prot · GY0917 · 2010-11-18 00:00:00 — Då måste man också ha förtroende för att man på det lokala planet kan lösa saker och ting när missförhållanden uppdagas. Det jag kan se händer i kommunerna är att vi får en helt annan kvalitetsdiskussion om äldreomsorgen. Det beror på att vi har börjat med något som den tidigare regeringen, som parti stödde, aldrig gjorde, nämligen att mäta kvaliteten. Vi har infört öppna jämförelser, där vi också frågar de äldre själva och deras anhöriga vad de tycker. I de nya, färska resultaten kan vi se att kvaliteten har förbättrats när det gäller 18 av 19 parametrar. Här har de anhöriga och de äldre själva fått tycka till. De pengar som vi har tillfört i form av stimulans och för att utveckla demensvården har nog gjort lite nytta, men jag tror också att de öppna jämförelserna, som har medfört kvalitetsdiskussioner på det lokala planet, har spelat roll. Att vi nu har en tillsynsorganisation som ser till att vi får fakta på bordet kommer att leda till en ökad diskussion om kvalitet ute i kommunerna, och det är klart att de kommuner som får förelägganden eller viten kommer att inse att de inte kan gömma undan saker, vilket var möjligt på det gamla systemets tid, utan att det kommer att handla om mycket mer öppenhet. För mig är de individuella behoven det centrala. Man ska få fortsätta vara den person man har varit också när man blir gammal och hjälpbehövande. Det är ingången när vi försöker stimulera utvecklingen inom äldreomsorgen. Det går igen i allt vi gör: i den nya värdegrunden för äldreomsorgen och i utformandet av värdighetsgarantier. Det är människan, den enskilda äldre, som måste avgöra också bemanningsfrågan. 10 (V): Jag vill komma tillbaka till det jag började med. Det visar sig nu att Öjagårdens demensboende inte alls var unikt dåligt. När man nu har gått ut till 94 demensboenden har man funnit att man vid en majoritet av dem låter demenssjuka äldre bli inlåsta på sina rum eller på avdelningen utan att personalen är där. Jag tycker att detta är så alarmerande att man behöver göra något mer än vi har gjort tidigare. Det pratas här om att jag skulle vilja sätta nationella nivåer för precis vilken personal det ska vara på varje äldreboende och om sifferexercis. Det har jag bemött. Jag har inte diskuterat det här med förut. Det enda som hon kan veta att jag har sagt, förutom vad som står i interpellationen, är vad som står i ett pressmeddelande med anledning av det som uppdagades på Öjagårdens boende. Jag vet inte var har fått detta ifrån. Däremot är jag övertygad om att vi måste ta steg för att säkra tillräcklig bemanning. inledande arbete är här väldigt intressant. En av de ledande äldreforskarna, , som är professor, har varit vetenskapligt ansvarig. Man har prövat något och sagt att det inte var så krångligt. Dessutom säger man att man inte har någon miniminivå utan pratar om en lämplig nivå som man kopplar till de nationella riktlinjerna för demens. Vi säger inte att det ska se likadant ut . Vi säger att det ska anpassas till lokala förhållanden. Det innebär att man inte pratar om en nivå som beslutar utan om ett synsätt och en metod som man ska jobba med och anpassa lokalt och som är kopplad till de nationella riktlinjerna. Jag tror att vi måste göra något åt bemanningen. Jag vill ändå fråga : Ser du inget sätt hur vi nationellt skulle kunna ta till vara det som man i har gjort för att stärka kommunerna i deras jobb för att få en tillräcklig bemanning i en bra äldreomsorg? 