prot · GX0971 · 2010-02-09 00:00:00 — Där har vi kommit långt i jämförelse med eller , men fortfarande finns det barn som är rädda för att komma hem därför att de riskerar att få stryk av sina föräldrar eller att behandlas på ett sätt som sårar känslor och själsliv hos barnen. Vi har barn som far väldigt illa därför att de inte är sedda och uppmärksammade. De reagerar genom att bli väldigt utagerande, genom att svälta sig eller skära sig. Vi kan inte säga med stolthet att vi har förverkligat i , men jag tror att det något tråkiga svaret är att det inte finns ett Alexanderhugg utan att det handlar om väldigt många små åtgärder i vardagliga sammanhang, om utbildning, om information och om att inte nå bara dem som har direkt kontakt med barnen. Det tror jag ibland kan vara ett litet bekymmer. Vi koncentrerar oss väldigt mycket på dem som är i direkt kontakt med barnen. De ska självklart ha bästa möjliga stöd för att kunna utföra sin viktiga uppgift, men det handlar också om nivåer ovanför som sätter ekonomiska ramar, som styr verksamheten mer genom beslut som andra så att säga får följa. Även om vi har världens mest medkännande och kunniga barnomsorgspersonal kommer det inte att hjälpa särskilt mycket om de inte får rätt förutsättningar från till exempel den kommunala ledningen i form av chefer eller politisk ledning. Därför handlar det väldigt mycket om att lyckas nå relevanta beslutsfattare med ett kunnande som kan fungera som en bas i deras viktiga arbete. Det handlar ytterst om att så många som möjligt, helst alla, fattar rätt beslut vid varje enskilt tillfälle av de faktiskt tiotusentals tillfällen som uppstår runt om i varje enskild dag. 52 (): Det här är en oerhört viktig debatt, precis som den förra, om hur barnfattigdomen ökar och att det finns barn som blir vräkta med sina föräldrar. Det här är en lika viktig debatt om att barn som far illa också får möjlighet att få en bra omvårdnad. Får de det enligt ? Är det så att de barn som far illa, mår dåligt eller skär sig, som beskriver, och de barn som blir utsatta för våld eller mobbning får det allra bästa stödet enligt ? Sedan säger att den personal som jobbar allra närmast barnen ska ha bästa möjliga stöd. Tycker att de får det ? Om inte, vad ska göra åt det? Vad kan vi göra tillsammans för att barn ska få bästa möjliga förutsättningar för att växa upp till trygga och bra människor i det här landet, människor som också tar hand om sina barn och som har bra förutsättningar att bli bra föräldrar. Vi behöver hjälpas åt med det här. Kan svara på frågorna om de verkligen får det allra bästa stödet? Om de inte får det, på vilket sätt ska vi förändra så att alla våra små barn som finns i verkligheten faktiskt får det stöd som de behöver? Dessutom nämnde att de som indirekt, inte dagligdags jobbar med barn utan är chefer, beslutsfattare eller lokalpolitiker också måste kunna . Vad tänker göra för att de ska kunna och faktiskt följa den? Tänker ta till några grepp eller någon typ av uppmuntran eller sanktioner? Vad ska göra för att faktiskt ska följas så att det märks när man inte gör det, när en kommun struntar i att följa , struntar i att ge barn inflytande eller inte ser de barn som blir mobbade? Vad tänker göra? Åter till min fråga om nästa steg. ser vi till att implementeras på alla nivåer. Utbildning nämnde som ett instrument. Det är ett bra instrument. Det tycker jag. Men jag vet inte hur det ska gå till. Kan beskriva hur utbildningarna ska gå till i respektive kommuner eller myndigheter som ska ta hand om barnen eller i föreningslivet? Hur ska de här utbildningarna gå till och hur ser tankeprocessen ut tills vi kommer dit? känner inte alla till . Precis som beskriver är det också en genomströmning. Det byts folk. Det kommer nya barn, nya vuxna, nya föräldrar och nya beslutsfattare. Därför måste återerövras och därför borde det också finnas någon typ av åtgärd som gör att man faktiskt måste följa . 