prot · GY099 · 2010-11-03 00:00:00 — sade att en huvuduppgift är att verka för en skattepolitik värd namnet, om jag kommer ihåg hans uttalande rätt. Men snarare verkar han tycka att huvuduppgiften är att verka för höjda skatter med 100 miljarder, om man ska dra slutsatser av hans anförande. Alliansregeringen har lyckats med att både göra stora satsningar på välfärden i kommuner och landsting i form av höjda statsbidrag, kömiljard och mycket annat och ge människor rejält med pengar kvar i plånboken om man jobbar. Tycker att det är dåligt att både satsa på välfärden och sänka skatterna? Är han emot den typen av ekonomisk politik som både ger människor mer skatt och ger mer pengar till välfärden? 205 (V) replik: hade vi en högre skattekvot och också en mycket lägre arbetslöshet. Som jag sade tidigare finns det väldigt stora behov i samhället. Vi behöver bättre skolor, forskning och utbildning, och vi behöver satsa på infrastrukturen. Det är ungefär som sade tidigare: Vi ska investera oss ur arbetslöshetskrisen efter de samhällsbehov som finns. Då kan staten och samhället gå före och vara ett lokomotiv i den satsningen och i stor utsträckning finansiera med skatter. 206 (M) replik: I mitt anförande talade jag om vikten av drivkrafter: drivkrafter för arbete, för företagande och för investeringar. Har någon förståelse för att människor faktiskt vill ha en morot för att satsa på företag eller för att satsa på att arbeta mer eller investera i eller lever han i tron att om man chockhöjer skatterna i kommer vi ändå att ha gott om utländska investeringar, gott om människor som vill satsa på företagande, gott om människor som vill arbeta mer? 207 (V) replik: Den starkaste drivkraften tror jag är alla människors önskan att vara med och bidra, att kunna försörja sig själva, att få ett jobb. Det tror jag är den starkaste drivkraften. Då måste det också finnas jobb att få. Det kan man få genom att satsa på de eftersatta samhällsbehov som vi alla vet finns. 208 (M): Syftet med skatteutjämningssystemet är att utjämna skillnader i skattekraft och strukturella kostnader mellan kommunerna. Det finns ett motsvarande system för landstingen. Jag ifrågasätter inte alls behovet av ett sådant system; det är stort och det kommer att fortsätta att vara stort. Men det skatteutjämningssystem som vi har slår snett. Det har fått konsekvenser som ingen förmodligen hade räknat med men som är ganska svåra att hantera. Jag ska försöka belysa några av dem. För kommunerna omfattar skatteutjämningssystemet strax . Staten står för huvuddelen drygt 45 miljarder. De resterande miljarderna betalades 2009 av tolv kommuner. Nio av dem ligger i . De tre som inte gör det är kommun, kommun och kommun. Motsvarande system för landstingen är ännu lättare att berätta om. Där finns det nämligen bara en nettobetalare, och det är . Alla andra landsting och regioner är nettomottagare i systemet. Problemen med systemet är många. För det första är det så komplicerat att de flesta som fattar beslut om det i kommuner och i landsting förmodligen inte vet eller kan förutse vilka konsekvenser besluten får. Det är i sig ett rätt stort bekymmer att vi har ett system som omfattar så mycket pengar men som är så snårigt att de som förvaltar det bara i undantagsfall begriper hur det fungerar. Jag betraktar mig själv som åtminstone rimligt normalbegåvad. Jag har sysslat med kommunalpolitik , men jag ska villigt erkänna att det finns mycket i skatteutjämningssystemet som jag inte har en aning om hur det fungerar trots idogt studium. Men det allvarligaste är kanske inte de komplicerade reglerna; det finns väl antagligen någon någonstans som förstår allihopa. Det är i stället de konsekvenser som systemet har, som syns på flera plan och som har förstärkts trots att vi har lappat och lagat systemet och försökt motverka de negativa konsekvenserna. En kommun som arbetar för att öka sin ekonomiska tillväxt, som arbetar för att attrahera nya företag och för att skapa en struktur som gynnar