prot · GY0910 · 2010-11-04 00:00:00 — Men en sådan orsak, som i alla andra sammanhang skulle betraktas som en skälig orsak till fördröjning, kan av betraktas som en kriminell handling och bestraffas med skattetillägg, förseningsavgift eller kostnadsränta. Bevisfrågor i skatteprocesser måste vara jämförbara med beviskraven inom straffrätten, men det upplevs inte alltid så . I skattelagstiftningens kap. 15, skattebetalningslagen, görs undantag för skattetillägg och förseningsavgift endast om den skattskyldige har avlidit. Kontrollavgift ska inte tas ut om säljaren har avlidit. Men nog borde det kunna vara möjligt att stifta lagar som gör skillnad på om en förseelse har sin grund i uppsåt eller i sjukdom eller annat som har varit svårt att påverka för den enskilde. Jag anser att frågan om företagares rättssäkerhet måste bli föremål för en djupare utredning. Det ska inte vara skillnad ur rättssäkerhetssynpunkt på var i landet man driver sitt företag. Det får heller inte påverka vilken attityd den handläggare som har hand om ärendet har. Ska fler våga starta och driva företag får inte rädslan att göra fel och rädslan för en nitisk myndighetsutövning som hellre vill stjälpa än hjälpa hindra dem. Jag har fått en del enskilda ärenden beskrivna för mig som jag givetvis inte kan ta ställning till i sak. En övergripande utredning i frågan kan dock ge oss beslutsfattare ett underlag att utgå ifrån i vårt fortsatta arbete med att skapa ett gott företagsklimat. Småföretagens förutsättningar att utvecklas och växa är avgörande för samhällets resurser till vår framtida gemensamma välfärd. Jag kommer på olika sätt att återkomma i denna fråga . Jag förmodar därför att vi ses igen, fru talman. I detta anförande instämde och (båda C) samt (M). Familj, barn och ungdomsfrågor 227 (M): Jag ska tala om något som berör många människor och som ofta förpestar livet för många, både barn och vuxna. Jag ska tala om vårdnadstvister och om tvister om boende och umgänge. Att vuxna människor kommer fram till att de av en eller annan anledning inte vill leva tillsammans är en i allra högsta grad privat fråga och inte något som politiker ska moralisera över. Vi politiker har dock ett ansvar för att se till att de delar av rättssystemet som aktualiseras i sådana situationer fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Med detta menar jag att rättsreglerna ska vara utformade så att uppkomsten av konflikter motverkas. Om konflikter ändå uppstår ska regelverket skapa förutsättningar för att konflikterna inte blommar ut och biter sig fast. Något som alltid har irriterat mig, inte minst som tidigare yrkesverksam domare, är när i och för sig fullt kapabla föräldrar tillåter sig själva att bygga upp en konflikt sinsemellan som är skadlig för de gemensamma barnen. Vid en separation vilar det ett stort ansvar på föräldrarna att se till vad som är bäst för barnen och att hitta konstruktiva lösningar så att barnens dagliga liv ska kunna fungera så smidigt som möjligt även efter separationen. Att känslor kan göra det svårare att bemästra en komplicerad situation vet de allra flesta som har någon grad av självkännedom. Som politiker kan vi inte hjälpa den enskilde att hantera sina känslor. Den hjälpen kan och bör den enskilde få på annat håll. Vad vi politiker däremot kan göra är att skapa en bättre ordning för hur frågor om vårdnad, boende och umgänge ska hanteras. Om man ska spetsa till det lite kan man säga att regelverkets uppbyggnad kan sägas vara konfliktskapande i någon mening. Jag kan ta ett exempel. Om två i och för sig kapabla föräldrar har kommit så långt i sin vårdnadskonflikt att de processar i domstol tillämpas i grunden regelverket som gäller tvister i civilmål. Parterna, det vill säga föräldrarna, förfogar visserligen inte över tvisteföremålet, i detta fall vårdnaden. Målet är indispositivt, och domstolen ska beakta vad som är förenligt med barnets bästa. Processföringen bygger dock på vad som gäller i tvistemål i allmänhet. Men vari består då det