prot · GX09125 · 2010-05-25 00:00:00 — Då är det kanske han eller hon, tillsammans med andra som på något sätt har stuckit upp, som riskerar att inte bli återanställd. Det blir också en signal : Här gäller det att inte sticka upp. Det är ett hot mot det fackliga arbetet. Ett konkret exempel på hur illa det kan gå var fackbasen på tunnelbanan i , när hade hand om den. Han protesterade då å fackets vägnar mot arbetsmiljön, att det var risker i arbetsmiljön och risk för att de anställda i tunnelbanan skulle skadas allvarligt men även risk för att allmänheten, alltså resenärerna, skulle skadas på tunnelbanan. Resultatet av hans protest blev att arbetsgivaren helt enkelt gjorde sig av med honom. Han fick gå för att han hade varit obekväm. Jag vill inte se fler sådana fall, och jag vill inte se att man öppnar ytterligare en väg via bemanningsföretag att göra sig av med folk som faktiskt vågar säga vad de tycker. 60 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan inte kommentera enskilda fall, men när det gäller det sistnämnda hade inte den uppsägningen någonting med bemanningsföretag att göra, vad jag förstår. Det var inte så att man sade upp en person och sedan utnyttjade ett bemanningsföretag för att ta in en ersättare. Vad jag vet testades det också rättsligt och befanns vara i enlighet med regelverket. Är rättsläget osäkert? Det vet vi egentligen inte eftersom det här aldrig har testats i Arbetsdomstolen. Det vet vi först efter det att domen har kommit. Då måste den analyseras, och jag tycker att det är rimligt att man i den analysen tittar över det betänkande som kommer från utredningen som ska se över hur vi ska implementera bemanningsföretagsdirektivet i . Lägre lön, sämre arbetstrygghet och semestrar och så vidare, säger . Vet vi det? Om man säger det så kategoriskt som gör kritiserar man naturligtvis fackförbundens förhandlingar och de avtal som man har slutit på området. Det finns fyra avtal mellan bemanningsföretagen och olika fackförbund, men det finns ytterligare sju avtalsområden i årets avtalsrörelse som behandlar just den här frågan. Jag vill inte att vi från den politiska sidan ska lägga oss i resultaten av kollektivavtalsförhandlingarna och politiskt börja reglera löner och semestrar och annat, utan det får allt parterna ta ansvar för. Det är det som är den svenska modellen. Är det däremot så att vi efter den här domen kommer fram till att det faktiskt är ett osäkert rättsläge eller att vi tycker att lagen har rundats på ett sätt som inte var avsikten tycker jag att det finns anledning att se över det. Det är vad jag sagt tidigare. Man ska inte kunna gå runt LAS på det sättet. Återanställningsskyldigheten finns av bland annat det skäl som anför. När de här reglerna kom till var det uppenbart i rättsakterna. Därför ska det bli intressant, utan att föregripa Arbetsdomstolens domslut, att se hur man dömer och vart det tar vägen. Rättsläget borde inte vara särskilt osäkert, som jag kan se det. 61 (): Det är inte bara bemanningsföretagen som är ett hot mot anställningstryggheten och turordningsreglerna, utan det finns många andra sätt, tyvärr, för arbetsgivare att göra sig av med obekväm personal. Bemanningsföretagen öppnar upp ytterligare en väg, och det gör det ännu enklare att runda turordningsreglerna. Då kan man helt enkelt ställa upp personalstyrkan på rad och välja ut dem man vill behålla, kanske ingen i vissa. Man kanske behåller några, och resten åker ut utan någon som helst trygghet. Det är inte alla som kan få avgångsvederlag, utan många blir helt utan ersättning och hamnar i arbetslöshet. Bemanningsföretagens villkor är så klart olika, det är inte likadant överallt. Men de problem som jag tar upp är konkreta fall där människor har känt att de har fått sämre villkor, att de har gått från en fast anställning med ett bra kollektivavtal till en mer osäker situation via bemanningsföretag. De kanske jobbar kvar hos samma arbetsgivare, har precis samma arbetsuppgifter men sämre lön och sämre villkor. Det betyder inte