företagande och som gynnar investeringar straffas för det genom att kommunen får betala mer i utjämningsbidrag än vad man får in i form av ökade skatteintäkter. Det finns många delsystem i detta, och det är nämligen så att delsystemet för utjämning är så långtgående att det resulterar i praktiskt taget samma skattekraft efter utjämningen. Man frågar sig: Vilka är då incitamenten för att skapa ett gott näringslivsklimat? Vilka är då incitamenten för att bedriva en ansvarsfull ekonomisk politik, att sköta kommunens affärer och att förvalta skattebetalarnas pengar på ett gott sätt? Det är inte heller rimligt att i stort sett hela kommunernas kostnad i systemet bärs av kommunerna i . Skatteutjämningssystemet har utretts . Just nu pågår ytterligare en översyn. Men det går inte att hålla på att lappa och laga hur mycket som helst i det existerande systemet. Det blir bara krångligare och mer svårgenomträngligt. De negativa effekterna får man inte bort. De som försvarar systemets utformning invänder här: Pengarna går ju till kommuner och landsting i glesbygden! Pengarna går ju till områden som brottas med problem och utmaningar som de faktiskt inte kan klara av på egen hand! Men så är det ju inte, eller åtminstone i ganska liten utsträckning. Visserligen får Norrlandskommunerna mest utjämningsbidrag per invånare i snitt lite . Men det är inte där de stora pengarna hamnar. Det är inte det som belastar systemet. De stora pengarna hamnar i stället i , , , , och . För Malmös del är det drygt 3 miljarder och för del ungefär hälften så mycket. De stora vinnarna är alltså expansiva tillväxtområden i södra, västra och . När det gäller systemen för utjämning mellan landstingen finns det, som jag sade, bara en enda nettobetalare. Det är , som betalar ungefär 1,3 miljarder in i systemet. Alla andra landsting är nettomottagare. Mest pengar går inte alls till , utan mest pengar går till 3,6 miljarder. får 3,4 miljarder och på tredje plats kommer med 1,2 miljarder. Från det landsting som har landets högsta landstingsskatt, nämligen , går alltså stora summor pengar ut till resten av . Så blir det eftersom dessa kommuner och landsting har lägre skattekraft än Stockholmskommunerna. Det handlar inte om att de strukturella kostnaderna är högre. Det är inte dyrare att bedriva offentlig verksamhet i och än vad det är i . Den praktiska konsekvensen är att ekonomiskt stöttar de två andra storstadsregionerna expansiva tillväxtregioner. Detta påverkar negativt dels möjligheter att lösa sina egna problem, dels vår möjlighet att stödja dem som ju skulle stödjas när systemet infördes, nämligen glesbygdsområdena. utgör detta skatteutjämningssystem ett hot mot utvecklingen inte bara i utan i hela . Det motverkar de positiva effekterna av tillväxt och motverkar därmed ekonomisk utveckling. Vi behöver ett system för utjämning mellan kommuner och landsting. De offentligt finansierade välfärdstjänsterna måste kunna garanteras även i områden där skattekraften är låg och där förutsättningarna är besvärliga. Men dagens system fungerar inte. Det måste ändras. En lösning kan vara att staten tar det fulla finansieringsansvaret. Staten bär ju redan av finansieringsansvaret. På det sättet bestraffas inte längre kommuner som arbetar för att förbättra sitt näringslivsklimat och sin skattekraft. Framför allt ställs inte kommuner och landsting mot varandra, vilket sker i dagens system. 209 (S) replik: Det vore dystert om det är mening som förebådas i ställningstagande i den kommitté som har att överse inkomstutjämningen. Jag skulle vilja fråga dig, : Tror du att benägenheten att utveckla en kommun är mindre för kommunalmän och kommunalkvinnor i för att ta en sydlig kommun än i , en Stockholmskommun? Tror du att benägenheten att arbeta för kommunens utveckling är mindre hos kommunpolitikerna i än i ? 