konfliktskapande? Jo, om en av föräldrarna vill ha ensam vårdnad är grunden för detta att det är förenligt med barnets bästa. Föräldern ska sedan utveckla påståendet, vilket i allmänhet sker genom att vederbörande lägger fram ett antal omständigheter och påståenden om varför man själv är bättre och varför den andra föräldern är så mycket sämre att han eller hon inte ska få del i vårdnaden om barnet. Efter att ha processat utifrån dessa förutsättningar under kanske kan den retoriska frågan ställas om det därefter blir lättare eller svårare för föräldrarna att samarbeta. Svaret är väl i det närmaste givet, således nej. Dessutom riskerar de berörda barnens uppfattningar om föräldrarna att färgas av vad som påstås i konflikten. I värsta fall finns allt som påstås också att läsa i svart på vitt i en dom som kan granskas 10 eller . Då kan de inblandade barnen givetvis fundera på om deras föräldrar verkligen agerade på ett ansvarsfullt sätt och såg till deras bästa. I den situationen kan föräldrarna sägas få sin verkliga dom av barnen, om de inte har fått den redan tidigare. Det finns andra och nya vägar att gå. Vi måste skapa en ordning där vi fokuserar bort från konflikten och i stället tar sikte på fungerande lösningar för framtiden, naturligtvis med barnets bästa i fokus. I Alliansens valmanifest finns ett första steg i rätt riktning, nämligen ett löfte om att erbjuda samarbetssamtal för föräldrar som separerar. Tanken är att föräldrarna ska kunna föra en sansad diskussion med varandra om hur man ska samarbeta när det gäller de gemensamma barnen. Syftet är att i ett så tidigt skede som möjligt försöka motverka konflikter mellan föräldrarna. Detta är ett bra förslag som bör förverkligas så fort som möjligt. Strukturen för sådana samtal kan gärna utgå från en modell som tillämpas i där man försöker lösa vårdnadstvister genom tidiga insatser. I får föräldrarna inte väcka talan i domstol innan seriösa försök har gjorts att lösa den uppkomna konflikten. Sådana lösningar är med vår rättstradition inte möjliga att applicera direkt på svenska förhållanden, men nytänkande, idéer och principer kan ändå på olika sätt anpassas till svenska förhållanden. Jag anser för övrigt att processreglerna vid vårdnadstvister ska ändras så att de inte skärper konflikter i onödan. Jag anser också att gemensam vårdnad bör återfå en starkare ställning som huvudregel när tvist uppkommit om vårdnaden i samband med separation. Dessutom kan jag lägga till att påstådda samarbetssvårigheter inte får löna sig. I detta anförande instämde (M). 228 (MP): Det är med blandade känslor jag står här som ny ledamot. Det känns ärofyllt att ha valts till detta uppdrag och det är en ynnest att med sitt personliga perspektiv och sina personliga erfarenheter få påverka hur man ser på samhället. Kommunpolitiskt har jag varit engagerad i . Jag har engagerat mig mycket i barnens situation. Framtiden för vårt gemensamma samhälle påverkas till stor del av vilka möjligheter barnen får. Jag vill ta tillfället i akt att tala om de ojämlika förhållanden som råder när det gäller uppväxtvillkor för barnen i vårt land. är på många sätt ett delat land. I vissa skolor, företrädesvis i välmående områden, har nästan alla barn betyg som ger behörighet till gymnasieskolan. I andra områden saknar en stor andel det; det kan vara en tredjedel eller mer. Det får ju konsekvenser i form av snedrekrytering till högskolor och universitet. Grunden till detta är sociala klyftor. Jag brinner för att utjämna sociala klyftor i vårt samhälle. Hemförhållandena är en mycket viktig utgångspunkt. Skillnaderna mellan bostadsområden är, som sagt, mycket stor. Vi måste komma åt kopplingen till föräldrarnas ställning i samhället. Vad föräldrarna har för bakgrund är alldeles för betydelsefullt för var man hamnar i livet. Det är ett socialt arv som vi måste bryta. Störst ekonomiska klyftor finns i större städer. Många familjer med små ekonomiska resurser tvingas bo mycket trångt. Det finns exempel på bostadsområden där befolkningen