prot · GX0988 · 2010-03-16 00:00:00 — Att jämföra det med tandkräm förefaller mig lite osmakligt. Jag sade och upprepar gärna att Sis har en fantastisk verksamhet. De har haft problem med att anpassa sin verksamhet till den efterfrågan som finns hos kommunerna. Totalt sett har missbrukarvården ökat i , ganska markant . Mer verksamhet har byggts upp i kommunernas egen regi. Därmed har ibland efterfrågan minskat på platser hos Sis, men det följer inte helt detta heller. Att ha en långsiktig inriktning på verksamheten är min målsättning. De två projekt som pekar på, MVG och Kontrakt för livet, tycker jag har varit positiva som just projekt. Det är det ord som själv använder. Den typen av projekt kan man ibland behöva starta för att öka kunskapen, för att pröva en metodutveckling. Därför har vi också låtit dem fortsätta i sin fulla längd så länge som det var tänkt. Vi har inte avbrutit något . Framgången med projekten där människor i större utsträckning kan komma tillbaka till en väl fungerande skolgång och ett väl fungerande liv handlar om en sammanhållen vårdkedja som man initialt kan behöva pengar för att starta upp men som sedan kan fortlöpa. MVG har bara handlat om 15 kommuner. Det är ingen omfattande verksamhet men nog så god ur metodutvecklingssynpunkt. Den typen av metodutveckling tror jag att vi fortsatt behöver. Långsiktigheten är något annat. Det måste vara väl fungerande . Sis styr över sin egen verksamhet och måste naturligtvis ha ett sätt att hantera upp- och nedgång i efterfrågan så att man inte står med en mängd tomma platser. Det är det som har hänt och som Sis nu försökte åtgärda genom att föra samman verksamheten till större enheter som kan minska sårbarheten i organisationen. När det gäller de tio platserna på Lundens ungdomshem som ska tas bort kommer två till tre av dem att omvandlas till akut- och utredningsplatser på närbelägna Råby. Flickors avgiftningsbehov kommer att behandlas av Lunden/för kvinnor. Det handlar om den här typen av lokal anpassning och platsreduktion som anpassas till verksamhetens omfattning. Man menar att det kan tillgodoses med hjälp av den här omorganisationen. Det är det sätt som Sis har valt att göra omorganisationen på för att minska sårbarheten, vara mer uthållig och långsiktig och kunna svara upp mot kommunernas efterfrågan som ju har varierat . Det har den gjort både under tid och . Detta är ett problem för Sis. har man en akut ekonomisk situation. Det gör att vi kommer att tillföra extra medel. Vi gjorde det , och vi kommer att göra det under innevarande år. Det är pengar av ganska stor omfattning. Vi kommer också att öka deras möjlighet att använda sin anslagskredit i större utsträckning. Allt är för att hjälpa Sis att lösa en akut uppkommen situation, för vi är angelägna om långsiktigheten i verksamheten. 21 (): Jag vet inte om missförstod mig avsiktligt. Det var hennes inställning som jag jämförde med tandkrämsförsäljning. inställning handlar bara om efterfrågestyrt: Om kommunerna inte vill handla avvecklar vi. När kommunerna vill placera i missbrukarvården och den sociala barn- och ungdomsvården får vi väl bygga upp något nytt. Det är det som är grundproblemet. Om man överlåter alltihop till kommunernas efterfrågan får man den här typen av svängningar. Det var det vi försökte råda bot på under den förra mandatperioden. Staten måste också ta ett ansvar. Staten måste vara beredd att gå in med pengar i vissa fall. Då sköt vi till pengar till missbrukarvården, Kontrakt för livet, . Det är stora pengar. Staten tog över kostnaden för § 27-placeringarna. När det gäller den sociala barn- och ungdomsvården gick staten in med och tog över en del av kostnaderna från kommunerna. Det var bland annat för att se till att kontinuiteten skulle vidmakthållas. Båda dessa två insatser har dragit in. Trots att de hade goda utvärderingar och bra resultat drog hon in dem. Hon hade väl inte pengar kvar, antar jag. Alla pengar har ju gått till skattesänkningar, så det fanns