prot · GX0986 · 2010-03-11 00:00:00 — Ett erkännande här i riksdag är så att säga överkurs, menar man. Det har man egentligen rätt i, men vi vill ändå markera tydligare än så. Få frågor har väl dragits i långbänk så mycket som frågan om självständighet. Inget parti i har, såvitt jag vet, talat emot rätt till självbestämmande. Ändå sitter det så långt inne att ta steget att för svensk räkning erkänna landet. Regeringen menar att erkännande av stater är ett folkrättsligt begrepp. Så är naturligtvis fallet. För att erkänna en stat kräver att det finns ett territorium, ett folk och en effektiv maktutövning. I fall finns det onekligen ett territorium och ett folk. Om västsaharierna i stället för att ha lagt ned vapnen och litat på en av FN utlovad folkomröstning hade fortsatt den väpnade kampen hade man kanske också haft den effektiva maktutövningen över territoriet och folket. måste man i stället förlita sig på FN och . Fredliga medel har alltså i västsahariernas fall lett till att i stället för att omvärlden har visat sitt stöd har man sakta förlorat stödet för självständighet till förmån för stöd till ockupationsmakten , som EU-länderna har starka nära politiska och ekonomiska förbindelser med. Västsaharierna håller på att förlora sitt land, och vi och FN står vid sidan om och tittar på. Vi hänvisar till förhandlingar, och det pratas och pratas men ingenting händer. Jag är den första att försvara folkrätten. Det är oerhört viktigt att folkrätten finns och att den följs för att lösa de tvister som uppstår mellan länder och i länder. Men även folkrätten är en levande materia som genom praxisbeslut förändras. Så sker med all lagstiftning. I fallet med vilka kriterier som behövs för att erkänna en stat är det inte helt ovanligt att det tänjs en hel del på folkrätten beroende av vad som anses politiskt korrekt i en viss stat. Varför är det annars så att vissa erkänner Kosovo och inte andra? Hade Kosovo en effektiv maktutövning? Varför erkänner vissa och men inte andra? Har de en effektiv maktutövning? Folkrätten är densamma för oss alla, men tolkningen går isär. Det finns egentligen ingenting som hindrar att erkänna , som många andra länder faktiskt redan har gjort förutom att kan ta illa upp. Då är vi tillbaka i samma resonemang som när det gällde . Ska vi låta politiska hänsyn styra hur vi tolkar folkrätten, eller ska vi kalla saker vid deras rätta namn? är sista koloni. Landet skulle avkoloniseras 1975 men hamnade i klorna på och , nu bara . Landet plundras på naturresurser som inte kommer västsaharierna till del. En stor del av befolkningen lever i läger . Det är dags att gå från ord till handling. Det är dags att erkänna . Jag yrkar därför bifall till reservation 4. I detta anförande instämde (). 4 (): Vi debatterar här ett femtiotal motioner om utvecklingen i och . De flesta motionerna behandlar vi genom ett så kallat förenklat förfarande för att gå djupare in på bara några av alla dessa viktiga frågor. Låt mig ändå inleda med en generell iakttagelse av utvecklingen i denna del av världen. Den är verkligen spännande och också kontrastrik. Det har gått publicerade sin . Den kom 2002. Rapporten konstaterade bland annat att sannolikt är den minst fria delen av världen. Demokratierna är få, de politiska fångarna många. präglas regionen av en ung och snabbt växande befolkning som tyvärr ofta lever i fattigdom, får för lite eller för dålig skolgång och där inte minst kvinnors och flickors rättigheter och möjligheter är starkt begränsade. I den senaste rapporten , , förefaller tyvärr denna del av världen ha halkat ännu längre efter omvärlden. Men det finns också ljusglimtar. Trots kriget och terrorn från och andra grupper gick av irakierna för att rösta i parlamentsvalet . Det är en viktig seger för demokratin över hot och förtryck. har irakierna haft fler fria val sedan föll än de flesta andra länder i regionen har haft . har en unik relation till , inte minst på grund av de närmare 170 000 människor i som på ett eller annat sätt har sina