prot · GY0915 · 2010-11-16 00:00:00 — Men det verkar som att man totalt tappar huvudet just när det är anklagelser om terrorbrott och terrorhot. Här har vi fått information om att man har ryckt upp barn ur sängar. Man har också via tv kunnat se hur man har slagit sönder en hel lägenhet. Det är väldigt anmärkningsvärt. Jag förstår att ministern har svårt att kommentera det här , eftersom det utreds. Men det här med rättssäkerhet måste också gälla när det är anklagelser om terrorbrott. Enligt den information som vi har var det på väldigt vaga grunder, eftersom den här förundersökningen nu är nedlagd. När det gäller informationen om att de skulle vara vittne ställer man nog också lite frågor om vad det finns för möjligheter att få skadestånd och så vidare. Det gäller inte bara det här, utan det gäller också ingreppet i moskén. Här måste det skärpas till ganska rejält. Ministern tar också upp det här som gäller barn. Det finns alltså regler för hur man ska förhålla sig när man ska ha förhör med barn. De skulle ha haft någon med sig, någon psykolog eller någon från någon social myndighet. Det är klart att det här river upp sår. Det är heller inte bra för polisen att man gör sådana här stora ingrepp som inte står i proportion till det som ministern hänvisar till. Man får inte ta till mer våld än vad som krävs, och man måste ju ha haft vetskap om att det låg tre små barn och sov. När det gäller att de ska utreda sig själva är vi från De rödgröna ganska kritiska. Vi vill ha en fristående myndighet. har man gjort små steg i rätt riktning. Man hade besök från mot tortyr , 2009. De har tagit del av förslaget, och de tycker att regeringen tar steg i rätt riktning, men man kräver också från deras sida en helt oberoende myndighet. 11 (): Först vill jag säga att det inte är det att jag inte vill kommentera ett ärende. Jag får inte. Det finns lag på det. Jag ska inte lägga mig i enskilda ärenden, och det är väl viktigt. Det påstås att det var vaga misstankar. Jag vet inte vilka uppgifter har. Förundersökningen mot de personer som var misstänkta är nedlagd, men ursprungligen var det uppgifter om ett akut bombhot som polisen hade fått. Hur allvarligt man ska bedöma den typen av misstankar får väl då prövas. Men det är klart att terroristbrott är synnerligen allvarliga och akuta. Det gäller naturligtvis att man nu prövar om det var relevant. Men varje misstanke kan vara fel, och varje gång polisen ingriper eller man misstänker någon för ett brott får det tyvärr konsekvenser för nära och kära, vare sig man har rätt eller fel i slutändan. Det händer att folk är misstänkta , till och med. Det kan beröra familjer väldigt illa, men likväl blir det ofta så. Däremot håller jag med om att det är viktigt att polisen använder proportionella metoder i förhållande till vad som avses och att man också tar hänsyn till den specifika situationen. Det är väl alldeles självklart att man beter sig mer hänsynsfullt när det finns barn och andra i närheten. Framför allt är det viktigt att man följer upp ingripanden, så att man ibland kan förklara varför det blev som det blev för de människor som det berör. Det finns en del att reda ut, och det pågår en utredning, och det är väldigt viktigt. När det gäller hur vi utreder poliser som misstänks för brott vill jag gärna påminna kammaren om att vi har diskuterat det ganska . Vi har olika uppfattningar. Huruvida det just i den här frågan fortfarande finns en rödgrön uppfattning återstår väl att se. Men frågan har utretts gediget två gånger. Man har kommit fram till att det för den här typen av utredningar krävs utredningskompetens som framför allt finns hos poliser. På ett eller annat sätt måste det användas så. Man har också bedömt och kommit fram till att kvaliteten i de utredningar som har gjorts har varit väldigt bra, och de har gjorts med oväld. Det vi nu har gjort och det tyckte vi var viktigt är att vi ytterligare har tydliggjort den integritet som den särskilda organisationen för polisutredningar behöver ha, så