prot · GX0975 · 2010-02-16 00:00:00 — Men det kan också skapas möjligheter för och kanske även krav på oss övriga utanför euroområdet att ställa upp på detta. Då är min fråga: Kommer att göra det? Det är naturligtvis så att vi om vi inte skulle stötta euroområdet kan få en bekymmersam valutakris. I värsta fall kan vi få en sjunkande euro, och vi kan få en stigande krona. Det leder i så fall till svårigheter för oss att exportera och till arbetslöshet i . Det är ett stort beslut. Hur kommer att ställa sig i en sådan situation? 27 Statsminister (): Delar av detta har redan skett. Jag har noterat att vi nu har en euro som ligger . Det var länge sedan det hände. handlas den väl nedåt 9:85 eller något liknande. Vi har en kraftig förstärkning av den svenska kronan eller snarare en försvagning av euron. Det har kanske gått i båda riktningarna. Jag vill understryka, och det var också viktigt för att få framföra, att de inte har efterfrågat några lån. De har tagit på sig mycket kraftfulla saneringsåtgärder. Jag inser att den diskussionen förs i alla fall. Den svenska erfarenheten och den är rätt gedigen numera är att vi genom denna finanskris var väldigt nära några av de länder som behövde lån genom finanskrisen, bland annat och . Där var med och tog fram program för att åtgärda problemen i de offentliga finanserna, och valde i nordisk solidaritet att i båda de här fallen gå med i låneprogram som bygger på marknadsmässiga villkor och vår övertygelse om att man kommer att återbetala detta när man har fått bättre förutsättningar. Detta efterfrågas inte i det här fallet. Jag nämner de här exemplen därför att är EU-medlem. Det var inte alls så att hela EU ställde upp bakom detta. Det var IMF, till viss del kommissionen och några nordiska länder som gjorde det, inte de övriga EU-länderna. Det finns ingen automatik i detta. Det är nog riktigt att det snarare kommer att börja i en eurozonsdiskussion och att vi inte bör spekulera mer än så eftersom frågan inte är aktuell. Det har varit viktigt för oss att påpeka, och det fick vi också med i det här uttalandet, att man bör ta del av IMF:s expertis och kunnande. Det är där den gedigna erfarenheten av världens olika kriser i det här hänseendet finns. Det bör man kunna använda också här i . 28 (): Tack, statsministern, för återrapporten och den summariska sammanfattningen av det svenska ordförandeskapet! Jag tror att för de flesta vanliga människor var den viktigaste frågan under det svenska ordförandeskapet toppmötet i om klimatfrågan. Det lyckades inte. Statsministern skyller ganska mycket på en del andra, men jag tycker nog att statsministern också ska vara lite självkritisk och se hur EU fungerade och hur vi lade upp arbetet inför för att vi ska få en lite mer nyanserad bild. Jag tror att slutsatsen blir densamma, det var ett misslyckande. Frågan är nu hur man går vidare. Då kommer jag in på det som behandlades på det informella toppmötet där man tyvärr inte hann med att diskutera klimatet. Det sänder verkligen en signal om att EU nu har tappat ledartröjan i klimatfrågan och inte mäktar med att försöka återta initiativet. Det som fattas i det här dokumentet är en sorts green new deal, det vill säga att man säger att det finns en chans för gröna jobb, ökad sysselsättning som man tar itu med de klimatproblem som finns. EU borde stå väl rustat för att ta de här första kliven och visa för andra länder att det är möjligt att göra en grön omställning med energieffektiviseringar och annan klimatomställning. Frågan är: Varför lyftes inte denna viktiga fråga upp? Varför tillät statsministern att klimatfrågan inte behandlades på toppmötet? 