11 Statsrådet (KD): När nu tar Stockholmsexemplet som det goda exemplet och säger att hon inte vill något mer förstår jag faktiskt ingenting, inte heller vad som är anledningen till interpellationen, för detta är ju vad jag också har sagt. Stockholmsexemplet, den inventering som man här har gjort, var precis vad jag framhöll i mina kommentarer efter att Piteåfallet hade avslöjats. Varje kommun måste göra sin egen inventering och sin egen behovsbedömning. Det är därför jag inte vill ha centralt fastställda normer, för det blir så fel. Det slår tokigt ute i den kommunala myllan. Kommuner har olika äldreboenden och är olika. Var och en av kommunerna måste göra sin hemläxa. Det är jag högst angelägen om, och den synen delar vi. Dessutom har vi från regeringens sida med hjälp av kvalitetsmedel stimulerat en utveckling av demensvården. Vi har infört öppna jämförelser där vi kan bedöma och jämföra kommuner och äldreboenden och se vilka som håller en god kvalitet. Vi kan låta de goda exemplen lysa och låta olika boenden lära av varandra, också när det gäller organisation. Det handlar ju om hur man använder personalen så klokt som möjligt, så att det kommer de äldre till del så mycket som möjligt. Det är också en viktig del att vi frågar de äldre själva. Sedan har tillsynen en central roll. Kommunerna ska leva upp till det som står i lagstiftningen, och de ska leverera, så att de äldre kan känna sig trygga och säkra på att få en god äldreomsorg. Här finns brister. De ska uppenbaras och åtgärdas. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2010/11:14 om röst i klimatförhandlingarna 12 Miljöminister (C): har frågat mig vilken min och regeringens linje egentligen är i de internationella klimatförhandlingarna. Hon menar att inställning i fråga om Kyotoprotokollet ändrats och att vi därmed skulle ha sänkt våra ambitioner att få EU att åta sig ytterligare utsläppsminskningar. Låt mig inledningsvis göra klart att och EU:s mål ligger fast. Vi vill se ett globalt, rättsligt bindande ramverk som ger sådana utsläppsminskningar av industri- och utvecklingsländer som krävs för att vi ska nå det så kallade tvågradersmålet. EU kommer inom ramen för ett sådant avtal höja sitt åtagande till till 2020 om detta råder inga tvivel. Vi nådde inte så långt som vi önskade i . Orsaken är tydlig. De största utsläppsländerna och saknade tillräcklig politisk vilja att ingå tillräckliga åtaganden i det internationella samarbetet. sprids en förenklad bild av att rika länder stod mot fattiga länder i . Det är vilseledande. Förhandlingarna i var en kraftmätning mellan oss som vill att klimatutsläppen ska omfattas av ett gemensamt, bindande, globalt system för utsläppsminskningar, och dem som inte vill. I grunden har situationen inte förändrats sedan . framgår det nu än mer tydligt att varken eller vill se ett brett och ambitiöst rättsligt bindande avtal. Vi står därför inte för något genombrott i klimatförhandlingarna. tror jag på att det går att stegvis och oförtrutet komma vidare i klimatfrågorna. gav oss en politisk överenskommelse vars ambitionsnivå visserligen är för låg men som ändå innebär ett steg framåt när det gäller att få ett brett deltagande i insatserna för att begränsa klimatförändringarna. Över 140 länder har anslutit sig till Köpenhamnsöverenskommelsen. Dessa länder står för av de globala utsläppen. Vår strategi är att stärka de krafter som vill framåt i klimatfrågan. Det gör vi genom att samarbeta med andra föregångsländer, genom att visa på att det går att minska utsläppen och ha ekonomisk tillväxt och genom att utveckla koldioxidmarknaderna. Vi gör det också genom att lyfta fram att alla länder behöver vidta åtgärder för anpassning och att behoven kommer att öka om inte kraftfulla åtgärder för minskade utsläpp genomförs, genom att bistå utvecklingsländerna, på både kort och lite , med att bättre skydda och anpassa sig mot de oundvikliga klimatförändringarna och genom att stödja ländernas arbete med en koldioxidsnål utveckling. På så sätt kan vi stärka redan befintliga allianser och bygga nya sådana med utvecklingsländerna och skapa ett ökande stöd för en global klimatregim. Vi har inte bytt åsikt om Kyotoprotokollet. I talade jag om hur EU kämpade för att rädda Kyotoprotokollet, att vi kommer att överträffa vårt Kyotomål och att vi vill se en överenskommelse som bygger vidare på Kyotoprotokollet. betonade jag då och gör också nu att protokollet är otillräckligt för att lösa klimatproblematiken. Länder med