210 (M) replik: Jag tror att benägenheten hos kommunpolitiker att arbeta för att utveckla och förbättra situationen i sin kommun minskar när man tar ifrån dem incitamenten att göra det. Jag tror att benägenheten att bedriva ett aktivt förbättringsarbete minskar när man inte får behålla frukterna av det goda arbetet och när man faktiskt bestraffas när man ökar sin skattekraft genom att man arbetar för att dra nya företag och verksamheter till kommunen. Det tror jag minskar kommunalpolitikernas benägenhet att arbeta för att förbättra situationen. 211 (S) replik: Från , av medelskattekraften, reser man som semesterfirande till , av medelskattekraften. Och orkar påstå att Borgholmsborna, och särskilt deras förtroendevalda, idkar slöhet och inte vill arbeta för att utveckla sin kommun. Men det går bra att åka dit och sola sig! 212 (M) replik: slåss mot en motståndare som inte finns. Inget av det han nu angrep mig för ingick i det jag sade. Jag tror att kommunalpolitiker de jag har träffat i olika sammanhang arbetar så mycket som de känner att de kan för att förbättra situationen i sina kommuner. Men vad händer om de inte får behålla följderna och frukterna av det de gör? Om incitamenten för att sänka kommunalskatten och för att bedriva ett aktivt arbete i kommunen minskar gör man självfallet inte detta riktigt lika flitigt. 213 (M): Så här i inledningen av en mandatperiod borde man ägna sig mer åt att tänka nytt än åt att gräva nya och gamla skyttegravar mellan partierna. Jag tänkte därför ta upp ett mer långsiktigt och internationellt perspektiv än vad som kanske annars är gängse i den här typen av debatter. Jag tänker ställa frågan: Finns det någon övergripande inriktning på den ekonomiska politiken som kan främja tillväxt, sysselsättning, fattigdomsbekämpning, sociala framsteg och upplevt välmående hos befolkningen? Svaret är ja. Det kan kallas ekonomisk frihet. Ekonomisk frihet är också ett samlingsbegrepp för ett antal olika företeelser som handlar om hur lätt det är att starta företag, hur mycket makt man har över den egna inkomsten, hur lätt det är att handla med utlandet, i hur många branscher man får bedriva företagsamhet och om hur lätt det är att konkurrera med andra företag. Det är ett antal företeelser som tillsammans anger hur stor den ekonomiska friheten i ett visst land är. Detta utvärderas av och i Index of Economic Freedom. Det har gjorts i , och det bygger på alla tillgängliga data från , och andra, som är objektiva och som vi alla grundar våra analyser på. Där har man kommit fram till att under i stort sett har den ekonomiska friheten i världen ökat. Mellan länder det kan kallas globalisering och inom länder har den ekonomiska friheten ökat. Det har blivit lättare att handla, lättare att driva företag, lättare att investera. På massor av sätt har den ekonomiska friheten ökat runt om i världen. Och vad har det gett för effekter: Jo, det har gett en fördubbling av den genomsnittliga inkomsten per person i världen. Det har lett till den snabbaste minskningen av den extrema fattigdomen i världen. Vi har sett hundratals miljoner människor i och framför allt men också på andra ställen som har lämnat den extrema fattigdomen och gått in i en mycket bättre levnadsstandard, tack vare den ekonomiska friheten. Tack vare chansen för de här människorna att bygga sig en bättre framtid har de byggt sig en bättre framtid, och fattigdomen har minskat och de sociala framstegen är stora. Tyvärr kunde man notera i den senaste upplagan av indexet att under finanskrisen minskade den ekonomiska friheten i hälften av alla världens länder. Då kan man fråga sig: Vad gjorde de? Jo, framför allt ägnade de sig åt att spendera enormt mycket pengar från skattebetalarna, skapa stora underskott och stora stimulansprogram. Då kan man fråga sig: Gick det bättre för de länderna i finanskrisen? Svaret är: Nej, de länder som drog på sig stora underskott och skulder genom stimulansprogrammen fick inte en bättre utveckling. Det är de som sitter mest fast, och , i underskott och inte har tillräcklig tillväxt. En annan poäng som är relevant i sammanhanget kommer från en ny studie och handlar om att