53 (): måste på alla fronter jobba vidare med barns rättigheter. Jag tycker att det är glädjande att jag och ministern delar uppfattningen att det går alldeles för sakta. Jag ser det som ett stort problem. Det är inte acceptabelt att åren bara rullar på utan att vi gör de framsteg som vi faktiskt borde. I och med att vi är eniga om att vi behöver flytta fram positionerna är det väl dags för oss båda två att kavla upp ärmarna och sätta fart. Runt om i samhället och från flera barnrättsorganisationer ökar nu kravet på att få till lag. Jag tycker att det kunde vara intressant att höra hur statsrådet ser på det krav som växer på att göra till lag. 54 Socialminister (): Jag ska bara påminna om vad jag sade i mitt första svar, som hänger ihop med vad jag sade i mitt andra inlägg. Vi har gett ekonomiskt stöd till ett kommunalt samarbete som handlar om erfarenhetsutbyte och granskning mellan olika kommuner. Där kan vi lära oss hur man framgångsrikt arbetar på det lokala planet för att få det att fungera ännu bättre. Jag beskrev också arbetet med nätverket för barnets rättigheter samordnat av Kommuner och Landsting. Jag beskrev också hur vi arbetar för spridning av framgångsrika arbetsmetoder för att genomföra . Jag beskrev kunskapsutveckling, utbildning och kompetensutveckling av beslutsfattare, både politiker och tjänstemän på och regional nivå, som en viktig åtgärd för att förbättra genomförandet. Jag beskrev hur vi har gett ekonomiskt stöd till många olika aktörer för att skapa ett bra underlag. Jag nämnde , , och . Jag nämnde också att har fått medel för att anordna nationella barndagar, ett forum för erfarenhetsutbyte och kompetensutveckling. Jag beskrev att på regeringens uppdrag har tagit fram en strategi för arbetet med kunskapsspridning om barn, deras rättigheter och den praktiska tillämpningen av de rättigheterna till yrkesgrupper vars arbete har konsekvenser för barn. Om det ska vi återkomma till . Jag beskrev också hur vi gav i uppdrag att utarbeta ett uppföljningsverktyg i barnrättspolitiken så att vi bättre kan nå målen på alla politiska nivåer. Jag nämnde också att vi undersöker möjligheten till en bättre samordning med Kommuner och Landsting när det gäller genomförandet. Vi gör många viktiga saker. Jag är öppen för nya tankar och idéer om vad vi kan göra ännu bättre. Jag tror också att vi alla som är verksamma i politiska partier också har en uppgift att göra gentemot alla våra aktiva på och landstingskommunal nivå, det vill säga att få in detta som ett arbetssätt. Varför inte en profilfråga för partier att arbeta med barns rättigheter i de politiska sammanhang man finns med i? ställde också frågan om och inkorporering i lagstiftningen. Det viktiga för mig är inte vilken juridisk status har utan hur väl vi lyckas i samhället att respektera barnens rättigheter som de kommer till uttryck i . Målet är att ge våra barn bästa tänkbara livsvillkor. är ett medel i det sammanhanget, inte målet. Jag är prestigelös i det här sammanhanget. Vi valde i bred politisk enighet att implementera på det sätt som har skett i lagstiftningen. Om vi kommer fram till att det kan göras bättre på ett annat sätt är jag beredd att resonera om det. Det viktiga är att vi lyckas så väl som möjligt när det gäller genomförandet av alla goda tankegångar och intentioner som finns i . Formen är underordnad. Vi ska göra det som blir bäst för barnen. 55 (): Jag måste ha formulerat mig fel. Jag ber om ursäkt för det. Jag märkte att började upprepa det han sade i sitt första svar. Antagligen var det jag som hade formulerat min fråga fel så att kände att han hade anledning att upprepa sitt svar. Det var synd. Jag hade velat att vi mer konkret skulle gå in på hur vi ska gå till väga. Utbildning och allt det som har räknat upp gillar jag. Jag gillar att ska återkomma till och berätta hur det har gått och så vidare. Men det saknades något. Jag tror att också vill ha ett svar. Om vi nu inte ska inkorporera i lagen, vad ska vi göra så att den följs? Det finns många som inte följer . Det finns till och med många som inte känner till den. Man bryr sig inte om att följa . Man tycker inte att den är viktig: Ska barnen tas med? Ska de yttra sig i frågan? Oj då, måste vi ha barnglasögon på oss i besluten? Man tycker att det är ett krångligt sätt att hantera frågan. Jag efterlyste konkret vad vi ska göra i nästa steg. Det var det jag hade hoppats att få svar på. Det verkar som att jag får ett svar efter det att återkommer till . 