prot · GX0996 · 2010-03-26 00:00:00 — Man borde väl ha förstått att en som inte ens kan ta sig till Arbetsförmedlingen utan ambulans inte heller kan delta i jobb- och utvecklingsgarantin, utan det är andra insatser som man behöver för att komma tillbaka till arbetslivet. 10 Arbetsmarknadsminister (): Låt oss först säga att det är självklart att den som är sjuk och inte har någon arbetsförmåga ska ha fortsatt rätt till sjukpenning, precis som . Men var utgångspunkten för den här förändringen att det finns en stor grupp på arbetsmarknaden som har varit borta 30 månader eller mer och ingen enda person från våra myndigheter har hört av sig till dem och frågat: Vad kan vi göra för dig för att du ska få den hjälp du behöver? Precis som den dam som tar upp har de inte fått den hjälpen, och det har inte varit någon som har hört av sig till dem. Då är det klart att vi måste hitta system och sätt att sätta press på våra myndigheter att göra det som jag tror att vi båda vill, nämligen se till att man får den rätt till rehabilitering som man har förvägrats . Jag kan naturligtvis inte kommentera enskilda fall, men låt oss försöka se detta lite övergripande. Om en person har varit borta från arbetsmarknaden , , och ingen har brytt sig om dem är det väl inte fel att man via Arbetsförmedlingen får en bedömning och också hjälp av de minst 700 experter på just arbetslivsinriktad rehabilitering som finns där, naturligtvis också tillsammans med den arbetsgivare som personen har. Det är det rimliga och viktiga. Det man kan undra i just det här exemplet är varför den här personen inte har fått den hjälpen tidigare. Det hade ju varit det allra rimligaste att arbetsgivaren tillsammans med relevanta myndigheter hade inlett en rehabilitering för att på det sättet hjälpa henna att komma tillbaka. Men jag kan naturligtvis inte det här fallet i dess detaljer. Tanken har inte varit att förändringarna ska sätta press på den enskilde utan i första hand på våra myndigheter, så att de gör det som vi nog gemensamt tycker borde göras, alltså att man tar kontakt med personen i fråga och frågar: Vad kan vi göra för dig? Vilken typ av insats kan du behöva för att kunna komma tillbaka? kan jag förstås inte svära på att det blir så i varje enskilt fall, med perfekt resultat . Det är jag ärlig nog att säga. Men vi måste hitta verktyg för att försöka få de strukturerna på plats, så att det sker. I det exempel som tar upp och i alla andra exempel som finns är det ett oerhört slöseri med alla dessa människor som vill tillbaka. Har man tur har man en anställning i grunden som man kan återvända till när arbetsförmågan återvänder. Men den svages väg tillbaka får inte hindras av vårt sätt att organisera den offentliga sektorn och systemen. Det är inte rimligt. Vi måste göra det vi kan för att se till att myndigheter och andra gör det de behöver för att erbjuda den hjälp man behöver för att komma tillbaka. Återigen: Det blir förmodligen inte rätt i varje enskilt fall. Då är naturligtvis vår uppgift att tillsammans med våra myndigheter se till att göra det bättre och annorlunda. Jag tycker att det exempel som tog upp, där man åker hem till den person det gäller i stället för att be henne komma in, visar på ett alldeles utmärkt sätt att försöka hantera ett problem. Givetvis ska vi inte genom våra förändringar tvinga en person som inte ens kan ta sig till Arbetsförmedlingen för egen maskin tillbaka ut på arbetsmarknaden. Men vi ska tvinga oss själva att se till att hon och andra i hennes situation får rätt hjälp och stöd för att själva kunna ta sig till arbetet och kunna göra en bra insats för sig och sin familj och därmed också för samhället i stort. 