en aspekt av den ekonomiska friheten är den fria rörligheten. Det är nämligen så, och det kanske kunde vara relevant att ha några representanter för det parti här i kammaren som inte gillar invandring, att det finns en studie som visar att ju mer invandring man har i ett land, desto mer stiger lönerna för dem som bor i landet. Det finns ibland en uppfattning att invandring skulle sänka löner. Så är det inte. Tvärtom ökar lönerna om man har stor invandring, och fri rörlighet är centralt för ekonomisk frihet. Man kan också se att ju friare arbetsmarknaden är i ett land desto mer ökar lönerna, tack vare invandringen, så det är inte så att vi behöver en massa regleringar på arbetsmarknaden och en massa avtal av olika slag för att se till att invandringen inte leder till lönedumpning. Tvärtom leder en fri arbetsmarknad och en fri invandring till höjda löner. Så kommer vi till . Under de 25 åren som den ekonomiska friheten har ökat i världen har den också ökat dramatiskt i , därför att vi har avreglerat marknader, sålt statligt ägande i företag, sänkt marginalskatter, gjort oberoende, fått låg inflation massor av saker som har ökat den ekonomiska friheten och öppnat nya sektorer för företagande. Detta har också gett en mycket bättre ekonomisk utveckling. Det har skett under såväl borgerliga som socialdemokratiska regeringar. Socialdemokraterna kanske gjorde det delvis motvilligt, men de har också varit med på den resa som handlar om ökad ekonomisk frihet i . Faktum är att är ett av de länder i som har ökat den ekonomiska friheten allra mest. Vi har därför klarat oss väldigt bra. är då frågan: Ska vi fortsätta att öka den ekonomiska friheten i ? Ska vi fortsätta att öppna nya branscher för företagande och avveckla offentliga monopol? Ska vi sälja statligt ägande i företag och ta ned skatterna, så att vi kan fortsätta på den framgångsväg som har varit och som har varit en framgångsväg för alla de länder som har ökat sin ekonomiska frihet ? Mitt enkla svar är: Ja, vi ska fortsätta att öka den ekonomiska friheten, för det är framgångsvägen. Det visar inte minst 179 länder och det visar också . Vi ska inte ägna oss åt den vänstersväng som förutspåddes före valet med skattechocker och bidragshöjningar. Det sade också väljarna, klokt nog, nej till. Jag skulle snarare vilja förorda att vi sätter upp ett ambitiöst mål. är på plats 21 av 179 ett av världens ekonomiskt friaste länder. Det är klart att vi ska till topp tio. 214 (S) replik: talade drömskt om det skattetryck som fanns på tid. generationer socialdemokrater har ju en benägenhet att upptas i famn, trots att det nog trotsar deras egen vilja. vill jag fråga dig, : Vilken är din ideala skattenivå? Vilken skatteandel vill du ha av bnp ? Vilket är ditt mål? Den andra frågan är: När människors inkomster stiger, när skatterna minskar, när utrymmet i börsen blir större och om man vill ha en bättre standard på dagis och skola, ska man då kunna använda den egna plånboken och köpa en bättre standard i den verksamheten? 215 (M) replik: Svaret på frågorna om skattetrycket är att man inte på förhand kan säga exakt vilket skattetryck man ska landa i. Jag kan bara konstatera att vi har ett stort utrymme i och de flesta andra länder att fortsätta att sänka skatter för att göra så att människor får mer pengar kvar, att man kan leva på sin lön. Företag behöver behålla sina pengar för att kunna anställa och för att kunna göra investeringar. Så på massor av sätt behöver vi fortsätta att också på skatteområdet öka den ekonomiska friheten, så att människor har mycket mer pengar att röra sig med och så att vi kan investera och skapa nya jobb. Man kan ställa motfrågan: Vilket skattetryck vore det ideala om du skulle bestämma? Är det , är det ? Det fanns en person i er tidigare rödgröna koalition här som talade om en dramatisk skattehöjning. Delar du den uppfattningen? 