29 Statsminister (): är inte längre ordförande i . leds EU av . Han upplevde att detta inte skulle hinnas med och avslutade därför toppmötet innan det var möjligt att diskutera den här frågan. Ofta ägnar vi oss i åt att kasta grus på oss själva och säga att vi har tappat ledartröjan. Jag skulle vara väldigt intresserad av att höra vem som i så fall har tagit upp den. Jag är visst beredd att föra en diskussion om eventuella tillkortakommanden i EU:s och agerande, men då får man nog bli mer specifik om vad man avser med sina påståenden. Jag har aldrig sett demokratier kämpa så hårt som de gjorde i mot en övermakt som representerade sådant som sannerligen inte är demokratier. Jag tänker inte acceptera att man försöker framställa det som att dessa länder med låga ambitioner och stora utsläpp ska ursäktas och sägas inte vara del av problemet, eller att man försöker relativisera detta eller till och med framställa det som att det är fel att vi inte nådde framgång. Då har man inte varit i . Då har man inte varit med i de här förhandlingarna. Det blir som att slå den som verkligen vill vara med och som kämpade stenhårt för att försöka få upp ambitionerna. Återigen: Mest makt hade den som hade låga ambitioner och stora utsläpp. Om inte världen ändrar sitt sätt att fatta beslut, så att vi kommer runt det faktum att vi har gett nationellt veto till vart och ett av de närvarande länderna, kommer vi inte att förändra detta förhållande. Då löser vi inte de globala klimatproblemen. Jag tar denna fråga på stort allvar. Jag har arbetat mycket intensivt och hårt med denna fråga . Jag är beredd att föra en diskussion om huruvida vi hade kunnat göra något annorlunda. Jag vill dock påpeka en sak. Det sades till mig att vi om vi sätter ihop stora finansieringspaket möjligen kan få motsvarande utsläppsreduktioner från länder med snabbt växande utsläpp. blev slutsatsen att vi har satt ihop stora finansieringspaket som har börjat gälla, men det har inte blivit några utsläppsreduktioner. Jag vet vad som kommer, nämligen förstärkta krav på nya stora finansieringar. Frågan är om vi den gången får utsläppsreduktioner. Mycket av strukturen finns där jag håller inte med om att det inte skulle finnas något alls att ta vara på från men det som verkligen saknas är utsläppsreduktionsåtagandena, och det är framför allt en grupp av snabbväxande utsläppsländer som inte har tagit på sig dem. 30 (): Tack, statsministern, för ett utförligt svar på min fråga! Tyvärr är det ingen som har tagit på sig ledartröjan i klimatfrågan. Jag menar att EU har förutsättningarna för att återta ledarrollen i klimatförhandlingarna. Den får inte EU släppa. Jag beklagar att man inte hann med att diskutera detta på toppmötet , och jag beklagar att det inte genomsyrar dokumentet EU 2020 tillräckligt mycket, men det finns fortfarande chans att reparera detta och att återkomma med ett skarpare dokument, vilket jag hoppas att den kommer att jobba med. Vi behöver en green new deal för . 31 Statsminister (): Ett skäl till detta är att det är tänkt att vara ett möte i . Där ska man försöka arbeta vidare med denna process. Jag tror att man kommer att finna att en hel del problem kvarstår. Sedan är det tänkt att vara ytterligare ett möte framåt november december i . Det pågår ett arbete där också huvudsakligen EU försöker vara pådrivande. Problemet är bara till skillnad från hur det var vid , som för sin tid var mycket bra om än otillräckligt att idén om att det är en koalition av länder som är villiga att ta på sig utsläppsreduktioner inte längre förslår. Vi som vill göra utsläppsreduktioner klarar inte tvågradersmålet oss emellan. EU är en typillustration av detta. EU står för av de globala utsläppen. Vi kan komma mycket längre med våra utsläppsreduktioner, men vi kommer snart att finna att de växande utsläppen från bara och kommer att överstiga det vi klarar i reduktioner i . På det sättet klarar vi inte det globala svaret. Jag hoppas att vi ska kunna vara pådrivande också om detta, men jag har sett problem av ett slag som inte bara går att lösa genom att säga att måste försöka en gång till. Det är ett mer grundläggande problem med hela beslutsfattandet, hela FN-strukturen och vetorätten som vi måste ta oss an om det ska gå att komma längre nästa gång. Vi måste komma längre. Vi måste få ett mer trovärdigt och samlat klimatsvar från världen än vad som var möjligt den här gången. 