utsläppsåtaganden under protokollet ansvarar för mindre än en tredjedel av de globala utsläppen. och , som tillsammans står för mer än hälften av världens utsläpp, omfattas inte av några åtaganden genom protokollet. Det finns inte någon motsatsställning mellan att erkänna det och framhålla att protokollet innehåller många av de byggstenar som är nödvändiga i en framtida klimatregim. Eftersom ett globalt rättsligt bindande avtal inte ser ut att vara möjligt att nå i närtid är det viktigt att vi öppnar för att behålla Kyotoprotokollet och dess regelverk som en del i en bredare uppgörelse om klimatet. Det är viktigt att och EU är tydliga med att vi är beredda att ta vår del av ansvaret och är beredda att gå före. Det centrala är att sätta ambitionerna om globala utsläppsminskningar i fokus. 13 (S): Jag har frågat miljöminister om röst i klimatförhandlingarna. Du gör det inte helt enkelt för oss, . Inför det nu välkända misslyckandet i deklarerade du stolt att en förlängning av Kyotoprotokollet var helt otillräckligt. Det var snarare så att du lade in grus i maskineriet genom att få fattigare länder att tro att vi helt skulle skjuta Kyotoprotokollet i sank. inför klimattoppmötet i deklarerar miljöministern lika stolt att han vill ha en förlängning av Kyotoprotokollet och vill att vi ska uppfatta det som en framgång. Jag och miljöministern vet att det som gäller är att försöka få uppvärmningen vid två grader och att det är möjligt. Men då måste koldioxidutsläppen minska . Det handlar om att de rika länderna måste ta sitt ansvar inte bara i ord utan också i praktisk handling. Vad det egentligen handlar om är människors framtid och berättigade oro. frågar sig många människor här i varför det känns som att det regnar mer och . Jordbrukare oroar sig för varför det blir allt torrare under den för dem viktiga månaden för skörden, juli månad. I andra delar av världen kämpar människor för sin överlevnad i ett redan torrt klimat som har blivit torrare. Kvinnor och barn får gå i timmar i stekhet sol för att leta efter vatten. Det handlar om en dubbel ojämlikhet. Det är de redan fattigaste som drabbas en gång till när det gäller klimatförändringarna och för att de rika länderna inte tar sitt ansvar. Det handlar om solidaritet i det lilla, att vi uppmuntrar enskilda människor här i att ta cykeln en gång extra, att ta en köttfri dag och att handla miljömärkt. Men det handlar också om solidaritet i det stora mellan länder och att bygga broar och förtroende mellan fattigare länder och rikare länder. Du försöker hävda att de spänningarna inte finns och att det är någonting som vi delvis har missförstått. Jag menar att du har fel. Jag tycker att du hoppar från det ena benet till det andra. gör du krokben för dig själv, . Faktum är att en förlängning av Kyotoprotokollet var otillräckligt. Vad som än kommer ut av Cancúnmötet är det ett faktum att världens länder inte har tagit sitt ansvar och speciellt inte de rikare länderna. Det är snarare tvärtom. Faktum är att du kan snubbla och resa dig igen. Men många världen över, inte minst barn, reser sig inte igen. Därför kräver jag mer av dig, miljöminister , mer än bara ord. 14 (V): Jag vill tacka för ert svar på interpellationen, miljöministern. Klimatproblematiken är kanske den svåraste och mest komplexa utmaning vi står inför. Ser man på de vetenskapliga rön som kommer tyder de ganska unisont på att det är värre än vad vi trodde. Det går tyvärr snabbare än vad vi trodde med klimatförändringarna, jordens uppvärmning och halterna av växthusgaser i atmosfären. Det gör att vi inte har någon tid att förlora. Även om vi nu vänder politiken är klimatförändringarna ett faktum. Frågan är när vi vänder och hur stora effekterna blir. Inom Europeiska unionen går länder före. och vill att EU redan nu ska utlova en reduktion av utsläppen på EU-nivå. är inte ett av de länderna. Jag betvivlar inte din personliga vilja att ska vara ett av de länderna, men någonstans är det någon som bromsar. I gör