prot · GX0974 · 2010-02-12 00:00:00 — Eftersom jag vet att det har gjorts material om de här frågorna där våld mot äldre och mäns våld mot kvinnor är frågor som helt saknas vill jag helt enkelt ställa frågan till ministern: beredd att se till att våld mot äldre och mäns våld mot kvinnor kommer med tydligt i det här materialet? 31 Statsrådet (): Alla vi som har träffat kvinnor som har levat i en situation där de haft våld från en man riktad mot sig vet vilken utsatthet det innebär. Jag tror att mina meddebattörer också drivs av det engagemang som kommer av att man har fått ta del av personliga erfarenheter från kvinnor som har varit i den här utsatta situationen. Det är åtminstone det som driver mig i den här frågan. Precis som ni påpekar är det tyvärr så att det stöd man kan få fortfarande beror på i vilken kommun man bor. Det är en av mina ambitioner att försöka se till att likvärdigheten över landet ökar. Jag skulle önska att mycket mer hade gjorts tidigare, att vi skulle ha varit längre framme på vägen. Det får falla tillbaka på tidigare regeringar, men jag skulle vilja säga att den här regeringen redan när vi tillträdde satte i gång ett arbete av stor omfattning. Det handlar naturligtvis först om att kartlägga kunskapen, så att vi ser hur tillståndet är. Det är därför vi har bett länsstyrelserna att göra den här tillsynsrapporten för att vi ska få kunskap om den nuvarande situationen. Som sagt gav den oss ny kunskap. Det är till och med så att vi kanske ser att situationen var värre än vi befarade, att olikheterna var större. Men den kunskapen, mina vänner, borde ha inhämtats för länge sedan. Där hade ni haft möjlighet att påverka regeringspolitiken. Den kunskap som vi har fått genom tillsynsrapporten har föranlett regeringen att vidta ett flertal åtgärder. Precis som nämndes i mitt interpellationssvar har vi bett att utarbeta allmänna råd. Vi har bett dem att ta fram en handbok som ska kunna vara till hjälp ute i kommunerna som verktyg för en större likställighet och likvärdighet i bedömningarna om kvinnors utsatthet och behovet av hjälp. Det vi också har gjort och som jag inte nämnde i mitt svar, men som delvis berör fråga om nationella riktlinjer, som är ett steg i den riktningen jag är inte alls främmande för att ta ytterligare steg är att vi har bett att få fram kvalitetssäkrade bedömningsinstrument, alltså förslag för att ska ha handfasta verktyg. Sex sådana olika instrument är framtagna och kommer att prövas i några kommuner. Innan vi eventuellt bestämmer oss för ett eller två av dem måste vi veta att de fungerar i praktiken. Men modeller är framtagna för enhetliga bedömningsinstrument och kommer att prövas . Två av de instrumenten riktar sig särskilt till barn. Jag skulle vilja säga att det har varit högsta aktivitetsnivå i den här frågan. Ekonomiska resurser har satsats och kunskapsutveckling har skett. Sedan finns det grupper som är i en särskilt utsatt situation beroende på att de kanske inte ens har fysisk förmåga att försvara sig mot våld, vilket självklart ökar utsattheten. Det kan handla om kvinnor med funktionsnedsättning och äldre kvinnor. Det här är grupper som man har fokuserat på väldigt lite. Det vi har gjort är att vi har gett uppdrag och resurser till handikapporganisationerna för information. Det har varit två projekt i gång som har ökat kunskapen i de egna organisationerna och hos . Kvinnojourer och handikapporganisationer har på många orter i kommit betydligt närmare varandra. 