11 (): fick vi återigen bekräftat det som statsministern, socialförsäkringsministern och arbetsmarknadsministern upprepade gånger har berättat om kraftlösa statstjänstemän som är ointresserade av sina arbetsuppgifter. Vi har så många statstjänstemän i det här landet som inte gör någonting enligt regeringen! Den här gången påpekar man återigen att man måste piska myndigheterna och statstjänstemännen för att de ska göra sin uppgift. Jag har inte riktigt bilden att vi har så många statstjänstemän som drar benen efter sig, men du har den visst, Littorin, och även statsministern har gett uttryck för den när han sade att det var som gjorde fel. säger arbetsmarknadsministern att de som är sjuka självklart ska fortsätta vara sjukskrivna. Förklara nu för oss, Littorin, hur det ska gå till när försäkringen upphör. Det finns ju ett bästföredatum i försäkringen. Hur kan man vara fortsatt sjukskriven när försäkringen upphör? Då ska Arbetsförmedlingen ta vid och fortsätta jobbet. Då är det återigen de där lata arbetsförmedlarna som det hänger på, enligt Littorin. av dem jobbar faktiskt övertid. Detta fick man höra i arbetsmarknadsutskottet när Arbetsförmedlingen var på besök. Och ska de få ytterligare en arbetsuppgift, nämligen att hantera människor som inte ens orkar ta sig dit. Då ska man köra ut och besöka de personer det handlar om det är inte bara fallet med den här civilekonomen, utan det finns flera personer ute i landet som har behov av detta och erbjuda dem jobb- och utvecklingsgaranti. säger att det finns risk för inlåsningseffekter. Ska den som är sjuk och behöver all hjälp att komma tillbaka till arbetsmarknaden hamna i ett system där det finns risk för rundgång och inlåsning? Detta är lite grann att ta sig vatten över huvudet, Littorin. påpekar också att arbetsmarknadsministern brister i sin styrning av jobb- och utvecklingsgarantin. Det är just det man erbjuder. Jag undrar vilken rehabilitering det blir av det. 12 Arbetsmarknadsminister (): måste jag reagera riktigt skarpt. Inte vid något enda tillfälle har jag framfört kritik mot enskilda tjänstemän. Jag rasar mot anklagelsepunkter när det gäller den saken. Jag tycker att det är förfärligt att vi ska få höra detta i den här kammaren. Men inte kan vara nöjd när han och hans parti och hans koalition lämnade efter sig ett läge där av alla sjukskrivna var kvar i det första steget av sju i den gamla rehabiliteringskedjan? Är nöjd med detta? Är han nöjd med att människor har gått sjukskrivna år ut och år in utan att ens få ett samtal från våra myndigheter? Nej, det kan han rimligen inte vara nöjd med. Det är också därför och hans parti vill förändra i sjukförsäkringen, och man initierade just det arbete som vi har fullföljt, byggt på utredningar. Jag måste vända mig skarpt mot anklagelserna om att jag skulle skylla på enskilda tjänstemän. Det tycker jag är lögn och förbannad dikt. Sedan är det trots allt så att man utanför sjukförsäkringen, när man har funnits i arbetslivsintroduktionen och fått en individuell hantering och en individuell bedömning och det har varit en individuell utgångspunkt, naturligtvis har rätt att återinträda i sjukförsäkringen om man är sjuk och inte har någon arbetsförmåga kvar. Varför står han här och låtsas som om det inte finns, som om man inte kan återinträda om man är sjuk och inte har arbetsförmåga kvar? Den möjligheten finns. Det ska vara rätt person i rätt system, men vi måste se till att få personer som kan hjälpa till och erbjuda den rehabilitering som man har rätt till, det som ni har förvägrat de långtidssjukskrivna under alla år när ni hade möjlighet. Ni lämnade efter er en rehabiliteringskedja i totalt sönderfall. Enskilda människor fick gå in i långtidssjukskrivning för att sedan bli förtidspensionärer. De fick gå ut från arbetsmarknaden och ut från statistiken till arbetsmarknadens soptipp. Det är det ni lämnar efter er. Det är där vi städar upp. 13 (): Okej, jag har kanske missförstått det som statsrådet sade om att man måste piska myndigheter. Då är det inte statstjänstemännen som det gäller, utan då får vi kanske se en ny generaldirektör på för att ministern är missnöjd med hur myndigheten jobbar med det här. Okej, då får vi säga så. Men frågan återstår. Om man nu saknar arbetsförmåga ska