56 Socialminister (): Det här är en viktig diskussion. Sista ordet är inte sagt, får inte vara sagt, i det här sammanhanget. Det här är en fråga som vi löpande behöver diskutera. Vad kan vi göra mer för att alla barn ska växa upp under trygga omständigheter i vårt land? Vi har mycket kvar att göra. Vi kommer tillbaka med ett dokument till att ta ställning till och diskutera. Vi får då möjlighet att ta upp frågan i ett mer uttömmande och bredare sammanhang. Det är av största vikt att enskilda politiker och partier engagerar sig i frågan. Hur väl vi lyckas här har naturligtvis enormt stor betydelse för vilket vi kommer att se och . Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 12 § Svar på interpellation 2009/10:185 om barnfattigdom 57 Socialminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att komma till rätta med den ökande barnfattigdomen. Barns ekonomiska situation är en viktig fråga för regeringen. Vi strävar efter att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard. Vi har i ett väl utvecklat stöd till barnfamiljer. Den ekonomiska familjepolitiken bidrar till att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard. De behovsprövade stöden, som till exempel bostadsbidraget, är direkt riktade till de hushåll som har de lägsta inkomsterna. Även barnbidraget verkar inkomstutjämnande. Detta är en del av den politik som kommer familjer i ekonomiskt utsatta hushåll till del. Till detta kommer även rätten till ekonomiskt bistånd som garanterar barnfamiljer en skälig levnadsnivå. Att mäta ekonomisk standard är svårt. Ett vanligt sätt är att mäta ekonomisk standard relativt sett. har det blivit mer lönsamt att arbeta, och många familjer med förvärvsinkomst har fått det bättre. Det faktum att de ekonomiska familjestöden är fasta belopp eller följer prisutvecklingen snarare än inkomstutvecklingen gör att den disponibla inkomsten för ensamstående med barn vars inkomster i högre grad utgörs av ekonomiska familjestöd halkar efter i tider av reallöneutveckling. En konsekvens av detta blir att hushåll som i hög grad är beroende av stöden inte får samma utveckling av sin disponibla inkomst jämfört med hushåll vars inkomster i större utsträckning består av löneinkomster. Det innebär dock inte att den absoluta standarden har minskat för hushåll med låg ekonomisk standard. Ytterligare en effekt är att barn som bor växelvis hos båda föräldrarna i statistiken räknas som barn till ensamstående. Dessa barn, 120 2006, får ta del av båda föräldrarnas inkomst, vilket för de allra flesta borde ge en bättre ekonomi än vad statistiken visar. Men faktum kvarstår, barnfamiljernas viktigaste inkomstkälla är förvärvsarbete, vilket innebär att åtgärder som skapar bättre förutsättningar till arbete är den viktigaste åtgärden för att möjliggöra en god ekonomisk standard. Långsiktigt måste målsättningen vara att skapa förutsättningar för människor att försörja sig själva. Ingen ska behöva vara beroende av ekonomiskt stöd. Där är drivkrafter för arbete en viktig del, och regeringens satsningar inom skatteområdet är av stor vikt för att göra det mer lönsamt att arbeta. har satsningarna inom såväl arbetsmarknads- som utbildningspolitikens område förstärkts för att möta effekterna av den ekonomiska nedgången. Genom exempelvis förstärkningar av nystartsjobben, fler platser inom och yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning samt stöd till arbetslösa genom coachning och fler praktikplatser ges ökade möjligheter till kompetensutveckling och utbildning för arbetslösa. Det är viktigt att förhindra en långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, men med arbetslöshet finns de sociala trygghetssystemen där som stöd. 58 (): Jag tackar ministern för svaret även om jag hade hoppats på ett svar med mer fokus på åtgärder och mindre på hur man räknar fram hur många barn som lever under fattiga förhållanden i vårt land. Arbetslösheten fortsätter att öka, och allt fler får svårt att försörja sig. Den borgerliga regeringen och minister räknar själva med att kostnaderna för socialbidragen kommer att öka kraftigt . rör det sig om en ökning med . Det drabbar alla, men allra hårdast drabbar det barnen. Andelen barn i fattiga familjer i är större än på mycket . har vi inte sett vidden av hur den ekonomiska krisen kommer att slå mot barnen, men det finns ingenting som tyder på att utvecklingen kommer att avta. väntas hamna under fattigdomsgränsen. Det är nästan vart sjunde barn i vårt svenska samhälle. Värst är utvecklingen för barn till ensamstående. var det av de barnen som levde i familjer under den relativa fattigdomsgränsen. , , beräknas det vara . Det alltså nästan vart fjärde barn till ensamstående som kommer att leva i ekonomisk utsatthet detta år. Eftersom SCB tidigare konstaterat att de ekonomiska klyftorna nu är de största sedan man började mäta 1975 är det ingen vågad slutsats att barnfattigdomen förmodligen är den största i modern tid. Visst finns det olika sätt att definiera ekonomisk utsatthet eller fattigdom på, som ministern sade. Fattigdom i är naturligtvis inte detsamma som fattigdom i tredje världen. är ett av världens rikaste industriländer, och vi har mycket bättre förutsättningar att hålla befolkningens välstånd på en god nivå. Vi har betydligt bättre möjligheter än de flesta andra länder. Men frågan är emellertid hur vi klarar av att fördela det välståndet och om det görs på ett acceptabelt sätt. Är ministern nöjd med hur välståndet fördelas i ? Enligt lever upp emot 250 000 barn i fattigdom. Andelen barn som växer upp i fattiga familjer har ökat . Någonting håller på att gå riktigt snett i vårt land. barn och ungdomar håller på att bli jobbkrisens stora förlorare. Det kan aldrig vara en framtidsinriktad politik. Standarden för barn i måste höjas, och ingen vuxen kan vara nöjd innan det är gjort. behövs en politik som gör att barnen inte får betala krisen . Svaret på frågan om barnfattigdomsbekämpningen är inte så enkelt att man bara kan säga att vi satsar på sänkta skatter, dessutom nu på lånade pengar. Det krävs en betydligt bredare syn och ett bredare angreppssätt när det handlar om att bekämpa barnfattigdomen. Jag skulle vilja veta om ministern har några konkreta åtgärder som han tänkte vidta för att bekämpa barnfattigdomen. Vad har regeringen för mål när det handlar om barnfattigdom? 59 (): Vi fortsätter nu den debatt som vi började med tidigare då vi pratade om krisen. Vi är alla medvetna om att den har drabbat världen, men den har förvärrats av den borgerliga regeringen här i eftersom man har valt att sänka skatterna mest för dem som har det allra bäst. har tidigare hävdat att många barn har det bra. Jag kan hålla med om att det finns många barn i som har det bra , men det räcker inte. Att 200 000 barn lever under fattigdomsstrecket och att över 500 barn blir vräkta tillsammans med sina familjer är inte värdigt . Ökade klyftor har lett till fattiga barn. Klyftorna har ökat , och vissa av oss har blivit rikare. Vissa av oss har råd att köpa glasögon. Vissa barn har inte råd att skaffa glasögon när de ser dåligt. Vissa barn påverkas alltså på det sättet att de missar undervisning för att de inte har råd att skaffa glasögon. Vi vill ha en avgiftsfri skola i hela , en skola som ser alla barn, en skola som tar hand om alla barn och som finns där om föräldrarna har det svårt. när så många fler har blivit fattiga räcker det inte, , med att svara: Vi har gett mer pengar till kommunerna. Ja, det har ni gjort , under valåret. Det var det enda löfte som ni kunde ge. Det enda varaktiga löfte som ni