32 (): Det var positivt att höra att statsrådet inte säger blankt nej till att eventuellt genomdriva nationella riktlinjer. Det var också bra och positivt att höra att vi har samma syn på att det inte är bostadsorten som ska vara avgörande för om kvinnor ska kunna få ett korrekt bemötande och en korrekt handläggning av ett ärende. Mäns våld får absolut inte döljas. Det får inte bli osynligt och får inte mörkas. Om inte vi i tar upp frågan och ser till att åtgärder vidtas, vem ska då annars göra det? Vi måste se vad det handlar om: Våldet är en maktutövning som har sin grund i ojämlikheter mellan könen. Det är ett perspektiv som är väl förankrat på den internationella arenan. FN:s deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor tar sin utgångspunkt just i könsmaktsperspektivet. Man menar att historiskt ojämlika maktförhållanden mellan kvinnor och män har lett till dominans och diskriminering av kvinnor. Regeringens handlingsplan mot mansvåld, som ministern i sitt svar har refererat till, är i många delar bra men saknar just ett könsmaktsperspektiv. Det är trist. I och med att det saknas kan det ligga till grund för att man späder på en mängd olika tolkningar och förklaringar om vad som ligger bakom mäns våld mot kvinnor. Det är vanligt att man tar upp det sociala arvet, dåliga uppväxtförhållanden, manlig frustration och vanmakt, alkoholkonsumtion eller så går man på tillhörighet till en icke-svensk kultur som gör att människor därmed i grunden är icke-jämställda. Detta är horribla synsätt på våldet som befriar våldsutövarna, dessa män, från sitt ansvar. Det gör både förövaren och den våldsutsatta personen på något sätt till avvikande individer. I detta spår blir både bemötandet och arbetet med mäns våld mot kvinnor haltande. Att det är haltande kan vi konstatera nu när vi har rapporten på bordet. Därför är det viktigt, som jag tidigare tog upp, att nationella riktlinjer genomförs. Om statsrådet nu inte direkt är beredd att arbeta för eller ställa sig bakom att nationella riktlinjer införs undrar jag om statsrådet är beredd att ställa sig bakom att det är hög tid att införa obligatorisk genusutbildning och utbildningar i sexualiserat våld, mäns våld mot kvinnor och barn, på juristlinjen, polisutbildningen, sjuksköterskeutbildningen, läkarutbildningen och även socionomutbildningen. Hur har statsrådet tänkt sig att gå vidare så att våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld ska få ett rättssäkert bemötande av ? Vad har statsrådet tänkt göra för att det inte ska bero på vilken ort jag bor att jag ska få ett korrekt bemötande i handläggningen av mitt ärende och få det stöd och den hjälp jag behöver? Kan ett första steg i rätt riktning vara att man inför en obligatorisk grundkurs i det jag tidigare tog upp? 33 (): Jag är naturligtvis glad över att denna regering också jobbar med mäns våld mot kvinnor. Men jag blir lite ledsen när man försöker förringa och andra socialdemokratiska, vänsterpartistiska och miljöpartistiska kvinnor som har jobbat och drivit den här frågan och har gjort stora framsteg. Det fanns en kvinnofridskommission. Den gjorde det första bra materialet jag har sett om mäns våld mot äldre kvinnor, jag tror att rapporten hette Han var väl inte alltid så snäll. Det fanns också andra rapporter om mäns våld mot kvinnor med utländsk bakgrund, samkönat våld och mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. Det var ofta sammanställda rapporter som var jättebra och som fanns lätt tillgängliga. De försvann från hemsidan när vi bytte regering. Det tycker jag var väldigt tråkigt. Mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning kan vara särskilt svårt för omgivningen att upptäcka. Kvinnornas funktionsnedsättning gör att de inte alltid har lätt att tala om vad de är utsatta för eller söka stöd. De kan vara beroende av förövaren. Det kanske är den personen som står för de dagliga behoven, kommunikationen och kontakten med omgivningen. Det är kanske den personen som ska hjälpa dem med medicin, sömn, mat och hygien. Det finns väldigt praktiska svårigheter för kvinnor med funktionsnedsättningar att själva skaffa hjälp att komma ur relationen med en våldsam man. Det kan handla om att färdtjänsten bara går att beställa vissa tider eller att det inte finns tillgänglig information. Man tänker inte på att våldsutsatta kvinnor kan vara blinda, döva eller har svårt att kommunicera eller röra sig utan hjälp. Många kvinnojourer får ta ansvar för skyddat boende. håller jag med ministern om att det sker en