inga pengar kvar till missbrukarvård och social barn- och ungdomsvård. Så kan det vara med prioriteringar för den här regeringen. står inför mycket stora bekymmer, 150 jobb. Det är vad man står inför . Man har redan lagt ned i , Frösöverksamheten. Den lade man ned . Man har gjort sammanslagningar i . går sparkniven fram över hela verksamheten. Det kan man inte bara skylla på . Staten och regeringen har också ett ansvar i detta för att se till att det finns resurser. Menar att behovet i den sociala barn- och ungdomsvården och missbrukarvården nu har minskat så mycket? Det vore det logiska. När tänker skära ned på missbrukarvården och den sociala barn- och ungdomsvården kanske hon föreställer sig att det beror på att behovet har minskat. Jag tror inte det. Jag tror att grundproblemet är att kostnaderna i en del fall kan vara för stora för kommunerna. Då måste man vara beredd att gå in med statliga pengar. Om man inte är beredd att dirigera pengar blir det på det här sättet. Det var inte jag som jämförde med tandkräm. Det var inställning jag jämförde med tandkräm. Det här handlar inte bara om efterfrågan. Detta är inte en verksamhet vilken som helst. Att behandla människor, ibland i tvångsvård, mot deras vilja är något av det allra svåraste man kan göra. Det kräver kontinuitet. Det kräver att man klarar av att bygga upp en verksamhet . Det kräver utvärderingar. Det kräver att man vet vad man gör. Då kan man inte dra in pengar den ena dagen och starta något nytt nästa. Det var Lunden som fäste min uppmärksamhet på vad som håller på att hända inom . Lunden är ett exempel där man har lyckats med LVU-placeringar de som ska läggas ned. Det gjordes en femårsuppföljning som visar mycket goda resultat när det gäller tvångsvården. Det är du, , som har ansvar för att nedskärningarna görs och att enheter i landet kanske läggs ned. 22 Statsrådet (): Det var inte jag som valde exemplet med tandkräm. Det säger något om vilken människosyn man har om man använder den typen av jämförelse, även om försöker applicera det på mig. Jag tycker att det är osmakligt, och jag tycker att vi ska ha en debatt som handlar om det som är verkligt allvarligt i detta, nämligen om många barn och ungdomar som har behov av en väl fungerande verksamhet. Jag uppfattar ändå att både och jag är angelägna om att den finns på plats i den utsträckning som behövs. Det som bekymrar mig är att inte verkar vilja tala om hur det verkligen ligger till och var ansvaret ligger för olika saker. Staten är i allra högsta grad inblandad i finansieringen av Sis. Den verksamhet som bedrivs är anslagsfinansierad till . Utöver det kommer det pengar från kommuner som betalar för platser. Men är statens ansvar när det gäller anslagsfinansiering. För mig är det naturligtvis viktigt att vården är tillgänglig och att den ges med god kvalitet. Vi har skärpt tillsynsskyldigheten. Vi har lagt över den och lyft fram den. Under tid fick institutionen tillsyna sig själv. Vi lägger över det på den nya tillsynsmyndigheten eftersom vi menar att det ska vara en extern utvärdering och tillsyn också på Sis. Jag hoppas att kan bekräfta att det är positivt och bra. säger att staten borde kunna garantera verksamheten i vilken utsträckning som helst. Då är min fråga till : Hur många tomma platser ska staten betala för och hur länge? Problemet med verksamheten är att efterfrågan varierar från tid till annan. Så var det under tid och så har det varit . Sis hanterar sin egen verksamhet och fattar beslut om hur man ska organisera verksamheten. Deras svar på att bättre kunna möta efterfrågan och ha en mer flexibel organisation är att man behöver ha större enheter. Därför gör man den här typen av omorganisationer. Det underskott man har går vi in och hjälper till att täcka upp, både och . Det handlar om ganska stora pengar. Vi har verkligen tagit vårt ansvar, . Dessutom har jag tagit ett stort ansvar för att se till att barn och ungdomar som omhändertas av samhället får möjlighet att komma till tals. Deras synpunkter och uppfattningar ska vara värda något. Vi kommer att tillsyna HVB-hem, familjehem, som också är en form av institutionsvård, minst varav ett besök ska vara oanmält. Man ska tala med barnen. Det är obligatoriskt att tala med barnen, förutsatt att barnen själva vill det. Det är väsentligt för mig att stärka barns och ungdomars roll när det handlar om institutionsvård. Jag hoppas att instämmer i detta. 