att det är lika illa överallt, men i de här fallen är det ett problem. Där ska det bli intressant att se vad regeringen gör av EU-direktivet, som faktiskt uttryckligen säger att man ska ha samma villkor som man skulle ha haft om man var anställd i det företag där man jobbar via bemanningsföretaget. Jag har inte riktigt fått svar på mina frågor. Den ena frågan var om regeringen kan tänka sig ett absolut förbud mot att bakvägen säga upp människor via bemanningsföretag och urholka deras anställningstrygghet. Den andra frågan är mer allmän: Vad tänker regeringen göra med anledning av den här utvecklingen, att företagen alltmer rundar anställningstryggheten och turordningsreglerna? 62 Arbetsmarknadsminister (): Beträffande det sista vet vi inte. Vi vet inte hur det ser ut. Vi har inte statistik, vi har enskilda exempel som tagits upp i debatten. tog upp ett sådant. ställer ett antal hypotetiska frågor: Hur ska vi göra när domen kommer? Ja, det kan jag inte säga förrän vi har domen. Det kan jag inte säga förrän vi har utredningen. Det är först då som vi har någonting att utgå ifrån. Det jag kan säga är att lite drygt 60 000 personer arbetar i bemanningsföretag, och det är av en arbetsmarknad på fyra och en halv miljon jobb inte oerhört många. Nio av tio bemanningsföretag säger att de kommer att nyanställa . Det är naturligtvis väldigt glädjande. Vi vet att bemanningsföretagen i större omfattning än andra anställer ungdomar, personer med utländsk bakgrund och så vidare. Det är ett bra insteg för många. Jag är naturligtvis också glad att bemanningsföretagen har 98 procents täckningsgrad med kollektivavtal. Där löser man många av de frågor som vi kan ha synpunkter på som privatpersoner men inte ska ha synpunkter på som politiker, nämligen lön, semester, arbetstider och annat. Det får parterna göra upp om, det är inte politiska beslut, som jag ser det. Den vanligaste situationen är gudskelov inte den som man läser om, nämligen att företag säger upp och sedan återanställer via bemanningsföretag precis samma människor. Det är ändå undantagsfall. Vi har ett sådant fall, påstås det jag ska inte gå in i rättsläget som testas i Arbetsdomstolen. Det är det första som testas, så den här situationen har inte testats innan. Vad som händer efter det att domen kommer, och efter det att vi har utredningen om hur direktivet om bemanningsföretag ska implementeras i svensk rätt finns det anledning att komma tillbaka till hur exakt det ska se ut. Men jag tycker att man ska försöka låta bli att vifta med lagstiftningsvapnet innan man vet hur lagstiftningen fungerar. Det får vi veta efter AD:s dom. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2009/10:366 om lönebidrag i ideella organisationer 63 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att underlätta för ideella organisationer att anställa personer med lönebidrag. Inledningsvis vill jag säga att anställning med lönebidrag är en viktig insats för att människor med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga ska få jobb. Regeringen har successivt ökat resurserna för lönebidrag, utvecklingsanställning, trygghetsanställning och till med . Lönebidragets storlek fastställs med hänsyn till nedsättningsgraden av arbetsförmågan hos arbetstagaren och till hur stor del av arbetsgivarens lönekostnad som är bidragsgrundande. Bidraget får inte överstiga graden av nedsättningen av arbetsförmågan. Lönebidraget får inte vara en subvention till ekonomiskt svaga företag eller organisationer, då detta kan leda till undanträngningseffekter. För de arbetstagare som anställs i en ideell organisation som också är en allmännyttig organisation finns det möjlighet för Arbetsförmedlingen att bevilja ett anordnarbidrag på högst per dag. Detta gäller om personen som anställs har en funktionsnedsättning som medför att det motiverar en bidragsnivå på . Anordnarbidraget avser ekonomiskt stöd för handledning, utvecklingsinsatser och anpassning av arbetsplatsen. De ideella organisationerna som också är allmännyttiga har således redan en särställning jämfört med andra arbetsgivare. Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta några ytterligare åtgärder. 64 (): Att arbetsmarknadsministern inte avser att vidta några ytterligare åtgärder är kanske lite signifikant för den arbetsmarknadspolitik som har bedrivits . Vi har debatterat lönebidrag i ideella organisationer ett antal gånger, och jag fick i början av mandatperioden en känsla av att vi hade ungefär samma uppfattning. Men tyvärr har det inte hänt så mycket som man skulle kunna önska. Ministern säger i svaret: Lönebidraget får inte vara en subvention till ekonomiskt svaga företag eller organisationer, då detta kan leda till undanträngningseffekter. Det är i någon mening sant, men ska man ha klart för sig att en arbetsmarknadspolitisk åtgärd per definition utgör en undanträngningseffekt. Det handlar egentligen om att de som står långt ifrån arbetsmarknaden ska kunna ta ett kliv framåt och få ett arbete. Den argumentationen har jag lite svårt att köpa. Det jag egentligen är ute efter i den här interpellationen är den ideella sektorn och de allmännyttiga organisationerna. De har tagit ett stort ansvar för att anställa personer med lönebidrag. Det som har hänt och som var glädjande är att vi i början av mandatperioden höjde taket för lönebidraget. Vi hade en förhoppning att det skulle ske ytterligare en takhöjning för att de här personerna skulle få möjlighet till en drägligare ersättning och framför allt att det bidrag som skulle betalas ut till organisationerna skulle vara större så att de hade möjlighet att anställa fler eller ha kvar de lönebidragsanställda. Tyvärr har den takhöjningen inte blivit av. Det som händer och som jag refererat till i tidigare interpellationer med ministern i den här frågan är att de här personerna anses ha nått ett visst mått av rehabilitering under . Arbetsförmedlingen sänker bidragsdelen, vilket innebär att kostnaden för organisationerna ökar. är de här personerna anställda i någon form av riktigt arbete där de har kollektivavtalsmässiga löner. Det betyder att i den andra änden av utgiftssidan stiger lönen och bidraget sjunker. Det blir ett problem för många av de här organisationerna. Därför hade vi en diskussion tidigare om att man kanske skulle se lite annorlunda på allmännyttan jämfört med övriga företag och ha en lite generösare hållning i fråga om bidrag till de här organisationerna, just av den anledningen att det är ett slags vinnvinn-situation. Den ideella organisationen får hjälp att göra en större samhällsinsats, och den här personen har möjlighet att ha kvar sitt arbete i stället för att riskera bli uppsagd på grund av arbetsbrist, som det blir om organisationen inte längre har råd att ha personen anställd. En lönebidragstagare som blir uppsagd hamnar åter ganska långt bak i kön för att få ett nytt arbete. Jag tror inte att någon är betjänt av att vi har den situationen. Jag är lite besviken på att vi inte kunnat nå längre i den här frågan. Jag skulle vilja veta varför vi inte hittat någon bättre lösning för lönebidragsanställda inom allmännyttiga organisationer under de här fyra åren. 65 Arbetsmarknadsminister (): Grundtanken med lönebidragen är ju att hjälpa personer med nedsatt arbetsförmåga att lättare få ett jobb. Man puffar fram dem lite i kön, precis som uttryckte det. Grundtanken är att det är ett stöd för enskilda personer och inte ett stöd för organisationer eller företag, naturligtvis. Jag vet att vi är överens om det. Jag har lätt att ansluta mig till grundidé. Jag tycker att det vore bra med och dags för ytterligare en takhöjning. Sedan gäller det att knö in det i de allmänna budgetäskanden man har, men jag tycker att det definitivt hör till en av de mer prioriterade insatserna vi kan göra. Skälet är ganska givet: Det är ett bra sätt att puffa fram dem som oavsett konjunktur nästan aldrig har möjlighet att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag delar absolut den bedömningen. Jag kan möjligen se att man också tittar över anordnarbidraget vid samma tillfälle. Det kanske faktiskt är en bra idé. har vi drygt 50 000 lönebidragstagare, och ungefär var femte finns i en allmännyttig organisation där det utgår anordnarstöd med per dag. Ja, det utgår ett särskilt stöd just till de här allmännyttiga organisationerna. Nivån på det kan det som sagt finnas anledning att se över liksom lönebidragets tak, för jag tror att det skulle vara en god idé att faktiskt höja det framöver. 