216 (S) replik: Svara på min fråga nästa gång, : Ska den egna plånboken kunna öppnas för att köpa det som dras undan när skatterna minskar? Mitt svar på din fråga är: Fixeringen hos socialdemokratin finns inte där utan i ett fungerande välfärdssamhälle. Skatterna är inte ett mål, de är ett medel. 217 (M) replik: Svaret på frågan om tillgången till välfärdstjänster är den att vi under den förra mandatperioden har sett till att både sänka skatter och satsa mer pengar på välfärdstjänsterna. Det har gjort att tillgången har blivit bättre. Till exempel har köerna till sjukvården minskat. Det är den politik som vi tänker fortsätta att förorda. Ifall människor känner ett behov av att köpa sig bättre tjänster är det ett misslyckande. Och det är ett misslyckande som har skett och som vi försöker komma förbi genom att öka tillgängligheten, för alla ska ha tillgång till den bästa utbildningen och till den bästa sjukvården. (forts. 9 §) Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till , då statsminister (M) skulle lämna information från Europeiska rådets möte . 8 § Information från regeringen om Europeiska rådets möte 218 Statsminister (M): träffades i under ledning av den valde ordföranden . I fokus för mötet stod som förväntat den ekonomiska styrningen i unionen. presenterade slutrapporten från den ekonomiska expertgrupp, den så kallade task force, som han lett . Diskussionen kom till stor del att koncentreras till en specifik del av expertgruppens rapport, nämligen den permanenta krishanteringsmekanismen. Denna föreslås ersätta den tillfälliga krishanteringsmekanism som varar till 2013 och som tillkom i samband med den ekonomiska krisen i . Toppmötet behandlade också förberedelserna inför i och klimatmötet i . Därutöver diskuterades EU:s kommande toppmöten med , , , och . Det nya Lissabonfördraget har varit i kraft under mindre än . Processen som ledde fram till antagandet av Lissabonfördraget sträckte sig nästan . Det var först under det svenska ordförandeskapet som de sista knutarna kunde lösas upp och fördraget träda i kraft. Jag vet därför av egen erfarenhet hur svårt och känsligt det kan vara för medlemsländer att anta fördragsändringar. Entusiasmen var också begränsad bland flertalet medlemsländer när det stod klart att vi åter kommer att behöva justera fördraget för att inrätta den permanenta krishanteringsmekanismen. Jag vill dock understryka en viktig sak. Toppmötet var rörande enigt om att det handlar om en begränsad justering av förslaget enkom i avsikt att inrätta den permanenta krishanteringsmekanism som ekonomier så väl behöver. Även om den svenska ekonomin är god är situationen fortsatt bräcklig i många andra medlemsländer. Vi kan inte heller utesluta att vi får se ytterligare en kris av samma dignitet som den grekiska. Detta kräver god beredskap, vilket är något som har allt att vinna på inte minst då svenska jobb och svensk välfärd är starkt beroende av att resten av producerar och konsumerar. kan som bekant inte isolera sig från en kris i när av vår export går till europeiska länder. Europeiska rådets ordförande kommer att konsultera medlemsländerna för att vid toppmötet föreslå vilka fördragsjusteringar som kan bli aktuella. Kommissionen kommer i sin tur, i nära samarbete med , att utarbeta ett förslag om hur den permanenta krishanteringsmekanismen ska se ut. Tanken är att även denna rapport ska vara klar till toppmötet . Detta är bra. Jag påtalade vid mötet vikten av att krishanteringsmekanismen vilar på ett solitt regelverk för att kunna bli effektiv. Vid toppmötet kommer också att kunna granska ett förslag till krishanteringsmekanism innan vi tar ställning till typen av fördragsjustering. Vi kommer också att ha kommit en bit på väg i behandlingen av de förslag om skärpt ekonomisk styrning som kommissionen presenterade . Jag underströk också vid toppmötet att krishanteringsmekanismen bör vara öppen för deltagande av samtliga medlemsländer som så önskar. Jag tillsammans med många andra stats- och regeringschefer framförde tveksamheter inför förslaget att suspendera rösträtten för ett land som allvarligt bryter