rötter där. Därför är det bra att regeringen nu stärker vår närvaro genom att öppna ambassaden i och ett konsulat i Irbil. Få frågor har debatterats så mycket i denna kammare som konflikten mellan och . Det råder inget tvivel om att vi inte är där vi skulle vilja vara i fredsprocessen. Därför är det viktigt att är aktivt. Det är vi för att få till stånd en fredlig lösning på konflikten. Vårt viktigaste verktyg i detta arbete är vårt medlemskap i unionen. Därför är det bra att EU under det svenska ordförandeskapet antog nya slutsatser till stöd för nya fredsansträngningar och inte minst för ett öppnande av så att inte bara humanitärt bistånd utan också varor och människor kan röra sig till och från . måste vi också se till att det inte smugglas in vapen och annat som kan bidra till nya angrepp på . Här måste , EU och omvärlden vara beredda att hjälpa till om vi behövs. I förra veckans debatt om nedrustning berörde jag delvis utvecklingen i . Det finns all anledning att påminna om inte bara de allvarliga hot som de iranska ansträngningarna för att skaffa kärnvapen utgör utan också om den fasansfulla situationen för mänskliga rättigheter i landet. Det finns också anledning att kritisera det iranska stödet till grupper som Hizbullah och Hamas, som bidrar till våld och terror i denna del av världen. Världen måste samlas till ett kraftfullt och gemensamt agerande gentemot och till stöd för det iranska folkets rätt till fred, frihet och värdighet. Jag vill också kort ta upp frågan om , där flera motioner har krävt ett erkännande av Sahariska arabiska demokratiska republiken. Det är inte uppgift att göra folkrättsliga ställningstaganden, till exempel att erkänna andra länder. Däremot stöder vi fortsatt västsahariernas rätt till självbestämmande och vill se en fredlig politisk lösning. Den kanske mest uppmärksammade frågan som vi har att ta ställning till är om ska erkänna folkmord på dels kurder i , dels armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontiska greker i samband med det osmanska imperiets sönderfall och upplösning. Vi har här hört, och kommer sannolikt att få höra, mycket starka vittnesmål och ohyggliga berättelser från tiden runt och mer nutida exempel från dagens . Jag håller med om mycket av det som har sagts och kommer att sägas här. Det är en otrolig tragedi som har inträffat i denna del av världen, och jag och känner väldigt starkt för detta. Dessa massakrer har inte bara drabbat de direkta offren utan slagit sönder familjer, gemenskaper ja, hela folk och länder. Om det var så enkelt att vi kunde läka såren genom enkla beslut i politiska församlingar vore det bra, men så enkelt är det inte. Först och främst är det inte lika lite som i fallet denna riksdags uppgift att göra den typ av folkrättsliga ställningstaganden som efterfrågas. Därför föreslår utrikesutskottets majoritet, där ingår, att vi ska avslå motionerna om erkännande av folkmord. Det som krävs är inte voteringar som söndrar utan försoning och förlåtelse. Det kan vi aldrig rösta fram här i , hur mycket vi än skulle vilja. Ska vi få försoning är det viktigaste som kan ske att de massakrer som drabbat bland annat kurder, armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontiska greker kan diskuteras öppet. Om detta ska bli möjligt krävs, förutom öppenhet, förutsättningslös historisk forskning. Det internationella forskarsamfundet måste ges bästa möjliga förutsättningar för oberoende studier och diskussion om etniska och religiösa minoriteter i , , och andra berörda länder. Folkmord definieras främst i folkmordskonventionen . Frågan om brott begåtts mot denna och andra konventioner ska avgöras av juridiska instanser genom saklig prövning och bevis, men inte av folkvalda politiker i ett parlament. När det gäller krav på att erkänna de militära attackerna 1988 på kurder i som folkmord konstaterar utskottet att irakisk domstol 2007 meddelade fällande dom gällande folkmord och brott mot mänskligheten. Även om , precis som många talare har varit inne