man återinträda. Blir man friskare av att man flyttas från sjukförsäkringen till arbetslöshetsförsäkringen och upptäcker att man faktiskt inte ska höra dit utan ska tillbaka till sjukförsäkringen? Blir man friskare av det? Nej, det tror jag faktiskt inte, utan man kanske blir ännu sjukare av det. Och arbetslöshetsersättningen och de insatser som man gör för att hjälpa arbetslösa blir bara försämrade, eftersom arbetsförmedlare måste ägna tid åt de personer som inte hör till Arbetsförmedlingen. på Arbetsförmedlingen jobbar övertid. Och insatser, som jobb- och utvecklingsgarantin, håller inte det mått som de borde hålla för att ge hjälp till dem som behöver det. Det är klart och tydligt en kritik från . Det är det, Littorin, vi pratar om. Det talas om att återinträda om man redan är sjuk. Då borde man inte ha funnits där. 14 Arbetsmarknadsminister (): Den här interpellationen handlar om arbetslivsintroduktionen. Det var den vi skulle prata om. Då gör vi det. Ni lämnade efter er, efter åratal av misskötsel, ett system och en rehabiliteringskedja som hade brutit samman. av dem som hade varit sjukskrivna befann sig i första steget av sju. Då kan man inte på något sätt påstå att det är ett system man kan vara nöjd med. Då måste man göra någonting. Det vi då har gjort, efter de långa utredningar som har genomförts av med flera , har handlat om att få ordning på den här rehabiliteringskedjan. Ett sätt att få ordning på den kedjan är att se till att erbjuda dem som har varit borta , som har gått helt passiva i totalpassiva sjukskrivningssystem, en möjlighet att få en individuell bedömning, en individuell hjälp och ett individuellt stöd för att ta sig tillbaka, genom hela den arsenal av resurser som finns på Arbetsförmedlingen och som våra duktiga arbetsförmedlare jobbar med . De här insinuationerna om att jag skulle racka ned på enskilda tjänstemän, vare sig de finns på eller Arbetsförmedlingen, tycker jag med förlov sagt att kan hålla sig för god för. Här ska vi diskutera hur vi ska hantera det faktum att ni lämnade efter er tiotusentals personer, totalt passiva, utan någon hjälp, utan något stöd, utan någon kontakt och utan att någon över huvud taget brydde sig om dem. Det är ett stort slöseri, och det är ett mänskligt förfall som ni tyvärr lämnade efter er och som vi måste hantera. Vi gör det för att försöka hjälpa var och en av de personer ni lämnade efter er, så att de har möjlighet att komma tillbaka. Vi behöver nämligen dem på svensk arbetsmarknad. Vi behöver dem i samhället. Vi behöver se till att de har möjlighet att hjälpa oss att bidra till tillväxt och välfärd framöver, så att vi har råd med pensioner, skola, barnomsorg och vad ni nu vill under de år som kommer. Då kan vi inte bygga vidare på det gamla system som totalhavererade och som ni lämnade efter er, utan då måste vi göra någonting bättre. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellationerna 2009/10:258 och 260 om viseringspraxis och visum 15 Statsrådet (): har frågat mig om det är min avsikt att mannens integritet ska väga tyngre än kvinnors och barns rätt till skydd och om jag är beredd att ta initiativ till att införa hårdare kontroll och hur en sådan kontroll i så fall ska se ut. har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av att utländska kvinnor som beviljats tillfälliga uppehållstillstånd sedan utnyttjas i och riskerar att sändas tillbaka till sitt ursprungsland. När det gäller frågor vill jag säga följande. Vid prövningen av om uppehållstillstånd ska beviljas en make eller sambo ska ta hänsyn till om utlänningslagens avslagsgrunder är tillämpliga, till exempel om det rör sig om skenförhållande, särlevnad eller månggifte eller att oriktiga uppgifter har lämnats vid ansökan. Om någon av dessa omständigheter finns får avslå en ansökan om uppehållstillstånd. I fall som gäller personer som inte stadigvarande har sammanbott utomlands och som avser att gifta sig eller inleda ett samboförhållande får