32 (): Jag har precis kommit hem från . Jag vill bara förmedla ett tydligt budskap, nämligen att man både från FN och utdelade beröm till det svenska ordförandeskapet, inte minst för statsministerns ledning av det. Det man speciellt lyfte fram var Lissabonfördraget och klimatfrågan. Man sade till och med att har stärkt sin ställning genom sitt berömvärda ordförandeskap. Det som däremot är på väg upp är möjligen en trovärdighetsfråga som kan spilla över på klimatet. Det handlar nämligen om EU:s bistånd till utvecklingsländerna. Där behöver inte skämmas det minsta, för vi ligger över vårt mål, men vid avstämningen 2010 når EU inte upp till målet, och 2015 ser det väldigt illa ut. Detta kommer upp på toppmötet , men jag vill redan nu fästa statsministerns uppmärksamhet på vikten av att leva upp till utfästelserna. Dessa pengar är ju tänkta till länder som också är viktiga spelare i klimatfrågan. Om vi inte lever upp till vår trovärdighet i de utfästelserna kommer de med all sannolikhet att kunna använda det som argument för att de inte ska behöva leva upp till åtaganden i klimatfrågan. 33 Statsminister (): Detta var absolut närvarande i Köpenhamnsdiskussionerna. Vi var där redan dagen före den slutgiltiga förhandlingen för att träffa representanterna för Afrikanska unionen. Deras kritik var av två slag. Det ena gällde just detta med utlovade resurser som inte kom fram. Inte minst var man trött på hur politiker ibland gjorde stora pressutspel och talade om att man hade samlat ihop en viss summa pengar, som sedan de facto inte kom fram till de behövande. Det andra var precis det som var inne på, nämligen den väldiga skillnad som finns inom Europeiska unionen när det gäller att klara av de biståndsåtaganden vi inom FN-systemet har tagit på oss att uppnå. Vi har en definierad målnivå på av bruttonationalinkomsten, som väldigt många av EU:s medlemsländer bryter mot, en del till och med rätt allvarligt. Det finns dock en liten grupp länder , , som till och med ligger på nivåer över målnivån. Här är vi verkligen inte likadana, och det finns all anledning att komma ihåg detta, särskilt mot bakgrund av vad jag inledde med att säga, nämligen att vi har 20 länder med underskottsförfaranden som rimligen ska titta på saneringsåtgärder. Jag tror att millenniemålen och de åtaganden som har gjorts inom ramen för klimatöverenskommelserna nu måste följas upp, för det riskerar att bli neddragningar i många länder annars. 34 (): Jag hade tänkt ställa en helt annan fråga, men jag kan inte låta bli att reagera på alla hyllningstal här. Jag tror att alla är väldigt nöjda med ett bra ordförandeskap. Det tror jag att man som nation är. I alla fall brukar vara det. Men jag har besökt och kan konstatera att situationen där inte är sådan. måste man ändå börja peta i saker när man säger att vi lyckades så väl. Vad var det till exempel för något nytt regelverk som kom på plats i Östersjöstrategin, så att det gick lättare att arbeta med miljö, infrastruktur och så vidare i ? Vad var det för nya pengar som anslogs? Var egentligen inte alltihop bara ett papper där man satte ihop åtgärder som ofta var beslutade långt innan men ibland i närtid? Det är samma sak med Stockholmsprogrammet. På vilket sätt flyttade man fram positionerna i det rättsliga arbetet eller i migrationsarbetet? På det område jag oftast bevakar, civilrätten, kan jag konstatera att man inte flyttade fram några positioner över huvud taget. Det stod nästan ingenting om civilrätten. Min fråga till statsministern är alltså: På vilket sätt har man flyttat fram positionerna för dessa två så viktiga frågor? Jag avstår från att ta upp , för det har diskuterats tillräckligt mycket, men de här båda fallen har inte diskuterats mycket. Det finns en annan fråga jag skulle vilja få belyst. När hade röstat ja till Lissabonfördraget, fanns det då från något land några ambitioner att man inte skulle ha fått en ny kommission på plats? Man säger ju