på, valt att inte stödja denna domstol på grund av kvarvarande brister bland annat vad gäller dödsstraff är detta ett tecken på den pågående försoningsprocess som finns i en process om vi moderater både välkomnar och aktivt försöker stödja. anser många ledande historiker att det sannolikt var ett folkmord som ägde rum , och det skulle antagligen ha klassats som sådant om folkmordskonventionen varit på plats . har det dock tagits viktiga steg framåt för att åstadkomma försoning mellan folk från olika delar av det osmanska imperiet. Att diskutera behandlingen av armenierna och andra folkgrupper under det sista år var länge tabubelagt i . Exempel på detta är rättsprocessen mot 2005 och mordet på 2007. har dock en positiv utveckling skett. Bland annat har konferenser arrangerats i ämnet och en rad böcker publicerats. Frågan har vidare debatterats i medierna och uppmärksammats av turkiska enskilda organisationer. och träffade dessutom en överenskommelse om att upprätta diplomatiska förbindelser samt att tillsätta en historiekommission för att granska de historiska källor som beskriver händelseförloppet i samband med det sönderfall. Vi moderater ger vårt fulla stöd till denna process. Däremot befarar vi att krav från andra länder på om ett erkännande om folkmord mot armenier och liknande beslut riskerar att störa en begynnande och ömtålig nationell process i och kan skapa problem för den försoningsprocess som påbörjats mellan och . Om detta fanns det tidigare en bred samsyn i riksdag, tills den socialdemokratiska partiledningen förlorade i denna fråga på sin partikongress . Men vi moderater står fast vid vikten av försoning, och att denna sker framför allt genom försoning mellan människor och inte genom att politiker ska skriva historia. Vi kommer därför att rösta på utrikesutskottets förslag till beslut när det kommer till omröstning . Det är, som sagt, inte politiker som ska skriva historien. Vår uppgift är mer att se framåt och se vad vi kan bidra med för att en verklig försoning och förändring kan komma till stånd. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut i betänkande UU9 om och . 5 HANS () replik: Först får man gratulera och . Hade det varit tillåtet i kammaren hade jag nästan velat applådera. Det är trots allt imponerande att det enda politiska parti i denna kammare som tydligt säger nej till ett erkännande av folkmordet har lyckats få sina tre samarbetspartier inom den borgerliga alliansen att vika sig i denna fråga. Det är nästan så att jag önskar att skulle kunna ge mig några tips om hur detta går till det skulle kanske skulle vara välkommet i det rödgröna samarbete som vi har. Men någonstans måste jag ändå fråga mig: Varför är det så att så hårdnackat motsätter sig ett erkännande av folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontier? Det är inte bara så att ni själva säger nej, utan ni har också tvingat era tre samarbetspartier att vika sig och rösta emot sina kongressbeslut. Det måste någonstans finnas ett oerhört starkt skäl till att man så tydligt driver denna linje. Frågan till är: Vad är det egentligen har att förlora på att vi röstar ja till ett erkännande senare här ? Det kommer inte att skapa några kostnader för . Vi kommer inte att bryta mot någon internationell lagstiftning. Redan har ett 20-tal länder runt om i världen erkänt folkmordet utan att det har fått några konsekvenser för de länderna. Det finns ingenting som förhindrar denna kammare att rösta för ett erkännande. Vi har som riksdagsledamöter makten att motionera och rösta för våra motioner. Det enda skäl jag kan se som är legitimt för att vi skulle säga nej är att det skulle bli lite obekvämt och lite obehagligt för när han åker till och dricker cocktailar med den turkiska ledningen. Men är inte det ett pris som vi borde vara beredda att betala för att ge de drabbade upprättelse, för att de ska kunna läka sina sår? Vad tycker , som säger att ett beslut här i kammaren skulle skapa söndring? Varför lyssnar du inte på de drabbade? Det är ju de som driver detta krav. Det är inte vi från oppositionen som tydligast har drivit kravet på erkännande. Det är assyrier/syrianer, kaldéer, pontier och armenier själva. 