kan ge är de sänkta skatterna, mest till dem som har det allra bäst. är det nya grupper som tvingas söka försörjningsstöd. Vi hörde tidigare beskriva hur försörjningsstöden och socialbidragen ökar i kommunerna mer och mer. Detta drabbar inte bara verksamheterna i kommunerna man får mindre pengar till att ha en bra kvalitet utan det drabbar också de enskilda individerna, de små, verkliga barnen där ute i verkligheten som är av kött och blod och som lider för att deras föräldrar inte har ett arbete eller för att deras föräldrar inte har fått den utbildning som de skulle behöva för att vara anställningsbara. Så här kan vi inte ha det i . Vi måste göra mer för att barnen ska bli så lite drabbade som möjligt av den här krisen och för att barnen ska få det bättre. Vi vill inte ha en ökad barnfattigdom i . Att dra isär ett samhälle, att öka klyftorna mellan grupperna, gör att grupp ställs mot grupp och att det plötsligt blir orättvisa. Man känner sig utanför, och de som känner sig utanför kan också ta till andra grepp om de inte blir accepterade av samhället. Bråken kan öka. I vissa länder bygger man staket runt sina samhällen för att slippa ha de fattiga omkring sig. Så ska vi inte ha det i . Vi ska ha ett samhälle där alla känner sig välkomna. Tyvärr finns det nu tendenser som visar på att vi har slitit isär samhället så att fattiga barn får det sämre och där man till och med accepterar att det finns kackerlackor i lägenheter utan att någonting görs åt det. Det finns områden i där barn är extra utsatta. De behöver hjälp. De behöver socialministerns hjälp . 60 Socialminister (): Det känns som att det här riskerar att bli en upprepning av de två debatter som vi hade innan uppehållet för gruppmötena, men det är frågor som förtjänar att diskuteras. Har det funnits problem i tidigare? Fanns det problem tidigare när Socialdemokraterna fanns vid makten? Ja, det gjorde det otvetydigt. Problemen har funnits . Det hindrar inte att de ska lösas, men man får lätt intrycket här i debatten att det bara är att knäppa med fingrarna och sedan löser vi problemen. Så är inte fallet, herr talman. Hade det funnits några problem om de röd-röd-gröna hade styrt ? Ja, herr talman, det hade funnits problem också då, och problemen är angelägna att ta itu med. Den enskilt viktigaste frågan när det handlar om att möta barnfattigdomen är att göra det möjligt för fler människor att ha ett arbete och att skapa ett utrymme i familjernas ekonomi för att kunna möta det oväntade och kunna hantera vardagslivet. Då är det ett faktum att med mina motdebattörers ekonomiska politik skulle hushållen ha mindre pengar att röra sig med, och därmed skulle barnfattigdomen vara större, herr talman. Vi ska också komma ihåg att när man säger att regeringen har förvärrat den ekonomiska krisen blir det nästan lite patetiskt med tanke på de förslag som oppositionen har lagt fram och som skulle ha lett till att hade varit i en helt annan ekonomisk situation och, som jag misstänker, varit i ett nedskärningsskede i stället för att vara i det uppbyggnadsskede som vi befinner oss i . För den politik som har handlat om att spendera gränslöst med pengar i stället för att ta ansvar hade gjort att skulle ha befunnit sig i en väldigt svår situation. Vad behöver vi göra? Det viktiga är fortsatt koncentration på det som handlar om jobbskapande, att skapa goda villkor för företagsamhet i så att fler vill starta och driva företag och utveckla företag så att fler får jobb. Annat viktigt är förstås att satsa på utbildningssystemet så att vi har en skola som fungerar väl och som gör att fler av våra barn och unga får en bra utbildning och kan stå sig väl på arbetsmarknaden framöver. Det handlar om att jobba intensivt med integrationsåtgärder som gör att människor som kommer till vårt land och som har en annan etnisk bakgrund så snabbt som möjligt kommer in i samhället genom att tillägna sig det svenska språket och kan få möjlighet att försörja sig själva. Det är inom de områdena som jag