TCO:s rapport, som presenterades , som pekar på att , alltså sex av tio av våra studenter, har färre än nio timmars lärarledd undervisning , och då pluggar de på heltid. Därför är det glädjande att regeringen har aviserat att vi ska öka anslagen på humsamområdet, för det är det område som är värst ute, med 200 miljoner. Det innebär en ökning med per studieplats, och ökningen dubbleras därpå. För att uppnå god kvalitet gäller det också att studenterna får acceptabla förhållanden som de pluggar. Det måste därför bli ett välkommet tillskott när regeringen höjer såväl studiemedlen som fribeloppet. Bostadssituationen kommer också att kunna förbättras genom att vissa universitet på de stora studentorterna nu får chans att hyra ut bostäder till studenter. När det gäller frihetsbegreppet tänker jag på studenterna som äntligen slipper kårobligatoriets bojor och som dessutom kommer att slippa utsättas för positiv särbehandling när de söker till en utbildning. Också för lärosätena ökar friheten. Mycket handlar om den inre organisationen och att tidigare regleringar av densamma nu plockas bort från högskolelag och förordningstext. Men regeringen går också vidare. kommer till exempel holdingbolagen, som förvaltas av universitet och högskolor, att kunna ta emot donationer, som de nu också får möjlighet att föra över eventuella vinster till lärosätena och på så sätt bidra till kostnaderna för undervisning, forskning eller innovation. Forskning är ytterligare ett område som har fått rejäla tillskott. Bara initialsatsningen, alltså den första satsningen 2009, var större än de medel som den röda regeringen tillförde under hela förra forskningsperioden. Utbetalningar sker enligt den strategi som lades fast i programmet, vilket innebär att det kommer att anslås 500 miljoner. Kopplingen som görs till innovation är också viktig, och jag konstaterar med glädje att vi kan tala friare om att forskning inte måste bestå av grundforskning allena. Lärosätena har också ett ansvar för att forskning ska komma till nytta, vilket har skrivits in i högskolelagen. är ett av de länder som satsar mest på forskning, men vi är dåliga på att tjäna pengar på den. Stora förhoppningar för framtiden finns därför nu inte bara på de innovationscentrum som har inrättats på flera universitet och högskolor utan också på de spetsutbildningar i entreprenörskap som ska startas för att inte tala om de stora satsningar som görs i forskningsinfrastruktur, såsom , ESS och . Det, fru talman, var en exposé över vad som har gjorts och vad som väntas inom den högre utbildningen och forskningen . Imponerande är bara förnamnet. Var har vi då vår opposition? Hur ser deras visioner ut för högre utbildning och forskning? Det är inte så lätt att veta. Den gemensamma motion som De rödgröna har mäktat med och som behandlas i betänkandet lämnar mycket övrigt att önska. Ordet forskning nämns i några svepande ordalag, och då det kommer till högre utbildning är det samma gamla visa fler platser på bekostnad av kvalitet. Det läggs förvisso fram ett förslag på en kvalitetssatsning som är i paritet med regeringens, men eftersom De rödgröna vill öka antalet platser i den nya högskolan blir det färre kronor per studieplats. Dessutom har deras beräknade kostnad för de nya platserna lagts på en nivå som är i genomsnitt lägre än den som regeringen brukar räkna med. Det innebär att de extra platserna framför allt kommer att skapas inom humsamområdet trots att vi vet att de studenterna har svårast att hitta jobb och att det stora behovet finns inom de dyrare teknik- och vårdutbildningarna. Att klä denna magra budget med budskapet att man vill förbättra utbildningen vid högskolan genom satsningar på kvalitet och bättre karriär- och yrkesvägledning är inte trovärdigt. Förra mandatperioden kritiserade De rödgröna ofta regeringen för att göra för lite och . Då fanns det alltid pengar till att toppa regeringens bud. Kanske har verkligheten hunnit i kapp dem, för just den kritiken har tystnat. Men precis saknar De rödgröna egna visioner och konstruktiva förslag. Hur ska möta framtiden? Hur ska klara generationsväxlingen då 40-talisterna ska ersättas med ny kompetent och kreativ arbetskraft? Hur ska möta den internationella konkurrensen? Frågorna till De rödgröna är många och viktiga, fru talman. Jag hoppas att debatten kan räta ut en del av frågetecknen. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. (Applåder) I detta anförande instämde (M). 141 (MP) replik: Imponerande är bara förnamnet, sade om Alliansens högskolepolitik. Det är häpnadsväckande att ni i ljuset av det som har kommit fram och över huvud taget kan tala om kvalitet. offentliggjorde TCO en undersökning där det framgår att av våra studenter på universiteten har undervisning mindre än . Över en tredjedel av våra studenter har undervisning mindre än . Det har naggat kvaliteten rejält i kanten. skrev professor vid att de bristande medlen lett till att de lärarledda timmarna på universiteten bara blir färre och färre. Min fråga blir därför: Är blind leder blind Alliansens högskoleparoll? 142 (M) replik: tar upp en viktig fråga. Jag vet inte om han lyssnade till mitt anförande, men jag nämnde precis de siffror han också nämnde. Detta är givetvis helt oacceptabelt. Den lärarledda tiden har dess värre minskat ytterligare. Mycket av det som tar upp faller tillbaka på den tidigare regeringen. Han tog till och med upp i sitt anförande att högskolan och studieplatserna är underfinansierade, och därför är kvaliteten dålig. Det är precis detta som är bekymret. Den okontrollerade ökning av antalet studieplatser som parti var med och röstade igenom har medfört att kvaliteten har urholkats. Så ser verkligheten ut, , och det måste ta ansvar för. I det förslag som De rödgröna lägger fram hamnar budgeten på 122 miljoner. Det innebär en lägre beräkning av kostnaden för studieplatserna än regeringens. Man har gått på förslag; Socialdemokraterna hade föreslagit 265 miljoner för samma antal platser. Jag känner mig stolt för att vi gör reformer som skruvar i systemen och gör bättre och rättning. Vi har skjutit till medel. Hur anser att ska möta framtiden? Och hur vill se till att vi får bättre kvalitet i högskolan? 143 (MP) replik: kan sannerligen inte ta ansvar för er misslyckade högskolepolitik, . Det är som TCO redovisar att universiteten inte kan ha lärarledda lektioner i den omfattning som krävs för att säkerställa kvaliteten. Det är ni som har haft makten , inte vi. Det är ni som har bestämt över budgeten . Det är ni som har ansvaret för att våra studenter vid universiteten inte har lärarledda lektioner och att kvaliteten inte kan säkerställas. Anledningen till att jag tar upp detta är att du i ditt anförande betonade kvaliteten, . kommer olika rapporter som säger att kvaliteten är för låg. Det är som våra studenter inte kan få lektioner. Du kan inte skylla det på den socialdemokratiska regering som satt . Och även då kritiserade den förda politiken. 144 (M) replik: Först konstaterar jag att som här representeras av inte svarar på mina frågor. Förmodligen har man ingen vision om hur man ska skapa en ökad kvalitet i högskolan. Det är olyckligt. är nog tämligen ensam om att se att all problematik landar i knäet på den borgerliga regeringen. Jag var själv på konferensen och deltog i debatten och hörde de andra debattörerna. De flesta där inser att det handlar om otillräckliga resurser . Det är inte något som man kan reparera som en quick fix. Det finns inget super glue som gör att vi helt plötsligt har lagat allt. En politik som har strävat mot att kvantitet är viktigare än kvalitet kan vi inte reparera hur gärna vi än velat. Vi har tillfört medel. Vi har gjort satsningar. Vi gjorde det redan i den första budgeten sedan vi tillträdde. I alla de fyra budgetpropositioner som vi har lagt fram står det att vi är bekymrade över den lärarledda tiden. Vi har uppmärksammat problemet. Vi har börjat åtgärda, men vi kan inte ta hur stora kliv som helst. Vi har tagit små steg.