att det var tack vare det svenska ordförandeskapet man lyckades så väl. 35 Statsminister (): När röstade ja i folkomröstningen var det två kvardröjande länder som inte fullt ut hade ratificerat detta. gjorde det i närtid. Men det som hände i var att den tjeckiska presidenten framförde nya krav som inte var lätta att möta och som dessutom riskerade att få konsekvenser i andra länder. Det var svårt i ett sådant sent skede, och dessutom efter att tjeckiska parlamentet hade ratificerat det, att tillgodose detta. Men det ställdes ut som ett krav för att man skulle underteckna det. I det ljuset hade en kraftig försening varit möjlig, en försening som så att säga också skulle ha lett till försening när det gällde kommission och allting annat. Jag vill understryka att det säger om Östersjöstrategin var hela utgångspunkten. Jag har sagt att vi med Östersjöstrategin inte begär nya budgetmedel eller nya institutioner. Vi vill med en samordningsstrategi se om vi kan fördjupa användandet av regelverk och resurser som redan finns inom EU-systemet i vår del av EU kopplat till den som vi gemensamt bor omkring. Givet att vi var tydliga med vad vi beskrev tycker jag absolut att det är det vi har levererat. Jag ser också att det leder till en lång rad åtgärder med karaktär av bättre samordning. Och jag får påpeka att vi faktiskt behöver en hel del sådana signaler. Det var en väldig barriär som gick genom vår under stora delar av efterkrigstiden. Vi har liksom hittat tillbaka till en samhörighet med baltiska länder och med som vi faktiskt inte hade . Detta är alltså ett viktigt instrument för att åstadkomma detta, men man ska naturligtvis se till att det kommer på plats och att det leder till resultat. När det gäller Stockholmsprogrammet är det framför allt på migrations- och asylpolitikens område, och också på det rättsliga området, som det nu kommer att fördjupas med en utökad möjlighet för parlamentet att utöva inflytande. Det är ett femårsprogram. Det är femårsprogram som följer efter varandra. Vi tror att det kommer att vara ett mycket fördjupat arbete, inte minst med att få den gemensamma asylpolitiken på plats. Det handlar om att vi har en rättssäker hantering. Återigen: Det handlar väldigt mycket om att koordinera och att kunna jämföra och se att länder verkligen uppfyller sina åtaganden. Jag tror absolut att det kommer att visa sig att detta dokument har lagt en god grund för det. 36 (): Tack, statsministern, för återrapporten! Det är alltid förmätet när en enkel riksdagsledamot vill göra ett komplement till statsministerns svar på den förra frågan. Men jag vill också poängtera för min kollega att det just på migrationsområdet, där har lett diskussionerna, är en otroligt stor skillnad jämfört med hur det var i det förra programmet, det som var före Stockholmsprogrammet. Det tidigare programmet reglerade bara hot och hinder, och man såg problem med migration. Men i Stockholmsprogrammet ser vi möjligheter, och vi ser värden av migrationen. Därvidlag är det en otrolig skillnad mot tidigare. Det jag skulle vilja fråga statsministern om, efter senaste toppmötet, gäller en artikel som jag har läst på . Där säger att man vill se en starkare koordinering och en mer sammanhållen ekonomisk strategi i , och då med betoning framför allt på de länder som redan är anslutna till eurosamarbetet. Det låter mycket bra, men frågan är: Vad döljer sig bakom detta? Riskerar att bli ett B-lag som inte får delta i de innersta ekonomiska diskussionerna? Det är den ena frågan. Den andra frågan är: Vad är det konkreta innehållet? Kommer att ställa krav på när det gäller hur vi ska hantera våra skatter och våra arbetsmarknadsregler? Eller handlar det om att fortsätta den positiva delen av det ekonomiska samarbetet i med att riva handelshinder och öka möjligheten för en fri handel och en fri rörlighet för varor och tjänster och människor inom unionen? 