statsministern klart att vi inte är beredda att driva på för att EU nu ska säga . Jag beklagar det. Med det tappar möjligheten att leda utvecklingen. När ger klimatbistånd tas det av den ordinarie biståndsbudgeten. Jag menar att additionalitet bör vara grundprincipen. När ska minska utsläppen om man räknar bort det som handlas i EU:s utsläppshandel, andra åtgärder inom EU samt vad som tidigare beslutats under tidigare regeringar består i stort sett hela politiken CDM-åtgärder och handel med utsläppsrätter. Det är inte att minska utsläppen i . Det är att ta den enkla vägen ut. defensiva position inom Europeiska unionen, bristen på additionalitet i klimatbiståndet och det totala beroendet av mycket tvivelaktiga CDM-åtgärder om man ser till de analyser som görs av deras verkliga påverkan på klimatet skadar sammantaget trovärdighet som pådrivare i klimatfrågan. Hur man än vänder och vrider på problematiken har vi ett grundläggande problem. Det problemet är att varje svensk i genomsnitt det ser lite olika ut för olika individer släpper ut åtminstone fyra gånger mer växthusgaser än vad jorden tål, om vi ska anpassa vår utsläppsnivå till vad som vore globalt hållbart. Det är en utmaning. Vi måste komma dithän att vi minskar våra utsläpp till en fjärdedel av dagens. Något annat duger inte. Det finns ett talesätt som brukar användas i amerikansk debatt: You can talk the talk but you cannot walk the walk. Så är det med den här regeringen, man pratar klimat men man gör väldigt lite. Visst finns det de som är värre. En av de allra värsta syndarna är , även om det finns någon som är värre. Historiskt är i särklass. har också en mycket hög utsläppsnivå. Om de börjar sin resa mot det hållbara efter oss har de en mycket längre resa att göra. Det gäller inte minst amerikanerna. Om vi reser först kan vi visa vägen och vara de som tar fram modellerna för att det går att bete sig ansvarsfullt och kombinera det med att vara en välfärdsstat och en industrination. Det är den utmaningen vi står inför. Jag menar att det fanns en rödgrön politik för detta i form av järnvägssatsningar, renovering av bostäder, nödvändiga åtgärder på trafikområdet med mera. Mina frågor till är: Varför inte inom EU redan nu? Om och kan, varför inte ? Det är två länder med borgerliga regeringar, liksom . Borde inte additionaliteten vara grundprincipen för klimatbiståndet, att man inte ska ta från det vanliga biståndet? Om det visar sig att vi som är kritiska har rätt, om CDM-åtgärderna inte ger några egentliga effekter, är regeringen då beredd att överge sitt nästan totala beroende av CDM-åtgärder i sin strategi för utsläppsminskningar? 15 (MP): Jag vill tacka miljöministern för att han kommit till den här interpellationsdebatten. Jag börjar med att instämma i mycket av det som sade alldeles . Det som föranledde att jag gick upp i debatten var den diskussion vi har hamnat i inför , nämligen att det är så självklart att inte kommer att kunna överleva i sin nuvarande form eftersom EU:s krav att det ska omfatta så många länder har svårt att vinna gehör. Anledningen till det kan man naturligtvis diskutera. Vi måste nog rekapitulera historien och fundera över vad det var som gjorde att EU-länderna och och utvecklingsländerna kunde sluta det avtal man gjorde det som blev Kyotoprotokollet. Vad var det som gjorde att man då vågade säga: Vi är bredda att gå före? Det fanns även då stora viktiga länder med stort ansvar för enorma utsläpp som inte var beredda att göra det, och som vi från europeiskt, svenskt och grönt håll har kritiserat och sagt att de borde ha gått med. Det finns också en stor opinion i när det gäller detta. Frågan är vad som är ens eget ansvar och vad som är ens egen roll att spela. Vi kan se att kunde EU och spela en roll genom att säga att man skulle gå före. verkar det vara så svårt. vågar inte EU och vågar inte säga att man också i praktiken är beredd att gå före. Jag tror att miljöministern bidrar till mycket konstruktiva diskussioner i