har ökat trots att antalet bostäder inte har ökat. Det måste vi ändra på. Det får ju konsekvenser. I en familj med fem barn blir det svårt att läsa läxor. Försämringarna i de sociala trygghetssystemen innebär ytterligare ekonomisk stress i den redan ansträngda situationen. Barnfattigdomen är utbredd i vårt land, enligt . Under de år jag har varit politiskt engagerad har larmrapporterna avlöst varandra om hög förekomst av mobbning, missbruk och psykisk ohälsa bland unga. Vi behöver breda lösningar för detta. Oavsett politisk färg på styrandet har det här problemet funnits i olika grad. Det handlar om att förändra samhällets struktur. I dagens samhällsdebatt handlar det ofta om rop på hårdare straff och fler poliser. Det förs fram som ett recept för att lösa trygghetsproblematiken. Jag håller visserligen med om att det är viktigt att lagöverträdelser tas på största allvar för att brottsoffren ska få upprättelse. Men det är minst lika viktigt att se de bakomliggande sociala strukturerna som gör att många blir kriminella. Det finns ofta en social problematik. Vi måste satsa förebyggande i tidig ålder, från förskoleåldern och ännu tidigare, så att vi får ett tryggare samhälle för alla. Det som är bra för barnen är också bra för tryggheten i samhället. Vi måste se varje barns individuella utvecklingsmöjligheter. Tänk vilken enorm ekonomisk utveckling vi skulle ha om vi minskade kriminaliteten och i stället tog vara på varje individs förutsättningar och fulla potential. Det är oerhört viktigt att analysera sociala omständigheter för att vi långsiktigt ska kunna minska brottsligheten och skapa ett tryggare samhälle. Avslutningsvis skulle jag önska att kriminalpolitik och socialpolitik förenas mer i analysen i samhället. Det är viktigt att man fördjupar innebörden av det ofta använda begreppet helhetsperspektiv. 229 (FP): Barnets bästa ska alltid sättas i främsta rummet i arbete med utsatta barn och ungdomar. Tyvärr har det återigen uppdagats exempel på hur brister i att tillgodose placerade barns rättigheter. Jag tänker närmast på ärendet i där riktar stark kritik mot kommunens hantering av ett ärende som rör två familjehemsplacerade syskon. Det riktas inte kritik bara i det här specifika fallet utan även över den övergripande handläggningen av ärenden inom som rör barn och ungdomar. är inte den enda kommun som har brustit i samhällsvården av barn och unga. har vi fått det ena fallet efter det andra presenterat för oss. Varje gång upprörs vi över den bristande kompetensen och barnets utsatthet. Barnets bästa får inte bara vara fina honnörsord. Det är absolut oacceptabelt att kommuner inte lever upp till lagstiftningens krav när det gäller samhällets allra mest utsatta barn. Alliansregeringen har genomfört en stor tillsynsreform där barnperspektivet i tillsynen har stärkts och ansvaret för tillsynen har förts över till från länsstyrelserna. Det tidigare nämnda fallet visar hur viktigt det är att vi har en stark tillsyn över arbete med placerade barn. Regeringen lade fram en strategi för att stärka barns rättigheter. Där tydliggörs att all lagstiftning som rör barn ska utformas i överensstämmelse med . Man tar även upp frågan om respekten för integritet, rätten att uttrycka sina åsikter samt delaktighet. roll har också stärkts . Det gäller bland annat tillsynen av barns rättigheter. Det känns bra att sätter press på myndigheter som inte lever upp till åtaganden enligt . vill göra till svensk lag. Visserligen har barnrättsperspektivet stärkts i svensk lagstiftning, men det finns brister bland annat när det gäller rätten för barn att komma till tals i frågor som berör barnet personligen. Det kan handla om vårdnadstvister, umgänge, boende och utredningar inom samhällsvården bland annat i samband med placeringen av barn. tycker att det är särskilt viktigt att följa och utveckla barns rättigheter inom den sociala barnavården. Barnen i är ett exempel på hur utsatta barn som behöver hjälp kan vara. Det är de som har allra svårast att göra