att man inte ens rent fysiskt är kopplad till polismyndigheterna utan blir en självständig enhet under , med som får den här särskilda insynen. Jag tror att det här kommer att ytterligare förstärka den integritet och den kvalitet som verksamheten ska ha. Vi har ju inte olika uppfattningar om vad som ska åstadkommas. Jag tror visst att detta är till fyllest för vad man kan önska i den frågan. Men som sagt: När det gäller just detta i Göteborgsärendet, om jag får kalla det för det, så vill jag nog avvakta tills vi har utredningen klarlagd och man ser vilka misstag, fel och brister som kan finnas i ärendet. Jag är övertygad om att också polismyndigheten är angelägen om att få detta utrett, för det är klart att det kan begås misstag. kan man rätta till dem, ibland är det svårare, men man kan alltid lära för framtiden. Det är nog så viktigt. 12 (V): Jag får tacka för svaret. Jag vet inte om jag gjorde det inledningsvis, men då gör jag det . Visst utreds det. Man avvaktar utredningen, men jag tycker att så pass mycket har kommit fram informellt att man kan se att här har polisen tagit till ganska mycket övervåld. För polisens egen skull är det klart att det måste hända någonting, för rättssäkerheten måste ju värnas, oavsett vilket brott det är. Jag skriver också i min interpellation att jag visst förstår att man måste ingripa från polisens sida och att terrorbrott är ett allvarligt brott. När det gäller det här med att polisen ska utreda sig själv kommenterar ministern inte alls den anmärkning som kommission mot tortyr hade när de var här . De tycker att detta är ett steg i rätt riktning men ser helst att man har en helt fristående myndighet. Det skulle kunna vara som utredningen summarum som kom 2007 föreslår, att man lägger den som en förvaltningsmyndighet direkt under regeringen. Det är ju också väldigt viktigt för polis och åklagares trovärdighet att allmänheten absolut aldrig ska behöva tvivla på någonting och tro att man försöker hålla undan någonting. Allting måste komma fram. När man ser vad som har hänt är det extra viktigt att vi har den här fristående myndigheten så att våra medborgare i alltid kan lita på att det här kommer att utredas sjyst och på rätt sätt och att inte polis eller åklagare har sina fingrar emellan. Om ministern sedan betvivlar vad vi rödgröna har sagt så vet jag vad vi har skrivit i motioner. Vi vill ha en fristående myndighet. Om väljer att tro på det eller inte är inte min sak. 13 (): säger att så pass mycket har kommit fram att man kan ha synpunkter på polisens agerande. Det är klart att man kan, om man utgår från att allt som står i tidningarna är rätt. Jag vill i vart fall ha den utredning som görs klar för mig innan jag har synpunkter eftersom jag inte var på platsen. Jag har nämligen, och det kanske jag är ensam om i den här kammaren, varit med om att inte all medierapportering har varit helt korrekt. Sedan tror jag att det finns skäl för att man faktiskt gör en ordentlig utredning. Den kommer att visa i vilken mån man har brustit i olika avseenden från polisens sida. Då får man dra konsekvenser av det, och det är viktigt att så görs. Det är inte ovanligt. Det är många kommittéer som brukar ha synpunkter på mycket, och dem har vi tagit till oss. Jag kan konstatera att nästan alla jämförbara länder har ungefär samma organisation som vi kommer att få i . Man brukar också alltid tycka att den lösning som vi föreslår är den bästa. Jag har inte varit med om att vare sig tortyrkommittén eller någon annan någonsin har gjort en besiktning utan att de har några synpunkter på någonting. Vi tar till oss det, men jag kan inte se att man kritiserar den svenska ordningen på det här området på något allvarligt sätt. Man kan fundera över om har sådana erfarenheter att hon kan säga att vi inte utreder hur polisen har agerat eller att vi har misslyckats tidigare och att det skulle vara en chimär att vi tar brott som begås av poliser på allvar. Jag tror inte att det är på det sättet tvärtom men det är alltid besvärligt att utreda den typen av ärenden. Det vet vi av erfarenhet, och därför är jag övertygad om att vi behöver ha duktiga utredare som klarar av att göra riktiga utredningar. Även om man skulle göra en särskild organisation skulle man alltså få anställda poliser för en del av arbetet. 