uppehållstillstånd beviljas om förhållandet framstår som seriöst och inga särskilda skäl talar mot att tillstånd ges. Vid bedömningen av om det finns sådana särskilda skäl ska särskilt beaktas om utlänningen eller utlänningens eventuella barn kan antas bli utsatt för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid om uppehållstillstånd skulle beviljas. Denna bestämmelse syftar till att så långt som möjligt förhindra att uppehållstillstånd beviljas när det kan antas att sökanden efter bosättningen i kommer att utsättas för våld eller allvarliga kränkningar i förhållandet. Bestämmelsen är framför allt avsedd att tillämpas i de fall där män upprepade gånger inleder förhållanden med utländska kvinnor som de sedan kränker eller misshandlar. Om det kommer fram att den i bosatta personen har gjort sig skyldig till våldsbrott mot närstående eller sexualbrott kan det i allmänhet antas att sökanden eller sökandens barn kan komma att fara illa och att det således kan finnas skäl att avslå en ansökan om uppehållstillstånd. För att bedöma risken för våld eller allvarlig kränkning gör bland annat kontroller i belastnings- och misstankeregistret. I dessa fall handlar det om att göra en avvägning mellan å ena sidan kvinnors och barns rätt till skydd och å andra sidan enskilda individers rätt att själva välja med vem de ska leva. De omständigheter som talar för respektive mot att uppehållstillstånd ska beviljas måste vägas mot varandra, och en bedömning måste göras i varje enskilt fall. I de fall där det kan antas att kvinnan eller hennes barn kommer att utsättas för våld eller annan allvarlig kränkning beviljas inte uppehållstillstånd. När det gäller fråga om kvinnor som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd och som i förhållandet utsätts för våld eller annan allvarlig kränkning finns en särskild skyddsregel i utlänningslagen. Dessa kvinnor har möjlighet att beviljas fortsatt uppehållstillstånd trots att förhållandet har tagit slut. Regeringen har i regleringsbrevet gett i uppdrag att lämna en redogörelse för tillämpningen av denna regel. Mot denna bakgrund har jag inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder. Då , som framställt en av interpellationerna, hade anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att fick ta emot båda interpellationssvaren. 16 (): Jag vill börja med att tacka ministern för svaret på min interpellation, även om jag och säkert många andra inte kan vara helt nöjda med svaret. Det kanske inte är så förvånande. Arbetet för att motverka mäns våld mot kvinnor ingår i våra nationella jämställdhetspolitiska delmål. Samhället, det vill säga vi alla, har därför ett ansvar för att försäkra oss om att vi i princip har gjort allt för att förhindra att våldet mot kvinnor fortsätter. Just den här debatten ska handla om utländska kvinnor som kommer till i hopp om ljus kärlek och ett gott liv. Men tyvärr råkar en del av dessa kvinnor väldigt illa ut. Det finns svenska män som utnyttjar, kränker, hotar, slår och dessutom använder grovt sexuellt våld mot en del av de här kvinnorna. Kvinnojourer runt om i landet vittnar om att det finns kvinnor som har blivit utsatta för fruimport. Varför ordet fruimport? Vad är beskrivningen av det? Det finns egentligen ingen annan riktigt bra förklaring eller beskrivning av fenomenet mer än att det finns ett antal svenska män som träffar och bjuder hit utländska kvinnor och i vissa situationer utövar våld mot dem. Många av de kvinnorna kommer från sydöstra . De kommer till som anhöriginvandrare och blir direkt hänvisade till männens liv och de förutsättningar som männen lever under. Jag vill poängtera att jag inte pratar om de sunda relationer som också finns. Tyvärr blir en del av de kvinnor som blir utsatta för våld i nära relationer och kommer från andra länder dessutom utkastade från vårt land om männen tröttnar på dem eller tycker att de inte duger. Det i sig kan innebära att kvinnor stannar i osunda relationer. De vet