mot EMU:s grundläggande principer. Det skulle kräva en mycket större fördragsändring som ändringen inte är nödvändig för att inrätta den permanenta krishanteringsmekanismen. Dessutom skulle en sådan fördragsändring sannolikt föranleda komplicerade folkomröstningar i ett antal medlemsländer och därmed till och med kunna riskera inrättandet av krishanteringsmekanismen. I slutsatstexten ges nu bara ett icke tidsbestämt uppdrag till att konsultera medlemsländerna gällande rättigheter att delta i beslutsfattande i EMU-relaterade processer vid ett permanent hot, som det uttrycks, mot hela euroområdets stabilitet. Detta är en förbättring dels för att det handlar om en betydande urvattning av det tysk-franska förslaget, dels för att det inte berör . Vid toppmötet hölls en intressant diskussion om de avsevärda budgetnedskärningar som flera medlemsländer nu tvingas göra. Inte mindre än 24 av EU:s 27 medlemsstater är föremål för underskottsförfarande inom EU:s . Dessa länders budgetunderskott överstiger gränsvärdet på . Den genomsnittliga offentliga skuldsättningen stiger nu mot av bnp i EU som det är avsevärt högre i flera länder. Allt detta har lett till betydande sparpaket i många länder. Senast såg vi lägga fram budgetnedskärningar på över nästa fyraårsperiod. Den brittiska finansministern har också talat om nedskärningar motsvarande 490 000 jobb i den offentliga sektorn. I skarp kontrast till denna situation befinner sig som genomgår en snabb återhämtning och vars finansiella sparande bedöms vara tillbaka på överskott , och det utan att behöva ta till nedskärningar eller skattehöjningar för att nå dit. Diskussionen utmynnade i slutsatser om att även EU:s budget och nästa finansiella perspektiv måste reflektera den budgetkonsolideringsprocess som pågår i många EU-länder. Jag undertecknade dessutom tillsammans med tolv andra medlemsländer ett brev som klargör att förslag att höja EU:s budget för är oacceptabelt. Vi kan inte tänka oss mer än den av rådet beslutade nivån på . För svenskt vidkommande är redan en för hög nivå, men med denna nivå lyckades vi forma en så kallad blockerande minoritet mot . Vi diskuterade också förberedelserna inför som ska hållas i . Huvudpunkterna på detta möte rör G20:s tillväxtramverk, tidigare åtaganden på finansmarknadsområdet och styrnings- och inflytandereformerna i IMF. Vi berörde också kort förberedelserna inför klimatmötet i . Vi enades bland annat om att återkomma till frågan om EU kan minska sina växthusgasutsläpp ytterligare. Slutligen diskuterade vi förberedelserna för EU:s kommande toppmöten, som jag nämnde, med , , , och . Jag är nu beredd att svara på ledamöternas frågor. 219 (S): Jag tackar statsministern för återrapporteringen. Vi socialdemokrater tycker att det viktigt att göra denna fördragsändring för att åstadkomma en permanent krishanteringsmekanism. Vi tycker dock inte, och antar att regeringen delar vår uppfattning, att det är rimligt att länder som och går bakom EU:s rygg och gör upp egna agendor. Vi vet att om EU inte har en permanent krishanteringsmekanism kommer löntagare att drabbas. Därför tycker vi att det är rimligt att den görs. Vi kräver dock, precis som vi krävt i , att det är viktigt att nuvarande maktbalans enligt Lissabonfördraget hålls intakt. Det måste också ställas tydliga krav på att alla medlemsländer sköter sina statsfinanser, också när det inte är kris. Det får inte heller bli mer maktöverföring till EU. Detta är viktiga utgångspunkter för oss. Jag har förstått att det här följer de diskussioner som har varit i , men jag skulle vilja att statsministern utvecklar sin syn på detta. 220 Statsminister (M): Jag tackar för frågan. Vi gick naturligtvis igenom de fyra punkter som Socialdemokraterna framställde i testa mot förenligheten med det som är slutsatserna. Vi menar att detta är fullt förenligt med det som Socialdemokraterna har framfört, givet att vi har begärt en analys av vilken avgränsad fördragsjustering som är möjlig. Vi återkommer till det .