sina röster hörda och få sina rättigheter tillgodosedda. Föräldraperspektivet får i många fall alltför stort fokus i arbete. Förutom vikten av att satsa på en utveckling av evidensbaserade metoder och utvärderingar måste barnens rätt stärkas inför en eventuell familjehemsplacering och även när barnen är placerade. Den politiska ledningen i varje kommun måste vidta kraftfulla åtgärder i den egna kommunen för att komma till rätta med dessa brister. Kommunen har faktiskt tagit över föräldraansvaret för varje placerat barn. Socialnämndernas politiker har ett oerhört tungt ansvar. Vi måste fånga utplacerade barns behov av stöd genom bland annat obligatoriska rutiner eftersom vi vet att dessa barn som är placerade i större utsträckning än andra får problem exempelvis med utbildning. Men de har också problem med sin hälsa. Högre krav måste också ställas på dem som vill driva HVB-hem, alltså hem för vård och boende för unga. är reglerna alldeles för luddiga. Varför inför man inte en auktorisation av HVB-hem? Barn måste få komma till tals före placering och under placering. Trots att alliansregeringen förstärkt såväl socialtjänstlagen som lagen om vård av unga med skyldigheten att det ska göras såväl en vårdplan som en genomförandeplan kan vi konstatera att detta inte sker i en del kommuner, med katastrofala följder för barnen. Många barn som far illa känner stor ensamhet och misstro mot myndigheter. Kontinuitet i kontakterna är en förutsättning för att det ska kunna byggas upp en förtroendefull relation. I en del kommuner strävar man faktiskt efter att barnet ska ha sin egen socialsekreterare. Det är oerhört viktigt när man placerar barn att de får ha sin egen socialsekreterare. införde 2003 en ny bestämmelse om att ska överväga att flytta över vårdnaden till familjehemmet när ett barn har vistats i familjehemmet . Syftet var att öka barnens trygghet. Men bestämmelsen används sällan. är i ett barns liv. Vårdnaden överflyttas sällan till familjehemmet även om barnet har vuxit upp i familjehemmet. skedde 186 vårdnadsöverflyttningar i . anser att tidsgränsen bör tas bort så att i stället gör sådana överväganden löpande och utifrån barnets behov och barnets bästa. Det finns också en hel del att göra vad beträffar kompetensen inom . har det lagts fram en behörighetsutredning som har föreslagit ett kompetenslyft inom . Det är mycket angeläget. Legitimation av socionomer kan vara ytterligare ett sätt att stärka kvaliteten men också ett sätt att avkräva ansvar. En del av de åtgärder som har tagits upp har också berörts i den föreliggande . Jag ser fram emot att denna politiska beredning fortsätter, för det brådskar. : Det måste tidigt markeras att det är ett politiskt ansvar att se till att varje placerat barn får sina behov och rättigheter tillgodosedda. Det är uppenbart att de flesta kommuner inte lever upp till sitt ansvar för samhällets kanske mest utsatta barn. måste det förändras. Den sociala barn- och ungdomsvården möter en komplex problembild, och det finns inte några enkla lösningar. Att inte se verkligheten är att svika barnen. 230 (C): fick jag ett brev från en mamma som berättade om sin dotter och om hur hon under mellanstadiet hade utsatts för mobbning. Det ledde till hot, till och med dödshot. Detta togs upp med skolan. Man försökte ta tag i problemet. Men detta fortsatte. Flickan fortsatte sedan till högstadiet. Då följde plågoandarna med på resan. Mobbningen fortsatte under högstadiet. Det blev magsårsmediciner. Det var mardrömmar. Det var sömnproblem. Och när hon skulle börja i gymnasiet var hon livrädd för vad som skulle komma . Denna flicka är inte ensam. I morse vaknade hundratals, i värsta fall kanske tusentals, ungdomar med skräck och ångest för att gå till skolan och för att de ska bli utsatta för mobbning eller vad det nu kan vara. Det är ovärdigt att vi har det så. kom det in drygt 600 anmälningar till barn- och elevombudet om processer där man drev skadeståndsfrågor. Om jag inte minns fel var siffran omkring 500, och