förbättring. När Utvecklingscentrum Dubbelt Utsatt i , som har gjort väldigt mycket i den här frågan, gjorde en inventering av handlingsplanerna i rätt var det få kommuner som hade med reella riktlinjer om stöd för kvinnor med funktionsnedsättningar. Kommunerna måste ta ett större ansvar. Jag tycker också, som vi i har föreslagit, att staten ska ta ett ansvar för tillgänglighet vid flera olika sorters funktionsnedsättningar. Det är så man får tänka. Det handlar inte bara om trösklar och dörrar. Det handlar lika mycket om människor med till exempel en intellektuell funktionsnedsättning. Det finns en genomförd kampanj som polisen har haft. Jag tyckte att den var bra. Men jag när talade med några som jobbar mycket med de här frågorna inför interpellationsdebatten sade de att den inte var tillgänglig för kvinnor med funktionsnedsättning. Man har inte tänkt på det. Den kampanjen var bara . Jag har talat med några av dem som jobbat mest med detta. Det är ofta kvinnor som jobbat för Forum Kvinnor och Funktionshinder, som jobbat väldigt mycket med detta och med rötter i kvinnojoursrörelsen. De säger att det finns en mycket stor kompetensbrist ute i kommunerna när det gäller kvinnor med funktionsnedsättningar. Det behövs massiva utbildningssatsningar för politiker som inte vågar se det här problemet, för chefer och dem som jobbar i verksamheterna. En av de kvinnor som jobbat mycket med detta sade: Politiker, chefer och anställda måste se att detta är kvinnor som är utsatta för våld inte på grund av sin funktionsnedsättning. De är utsatta för mäns våld mot kvinnor, det vill säga för våld på grund av sitt kön. Jag vill fråga om ministern är beredd att satsa pengar så att vi får den kompetenshöjning som behövs inom funktionshinderområdet. 34 Statsrådet (): Det är många önskelistor som framställs. Även om det här har skett en successiv kunskapsuppbyggnad under en rad år tycker jag att ni ändå måste erkänna att det är konstigt att ni aldrig som ni medverkade i regeringsbildningar såg till att vi fick fram en bild av hur situationen såg ut i . Det är något som så tydligt har visat. Grunden för mig och oss i regeringen när vi beslutar om politiska insatser är att det alltid har sin utgångspunkt i hur verkligheten ser ut. Det är centralt och viktigt för att veta hur man ska gå vidare. har vi sett brister som vi har kunnat identifiera och som kan åtgärdas till del genom de allmänna råden. Man får också hjälp av den handbok som kommer som också bygger på den identifiering av brister som har gjorts. Man måste arbeta metodiskt och strukturerat för att komma till rätta med problemen. Det kommer inte att lösa hela problemet. Det behövs ett fortsatt utvecklingsarbete och naturligtvis också ett utbildningsarbete. Det allra viktigaste utbildningsarbetet är riktat mot de män som utövar våld. Det är bara så vi kan lösa problemet långsiktigt. Här ser vi också stora regionala skillnader och stora skillnader i kvalitet på de utbildningar som finns. Det är för mig en angelägen fråga. Jag är intresserad av att lösa frågan ordentligt. Då är det männen vi måste arbeta med och som kommer i fråga för utbildningar så att de kan hitta andra sätt att hantera aggression och frustration än att slå kvinnor. Min fråga till er är: Hur viktig tycker ni att den frågan är? Vad ser ni som ett viktigt utvecklingsarbete på det området framöver? Det är väldigt bra att vi har fått fram befintlig information om nuläget. Det är centralt och viktigt att gå vidare utifrån den informationen. Det är precis det som regeringen nu har gjort och iscensatt med allmänna råd, handboken, uppdraget om behovsbedömningsinstrumenten och uppdragen till handikapporganisationer för att öka informationen och kunskap inom organisationerna. Regeringen har också gett ett uppdrag till att ta fram ett utbildningsmaterial för att kunna användas riktat till personliga assistenter och annan vårdpersonal som finns i de nära situationerna för personer som har funktionsnedsättning. Det är ett uppdrag