66 (): Anordnarstödet utgår under förutsättning att personen är beviljad i stödet från Arbetsförmedlingen, och då handlar det om personer som har ett relativt stort arbetshandikapp. Det finns ganska många som kanske ligger på som inte har möjlighet att ta del av anordnarstödet. Där har vi, tycker jag, ett bekymmer. Arbetsmarknadsministern sade i en tidigare debatt i den här frågan ungefär så här: Det finns skäl till att man har två öron och en mun, och det är att man ska lyssna mer än man pratar. Vi har som sagt haft den här diskussionen . Ministern har förhoppningsvis lyssnat, men det har tyvärr inte hänt så mycket. Jag tycker att det skulle vara värdefullt om vi kunde komma längre i den här frågan. Jag ser ytterligare ett problem. Det som håller på att hända nu är att det finns ett stort antal åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken. Jag var för inte så länge sedan i kontakt med en person på Arbetsförmedlingen som jobbar med detta. De ska ju vara affärsmän nu och sälja in idéerna till olika arbetsgivare. Han beskrev det som att det uppstår undanträngningseffekter inom arbetsmarknadspolitiken. När han ska försöka få en arbetsgivare att anställa en person på lönebidrag handlar det kanske i slutändan om en kostnad på för arbetsgivaren om den lönebidragsanställde har en relativt låg lön. Sedan kommer en annan person från Arbetsförmedlingen med ett annat uppdrag att sälja in en person från till exempel fas 3 eller någon annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd och säger till arbetsgivaren: här, du får av mig om du tar hand om den här personen! säger den förste: Du får betala . Man kan tänka sig att det som arbetsgivare inte är så svårt att välja om de här personerna har likvärdiga arbetshandikapp. Det här tycker jag, och det tyckte även den här personen som arbetar med lönebidrag, är ett jätteproblem. Vi tycker alla att just lönebidraget är speciellt därför att det handlar om ett riktigt jobb, man har en riktig lön och man har ofta kollektivavtalsmässiga löner medan de andra arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inte är likadana. För den person som sätts in som någon form av praktikant kan ju faktiskt vara i fas 3 och ha lägre ersättning än vad arbetsgivaren får för att ta hand om honom eller henne. Det här är ett problem som jag försöker beskriva . Vi har alltså en undanträngningseffekt inom arbetsmarknadspolitiken som jag tycker är bekymmersam. Jag skulle önska att ministern kunde kommentera det här och eventuellt ge något förslag på lösning. 67 Arbetsmarknadsminister (): Möjligen kan man säga att det är en väldigt välfylld verktygslåda med en lång rad olika aktiviteter för dem som varit borta. Men om man ska vara seriös ligger det väldigt mycket i det säger. Det är klart att det är så. Man blir uppmärksammad på det extra mycket just i lite sämre tider när det är många organisationer, företag och andra som får påringningar från Arbetsförmedlingen och andra håll på temat: Här har vi personer som vi behöver hjälp med. Kan ni hjälpa till? Det finns säkert fall som är väldigt konkreta där man, precis som beskrev det, blir uppringd av tre fyra olika personer med olika grader av ömmande fall där en är i det ena systemet och en i ett annat. Om jag ska vara helt ärlig vet jag inte om det finns någon bra lösning på det, för det är klart att vi med alla medel vill försöka se till att, precis som sade, puffa fram dem som befinner sig lite längre ifrån för att på det sättet få dem lite närmare arbetsmarknaden och organisera om kön lite grann till deras