23 (): Jag instämmer helt och fullt. Det var jag som tillsatte . Jag tyckte inte om den ordning som var, att man skulle tillsyna sig själv. Det är utmärkt att den nya regeringen har fullföljt linjen. När det gäller att stärka barnens roll vill jag säga att jag en gång tillsatte en utredning om den sociala barn och ungdomsvården som kom med ett betänkande som hette Källan till en chans. har gått vidare med det, men det som kostade pengar i betänkandet ville hon inte gå vidare med. Så kan man beskriva insatser på . Inte ett öre har satts in i missbrukarvården eller den sociala barn- och ungdomsvården. Tvärtom har ni dragit in de insatser som den förra regeringen gjorde. Vi satte av för Kontrakt för livet och missbrukarvård. De är borta. I för att motverka våld och gäng subventionerade vi 15 kommuners placeringar och anställde 24 samordnare för att se till att verksamheten kunde komma i gång. Också de pengarna har dragit in. Det är grundproblemet. När det inte finns tillräckligt med pengar i verksamheten är man helt utsatt för de här svängningarna. Om det inte finns någon efterfrågan om man inte har råd att köpa några tjänster av är det bara att lägga ned, säger . Det är inte att ta ansvar för verksamheten. Det finns mycket stor risk att kompetens som har byggts upp skingras. Jag hoppas, trots de svar jag får från , att hon skulle vilja ta ett större statligt ansvar för den sociala barn- och ungdomsvården och för missbrukarvården i vårt land och att de stora nedskärningar som är på väg i skulle kunna undvikas. 24 Statsrådet (): Man skulle kunna tro att världen var fullkomlig under tid som den beskrivs. Jag skulle vilja säga att det fanns stora problem också . Min målsättning har varit tydlig, att stärka barns och ungdomars roll också när de omhändertas eller placeras av samhället. Jag vill se till att det finns en god och fungerande missbrukarvård. Det finns en del övrigt att önska kvalitetsmässigt. Jag är stolt över att vi har lyft över tillsynen och har en extern utvärderare. Dessutom har vi lagt extra stora resurser, extra, för att se till att tillsynen fungerar. Vi har också sett till att implementeringen av de nationella riktlinjerna för missbrukar- och beroendevården har kunnat föras ut i hela landet och har satsat resurser på det. Vi har satt i gång en missbruksutredning som tittar på huvudmannaskap för att se till att vi får en väl fungerande missbrukarvård. Det är mycket som inte har fungerat väl när det gäller missbrukarvården. Sis har haft mycket god verksamhet, men också en del verksamhet där det kan behövas förbättringar. Tillsynsuppdrag har delats ut för att titta på Sis verksamhet för att de ska få stöd och hjälp i ett ytterligare förbättringsarbete. Det är naturligtvis svårt att skära i antalet platser som man bygger upp kvaliteten ytterligare. Den omstrukturering som sker inom Sis görs för att skapa ökad långsiktighet och kunna möta den variation i efterfrågetryck som vi vet finns i kommunerna. Det är glädjande att se att trots att vi har efterdyningar av en riktigt stor finansiell kris och lågkonjunktur ökar efterfrågan på platser inom Sis institutioner. Man har väldigt hög beläggningsgrad. Det tycker jag är mycket positivt. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2009/10:277 om statlig information om vacciner som omfattas av högkostnadsskydd 25 Socialminister (): har frågat statsrådet om det är hennes bedömning att det brister i informationen till berörda patientgrupper och deras föräldrar angående vacciner mot livmoderhalscancer och om det är ett problem. har vidare frågat statsrådet om hon är beredd att ta initiativ till att knyta informationsansvaret för vacciner som omfattas av högkostnadsskydd till den statliga myndigheten () som fattar beslut om detta. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Eventuell förekomst av livmoderhalscancer kontrolleras med ett screeningprogram avseende cellförändringar i livmoderslemhinnan. Programmet erbjuds alla kvinnor mellan , . Detta når, enligt , av alla kvinnor och har minskat antalet dödsfall i livmoderhalscancer . Det stora flertalet av de kvarstående svåra cancerfallen förekommer bland kvinnor som inte deltagit i screeningprogrammet. () är den myndighet som beslutar om ett läkemedel ska ingå i läkemedelsförmånerna och fastställer också försäljningspris för läkemedlet. TLV beslutade om att två olika vaccin mot livmoderhalscancer ska ingå i läkemedelsförmånerna för flickor mellan . I samband med dessa beslut presenterade myndigheten helt i enlighet med sitt informationsansvar viss information på sin webbplats. Reklam riktad mot allmänheten av receptbelagda läkemedel är enligt läkemedelslagens 21 § a inte tillåtet. När det gäller vacciner finns det dock ett undantag i läkemedelslagen och det gäller kampanjer för vaccination av människor mot infektionssjukdomar, för vilka reklam mot allmänheten är tillåtet. Utifrån detta undantag har det därför varit möjligt för de berörda läkemedelsbolagen att vända sig direkt mot allmänheten för att informera om de aktuella vaccinerna. Bland annat utifrån att nya vacciner utvecklas i en snabbare takt än tidigare tillkallade regeringen en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av regleringen av de nationella vaccinationsprogrammen. övergripande uppdrag är att se över regelverk, ansvarsgränser, beslutsprocesser och finansieringsformer när det gäller vacciner som det allmänna tillhandahåller inom systemet med offentliga vaccinationsprogram. Sådana program riktas i första hand mot barn, men också mot vuxna i vissa riskgrupper. Parallellt härmed subventioneras vissa vacciner i systemet med läkemedelsförmån. Förhållandet mellan dessa olika system för offentliga subventioner ska belysas av utredningen. I uppdraget ingår att analysera omvärldsförändringar av betydelse. Utredningen ska också analysera och vid behov föreslå nya system för uppföljning av vaccinationernas långsiktiga effekter. Utredningen ska även bedöma om informationen till sjukvårdspersonal och konsumenter om vaccinationer behöver förbättras. Uppdraget ska redovisas till regeringen . trädde föreskrift om allmän vaccination i kraft. I den föreslogs att alla flickor i åldern , via skolhälsovården, ska erbjudas vaccination mot humant papillomvirus, HPV. Enligt blir vaccinationen ett viktigt komplement till det väl inarbetade nationella screeningprogrammet för livmoderhalscancer. konstaterar i sina rekommendationer för vaccination mot HPV att det finns begränsad kunskap om långtidseffekterna av HPV-vaccination. Den sammantagna bedömningen talar dock för att det finns ett stort värde i att erbjuda HPV-vaccin till flickor, under förutsättning att en noggrann övervakning sker av eventuella effekter på screeningprogrammet. Min bedömning är, mot denna bakgrund, att informationen till de berörda grupperna måste anses vara tillräcklig, och jag avser inte att vidta några ytterligare åtgärder. 26 (): Jag tackar ministern för svaret, vilket jag dock inte kan vara nöjd med. Det är ett undanglidande svar, och det finns ingen vilja från ministern att se myndighetsansvaret för information utifrån de frågor som jag har ställt. Statsrådet talar i svaret allmänt om screeningprogrammets betydelse för att förhindra livmoderhalscancer och om den delen av HPV-vaccinationen som kommer att ingå i det allmänna vaccinationsprogrammet. När det gäller HPV-vaccinationen och det allmänna vaccinationsprogrammet kan jag instämma i ministerns svar. Detta vaccin och även andra vaccin ingår och kommer framöver att ingå i till