tror att det allra viktigaste ligger. Regeringen har också tillsatt en utredning för att titta på den ekonomiska situationen för föräldrar som lever åtskilda för att se hur barnens ekonomiska situation ser ut. Där finns sannolikt underlag för att kunna vidta ytterligare åtgärder för att förbättra, men det är bra att ha en bild innan man gör saker där man inte kan begrunda effekterna riktigt klokt innan man genomför dem. Min sammanfattning är att regeringen gör det som är klokt att göra. Regeringen har mycket kvar att göra när det gäller att arbeta aktivt med att framför allt säkerställa att fler människor kan försörja sig själva. Att skapa trygga skyddsnät för de barn som behöver särskild hjälp och stöd till exempel genom en bättre fungerande psykiatri och genom en skolhälsovård som fungerar väl är viktigt. Och självklart ska vi fortsätta arbetet för att öka det ekonomiska utrymmet i hushållens ekonomi. 61 (): 90-talskrisen var tuff, inte minst för barnen. Barnfattigdomen ökade , men pressades den ned och tillbaka. Men vänder det igen. Orsakerna är arbetslöshet och ekonomisk kris, men det är inte bara det. Det handlar också om politiska beslut. Arbetslöshetsförsäkringen har ni trasat sönder. Tusentals utförsäkras ur sjukförsäkringen. Genom skattesänkningar har de rikaste blivit rikare, och de fattigare har blivit fler. Det här duger inte, ! Vi har ett tufft år bakom oss med ekonomisk kris. Det är vi alla medvetna om. Men barnen blir dessutom utsatta från två håll, och då kräver det att vi från politiken tar vårt ansvar. Föräldrar blir arbetslösa med allt vad det innebär av oro och ekonomisk utsatthet. , i kölvattnet av den ekonomiska krisen, får nu kommuner stora problem med ekonomin. Det drabbar redan nu skola, barnomsorg och fritidsverksamhet. Ingenting gör mig så upprörd som när barn får betala priset för dåliga politiska beslut. Jag vill se en regering som tar ansvar och levererar riktade åtgärder för att barn inte ska växa upp i fattigdom. fick jag ett mejl från en 16-årig kille. Han skriver så här om sin situation som student på en annan ort än den där föräldrahemmet finns: Jag har legat och tänkt på detta , och denna tanke plågar mig så otroligt mycket så jag tvingas mejla detta till er för att få det ur vägen. Båda mina föräldrar lider av svåra sjukdomar som syndrom, KOL och hjärtsjukdomar, så båda två har sjukpenning, tror jag att det heter, och har redan nu en svårt pressad ekonomi på grund av lån de tog medan de var friska och glada. Som jag har förstått det har mina föräldrar också fått mycket mindre pengar nu sedan det senaste valet, och min pappa som har både kärlkramp, lungsjukdomen KOL och många fel i hjärtat han har fått explodera någon sak i hjärtat får ständigt vara i strid med som verkar vara på honom , känns det som. Det känns besvärligt att se mina föräldrar få brev från kronofogden på grund av gamla lån som de tog när de var friska. Jag törs knappt be om pengar då jag vet att mina föräldrar då kommer att få leva under mycket pressade förhållanden månaden framöver. Han avslutar sitt mejl med följande: I värsta fall kommer jag nog att få hoppa av gymnasiet. Jag vill inte se mina föräldrar plågas, som jag plågas med min situation. Vad skulle ni i göra i min situation? Försök se det med mina ögon. Min fundering är givetvis vad socialminister har att säga till den killen och till alla de andra som lever under fattiga förhållanden. Är ministern beredd att ta fram en strategi mot barnfattigdomen? Det här är en utveckling vi ser i , 2010. Det är här vi avgör hur morgondagen, framtiden, ska se ut, vilken uppväxt dessa barn ska ha . Då räcker det inte med att lyfta fram de skattesänkningar man genomfört. De träffar inte dessa barn i den omfattning som skulle behövas. 62 (): Jag noterar att insinuerar att vi socialdemokrater på något sätt skulle ha en budget som inte går ihop. Han insinuerar att vi skulle ha varit i en annan situation. Ja, det skulle vi, för vi hade fördelat budgeten på ett annat sätt.