6 () replik: Jag har fått väldigt många mejl i den här frågan, och jag måste säga att jag verkligen har försökt lyssna. Jag har lyssnat, och det är starka berättelser. Jag förstår den känslan. Vore det så enkelt att vi med ett enkelt beslut i denna kammare skulle åstadkomma den försoning som vi vill se vore kanske läget ett annat. Men det är inte det vi åstadkommer med detta. Vi riskerar tvärtom en ömtålig process, inte minst den nationella processen i , där behöver gå vidare och göra upp med sin historia. Om detta är vi överens. Där vill vara konstruktivt, och vi försöker på många sätt bidra till detta. Det är en viktig fråga. Det stämmer inte att vi har tvingat någon. Vi är fyra partier i alliansen som alla har tagit ställning i ett beslut, där det tidigare var fem partier som så sent som för ett och ett halvt till var beredda att ha den uppfattningen, nämligen att detta inte är en fråga för nationella parlament att avgöra. Det handlar inte bara om vilken författning vi har och hur vi brukar jobba politiskt. Det är också utifrån respekt för den konvention vi har skrivit under. I botten på detta ligger en folkmordskonvention, och i den stipulerar vi inte bara det som var inne på, nämligen vad är ett folkmord och när ska det erkännas, utan också vem som har att avgöra detta. Det är inte politiker som ska göra det i omröstningar. Det ska vi göra i juridiska instanser. Jag skulle välkomna en sådan förändring, på samma sätt som vi har välkomnat den prövning som har skett i vad gäller det som hände i med alla de brister som fanns där. Det finns ingen enkel lösning på detta. Jag har full förståelse för dem som känner en frustration och en irritation över att vi inte är beredda att ta detta, men det är utifrån respekt och att stå upp för viktiga principer. Min fråga tillbaka till är: Låt oss säga att vi tar ett beslut med någon enstaka rösts övervikt, som har hänt i det amerikanska utrikesutskottet, vad har vi då åstadkommit i försoning? Vad har vi åstadkommit i försoning genom att politiker med enkel majoritet säger det eller det? Vad är resultatet av detta? I stället vill vi tänka principiellt och långsiktigt men också se till att vi får en försoning till stånd. 7 HANS () replik: Jag tycker att det är mycket modigt av att stå i talarstol och göra sig till talesperson och själv avgöra vad som krävs för försoning för dem som drabbades av folkmordet . Jag tycker att det är modigt av att sätta sig över offren och säga att han själv bäst kan avgöra hur sådant ska läka. Jag tror inte att det är politiker vi som har etnisk bakgrund här i som kan avgöra den frågan. Det måste någonstans vara offren själva som ska avgöra vad som krävs för att de ska känna att deras trauma kan komma till ett slut och att deras sår ska kunna läka. Den tydliga signal vi entydigt får från armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontier är att de vill ha ett erkännande i riksdag. Det kanske inte skulle förändra så mycket på marken i , men det skulle innebära att vi i riksdag skulle skicka en tydlig signal till offren och deras efterlevande om att vi ser deras lidande: Vi bekräftar det lidande ni har varit med om, och vi ger er upprättelse. talar om respekt. Men det är inte lite förakt han visar mot armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontier när han säger att ett krav på erkännande skulle skapa söndring i . Det är ju inte vi i , och som främst har drivit detta krav. Det har ju varit offren själva. säger att de krav som reses av armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontier är krav som skulle skapa söndring i . Det finns inte någon som helst respekt i ett sådant uttalande! Slutligen skulle jag trots allt vilja ställa en fråga till . sade så här i inför sitt besök i : Glömmer vi bort historien kommer vi att förlora möjligheten att forma framtiden. Det är kanske bland det klokaste har sagt. Konkurrensen kanske inte är överväldigande, men trots allt. Varför gäller detta ? Varför gäller det inte ? 