som inte är avslutat. Det kommer att slutredovisas . Det är ytterligare en del i det viktiga utbildningsuppdraget med många åtgärder framöver där allting tar sin utgångspunkt i hur situationen ser ut. Var står vi? Vilket kunskapsläge har vi ? Hur kan vi öka det ytterligare? Regeringen har gjort otroligt mycket på de få år vi har haft till förfogande både för att samla kunskapen och för att förbättra villkoren. För mig är den stora utmaningen framöver att ge män som slår och som utövar våld andra sätt att hantera situationer som triggar i gång dem. Det behövs en omfattande utbildningssatsning riktad mot de män som utövar våld. Det är en lösning på problemet, och det är det vi måste sträva efter. 35 (): Det var väl att ta i att kalla de åtgärdsförslag som via mig och har tagit upp för önskelista. Det visar att ministern absolut inte tar frågan på allvar om hon kallar åtgärder för önskningar. Det var skrämmande. Riktlinjen ska vara att satsa på de män som slår, säger ministern. Ja, så är det naturligtvis. Men då kommer alla de aspekter in som jag talade om tidigare vanmakt, frustration och alkoholkonsumtion. Är det detta som anser ligga bakom mäns våld mot kvinnor? Vi står här och pratar om dels hur vi ska kunna förebygga våldet, dels att de kvinnor som blir utsatta ska få en rättssäker process. I detta mitt sista inlägg i debatten vill jag inte på något vis kritisera eller lägga skulden på alla socialsekreterare i detta land som arbetar med och möter våldsutsatta kvinnor eller barn som har bevittnat våld. Jag vet hur ni sliter. Jag har själv arbetat på socialbyrå. Jag har arbetat med mäns våld mot kvinnor, och jag vet också att detta arbetet inte är speciellt högt prioriterat. Vad vill är att grundutbildningen ska förändras. Det är inte sjyst att utsätta yrkesgrupper för det enorma ansvar det innebär att arbeta där våld förekommer. Grundutbildningen måste förändras. De som arbetar måste ha tillgång till handledning och kompetensutveckling. Nationella riktlinjer vore på sin plats om regeringen verkligen menar allvar i arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn. Genomför nationella riktlinjer! Inför en obligatorisk grundkurs om våld mot kvinnor och barn i socionomutbildningen! Men det kanske statsrådet inte tycker är några åtgärder, utan kommer bara återigen att vifta bort som önskningar. 36 (): Jag tycker att det är anmärkningsvärt att ministern tror att vi, om vi hade haft makten under dessa , inte hade gjort någonting. Självfallet hade vi det. Självfallet är det positivt att ge stöd till män som slår. Men vi måste ändra hela den struktur som gör att män eller pojkar börjar slå . Det är ett annat arbete. Det är att bryta ned manliga maktstrukturer. Det är att stärka jämställdhetsarbetet. Det går från vaggan till graven. Jag skulle vilja ta upp de två frågeställningar jag har haft. När det gäller jobbet med stöd till kvinnor med funktionsnedsättning som är våldsutsatta finns det grupper där man över huvud taget inte har tänkt sig att detta förekommer och att man skulle ha behövt ta upp det. Ett tydligt exempel är att Utvecklingscentrum Dubbelt Utsatt nu har fått pengar från Allmänna arvsfonden för att ta fram piktogram för dem som kommunicerar genom att peka på bilder. Det har inte funnits bilder genom vilka de har kunnat tala om att de är våldsutsatta. En sådan enkel sak visar på den brist av synliggörande, medvetande och kunskap som har rått inom området. Därför vill jag vara konkret och ta upp frågan än en gång. Jag tror att det effektivaste medlet, förutom det som regeringen har gjort och som är bra för att öka kunskapen inom funktionshinderverksamheten, vore att avsätta pengar som används för att utbilda politiker, chefer och dem som är i verksamheten. Men det handlar också om poliser, rättsväsen och andra så att de kan ta emot anmälningar från kvinnor som har funktionsnedsättningar. handlar det om frågan om våld mot äldre kvinnor. Det finns ingen aktiv åtgärd mot detta bland de 56 i handlingsplanen. Är beredd att i åtgärds- och handlingsplanen om säkerhet för äldre när den kommer skriva in tydliga stycken om våld mot äldre och tydliga stycken om mäns våld mot äldre kvinnor? Eller ska jag behöva motionera på propositionen när den kommer? 