37 Statsminister (): Det återspeglar en diskussion som har förts . På vilket sätt ska stats- och regeringschefsnivån användas inom EU-samarbetet? Det fanns tidigare propåer om att man möjligen i eurozonsformat skulle ha en stats- och regeringschefsledning som skulle funka som någon sorts samordnad ekonomisk regering. Detta vände vi, och många andra, oss emot av det enkla skälet att vi tycker att vi har en eurozon och en eurogrupp i fråga om hanteringen av detta. Men ska det ske en ekonomisk koordinering bör den ske mellan alla EU:s medlemsländer. Den diskussion vi nu förde handlade om att det ska ske inom ramen för EU 27, alltså alla medlemsländer. Det ska gå tillbaka till en årlig uppföljning av hur de här, förhoppningsvis, fem tydliga målen för agenda 2020 följs på nationell nivå. Och det ska föras diskussioner mellan stats- och regeringschefer som då ska ta ett ökat politiskt ansvar för genomförande men också för analys och uppföljning. Det är idé med detta. Sedan ska man också säga är inne på de aspekterna att det kommer till gränser där det helt plötsligt blir en diskussion om hur den nationella suveräniteten ser ut. Hur mycket får vi peka finger åt varandra? Detta tror jag att vi kommer att se ju mer vi diskuterar detta, att det blir synpunkter på om gör si eller så eller rätt åtgärder. Jag är inte säker på att det alltid kommer att välkomnas här i . Väldigt många ropar på koordinering ända tills koordineringen visar sig handla om att det är vi som ska göra någonting för att förändra oss. Det kan dessutom vara några utifrån som påstår att de vet bättre än oss. Då brukar man dra öronen åt sig. Det är därför jag har betonat att det måste vara, återigen, en balans. Nationell suveränitet måste respekteras. Det måste vara ett ökat politiskt ansvarstagande av stats- och regeringschefer. Men detta får ske med det som jag kallar scoreboards eller genom att man jämför på det sättet med varandra och genom öppen offentlig debatt. 38 (): Jag känner mig trygg med statsministerns svar. vill jag som ett medskick till regeringen säga att det när det gäller de diskussioner som pågår om strategi 2020 alltid finns en risk att de dokument man nu antar och de dokument man just nu skriver präglas av den tid och den tidsanda som är just . Vi ser att ett antal länder, framför allt i södra , har tuffa ekonomiska problem. Då riskerar man att det blir den typen av politik som får prägla ett ganska långsiktigt ekonomiskt samarbete. Men jag känner mig trygg med ministerns svar här. En anledning till att jag ställde frågan var att den franska presidenten verkade smått lyrisk i sina kommentarer om ett ökat ekonomiskt samarbete. Det får i varje fall mig att dra öronen åt mig. Jag känner större tillförsikt med den än den franska i det här fallet. 39 Statsminister (): Återigen: Om man söker internationellt inflytande får man inte bara se en ordning som bygger på svenska uppfattningar. Och den här strategin är som sagt ännu inte antagen. Jag förutser en återkomst av den typen av diskussioner som inte minst vi har haft mellan och när det gäller syn på frihandel och de gränsskyddsmekanismer som har framfört i olika sammanhang. Detta kommer säkert att återkomma. används det här i klimathänseende, ibland för att, som det heter, skydda inhemsk produktion i olika europeiska länder. Som jag sade i något tidigare svar tror jag helt enkelt inte att det är svaret för . Här är vi inte ense. Här kommer det att leda till förnyade diskussioner som också hör hemma just i hur den här strategin ska utformas. 