8 () replik: Det är klart att det också gäller . Jag vill inte på något sätt sätta mig över någon i detta. Jag blir ledsen av en del av de tolkningar som gör av det jag sade, för jag tycker inte att det var det jag sade. Jag ska vara tydlig och säga att vi visst har sett det lidande som finns, och vi känner mycket starkt både vi i och jag personligen med de berättelser som vi har hört och de erfarenheter som människor har gått igenom. Men jag tror inte att politiker med en votering med en smal majoritet eller ens med en bred majoritet för den delen kan bidra till den försoning som krävs. Den försoningen måste ske mellan de berörda människorna. försöker på många sätt bidra till att den försoningen kan ske. Vi har gjort det i andra delar av världen. Vi har gjort det i , i . Vi gör det nu också i våra relationer med . Men vi kan inte lösa det genom en enkel omröstning i riksdag. Det här är en process som måste ske mellan de inblandade människorna. Jag vill också vara tydlig med att vi inte förnekar något. Vi säger heller inget om vad som inte har hänt. Men det är inte politikers uppgift utan historikers, debattörers, journalisters och författares sak att avgöra detta. Där gläds vi av att det har tagits steg i rätt riktning både i och i relationen mellan och när det gäller detta. Jag välkomnar den processen. Vi vill på alla sätt bidra till att den här frågan löses, men den kan inte lösas av oss här och genom en enkel knapptryckning. Om detta har vi varit överens i alliansen. Vi har varit överens om det över partigränserna med Socialdemokraterna. Jag beklagar att vi inte har en bredare majoritet som stöder det i denna kammare , för jag tycker att detta är en principiellt viktig fråga. Vilka är det som ska skriva historien är det historiker eller politiker? Jag är beredd att stå upp för den princip som vi har haft . Jag vill med detta också säga att det här är en viktig och svår fråga, men ibland måste man också stå upp för det man tror på. 9 () replik: Detta är en fråga som jag har mött i kammaren men också utanför kammaren, på olika orter i och i . Det här är ingen ny fråga. Däremot har frågan tagit ett nytt steg och ett kliv. Jag vet inte vem företräder här, men det kan inte vara majoriteten. Jag vet heller inte om han företräder , men jag har respekt för att han ger uttryck för sin uppfattning. Men jag lyfter också in alla de motioner som har kommit från borgerliga ledamöter och som till innehållet stämmer överens med innehållet i den reservation som vi rödgröna har lagt fram och yrkat bifall till . Vi har också sett det i anföranden i och utanför kammaren, inte bara från folkpartister, centerpartister som eller kristdemokrater, utan också statsminister har gett uttryck för det här på precis samma sätt, och det finns också på band. Det är otvetydigt så. Jag har respekt för att man kan förändra sina positioner i demokratiska processer, men att ha en politik i opposition och en annan när man regerar tycker jag är anmärkningsvärt. Jag tycker att regeringsmakten har fallit samman i den här frågan, i olika partiers olika ståndpunkter. Det skrivs särskilda yttranden där man tar avstånd från den gemensamma politiken. Det finns ledamöter som i kammaren har sagt att de kommer att rösta på ett annat sätt. Vad är egentligen regeringens linje i den här frågan? Tar avstånd också från statsministerns uttalanden? Detta blir väldigt förvirrat. Med respekt och ansvar för den här frågan tycker jag att det är bra och ganska nödvändigt att man från majoritetens sida kan redovisa en ståndpunkt. Jag känner inte att det har gjorts så långt. får gärna ta en chans till. Varsågod att tala om: Vad är linje? Tar du avstånd från statsministerns tidigare uttalande? 