exempel skolvaccinationsprogrammet. Det kommer skolan att ta ansvar för. Det är inte det som jag ställer frågor om. När det gäller screeningprogrammet, den andra delen, har det varit lyckat och når . Där tycker jag att vi skulle ha ett mål om att det ska nå ännu fler. Det behövs därför riktade insatser mot de kvinnor som inte deltar. Landstingen har säkert också kunskap om huruvida det är några särskilda grupper. Här finns det alltså mer som kan göras. Det är bra att , som ministern nämner, ser över detta och informationen till sjukvårdspersonal och konsumenter. Men vad jag förstår handlar det om vaccinationsprogrammen. Det handlar om vaccinationsprogrammet när det gäller HPV-vaccin som redan har börjat gälla och som gäller flickor födda eller senare, alltså de som är . Men min fråga gällde inte detta, utan den gällde informationen om HPV-vaccination och de som omfattas av högkostnadsskydd men som inte ingår i vaccinationsprogrammet. Det gäller alltså information till de flickor som är och som är för gamla för att bli vaccinerade i skolan men som ändå omfattas av högkostnadsskyddet. är det ytterst få föräldrar som känner till att deras tonårsdotter kan bli vaccinerad mot en livshotande sjukdom till rabatterat pris. I första hand visar undersökning efter undersökning att det är välbeställda och högutbildade föräldrar som vaccinerar sina flickor. Min fråga är: Vem informerar de andra grupper som jag pratar om och som inte tillhör den grupp som vaccinerar sina flickor om att det finns två vacciner som motverkar livmoderhalscancer och att ett av dem också är effektivt mot kondylom? Och vem talar om för deras föräldrar, som man får förmoda är de som betalar detta vaccin, att de kan få det billigare till sina tonårsflickor innan dessa fyller ? Någonting som ministern inte nämner i svaret är att landstingen har gjort en gemensam upphandling hade det uppdraget och också valt ett av vaccinerna. Såvitt jag vet har man gjort en ganska bra affär där man har fått hög rabatt på vaccinet. Detta möjliggör också att flickor i åldersgruppen kan få vaccinet till ett bra pris. Mina frågor kvarstår. Vem ska informera de grupper som jag har talat om? 27 Socialminister (): Jag tror att vi alla lär oss att behovet av information är oändligt på något sätt. Det är oerhört svårt att nå varje person. Det gäller också ansträngningar som vi gör på andra områden. Men det gäller att inte ge tappt där eller att upphöra med ansträngningar, utan det gäller naturligtvis att använda alla de kanaler som vi kan ha till förfogande för att nå fram med ett budskap som i vissa fall är att betrakta som livsviktigt i ordets egentliga mening. När det gäller information som handlar om vaccination är det i första hand två myndigheter på den statliga nivån som har ansvaret. Den ena är , och den andra är . De informerar på många olika sätt. Utöver det finns TLV, som har nämnts i interpellationen och också av här, som har ett ansvar. I instruktionen till TLV står det att man ska informera berörda om sin verksamhet och om sina beslut om subventionering och prisreglering. Detta är ett ganska snävt uppdrag, alltså att informera berörda om sin verksamhet och om sina beslut om subventionering och prisreglering. Detta uppdrag sköter TLV genom att man informerar via massmedierna, via pressreleaser, på sin hemsida, till myndigheter, till yrkesverksamma aktörer och till andra. Men TLV har inte kapacitet, vare sig organisatoriskt eller resursmässigt, att hantera allt detta själva, utan där finns det andra myndigheter som jag har nämnt som har ett särskilt ansvar på detta område. Man ska också komma ihåg att det är bland annat läkare och vårdcentraler som har på sin lott att informera den enskilda patienten om att det här vaccinet omfattas av högkostnadsskyddet. Som sagt: och informerar också om vaccinet och om omfattningen när det gäller högkostnadsskyddet. Utöver detta har vi, som jag sagt, det undantag som gör att det är möjligt också för företag att göra