antalet lär väl ha ökat . Det är inte några jättehöga krav som man har. Jag tror att det var två som låg på belopp . Detta är en tragedi. Det är naturligtvis en tragedi för den som är mobbad. Det är huvudpunkten i frågan. Men det är faktiskt också en tragedi att vi har mobbare som förmodligen grundar sin mobbning i en dålig självkänsla. Det görs bra saker. Skollagen öppnar möjligheterna. Regeringen har öppnat möjligheterna till exempel genom att man flyttar mobbarna i stället för mobboffren. Det är bra saker. Vi har från sida tyckt att det är viktigt att driva frågan om en lag mot osynliggörandet eller en lag mot passiviteten eller mot att man tittar förbi, nämligen en lex i skolan. En lex skulle innebära att man är skyldig att anmäla sådana missförhållanden. Det är en lag mot just osynliggörandet. Vi tror också att vi kommer att få se ett förslag om någonting sådant . Vi behöver egentligen också en lex , en lag som också i skolan gör att man kan anmäla och tvingas anmäla när man till exempel inte har nått dit man ska när det gäller resultat i en skola eller i en klass. Det är ett ansvar som ligger på den skolan, och det är ett ansvar som ligger på en lärare. När vi från har varit måna om att faktiskt få fram en lärarlegitimation har det inte handlat om status i läraryrket i första hand. Det är en bonuseffekt. Lärarlegitimationen är beviset och det som gör att vi kan säga att denna person är lämplig att gå ut som pedagog men också som ledare i klassrummet och utanför klassrummet. Om denna roll inte fungerar kan man också bli av med lärarlegitimationen. Jag tror att man måste ha elevperspektivet i centrum i dessa sammanhang. När vi tittar på ungdomars psykiska hälsa har antalet ungdomar som upplever en psykisk ohälsa flerdubblats . Det har säkert många bottnar, och det är ingen tvekan om att vi runt om i kommuner i landet har minskat resurserna på elevhälsa. lyfter vi fram elevhälsan. lyfts elevhälsovården fram från alliansregeringens sida. Men detta är ett uppdrag som är viktigt att det också drivs runt om i landets kommuner. Det handlar om satsningen på skolsköterskor, fler kuratorer och fler psykologer. Men det löser naturligtvis inte hela problemet. En annan sak som är viktig när det gäller frågan om mobbning som jag lyfte fram är att höja skadeståndsnivåerna när det gäller den mobbade och mobboffren. Det är inte i första hand en fråga om pengar till dem som är mobbade. Det är bland annat en markering mot att skolan och kommunen har ett ansvar att faktiskt vidta åtgärder, annars ska det kosta och kännas för skolan och kommunen för att de inte har gjort någonting och för att de har varit passiva. Men det har också ett signalvärde. Det handlar för den flicka som jag pratade om i början eller för alla andra mobboffer om att visa att vi har sett dem, att vi har sett det lidande som de har utsatts för och att vi skäms och att vi inte accepterar detta. Jag tycker att vi måste arbeta för att bygga ett samhälle för våra ungdomar med framtidstro, med värdighet och med livslust. Det är inte meningen att man ska äta magsårsmediciner när man är tonåring för att man inte mår bra och för att man inte får rätt behandling i skolan. Detta börjar hos varje individ. Men vi kan också från denna sal, från regeringen och från andra offentliga organ ge signaler om att vi vill bygga detta samhälle för våra unga med framtidstro, värdighet och livslust, och det bör vara vår vision och vårt mål. 231 (KD): Det är ett enormt viktigt område vi debatterar. Jag tror att en av orsakerna till att kammaren inte är sprängfylld av ledamöter är att en hel del av oss också är del av en familj. Det är familjefrågor vi debatterar. har varit ovanligt fylld med barn eftersom det runt om i landet är många barn som har höstlov och då passar på att försöka tillbringa lite tid med sina föräldrar. Familjen är nämligen grunden för många av oss. Det är i familjen vi första gången får känna trygghet. I familjen kan man vara sig själv och bli älskad precis som man är. Det finns