14 (V): Jo, jag är väldigt medveten om att om man gör en sådan här fristående myndighet så är det ändå poliser. Men man plockar dem så att säga bort från polisen, och det är det som är viktigt. Jag misstänker absolut inte på något sätt att inte det här skulle skötas korrekt, men i och med att man utreder sig själv är det naturligtvis upplagt för en massa teorier. Det ska vi bespara både polisen och våra medborgare. Jag ville bara tillägga detta. 15 (): Man ska ha klart för sig att om man skulle göra en särskild myndighet så är det bara en fråga om plakatpolitik, för det skulle i alla fall vara poliser som utreder ärendena. gör vi en självständig organisation med allt vad det innebär och använder den kompetens som behövs för att utreda detta i botten. säger att det nu finns utrymme för teorier hit och dit. Det är samma som har stått här och haft teorier utifrån massmediernas rapportering om olika händelser. Det är alltså väldigt lätt att ha uppfattningar utan att veta hur det egentligen har varit, och det är därför jag är så noggrann och lite småtråkig med att säga att jag vill att utredningen ska göras innan jag drar slutsatser om polisens agerande i det här ärendet. Jag tror att det är viktigt. Men vi får se. Det kommer en ny organisation , och jag hoppas att hela ska bli nöjd med dess arbete. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2010/11:18 om uppföljning av de utförsäkrades situation 16 Statsrådet (M): har frågat mig vad jag avser att göra för att följa upp de utförsäkrade. Det kan konstateras att sjukförsäkringsreformen har gett resultat. Sjukskrivningsprocessen har blivit mer aktiv. Färre individer blir sjukskrivna, och sjukperioderna har blivit kortare. Sammantaget har den minskade ohälsan lett till en kraftig minskning av utanförskapet. Det är viktigt att de förändringar som regeringen genomför följs upp och utvärderas. Särskilt viktigt är detta vid större reformer. Regeringen har därför initierat ett antal uppföljningar av sjukförsäkringsreformens olika delar. har genomfört en intervjuundersökning riktad bland annat till de personer som inte hade anmält sig till arbetslivsintroduktionen i samband med att deras sjukpenning upphörde. Av undersökningen framgår att av de tillfrågade försörjde sig huvudsakligen genom inkomst från arbete eller eget företag. hade sin huvudsakliga inkomst från socialförsäkring, arbetslöshetsförsäkring eller studiemedelssystemet. Ett antal uppföljningar har alltså redan gjorts. Jag avser att fortsätta följa upp sjukförsäkringsreformen. 17 (S): Tack för svaret! Även om det var ett väldigt intetsägande svar så var det i alla fall ett svar som visar att ministern är stolt och nöjd över den så kallade reformen där man kastar ut människor. Att han också tricksar med siffror är ganska tydligt i hans svar. Vi började arbetet med att halvera sjukskrivningstalen under vår senaste regeringstid. Det arbetet måste fortsätta, för det är ett viktigt arbete att göra. Man kan dock göra det på olika sätt. Man kan göra det på ett humant sätt. Eller så kan man göra som den borgerliga regeringen gör och kasta ut människor i otrygghet och tvinga kvinnor att leva på sina män med allt vad det innebär av osjälvständigt leverne. Jag är därför inte nöjd med svaret även om jag tackar för det. Jag tänkte ta exemplen från eftersom det är så många som 268 personer bara i som har försvunnit. De har blivit utkastade från och ska gå till Arbetsförmedlingen, men där säger man att de inte är tillräckligt friska för att kunna ta ett arbete. Dessa personer ska då tillbaka till . Men det finns ett antal som hamnar mellan stolarna och försvinner. Under förra mandatperiodens borgerliga styre ökade utanförskapet med 70 000 personer. blir