förmån. Det är ungefär så man kan se det. Möjligen är det delvis oundvikligt att man ibland får den här typen av effekter, och då kommer man i ett rätt besvärligt prioritetsläge. Vem ska man prioritera framför vem när båda är i behov av stöd? Någonstans måste det, tror jag, utgå från den individuella bedömningen av vad personen har för nedsatt arbetsförmåga och på vilket sätt man kan hjälpa till. Men om jag återgår till själva lönebidraget är jag glad att vi har höjt taket en gång och att vi har lagt ytterligare 1 miljard på lönebidrag, Samhallanställningar och andra saker. Men jag skulle gärna se att man kan höja taket igen, och jag kan mycket väl tänka mig att man ser över anordnarstödet i samband med det. Kommer det att hjälpa mot de här eventuella undanträngningseffekterna i arbetsmarknadspolitikens bortre dimension? Nej, förmodligen kommer det inte det. Det enda som kan hjälpa till där är möjligen att ekonomin går ännu lite bättre och att det blir fler arbeten så att kön blir kortare. I grunden är det så. Sedan tror jag att man får arbeta än mer effektivt tillsammans med kompletterande aktörer på olika vis. Vi har pratat en del om sociala företag, arbetskooperativ och annat som är bra komplement och bra aktörer på det sättet att det både handlar om ett bemötande och om en arbetsmetodik som vi har svårt att utveckla inom ramen för den offentliga Arbetsförmedlingen. Där är ett arbete påbörjat inom ramen för garantierna, men det behöver utvecklas. Utan tvekan är det så, för när man pratar med den typen av aktörer då tänker jag på fontänhusen, Basta företagskooperativ och den typen av aktörer som gör mycket av det här arbetet har vi lite problem i grundfinansieringen av verksamheten men också i styckefinansieringen att hitta betalningsmodeller som både ser till att göra det möjligt för dem att ta emot personer, att arbeta med dem effektivt och att försöka se till att slussa ut dem och som värnar skattebetalarnas pengar och effektiviteten i våra system och annat. Vi vet alla att personer med lönebidrag eller som befinner sig i fas 3 har varit borta oerhört länge från arbetsmarknaden. Det här är förmodligen deras enda chans att ta sig tillbaka. Därför måste vi försöka hitta de här vägarna. Jag tror inte att det finns något lätt svar, men just när det gäller lönebidrag är jag definitivt beredd att titta över både taket och anordnarstödet. 68 (): Jag tycker naturligtvis att det är jättebra att ministern är beredd att titta över taket, men jag hoppas att det inte blir ministern som gör det utan att det blir en ny regering som får titta över taket. Anordnarstödet är som sagt en del, och då måste man fundera på om det bara ska utgå till dem som har den här 80-procentsgränsen eller om det ska kunna utgå till dem som har lite lägre stöd. Lösningen för den ideella sektorn är faktiskt att man skulle kunna tänka sig att specialbehandla den gentemot övriga aktörer på den här marknaden just av skälet att det är lite speciellt med den ideella sektorn när det gäller deras betalningsförmåga och deras möjlighet att effektivisera verksamheten. Om jag är lönebidragsanställd hos ett företag som producerar någonting och mitt arbetshandikapp minskar så att jag blir effektivare kan förhoppningsvis företaget tjäna in pengarna på en bättre produktion eller genom att man klarar av sin verksamhet på ett effektivare sätt och kanske kan tjäna lite mer pengar. För den ideella organisationen finns inte den möjligheten. Man får lite mer hjälp med det man håller på med och det kanske fungerar bättre på kansliet, men det leder inte till att man kan öka intäkterna, för det är per definition inte en ideell organisations uppdrag att öka intäkterna, utan det handlar om att arbeta för medlemmarnas bästa. På så sätt menar jag att det finns en välgrundad tanke, och det skulle vara välmotiverat att ha en annan syn på lönebidragsanställningar just gentemot den ideella sektorn eftersom de inte kan kompensera bortfallet av stöd från staten och Arbetsförmedlingen med ökade intäkter till följd av att den anställda personen gör ett bättre arbete. 