10 () replik: Jag tycker att jag i mitt anförande och i replikskiftena har varit tydlig om att jag står upp för precis det som vi i utskottets majoritet skriver, nämligen att detta inte är en fråga som folkrättsligt ska avgöras av . Det är en fråga för historiker, inte politiker. Det finns inget i detta som är konstigt, tycker jag: Det är dessutom en uppfattning som och var beredda att ställa upp för under den här mandatperioden, och man har varit med och röstat för den. Då undrar man: Hur kommer det sig att de har ändrat sig , så här några månader före valet? Jag vet att ni har haft en intern process i demokratisk ordning i era partier. Det finns i de andra partierna också. Och utifrån respekt för den demokratiska processen upplever jag att mina allianskamrater har velat förtydliga varför de gör sina ställningstaganden. Jag tycker att det är bra att de gör dessa förtydliganden om de känner att de har det behovet. Jag har inga som helst problem att stå upp för det beslut vi har att fatta här och som vi i stöder. Sedan tycker jag att tar i med väldigt stora ord när hon hela den här mandatperioden har tillhört ett parti som har ställt upp på den här linjen. Jag skulle också vilja fråga en sak. Jag ställde också denna fråga till , men jag tyckte inte att jag fick ett svar. Det handlar om en princip: Ska det vara politiker eller andra som prövar detta? Det finns en folkmordskonvention som vi håller högt och som också är tydlig om vad som är ett folkmord. Men den är också tydlig om vilka som ska avdöma detta. Är det politiker i parlament, eller är det oberoende domstolar med juridiska experter som ska göra en prövning av bevisen? , är folkmordskonventionen viktig för dig också när det gäller hur den implementeras och inte bara när det gäller vad som står i den om vad som är ett brott? 11 () replik: Det finns många som ställer sig frågan: Är det någon mening i att engagera sig politiskt? Spelar medlemskapet i ett parti någon roll? Spelar processerna med motioner och harvandet med texter någon roll? Det kan kännas lite abstrakt, och vi kommer sedan till beslut. Så har vi gjort i mitt parti. Mitt partis kongress är det högsta beslutande organet, och kongressen har fattat ett beslut i den här frågan. Det är bakgrunden till det ställningstagande vi gör . Jag förstår att inte vill svara på hur man ställer sig inom högeralliansen eller ens inom utan väljer att bolla tillbaka frågan till sådant som jag redan mycket tydligt har svarat på. Den borgerliga majoriteten har ju fallit samman i den här frågan. Vad är uppfattningen? Tar avstånd också från statsministerns ställningstagande? Det han nu läser upp står inte i paritet med vad sade som oppositionsledare. Då lovade han ett erkännande bara han kom till makten. har ni makten. Vad gör ni av makten? 12 () replik: Jag tycker att jag har svarat på dina frågor, , om vad synpunkt på detta är. Jag har inte från dig hört något exakt citat av vad statsministern skulle ha sagt om detta, så jag vill inte gå in i den debatten. Men jag tycker att det är märkligt att man tar sig stora ord när det finns en demokratisk process i det här parlamentet. Vi har landat i ett ställningstagande från bland andra Socialdemokraterna om att vi ska hålla fast vid principen om att folkmordskonventionen är viktig, inte bara när det gäller vad som är ett folkmord utan också när det gäller hur den saken ska prövas. Detta sade ingenting om i sitt anförande och inte heller nu i sin replik, trots att hon fick en direkt fråga från mig. Jag tycker att det är lite tråkigt, för jag tycker att det här är en viktig fråga, inte bara frågan om vad som hände. Och det vill vi gå till botten med, och det vill vi att historiker och andra öppet ska kunna diskutera. Vi vill också att man ska få till stånd en försoning mellan de berörda och att offren, med familjer och andra, ska få upprättelse. Men det får man inte genom att i ett parlament med några enstaka rösters övervikt åt ena eller andra hållet avgöra den här typen av historiskt laddade frågor. Låt oss i stället använda historien och titta ordentligt på vad det är som har hänt. Och låt försoningsprocessen ha sin gång i de här länderna.