de ännu fler. Till detta kommer nästa steg med ett antal personer som inte syns över huvud taget. De lever inte av försörjningsstöd, försäkring eller något annat som man kan se i statistiken. De är alltså utanför utanförskapet. Jag kan nämna i som exempel. Hon tvingas nu leva på sin partner. Jag kan också nämna i som har utförsäkrats och får leva på socialbidrag och det finns givetvis många fler. Det är allvarligt att regeringen inte ser bristerna i sjukförsäkringssystemet. Ni var måna om att trycka igenom det. Ni var måna om att applådera det och tycka att det var fantastiskt bra. skulle det hända mycket och snabbt. Men i själva verket blev det ett kallt samhälle där många fler känner sig otrygga. Det blev ett samhälle som är till för alla. Det är viktigt för oss alla att känna trygghet eftersom vi alla behöver ha trygghet runt omkring oss. Det handlar inte bara om att vi alla kan bli sjuka; det handlar också om att vi kan känna någon som är sjuk. Det kan drabba många. Vi vill veta att vi tas om hand om vi blir sjuka. Den tryggheten vill vi ha, och den har vi haft i . Vi har haft ett bra välfärdssystem, och det vill vi fortsätta ha. Vi vill inte ha det tvåtredjedelssamhälle som växer fram. Jag är alltså inte nöjd med svaret, ministern. 18 (C): Statsrådet har på ett bra sätt besvarat den fråga som ställdes: Vad avser man att göra för att följa upp de utförsäkrade? Denna interpellation berör dock en annan sak, nämligen frågan om man ska ha en fast bortre tidsgräns i sjukförsäkringen. Jag tycker att hanterar detta på ett ganska historielöst sätt. Bakgrunden till den stora sjukförsäkringsreformen var att man upptäckte att de svenska sjukskrivningarna var passiva och betydligt längre än i jämförbara länder. En avgörande skillnad mellan den svenska sjukförsäkringen och alla andra var att vi i inte hade en bortre tidsgräns. I det direktiv som den socialdemokratiska regeringen gav till var ett av uppdragen att se över vilka konsekvenser det fick att inte ha en bortre tidsgräns i den svenska sjukförsäkringen något man hade i alla andra länder. Hennes slutsats var tydlig. Hon sade att konsekvensen av detta är att vi får mycket långa passiva sjukskrivningar i . Denna slutsats ledde sedan fram till den stora sjukförsäkringsreformen. Jag har haft anledning att följa denna reform noga. Jag har träffat många människor som har passerat den bortre tidsgränsen. Jag har besökt Arbetsförmedlingen vid upprepade tillfällen, senast för någon vecka sedan, för att höra hur det fungerar. Jag har också tagit del av de uppföljningar som statsrådet hänvisar till. Den bild man får när man besöker Arbetsförmedlingen är att det har varit en positiv förändring för flertalet av dem som har överförts. Arbetsförmedlingen i beskrev en situation där av dem som hade gått från till Arbetsförmedlingen bedömdes ha arbetsförmåga. De skulle eventuellt kunna försörja sig på eget arbete med hjälp av insatser. Jag möter också människor som har kommit i kläm och som har överförts till Arbetsförmedlingen men saknar arbetsförmåga. Arbetsförmedlingen har sagt att dessa människor är för sjuka och saknar arbetsförmåga och därför ska tillbaka till . Där påstår man dock att individen har arbetsförmåga. Det blir ett moment 22. Därför välkomnar jag de tydliga signaler som statsrådet har gett om att detta är något som man mycket noga ska följa för att dra slutsatser och se vilka förändringar man kan göra för att undvika att människor kommer i kläm. Jag är mycket besviken på den historielöshet som Socialdemokraterna visar. Man drar sig inte för att skrämma denna grupp av människor med att om de sätter sin fot på Arbetsförmedlingen är det ett straff likvärdigt med avrättning. Det är en stupstock man har gömt på Arbetsförmedlingen. Det sätter skräck i dessa människor. Jag hoppas att vi får en betydligt mer seriös diskussion om vilka förändringar man kan göra i sjukförsäkringen. Vi får dock aldrig någonsin gå tillbaka till det som var tidigare. 