69 Arbetsmarknadsminister (): Det är en klok argumentation jag hör från , och det är därför det finns en specialbehandling för de allmännyttiga organisationerna i och med att det utgår ett anordnarstöd. Ja, man kan naturligtvis diskutera både nivån och den 80-procentiga gränsen och ställa dem i relation till, på det sätt som gör, vad det leder till när det gäller tillgången på andra platser och så vidare. Det måste naturligtvis vägas in i det hela. Både nivån på anordnarstödet och 80-procentsgränsen är jag inte emot att man ser över. Det gäller också taket i lönebidraget. Jag tycker att lönebidrag är en av de bättre uppfinningar vi har för att hjälpa personer med permanent nedsatt arbetsförmåga att nå ut på arbetsmarknaden. Jag är glad att 50 000 personer har lönebidrag och skulle gärna se att det var fler. Det finns förmodligen fler som behöver det. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2009/10:368 om heltid en rättighet även för kvinnor 70 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag har gjort för att förbättra kvinnors möjligheter till heltid, vad jag avser att göra för att även kvinnor ska få rätt till heltider och om jag har för avsikt att ändra a-kassereglerna så att ofrivilligt deltidsarbetande inte missgynnas. Det är en central utgångspunkt att alla ska ha möjlighet att försörja sig på eget arbete. Statens viktigaste uppgift härvidlag är att skapa förutsättningar för en väl fungerande arbetsmarknad och att föra en politik som leder till tillväxt och fler jobb. Vad som i grunden krävs är hög efterfrågan på arbetskraft. Eftersom deltidsarbete och deltidsarbetslöshet är vanligast i kvinnodominerade sektorer såsom vård, omsorg och detaljhandel, är regeringens politik för arbete och företagande samt för att överbrygga den ekonomiska krisen oerhört viktig inte minst för kvinnor. Att lagstiftningsvägen kommendera fram heltidstjänster är däremot en mycket trubbig metod. Det betänkande som lämnades av den av den förra regeringen tillsatta (SOU 2005:105) mötte omfattande remisskritik. Kritiken avsåg dels att den föreslagna lagregleringen av en rätt till heltid var mycket komplicerad och svårtillämpad, dels att en lagstiftning skulle kunna leda till ökad arbetslöshet och en sämre fungerande arbetsmarknad. Det anfördes också principiella invändningar, även från fackligt håll. Det ansågs att frågan i första hand bör hanteras av arbetsmarknadens parter i kollektivavtal. Jag är av samma uppfattning. Kollektivavtalsreglering möjliggör hänsyn till verksamheternas olika förutsättningar och anpassning till arbetstagares olika behov. Enligt min mening råder det heller ingen tvekan om vilken väg lagstiftning eller kollektivavtal som bäst knyter an till den svenska modellen. Vad gäller fråga om deltidsreglerna i arbetslöshetsförsäkringen vill jag framhålla att arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring och att utgångspunkten i försäkringen är att människor ska ges förutsättningar för att hantera omställning mellan arbeten. Deltidsarbete, för den som vill och kan arbeta mer, kan vara utmärkt under förutsättning att det handlar om en begränsad tid. Visar det sig att deltidsarbetet inte leder till ett heltidsarbete kan det vara mer effektivt att personen i stället söker arbete på heltid, detta eftersom erfarenheten visar att möjligheten att komma tillbaka i arbete minskar med tiden i arbetslöshet. Jag har mot denna bakgrund inte för avsikt att göra några ytterligare ändringar i deltidsbestämmelserna i arbetslöshetsförsäkringen. 71 (): Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Det är ett svar som känns ärligt eftersom det står klart att den moderatledda regeringen inte gör någonting för att heltid ska bli en rättighet även för kvinnor, utan man förväntar sig att någon annan ska fixa det. har gått och inget förslag har lagts fram för att förbättra detta. Det har bara blivit försämringar för den enskilda som är ofrivilligt deltidsanställd.