prot · GX09134 · 2010-06-08 00:00:00 — Det låter faktiskt på formuleringen som att ministern syftar på de auktoritära staterna och EU som de värsta hoten, men jag tror egentligen inte att det är det som är meningen, även om det är det som står där. Jag vill gå tillbaka till som 2007 beslutade att uppdra till samtliga nordiska regeringar att i internationella sammanhang arbeta med att lyfta fram frågan om klimatrelaterad migration i syfte att förebygga internationella konflikter när större migrationsströmmar kommer att röra sig även över nationsgränser. Just med anledning av detta tycker jag att det är märkligt att ministern inte kan tänka sig att medverka till en diskussion i vårt land om betydelsen av att alla världens folk behövs för att klara klimatutmaningarna. Det är en fråga som inte behöver beröra . Att ministern inte vill lyfta upp frågan om att alla världens folk borde medverka och är viktiga i klimatarbetet inom internationella forum, såsom faktiskt har rekommenderat de nordiska länderna att göra, betyder att ministern inte avser att följa rekommendationen från . Att ministern sedan inte vill erkänna att just det kubanska folket skulle kunna vara viktigt på samma sätt som andra folk i världen för att klara de gemensamma utmaningarna tycker jag är mer en ideologisk och politisk ståndpunkt, och det har ju ministern vidimerat här. Den respekterar jag fullt ut. Den ståndpunkten får man naturligtvis ha, men jag tycker att om man ska dra en sådan slutsats om icke-roll i den globala gemenskapen skulle ministern åtminstone ha försökt svara på min första fråga. Den handlar om vilka förluster världssamfundet gör när det gäller resurser och kompetens när länder utesluts från att delta i att möta klimatutmaningarna. Om vi kunde ha en saklig debatt om problemet, behovet och lösningarna tror jag inte att det skulle vara så laddat att kunna inse att alla världens folk, även det kubanska folket, inte minst med tanke på den väldigt höga utbildningsnivå de har som ju förmodligen är den högsta i världen, skulle kunna bidra till att vara en lösning. 119 Statsrådet (): Det är ju inte så att är uteslutet ur till exempel FN eller att inte har en chans att ta del i de klimatförhandlingar som sker inom FN:s ram. Tvärtom är en stat som andra som är med i . Där handlar det inte om att exkludera. När nu gör sig till tolk för det kubanska folket och säger att de inte får ta del och att jag därmed vill utesluta det kubanska folket tycker jag att det är lite av ett retoriskt övergrepp. Jag ser nämligen en stor risk med att legitimera den kubanska regimen som jag tycker absolut inte företräder sina medborgare. Man förvägrar dem rätten enligt FN:s allmänna deklaration om de mänskliga fri- och rättigheterna, och man låter dem inte få ha sina möjligheter att fritt uttrycka uppfattningar, att kunna organisera sig och ta ansvar för klimathotet fullt ut. Jag är inte så säker på att man bara för att man skulle upphäva EU:s sanktionspolitik eller börja ha ett starkt engagemang med just skulle komma det kubanska folket närmare, givet att de styrs av en maktelit designad bröderna som håller landet i ett järngrepp. Jag blir lite förvånad över detta rättframma sätt att resonera av en ledande representant från vänsteralliansen som säger att vi helt och hållet från svensk sida ska ändra Kubapolitiken för att vi går miste om så mycket kompetens. Jag vill hävda att det finns många andra sätt att hålla kontakt med kubaner, till exempel kubaner i exil och kubanska kvinnor. Vi försöker också genom utvecklingssamarbetet stötta dem som står upp och slåss för sin frihet, men vi talar också väldigt mycket med de kubaner som inte vill se att man normaliserar relationerna med . Jag har lyssnat mer på dem än på , för jag tror att det är klok politik. Vad gäller jämförelserna med och den fruktansvärda utveckling vi har sett var det en väldigt intressant debatt i kammaren i går där en del av detta togs upp. Det är väl ingen hemlighet att det ibland, tyvärr, i politiken och i världssamfundet har funnits en dubbel standard kring vissa olika ageranden. Det jag är väldigt stolt över är att den borgerliga regeringen har en väldigt tydlig linje och tillhör de starkast kritiska rösterna mot agerande. Det var annorlunda under tid. 120 (): Jag tror inte att det är någon skillnad i vår inställning till den kubanska regeringen. Ministern använder en mängd formuleringar; jag tror alltså att det här inte alls handlar om att ge den kubanska regeringen någon legitimitet. Jag tror att ministern blandar ihop saker lite grann. försökte ministern rätta till det, men det som jag tar upp handlar inte om att ge en röst. Jag tog upp som ett exempel. Där handlar det om att i det internationella sammanhanget ge en röst. Där är man så att säga portad av från internationella forum som FN till exempel. Jag tog upp två dimensioner på detta för att visa att olika typer av utanförskap skapar olika problem. Handel är en typ av problem. Isolering politiskt är en annan typ av problem. Det är intressant. Sedan har händelserna i utanför och skett . Det är också en dimension i de internationella relationerna. Min erfarenhet är, om jag tittar historiskt, att handel har varit den absolut bästa vägen att öppna dörren till slutna samhällen. Jag är förvånad över detta från just en borgerlig regering, som normalt sett är intresserad av frihandel och som ser att handel är ett viktigt instrument för att kunna komma in där politik inte kommer in. Så har jag uppfattat det. Min bild av borgerlig politik är att handel är ett viktigt instrument för att kunna komma in där politik inte kommer in. Det är också bakgrunden till att jag framställer denna interpellation. Jag tror alltså att det är oerhört viktigt att vi får alla med på båten när problemen blir svåra. Vi ser att klimatutvecklingen går snabbt, så det gäller att fort hitta former internationellt där vi kan få alla att vara medarbetare och att inte några sitter utanför. 121 Statsrådet (): Jag tackar för en spännande interpellation. Det är intressant att en miljöpartist nu så starkt talar för handelns betydelse och utbyte mellan individer och institutioner som handeln bidrar till. Var drar man gränsen i fråga om när man legitimerar en regim, och hur öppnar man upp för handelns möjligheter att inte bara öka kontaktytor, kunskap och förståelse utan att också kunna öka välståndet? Det är en välkommen ståndpunkt från . Men det som vi har varit rädda för när det gäller denna interpellation är att detta används som en förevändning för att lätta på en restriktiv politik mot som syftar till att se till att vi kan få till stånd en röst för frihet och mot förtryck och därmed vara solidariska mot dem på som inte fullt ut tillåts vara med i det internationella klimatarbetet och som inte fullt ut tillåts göra sina röster hörda, vare sig på eller internationellt. Därför är jag tacksam för att vi fick en möjlighet att utbyta dessa synpunkter. Vi kommer att hålla fast vid den restriktiva politiken gentemot . Det finns också anledning att fortsatt resonera om hur man jobbar systemöppnande. Det är också därför som jag är stolt över att vi har borrat vidare i detta. Hur ökar man kontakter mellan människor? Hur får vi fart på utvecklingen? Vad är det som hämmar utveckling? Men det handlar också om hur vi kan jobba mer med en frihetsagenda, frihet från förtryck. Det var därför som jag refererade mycket till skrivelser i interpellationssvaret, just för att visa att vi har tänkt mycket på dessa saker och funderat på hur människor kan föras närmare varandra för att också möta de globala utmaningarna. Jag tyckte därför att detta var en intressant interpellation, och jag tackar för den. Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2009/10:344 om Sidas fortsatta arbete med hbt-frågor inom biståndet 122 Statsrådet (): Jag har talat med interpellanten. Både han och jag var förvånade över hur snabbt kammaren jobbar i vårtider. Vi är tacksamma för detta, men tyvärr kan inte vara här . Men jag välkomnar interpellationen. har frågat mig hur jag avser att agera för att säkerställa att Sida följer rekommendationerna i utvärderingen av dess hbt-arbete och hur jag kommer att gå till väga för att se till att hbt-personers rättigheter, särskilda behov och villkor inom biståndet får en högre prioritet och förankring inom Sidas ledning. I stora delar av världen utsätts hbt-personer för brutalt förtryck, vilket är oacceptabelt. Diskriminering av människor på grund av sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck står i strid med den grundläggande principen om alla människors lika värde och rättigheter och är en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Regeringen anser att frågan om hbt-personers rättigheter är av största vikt, och arbetar, både nationellt och internationellt, för att motarbeta diskriminering till följd av sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck. Den arbetar konsekvent och för att uppmärksamma frågan, inte minst inom EU, FN och i . verkar aktivt för att alla länder ska avkriminalisera sexuella kontakter mellan vuxna personer av samma kön och att skydd mot diskriminering på grund av sexuell läggning och könsidentitet införs. Bland annat lyfter fram situationen för homosexuella, bisexuella och transpersoner i dialog med andra länder och inom ramen för den så kallade universella granskningen i för mänskliga rättigheter. och EU agerar också genom uppvaktningar och offentliga uttalanden mot lagförslag som medför diskriminering av homosexuella, bisexuella och transpersoner eller förföljelse av personer som försvarar de mänskliga rättigheterna med koppling till dessa frågor. Detta är särskilt viktigt för regeringen i ljuset av att många av de ca 70 länder där samkönade sexuella relationer är olagliga är partnerländer i det svenska utvecklingssamarbetet. Frågan om avkriminalisering lyftes även upp när som ordförande i arrangerade ett stort möte tillsammans med en rad representanter från det civila samhället i för att diskutera hbt-personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Inom ramen för arbete verkade för rekommendationer kring hbt-personers rättigheter som kunde antas . Rekommendationerna är historiska då det är första gången någonsin som antar rekommendationer kring hbt-frågor som är förhandlade på mellanstatlig nivå. I proposition 2002/03:122 Gemensamt ansvar politik för global utveckling liksom i utrikesutskottets betänkande om denna politik slås också fast att målet om en rättvis och hållbar global utveckling självklart ska gälla alla oavsett kön, ålder, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Som skriver i sin interpellation har Sida i regleringsbrevet fått i uppdrag att inkomma med en redovisning av hur myndigheten avser att arbeta med frågor om hbt-personers villkor och rättigheter i utvecklingssamarbetet, med utgångspunkt i slutsatser och rekommendationer från utvärderingen av handlingsplanen för arbetet 20072009. Utvärderingen visar på positiva resultat men också på svagheter och fortsatta utmaningar i arbetet. Utvärderingen ger också rekommendationer om hur Sidas arbete med hbt-personers rättigheter skulle kunna tas vidare. Uppdraget till Sida syftar just därför till att utifrån dessa slutsatser och rekommendationer redovisa hur man avser att arbeta vidare med denna för regeringen så viktiga fråga. Regeringens prioriteringar ska naturligtvis genomsyra även myndighetens arbete i genomförandet. Jag ser fram emot att ta del av Sidas redovisning som ska inkomma . Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 123 (): Det var intressant och viktigt att valde att skriva denna interpellation. Jag är också tacksam för att jag har möjlighet att i hans frånvaro ta emot svaret från statsrådet. Det finns mycket intressant information i svaret, och det vittnar om att frågan finns på dagordningen i departementet men också i myndigheter som har att hantera detta utifrån vad interpellanten har valt att lyfta fram här. Jag konstaterar också att både interpellanten och relaterar till den kommande redovisningen från Sida. Därför skulle det också vara intressant om vi , även om vi ännu inte har sett detta resultat, skulle kunna få lite indikationer på hur man vill se fortsättningen. Det är naturligtvis viktigt med ett klart besked från regeringen om hur man ser värdet långsiktigt i detta arbete. Vad händer efter ? Kommer man att ta ytterligare steg när det gäller det som jag har upplevt att det ofta finns propåer om från allianskamrater till statsrådet, nämligen internationella initiativ och stora konferenser och så vidare? Det tycker jag också kan vara bra att få ett besked om. Vi vet att hbt-personer i stora delar av världen utsätts för brutalt förtryck. Jag vill gärna nämna lesbiska kvinnor eftersom de ofta kommer i skymundan