19 Statsrådet (M): sammanfattar på ett utmärkt bra sätt den historiska bild som också är min: Vi hade inte ett bra system. är det lätt att glömma bort det när vi resonerar om vad som skulle kunna göras bättre. Vi var många tvärs över partigränser, tvärs över arbetsgivar- och fackliga gränser och tvärs över riket geografiskt som var överens om att systemet var dåligt. Insikten var brett spridd. Det unika med den förra regeringen var inte denna insikt utan viljan och kraften att börja göra något åt saken. Jag tar fasta på det sade om att det var viktigt att bryta en trend som var dålig och att trendbrottet påbörjades innan reformen sjösattes. Jag är helt på det klara med det. Men lämna nu inte era gamla insikter om att det var ett ohållbart system. Antyd inte att det vore bättre om vi gick tillbaka till något som inte var bra bara för att det alltid finns en marknad för att lyssna på att slippa göra stora och svåra reformer. Man ska inte underskatta den situation som många människor hamnar i när de går från utanför arbetsmarknaden tillbaka in på arbetsmarknaden. Lika entusiasmerande och glädjande som det är att träffa människor som kommer tillbaka av egen kraft och med kvalificerad hjälp, lika tufft är det att möta människor som inte klarar denna resa. Men vill vi inte ha ett system där vi bara lämnar och låter det vara utan på allvar söker varje arbetsförmåga som finns och letar efter den hjälp som behövs för att åstadkomma detta kommer vi alltid att ha människor som inte klarar av det. Vi ska minimera denna grupp, men den kommer alltid att finnas. Det finns ett antal underskattade problem som verkligen är värda att diskutera. Det är för få som på allvar diskuterar problematiken kring unga förtidspensionerade. Här har vi på allvar ett problem där det fortfarande går åt fel håll. Av någon märklig anledning är det få som tycker att detta är värt att lyfta fram i diskussionen. Det är en tyst grupp. Vi har människor som står bredvid och riskerar att göra det av sitt liv. De ekonomiska kostnaderna är minimala i jämförelse med det mänskliga lidande som finns här. Unga funktionshindrade som har tydlig men begränsad arbetsförmåga har vi inga riktigt bra former för att systematiskt hjälpa så att de kan använda sin begränsade men viktiga arbetsförmåga. Det är en underskattad grupp. Det finns utan tvekan problem också med en del av de människor som kommer tillbaka till sjukförsäkringen efter en period hos Arbetsförmedlingen. Jag har sagt under den ocean av tid en månad som jag har haft till mitt förfogande att vi tar frågan på stort allvar. Vi arbetar intensivt med den. Vi är övertygade om att det går att hitta lösningar utan att säga att vi går tillbaka till hur det var . Det är vår ambition just . 20 (S): Jag undrar vem som är historielös. Jag började med att beskriva att när var statsminister satte vi upp som mål att halvera sjukskrivningstalen. Vi tillsatte en utredning och påbörjade arbetet eftersom vi såg problemet. Människor ska kunna komma i arbete och man ska kunna arbeta efter förmåga. Problemet är att den borgerliga regeringen, när de tar över, tar ut vissa bitar men inte tillför det som behövs, nämligen pengar till rehabiliteringskedjan. Om man inte tillför pengar till rehabilitering utan bara kallar det för rehabiliteringskedja utan att ge någon rehabilitering blir det en utsorteringskedja. Då innebär det stupstock. Människor försvinner och syns plötsligt inte i statistiken eftersom de inte är berättigade till någonting längre. Vad är det, om inte en stupstock? Man kan möjligen tycka att det inte är vårt problem. De kan väl leva på allmosor, tigga, putsa skor åt någon eller leva på någon anhörig. Så vill inte vi ha det. Ett sådant kallt samhälle vill vi inte ha. Det tror jag att vi är överens om. Jag pekar på bristerna för att jag vill ha ett varmare samhälle för oss alla, ett samhälle där alla känner sig delaktiga och där alla kan jobba efter förmåga. När utanförskapet har ökat så mycket som det har gjort under de fyra gångna åren det handlar om 70 000 personer