att om de inte stannar i relationen måste de lämna . Det skulle jag kunna säga många ord om, men det har jag inte talartid till här . Jag hör av ministerns svar på min interpellation att han inte planerar att vidta några ytterligare åtgärder. Då känns det som att ministern på ett sätt abdikerar från sitt ansvar. Jämställdhet, frihet och rätt till sitt eget liv och sin egen kropp måste väl omfatta alla kvinnor, även om de är i temporärt ? Vi har gett de kvinnorna rätt att komma hit. Vårt system har gett dem rätten att vistas här tillsammans med en partner upp till . Det förutsätter att de stannar i samma relation med samma man, oavsett om det är en sund eller en osund relation. Jag tror att många av de kvinnorna kan känna att konsekvensen av tvåårsregeln blir att de stannar i relationen för att de är rädda eller känner sig misslyckade om de ska återvända till sitt gamla liv. Jag vill fråga ministern: det verkligen inga fler instrument att använda för till exempel när det gäller att informera kvinnor som löper uppenbara risker i sina relationer? Är det inte en skyldighet för oss alla med tanke på alla människors lika värde och okränkbarhet? Finns det verkligen ingenting som ministern ser går att göra för att skydda de här kvinnorna och barnen? 17 Statsrådet (): Jag har ingen annan uppfattning än interpellanten om betydelsen och vikten av att förhindra att människor råkar illa ut. Om detta tror jag att alla är helt överens. Det skulle vara konstigt annars givet det faktum att de allra flesta partier i i alla fall de som befinner sig i tycker att det är viktigt att stå upp för den jämställdhetspolitik som vi slåss för och som vi har i . Det här är definitivt en del av det. När det gäller interpellantens frågor om hur man ska kunna underlätta för och hjälpa de kvinnor som råkar illa ut ska vi först och främst börja med att titta på utlänningslagen och vad det är för instrument som erbjuds där. Utlänningslagens bestämmelser syftar till att så långt som möjligt förhindra att kvinnor far illa och utsätts för våld när de kommer till . Det handlar om att ta hänsyn till utländska kvinnors och barns rätt till skydd. Det handlar också om enskilda individers rätt att själva välja sin partner. Det betyder att när kvinnan väl har bestämt sig för att flytta ihop med sin man i är det inte säkert att hon vill ändra sitt beslut på grund av att det har kommit fram att mannen i fråga har ett brottsligt förflutet. Detta är viktigt att förstå. Jag tyckte själv att var inne på det när hon pekade på att det kan finnas bevekelsegrunder som inte bara handlar om kärlek. Det kanske dessutom handlar om ekonomi i det här sammanhanget. Det handlar om vilket liv man lever i ursprungslandet och vilka förväntningar man har på ett nytt liv i . Det kan vara argument som är nog så tunga. Det vet vi när vi tittar på hur människor rör sig över gränserna. Vi ser i migrationspolitiken i övrigt att en längtan efter ett bättre liv är ett mycket starkt argument för människor att röra sig över gränserna till andra länder. Dessutom kan det vara värt att notera att ett skydd motsvarande det som vi har i utlänningslagen mot att ge sig in i ett förhållande där kvinnan riskerar att utsättas för våld saknas för alla svenska kvinnor som utsätts för misshandel i parrelationer. Därutöver är det viktigt att peka på att de kvinnor som kommer till omfattas av samma skyddsnät som alla övriga kvinnor som är bosatta i vårt land. Det ska inte vara någon mannamån, och det är det inte heller. Regeringen har antagit en handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Den innefattar en rad åtgärder och involverar flera myndigheter, till exempel , vilket är viktigt att tänka på i det här sammanhanget. Alla i bor i en kommun, och den kommunens socialtjänst har ett ansvar för de här frågorna. Dessutom har vi genomfört en lagändring under den här mandatperioden i syfte att tydliggöra ansvar för att våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar gäller alla kvinnor och barn, även de som vistas här med tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd. Jag tycker att det är viktigt att fundera över det här. Utöver detta har en särskild utredare på regeringens uppdrag nu också tittat på möjligheten att erbjuda samhällsorientering till bland annat kvinnor med tillfälliga uppehållstillstånd. Tillsynsarbetet visar att informationen behöver utvecklas för att nå alla grupper i , till exempel kvinnor som talar andra språk, så att man blir medveten om vilka rättigheter som man kan göra anspråk på och vilka skyddsmöjligheter som finns. Utöver detta har vi höjt anslag till organisationer som arbetar för att motverka våld mot kvinnor med . Därutöver vill jag peka på polisens ansvar när det gäller skyddet för våldsutsatta kvinnor och barn. I korthet: Det händer mycket, och jag tycker att vi bör fortsätta att utveckla de här metoderna. 18 (): Då blir det lite konstigt. Ministern hänvisar till allt som är gjort, och är det alltför många kvinnojourer runt om i som möter utländska kvinnor som har blivit utsatta för våld i sina nära relationer. Jag tror att det var drygt 500 kvinnor som hade haft kontakt med kvinnojourer som var här tillfälligt i och som hade blivit utsatta för våld. Hur mycket vi än gör tyder det på att de 500 kvinnorna ändå är utsatta för våld. Det har varit ett antal uppmärksammade tidningsartiklar om det här, men man måste väl erkänna att det inte har varit alltför stor politisk debatt om just den här gruppen kvinnor som är utsatta för våld. Antalet beviljade tillfälliga uppehållstillstånd för kvinnor ökar dramatiskt som kvinnojourerna vittnar om att det blir fler kvinnor som söker sig till dem för att få hjälp. Hur det än är finns det väl en hel del luckor i det vi vet. Till exempel verkar det vara svårt att få reda på hur många relationer som avslutas innan det tillfälliga uppehållstillståndet går ut och hur många nya kvinnor som dessa män ansöker om ska få komma till . Det känns som att det finns en hel del kvar att göra även om jag också vet att det vidtas vissa åtgärder. Det gäller att kunna få information som kvinna om jag i princip ska resa runt jorden till en man som jag kanske inte har en alltför lång relation till. Då borde jag åtminstone kunna få information om vad mannen har i bagaget på mitt eget språk, i bästa fall på plats innan jag beslutar mig för att jag ska ta mitt barn med mig och resa runt halva jorden. Även om kvinnor runt om i världen är fattiga är de inte dumma. Det är klart att om en kvinna har information om att hon kanske är den här mannens femte kvinna i rad eller att han har blivit fälld för misshandel tidigare kan det avgöra om hon reser runt halva jorden eller inte, hur trevlig hon än tycker att mannen är, hur kär hon än och hur mycket hon än tror att hon ska få ett bättre liv. Jag tror nämligen att det är ett väldigt stort steg att ta för en kvinna även om hon lever under fattiga förhållanden. Vi vet inte riktigt hur det här ser ut, och därför vill jag fortsätta fråga. Det finns ingen riktigt bra statistik över hur många av de här relationerna som avslutas innan det tillfälliga uppehållstillståndet avslutas. Finns det verkligen inte något mer som ministern anser att man kan göra i uppdraget till ? Vad jag förstår använder sig kanske inte utsända tjänstemän av informationsverktyget fullt ut för att försäkra sig om att kvinnor verkligen vet vad det är de reser till eller vilka rättigheter och skyldigheter de har när de kommer till . Pratar man inte språket och inte får delta i samhällslivet blir man ju väldigt sårbar. Känner fortfarande inte ministern att det finns någonting mer han kan göra, eftersom vi delar problembilden? 19 Statsrådet (): När det gäller den sista delen, om informationsinsatserna, redogjorde jag för hur viktigt vi tycker att det är att de som kommer till får information, inte minst på sitt eget språk, om vilka rättigheter de har. Det arbetet är alltså redan igångsatt.