37 Statsrådet (): Man får väl trots allt kalla det för önskelista när man framställer ytterligare förslag. Det har jag full respekt för; det kan man mycket väl göra. Jag tackar också för ert erkännande av att det faktiskt har hänt mycket. Det är många saker som har kommit till. Jag skulle liksom ni önska att vi hade kommit längre, men vi startade arbetet när vi tog över regeringsmakten och har använt de här åren på ett effektivt sätt för att förbättra arbetet. Kunskap behöver fortsatt växa till, både när det gäller funktionsnedsatta personer och äldre personer. Vi är bara i början på detta; det är jag övertygad om. Jag kan känna en oerhörd glädje över att man nu i form av de piktogram som berättade om över taget kan få uttrycka att man har blivit utsatt för våld. Det finns skäl att fortsätta det arbetet tillsammans med ett kunskapshöjande arbete om hur vi får mer likvärdighet i bedömningen av kvinnor som utsätts för våld i hela landet. Det handlar också om hur vi arbetar med män som utövar våld. I den strategi som ska tas fram för äldre personer står det precis så som läste högt för oss. Där finns det som handlar om våld med. Vi fortsätter den kunskapsutvecklingen. Jag skulle också vilja nämna att personal är betydelsefull i sammanhanget. De utför ett mycket svårt jobb när de gör sina bedömningar. Jag tycker att de har haft en brist på verktyg, och det är ett stort nationellt ansvar. Jag beklagar att de inte har fått detta tidigare. Men tar vi fram allmänna råd; de finns redan på plats. Personalen kommer att få en handbok . Jag tror att det bedömningsinstrument som håller på att provas i sex olika former i olika kommuner också kommer att vara ett verksamt redskap för dem i det fortsatta arbetet. De ska ha hjälp i sitt mycket svåra arbete. Det är en absolut målsättning. Den hjälpen måste bygga på en metodutveckling som hämtar sin grund i den kunskap vi har. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2009/10:206 om postservice i hela 38 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av de nu beslutade förändringarna i Posten AB:s verksamhet i förhållande till de förslag till en helhetssyn på statens service i hela landet som presenteras i utredning Se medborgarna för bättre offentlig service. Den offentliga servicens tillgänglighet och kvalitet ska så långt som möjligt vara likvärdig över hela landet och för alla medborgare och företag. En väl fungerande postservice betyder oerhört mycket för boende och verksamma i hela . Det är självklart att det ska finnas en god postservice i hela landet, bland annat genom rimlig tillgång till serviceställen och de tjänster som tillhandahålls där. Detta möjliggörs genom de krav som finns på en samhällsomfattande posttjänst i postlagen (1993:1684), i postförordningen (1993:1709) och i de villkor som anges i tillstånden att bedriva postverksamhet. Som utpekad tillhandahållare av den samhällsomfattande posttjänsten har (Posten) vissa skyldigheter bland annat vad gäller insamling, utdelning och befordringstider. Det ingår dock inte i den samhällsomfattande posttjänsten att tillhandahålla Företagscenter. Staten kräver att Posten både ska ansvara för en samhällsomfattande posttjänst och bedriva en lönsam verksamhet. Bolaget måste då ha möjlighet att göra förändringar i sin verksamhet som kraven på den samhällsomfattande posttjänsten ska vara uppfyllda. Det är sedan tillsynsmyndigheten som ska granska att Posten lever upp till de krav som reglerna på postområdet ställer. Regeringen har beslutat om lagrådsremissen Ny postlag som införlivar postdirektiv. Enligt den nya lagen kommer den samhällsomfattande posttjänsten att ha precis samma omfattning som . En proposition med förslag till ny postlag kommer att lämnas till . Det är alltså inte aktuellt