klimatförhandlingarna. Man ska också ha en bred agenda och försöka hitta olika lösningar. Jag uppskattar det och ser att traditionen av en stark svensk miljödiplomati fortsatt gäller som en princip även på det här området. Men jag ser också vad man gör i praktiken. Vilka signaler sänder och vilka signaler sänder EU-länderna till utvecklingsländer i det breda spektrumet när det gäller vilken ambitionsnivå man har? Jo, man sänder signalen att det här är ett spel om en svartepetter som ingen vill sitta på, nämligen ansvaret för utsläppsminskningar. Det är något som är hemskt. Det är något som är svårt. Det är något som är jobbigt. Det är något som inte ens de regeringar som har de starkaste finansiella resurserna och det största ansvaret är beredda att ta på sig. Man vill spela över det till någon annan att ordna någon annan gång någon annanstans. Vi vill ha mer deltagande från fattiga länder, särskilt om vi tittar på per-capita-utsläppen och från länder som inte har det historiska ansvaret för utsläppen. Jag är inte alls övertygad om att den här strategin gör att och de länder som har varit motståndare till Kyoto kommer närmare. Det är väl snarare ett status quo. Vad betyder det för klimatpolitiken att man inte längre ser det positiva i att gå före? vill inte gå före med sina ambitionsmål. Regeringen säger att vi inte behöver göra något mer under den här mandatperioden. Det har man redan deklarerat. Vi behöver inte ta några ytterligare steg. Vi vill att det ska göras mer av andra någon annanstans. Det håller inte. Det är en tråkig utveckling. Jag hoppades att vi, när vi gick in i 2010, skulle få en annan klimatdiplomati. Det som jorden behöver är snarare att länder kliver fram och säger att man ser att det behövs globalt och regionalt och att man ser att det behövs hemma. Under den här mandatperioden är det tyvärr du som ska ta det ansvaret här i , . 16 (V): Jag vill tacka miljöministern som är här och debatterar med oss . Med kvar till det internationella klimattoppmötet i blir frågan om att lämna tydliga besked i klimatpolitiken allt viktigare. Klimatförhandlingarna har alltmer utvecklats till en fråga mellan de rika länderna i norr och de fattiga länderna i syd. Det kanske inte är så konstigt. Vi i de rika länderna står historiskt sett för av alla utsläpp av växthusgaser. Klimatkonventionen slår fast att det är den rika världen som måste ta ledningen i klimatarbetet. Det är också den rika världen som har ansvar för att föra över ny bra klimatteknik och nya resurser till utvecklingsländerna. Därför är det viktigt att vår regering och EU lämnar tydliga besked före mötet i . tog tidigare upp att EU borde skala upp från 20- till 30-procentiga minskningar i sin klimatambition. Flera EU-länder driver just det kravet. Jag vill veta, : Varför är inte ett av de länder som driver kravet att EU ska höja sin klimatambition? Om EU skalar upp och säger att man ska öka ambitionen och minska utsläppen ännu mer sänder det naturligtvis en tydlig signal till omvärlden, och man berättar att man är beredd att ta ansvar. Min andra fråga handlar om pengar. I beslutades om snabbstartspengar. skulle den rika världen ta fram i form av klimatbistånd till den fattiga delen. De pengarna skulle börja tas fram , alltså , och allt skulle vara färdigt till 2012. När man tittar på hur mycket pengar som har kommit fram ser man att det är väldigt lite. Det gäller i synnerhet det som är rena bidrag till utvecklingsländerna. Många länder lämnar pengar som lån. Många länder dess värre är med den borgerliga regeringen ett av dem använder pengar från biståndsbudgeten. Man tar alltså pengar från malariabekämpning och andra viktiga områden och använder dem till klimatåtgärder, trots att slår fast att när man ger klimatbistånd ska det handla om nya additionella pengar. Jag vill fråga miljöministern: du berätta exakt hur mycket pengar EU kommer att lägga upp på bordet i ? Kan du också berätta om den borgerliga regeringen är beredd att ta nya pengar