reklam om sådana här vacciner. Det förekommer också i olika medier för att just visa detta. Återigen vill jag understryka att vi naturligtvis önskar att varje person inte bara ska nås av information utan också tar till sig denna. Men uppgiften är svår. Det är inte precis så att alla i sin vardag går och tänker på det här. Som jag sagt får detta inte leda till att man upphör med att anstränga sig. Tvärtom har den statliga nivån sitt ansvar. Väldigt mycket ligger dock också på sjukvårdsorganisationen, på landstingsnivå, men även på de direkta läkarmyndigheterna. Det gäller då förstås också information till skolungdomar och deras föräldrar om vaccination som förekommer i skolan. 28 (): Genom det svaret har det inte, tycker jag, blivit tydligare. Ministern glider väldigt mycket undan och döljer sig bakom andra myndigheter. Jag menar inte att ministern ska gå ut och själv informera om det här. Däremot behövs det tydliga signaler, tydliga uppdrag. När det gäller det första exemplet har ju en webbsida där man ger information. Men hur många tonårsföräldrar och tonårsdöttrar går in på den hemsidan? Kanske informeras det mest om de vacciner för vilka högkostnadsskydd är beviljat? Jag kan inte förstå att ministern är nöjd med att det ser ut på nämnda sätt. Visst är det läkares skyldighet att informera sina patienter. Men flickor som är kommer inte till någon läkare för det här; det är i så fall en väldigt liten grupp. Undersökning efter undersökning visar, som sagt, på en mycket låg kunskap hos föräldrar och hos ungdomarna själva både om vaccinationen mot livmoderhalscancer och om HPV över huvud taget. Också det är, tycker jag, en anledning till att se till att det finns bra information och att denna är lättillgänglig för grupperna i fråga. Det är kanske aldrig enkelt att nå fram och att uppnå att människor tar till sig informationen. Men med dagens teknik måste vi på olika sätt kunna ha den möjligheten. Det är fel, tycker jag, att det är läkemedelsföretagen som ska föra ut informationen. Det har varit mycket kritik bland annat från en hel del landstingspolitiker mot en alltför aggressiv marknadsföring och så. Också läkemedelsföretagen har fått på tafsen för det de gör. Jag ser att det fortfarande kommer information från dem, inte minst exempelvis på TV4. Jag tycker inte att det som nämnts här är tillräckligt. Är det statsrådets mening att informationsansvaret ska överlämnas till läkemedelsföretagen? Är det de som framöver ska ha hand om den nationella folkhälsoinformationen om skydd mot en livshotande sjukdom? Är det alltså därifrån informationen ska utgå? Jag ser här en stor rättvisefråga då det handlar om förebyggande hälsovård. Risken är stor att vi missar en hel åldersgrupp, det vill säga flickor i åldern . Jag vill inte att det ska hända. Därför skulle jag vilja höra mer här. Tycker inte ministern att det ändå finns skäl att göra någonting på området? 29 Socialminister (): Jag har verkligen inte sagt att jag är nöjd. Däremot försöker jag påpeka att det, nästan vilket besked eller vilket budskap det än gäller, är en tuff uppgift att nå varje enskild person och att få honom eller henne, i det här fallet henne, att ta åt sig av givna uppgifter. Men detta ska inte hindra att vi anstränger oss till det yttersta för att nå varje enskild person med information så att, i det här fallet, hon kan ta ställning till om hon själv vill bli vaccinerad eller inte. Målet måste naturligtvis vara att så många som möjligt vaccineras. talade i sitt senaste inlägg mycket om läkemedelsföretagen. Det är inte så att läkemedelsföretagen ska göra det som är statens uppgift; det är inte meningen. Däremot finns i ett gammalt regelverk möjligheten att göra undantag för ytterligare information också den vägen. Jag vet inte om jag ska uppfatta det här säger som att hon är emot att den informationen får förekomma. I så fall är det intressant, för jag har inte tidigare uppfattat att man från socialdemokratiskt håll skulle ha varit emot detta.