att i något avseende förändra den samhällsomfattande posttjänsten. Vad gäller utredning Se medborgarna för bättre offentlig service (SOU 2009:92) pekar utredningen på vissa problem och lämnar också en mängd förslag med ett tydligt medborgarperspektiv. i ett bredare perspektiv kan det vara nödvändigt med en ökad lokal samverkan för att upprätthålla en god offentlig service i hela landet. har också en mängd olika samverkansinitiativ tagits, inte minst genom de gemensamma som inrättas av , och Arbetsförmedlingen. Regeringen avser att återkomma i frågor kring lokal service i en samlad förvaltningspolitisk proposition . 39 (): Tack för svaret! Kärnan i svaret är att det inte ingår i den samhällsomfattande posttjänsten att tillhandahålla företagstjänster. Med det är det tydligt att det är fritt fram att lägga ned 337 företagscenter, och ministern har, vad jag förstår, inga invändningar mot detta. Min åsikt är att detta ärende egentligen börjar i en helt annan ände. har vi kunnat se hur den statliga verksamheten har rationaliserats, statliga jobb på många utsatta orter har avvecklats och den samhälleliga servicen i gles- och landsbygden har tunnats ur. kommer vi också att få se en försämrad apoteksservice och ett glesare nätverk av stationer och dyrare tjänster inom i Landsbygdssverige. Det finns många exempel på hur olika, i och för sig små, beslut har bidragit till regional obalans. Posten har fattat beslut som både överraskat och ställt människor inför faktum. Förändringarna inom kassaservicen och lantbrevbäringen är exempel på tydliga försämringar. Dialogen med Postens kunder är obefintlig. Samma metodik gäller beslutet om nedläggning av företagscenter. Beslutet är utmanande inte minst av den orsaken att det kommer som presenterar sin utredning. Högdahl föreslår att det ska byggas upp ett statligt nätverk av ny servicestruktur som är rikstäckande. Närvaron i hela landet är grunden för utredningen. Minst ett bemannat servicekontor i varje kommun handlar det om. När nu Posten fattar sitt beslut om nedläggning av de 337 företagscentren är intrycket att man vill etablera faktum innan det blir skarpt läge med Högdahls utredning. På det sättet slipper man anpassa sig till vilka krav och ambitioner som företag, hushåll och kommuner har på en väl fungerande vardagsservice. Man hinner också göra detta innan regering och riksdag har hunnit ta ställning till en ny statlig servicekultur. Om man menar allvar med Högdahls utredning borde Postens nedläggningsplaner tills vidare läggas på is. Först när regering och riksdag tar ställning till en ny servicestruktur för hela landet bör genomföra väl förankrade förslag till förändringar. Postens agerande måste sättas in i en helhetssyn på samhällets utveckling. Jag noterar också att det i ministerns svar står: i ett bredare perspektiv kan det vara nödvändigt med en ökad lokal samverkan för att upprätthålla en god offentlig service i hela landet. Ja, men var finns då detta bredare perspektiv i bedömningen av utvecklingen när det gäller dessa företagscenter? Det är märkligt att Högdahls utredning kommer och Posten plötsligt får oerhört bråttom att genomföra sina förändringar, som är till det sämre. Tycker ministern att det är ett orimligt krav att man ska sätta in också beslutet om att lägga ned de 337 företagscentren i ett bredare perspektiv, som bottnar i den mening som ministern själv använder i sitt svar till mig? 40 Statsrådet (): Jag tror att det är viktigt att gå tillbaka och se på det förändrade mönster som naturligtvis finns i . efterfrågar ett bredare perspektiv. Låt oss ta en vända med igen. Det gjordes inte en förändring av därför att förändringen i sig var det viktiga. Det berodde på att kunderna inte efterfrågade tjänsten. nu förändrar företagscentren och den servicen bygger också på att färre och färre har efterlyst den. är välkommen att sätta saker och ting i ett bredare perspektiv. Posten i sig måste hitta servicealternativ efter dessa förändringar vad gäller företagscentren.