och inte pengar från biståndsbudgeten? Jag är också intresserad av hur den borgerliga regeringen ser på de förslag som har kommit fram om att man ska hitta nya kreativa finansieringskällor. Man kan ha en avgift på flyget. Man kan ta in pengar av överskottet från handeln med utsläppsrätter. Man kan införa en avgift på globala transaktioner av pengar, en så kallad Tobinskatt. Kan den borgerliga regeringen ge något som helst besked i de frågorna? Den norska regeringen har gett ett tydligt besked, att de står bakom flera av de här nya smarta finansieringsmekanismerna. Jag har en sista fråga till : Utsläppskrediter, CDM-projekt, i den fattiga världen är ju en av de bärande delarna i den borgerliga regeringens klimatpolitik. På vilket sätt är du beredd att reformera CDM-systemet? Om du ser att detta inte leder till direkta minskningar av utsläppen är du då beredd att överge strategin och göra alla minskningar på hemmaplan i stället? 17 Miljöminister (C): Jag är glad över engagemanget för klimatfrågorna, och jag välkomnar också alla frågor som ställs. Men det kommer naturligtvis att vara omöjligt att besvara alla . Jag tror att ni hann sju- eller åttadubbla den fråga som ursprungligen ställde. Men det finns nya chanser med nya interpellationer. Vi är oerhört överens om många av de viktiga grunderna. Världens rika länder måste gå före. Världens länder har totalt sett inte tagit sitt ansvar. Men allra allvarligast och mest smärtsamt är att se att de rika länderna inte tar sitt ansvar. Jag håller med om, och vi är överens om, att det här handlar om solidaritet i det stora och det handlar också om egen livsstil för var och en och för som land. Vi ska naturligtvis fortsätta att delta i det stora arbetet. Jag håller också med om det nämnde, nämligen att den stora risken är att forskningen visar att detta är allvarligare än vad som har sagts. Jag tror att den utvecklingen, skrämmande nog, lär fortsätta. Grundfrågan är den ställde, nämligen hur vi ska ställa oss i förhandlingarna. nämnde en liknelse om att hoppa från ben till ben. Det begrep jag inte. Jag har stått och gått stadigt på två ben i frågan . Det blev oklart vad som var motsägande. Jag tror inte att frågan är hjälpt av att du skapar oklarhet om det. I stället är grundfrågorna till dig: Tycker du att Kyotoprotokollet är tillräckligt? Tycker du att det är tillräckligt att ha ett bindande avtal som bara omfattar en knapp tredjedel av utsläppen och där de två största utsläppsländerna och , som tillsammans står för över hälften av utsläppen inte omfattas av några åtaganden? Det är bara det enkla men helt avgörande som vi har sagt. Kyotoprotokollet ska med. Det är självklart. Vi ställer upp på det. Vi har sagt det . Vi har kämpat för det. Det finns där tack vare oss. Men räcker det när dessa länder står utanför och när bara en tredjedel av utsläppen inte ens det omfattas? Nej, , det är inte så att det som hotar Kyotoprotokollet är EU:s krav vi är de som kämpar för kraven tillsammans med den stora gruppen utan det är därför att vägrar att ansluta sig. Då följer tripp, trapp, trull , och . Vilken är din idé för att få med , som i över ett årtionde har vägrat? Ska vi bara lägga oss och säga att det är okej? På följer hela raddan av de andra länderna jag räknade upp. Det handlar inte bara om utan det handlar om fler rika länder som sviker. Vad är idén för att få med dem? Hela upplägget att den är så passiv håller inte. Vi är helt överens om att ska gå före. Vi är helt överens om att EU ska gå före. går till och med långt före, inte minst de länder ni själva räknar upp, nämligen och UK. Vi har drivit på för mer ambitiösa mål inom EU, och vi fortsätter att göra det. Alla de medel vi ger som stöd för klimatinsatser i är additionella. De går utöver bindande åtaganden som vi har gjort. Dessutom tillförs senast nu i budgeten nya medel. När det gäller CDM driver vi kraftigt på reformarbetet. Vi har inte gjort oss beroende av CDM därför att de är en minoritet av insatserna.