och vi med stormsteg närmar oss tvåtredjedelssamhället, betyder det att vi lämnar ett antal personer bakom oss som inte får vara med i utvecklingen. Vi går bakåt. Vi backar in om vi inte gör något åt de ökade klyftorna. När det finns människor som kanske blir vräkta från sin bostad, inte har råd med mat och inte har råd med medicin är det inte en välfärdsstat längre. De personerna måste få hjälp. De måste få möjlighet att känna att vi ställer upp. Vi mår alla bra av att andra mår bra, som det så tydligt står i boken . Ett samhälle mår bra av om vi tar med oss alla in , och inte kastar ut några för att de har varit sjuka för . De måste få en chans. De som har bollats mellan och Arbetsförmedlingen och som egentligen ska tillbaka till och har kommit bort måste identifieras. Vi måste se till att de får möjlighet att antingen bli sjukskrivna eller på annat sätt tas om hand av eller få arbete i den mån de kan arbeta. Det får inte vara som : Du är för sjuk för att arbeta. Du är för frisk för att få sjukförsäkring. Det måste följas upp mycket tydligare. Den undersökning som statsrådet hänvisar till är nästan omöjlig att begripa. Det står om och och så vidare, men man vet inte hur många som ingår i undersökningen och hur många ni har tittat på. Ni säger själva att man inte vet hur många det är. Ändå skriver ministern att av dem nog har klarat att arbeta. Det är omöjligt att hänvisa till den undersökningen eftersom den inte säger någonting. Man kan trixa med statistik. 21 (C): Jag önskar att den pågående förnyelsedebatten inom socialdemokratin på något vis kan leda tillbaka partiet till där man befann sig i den här frågan . Det fanns en insikt om att inte kunde ha en sjukförsäkring där en bortre tidsgräns saknades. Vi var det enda OECD-landet som hade det systemet, och det hade fått helt orimliga konsekvenser. Alliansregeringen tog vid där Socialdemokraterna lämnade. Man satsade, tvärt emot vad säger, mycket stora summor på rehabiliteringsgarantin som har gett tiotusentals människor rätt till rehabilitering. Dessutom gjorde man stora satsningar på arbetslivsintroduktionen som vi nu börjar se resultatet av. Jag vänder mig emot att man använder begreppet stupstock när man beskriver det som Arbetsförmedlingen arbetar oerhört seriöst med, och med framgång. Arbetsförmedlingen i hade som man bedömde hade någon form av arbetsförmåga. Om bara en fjärdedel av det visar sig vara sant, tänk vilken framgång det är mot det system vi hade för fyra, fem, . Jag vill inte sticka under stol med att det finns problem. Det gäller framför allt de människor som faller mellan stolarna. Jag är därför väldigt glad att statsrådet tar upp att det är ett område som regeringen följer mycket noga och att man vid behov tänker återkomma med förslag till åtgärder. Det gläder mig också att statsrådet här i kammaren tar upp ett kanske ändå större problem, nämligen vad som händer med de unga svårt funktionsnedsatta som aldrig kommer att kunna försörja sig på eget arbete. Även där funderar man på åtgärder. Det är en grupp som verkligen har kommit i kläm såväl som . 22 Statsrådet (M): Jag har tre kommentarer. Så här ser ut. Jag visar den för att det inte ska råda någon tvekan om vilket papper som ligger bakom siffrorna. I alla välfärdssamhällen finns det människor som aldrig har haft en inkomst, aldrig har haft en försäkrad inkomst. Därmed har de ingen grund för den vanliga sjukpenningen. De ska vara så få som möjligt. De kommer alltid att finnas i alla samhällen. Det har ingenting med sjukförsäkringsreformen i sig att göra. Vi har alla goda skäl att undvika att människor hamnar i socialbidragsberoende, men det kommer alltid att finnas människor som aldrig har haft en försäkrad inkomst. Av den anledningen har vi system som tar vid där de reguljära inte längre fungerar. Jag tycker att vi ska hålla oss för goda för att säga sådant som: Ingen bryr sig. Man får tigga eller putsa skor. Det är inte värdigt en diskussion som är alldeles för viktig för den sortens banaliteter.