inga krav på att man ska duga eller göra något speciellt för att räcka till. Vi vet att familjen inte alltid fungerar, men vårt ansvar som politiker är då att så långt det är möjligt stötta och hjälpa familjen. Vi ska hjälpa de föräldrar som inte räcker till och som inte klarar av att axla sin föräldraroll. Det är en otroligt svår politisk uppgift. Vi som politiker och alla de som runt om i våra kommuner jobbar med det otroligt viktiga arbetet att stötta föräldrarna och stötta de barn vars föräldrar inte räcker till vet att det är en uppgift som aldrig riktigt går att leverera fullt ut. Samhället som styvförälder blir nämligen aldrig en tillräcklig ersättning för barnen. För oss kristdemokrater är det när man pratar familjepolitik viktigt att man har perspektivet var gränsen går för politiken. Vi kan inte klampa över gränsen till sådant vi faktiskt inte ska vara inne och lägga oss i. Vi kristdemokrater litar på föräldrarna. De allra flesta föräldrar räcker faktiskt till. De allra flesta föräldrar är utmärkta föräldrar och klarar sitt uppdrag på allra bästa sätt bättre än vad vi politiker kan göra. Därför är det så viktigt att vi inte tar beslut som föräldrarna själva kan och bör ta. Vi måste göra detta med stor medvetenhet om att familjerna är olika. Då måste vi också ha system som tillåter föräldrar och familjer att vara olika, eftersom barn också är olika. Ett av de områden som är viktiga för oss är hur vi ordnar omsorgen om barnen när de är små. Där är det väldigt viktigt att se att man kan göra olika val men att de är lika bra. De är inte lika bra för alla barn, men de är lika bra. Vi ska som politiker inte lägga värderingar i vad som är en bra barnomsorg eller inte, utan det är föräldrarna som själva kan ta det beslutet. Jag tycker att den debattartikel som har i är olycklig. Det framstår där som att vi har en åsikt som är en annan än den Alliansen faktiskt är överens om. Det handlar om att man skulle gå in och ändra på lagstiftningen för vilka krav som ska ställas på dagbarnvårdare. Det finns ingen annan uppgörelse än den som redan gäller. Att vara förälder är en viktig kompetens också när man ska bedöma vem som är lämplig som dagbarnvårdare. Jag vill alltså i denna debatt passa på att tydliggöra att det när det gäller den delen inte finns någon ändring i den skollag vi antar och som kommer att börja gälla . För oss kristdemokrater är det inte tillräckligt, dit vi har nått . Vi är otroligt stolta över att tillsammans med de andra allianspartierna ha kunnat leverera ett vårdnadsbidrag under den förra mandatperioden. Det gör det möjligt för fler föräldrar att själva ordna omsorgen om sina barn på ett sätt som passar dem. Vi tycker dock inte att det räcker. Vårdnadsbidraget i den nuvarande formen är inte tillräckligt för att alla föräldrar ska kunna känna den valfriheten. Den allra största bristen är självklart att den inte finns i mer än ungefär hälften av landets kommuner. Hälften av alla föräldrar är alltså uteslutna från att få denna möjlighet. Vi måste komma längre. Vi måste fortsätta sträva efter ett system som gör att alla föräldrar får möjligheten att styra över sina egna barns barnomsorg. Det handlar om att öka resurserna. Inte minst den som är ensamstående har väldigt svårt att utnyttja det vårdnadsbidrag om som finns . Vi menar att beloppet borde höjas, men vi är också beredda att fortsätta titta på vilka sätt det finns för oss att utveckla detta för att fler föräldrar alla föräldrar ska ha möjlighet att bestämma över barnomsorgen när barnen är små. Vi tror nämligen att det kan vara så att barn också mår bra av att vara hemma med sina föräldrar. Föräldrar är de som är bäst för barnen i de allra flesta fall. Vi tycker att det är viktigt att vi tittar på föräldraförsäkringen. Hur kan den utvecklas ytterligare? I Alliansens valmanifest har vi kommit med flera punkter där vi kommer att gå vidare för att göra föräldraförsäkringen mer flexibel, mer tillgänglig och mer anpassad efter föräldrarnas egna behov och intressen.