40 (fp): Tack, statsministern, för redogörelsen för både det svenska ordförandeskapet och Europeiska rådets möte! Vi har fått reda på att klimatfrågan prioriterades bort på mötet . Situationen i må vara allvarlig, men arbetet med klimatet kan inte vänta. Jag utgår från att klimatfrågan blir en huvudfråga på toppmötet , för EU måste utarbeta en strategi för hur vi går vidare. I lyckades inte världens ledare nå ett bindande klimatavtal. I stället antogs det ett mål om att man skulle hålla temperaturökningen till två grader. Det är bra så långt. Men det utpekades inte tydligt vem som ska göra vad för att man ska nå det här målet. Vi måste tillbaka till frågan om vem och hur. Vi såg i att ett möte med över hundratalet aktörer blev rörigt. Allianser bildades, och alltför många intressen skulle avhandlas . Det är självklart att vissa länder har mer ansvar än andra i klimatfrågan. Därför vill jag fråga statsministern hur han ser på att EU utformar en strategi som innebär att EU söker kontakt med ett begränsat antal länder i världen som sätter sig ned och diskuterar hur-frågan, det vill säga vilka verktyg som de gemensamt ska införa för att begränsa klimatpåverkan. Det kan exempelvis handla om en koldioxidskatt eller ett internationellt handelssystem med koldioxid. 41 Statsminister (): Som jag antydde var det i ett med 193 länder närvarande uppenbart att väldigt många av dessa länder inte ansåg sig ha stort ansvar för klimatutsläpp och inte heller tyckte att det var huvudfrågan att diskutera. Det var uppenbart för oss som var närvarande. Det har också lett till konstaterandet att man faktiskt i realiteten skulle kunna sätta samman EU:s 27 medlemsländer med ytterligare ungefär 16 länder och täcka, tror jag, av utsläppen. Det visar att en mindre krets i realiteten skulle kunna svara upp mot det som är den största bristen i Köpenhamnsöverenskommelsen, åtagandena när det gäller utsläppsreduktioner. Jag är absolut beredd att föra diskussioner om former för detta. Dock kommer alla att resa ett finger. Det är rätt tydligt just . Det handlar om vad som sker i . Det går inte att prata utsläppsreduktioner globalt med mindre än att tydliggör sina ambitioner, givet de höga utsläpp de ansvarar för och de brister som har funnits i den amerikanska klimatpolitiken. Det är ett bakslag att har förlorat supermajoriteten som det kallas när man förfogar över 60 senatorer i den amerikanska senaten. Det påverkar beslutsfattandet, och vi har ännu inte siffran på hur det amerikanska reduktionslöftet ser ut. Vi har en ambitiös vana som de har presenterat för reduktionen , men den är inte preciserad. Det kommer inte att ske med mindre än att senaten är färdig med sin behandling. Jag vet vad alla kommer att säga: Vi inväntar vad gör först. som är ordförande i utrikesutskottet har i samtal sagt att detta är hans ambition att slutföra under det halvår som vi nu är inne i. Men frågan väcks onekligen: Hur ser det nya landskapet ut när denna supermajoritet är förlorad? Utan bättre kunskap om det amerikanska läget tror jag tyvärr att det är svårt att ta den här typen av initiativ. Men jag håller med om att vi måste återkomma till detta. Vid marstoppmötet har möjligen situationen i tydliggjorts något. Vi kan då diskutera hur vi ska agera framöver. 42 (fp): Jag tackar statsministern så mycket. Det var ett bra och innehållsrikt svar. Just när det gäller sade statsministern inför mötet att förutsättningarna för att driva på aktivt i klimatpolitiken har utvecklats negativt sedan . Det är beklagligt. Det måste nog ändå mötas med att EU ytterligare ökar sina påtryckningar. EU kommer att få fortsätta att vara motorn i klimatfrågorna. Det är viktigt att EU har en nära relation till . Då är det särskilt oroväckande att läsa att president har avböjt att komma till toppmöte i . Han säger att han inte vet vem som är värd för mötet. måste med på vagnen när vi försöker driva klimatfrågorna. Då duger det inte att man kan avfärda mötet med formfrågor. EU:s nya organisation är skapad för att EU ska bli starkare i utrikespolitiken. Hur ska då EU se till att bli tydligare i relationen till omvärlden? Hur ser statsministern på att det finns en risk att det inte blir något toppmöte mellan och i ? 43 Statsminister (): Om jag har förstått besked rätt kommer han inte till . Jag tror att jag vid fyra tillfällen träffade , huvudsakligen i klimatsamtal, under föregående år. Först vill jag säga att personligen är mycket engagerad och kunnig i klimatfrågorna. Hans parti gör stora ansträngningar att förändra den amerikanska politiken.