i förhållande till andra inom hbt-gruppen. Jag tycker att det är värt att fundera på om det finns någon strukturell diskriminering också inom denna grupp som det kan vara av värde att också lyfta fram. Det är också viktigt att se de stora framsteg som görs, och det som har gjorts inom är ett stort steg framåt. Vi har också tagit initiativ i när det gäller att agera så fort vi ser att det finns lagstiftning som går åt fel håll och att det förekommer övergrepp och förbud mot demonstrationer som och marscher. Det har tagits en del steg i rätt riktning. Men i andra delar av världen kan vi se att det går åt helt fel håll. Det finns länder som inte har haft en så dramatisk lagstiftning. Jag talar om mellersta där man kan höra uttalanden som indikerar att det finns åtskilligt mer att göra. Där har också agerat. Här gäller det att samverka med andra och få en annan tingens ordning. Jag är orolig för att Sida tappar kraft i den process man är inne i med förändringar, att man inte orkar föra ut den här komplicerade frågan. Man måste vara tydlig och pedagogisk för att nå framgångar. Det är viktigt att man fullt ut kan använda det politiska stöd som finns här för statsrådet att driva frågorna i och i andra världsdelar. Inte minst är Sida ett viktigt redskap. Det finns också en fristående NGO-sfär. Det är en NGO-sfär som är kopplad till statsbidrag. Det är också värt att granska med samma ögon som man granskar hur fördelar stöd till inhemska organisationer. Ögonen ska också finnas med när vi funderar på vilka vi ger stöd till bilateralt, multilateralt och inom EU-systemet. Här tror jag att det finns en hel del kvar att fundera på. Jag har förhoppningar om att få höra funderingar och ytterligare svar om vad som ska hända efter . 124 Statsrådet (): Jag är glad att och ger regeringen godkänt för att vi jobbar vidare med frågan om hbt-personers utsatthet i världen. De pekar på det förnyelsearbete vi har gjort att just jobba för frihet och mot förtryck och alla människors lika värde. frågade lite grann hur vi jobbar med detta i . Det är helt klart att det finns mycket fördomar mot hbt-personer. Vi behöver se till att vi har kraften i och att vi använder alla verktyg som finns. Mycket riktigt är Sida en av dem som kan visa att vi menar allvar i utvecklingsländerna, där vi jobbar så hårt med den typen av värderingsfrågor, det vill säga hur man bygger ett land för utveckling och mot fattigdom. Då måste man ta vara på alla människor och man måste se till att alla har ett lika värde. Det vi har märkt i många fattiga länder, jag tänker på till exempel , är att hbt-personer ofta drabbas av dubbel fattigdom. Det är inte bara att de lever i fattigdom, men det verkar som att det blir legitimt att attackera hbt-personer. Vi har tyvärr sett en trend i en del länder, precis som påtalar, att det har blivit allvarligare övergrepp mot hbt-personer, i när vi tycker att vi borde vara mer upplysta och kunniga och därmed ha större respekt. Det här är något som regeringen har hanterat i både utrikespolitiken och utvecklingspolitiken för att sätta klara gränser för hur biståndet kan bidra till att öka förståelse och delaktighet och respekt för mänskliga rättigheter. Det handlar om att lyfta upp hbt-personers särskilda utsatthet och förändringsarbete för att stötta olika rörelser. Jag ser nu fram emot att få Sidas översyn, som visar på positiva resultat och svagheter. Det handlar om att i hantverket på Sida omsätta planerna ute i fält, att jobba aktivt och integrerat med planerna. Där har jag sett att det finns mer att göra. Vi kan nu använda erfarenheterna av denna första handlingsplan vi någonsin har fått från Sida på området och fördjupa arbetet. Jag är helt övertygad att om man menar allvar med att jobba för alla människors lika värde mot förtryck, för demokrati, för frihet och för mänskliga rättigheter är frågan hur hbt-personer behandlas en viktig värdemätare. Man kan inte bara jobba med fluffiga ord utan man får också se om det sker verkliga framsteg eller inte. Därför kommer vi att ha all anledning att fortsätta att jobba med frågorna och till och med intensifiera arbetet eftersom vi anser att det är så viktigt. 125 (): Herr talman och statsrådet ! Min bild är naturligtvis inte heltäckande. När jag har besökt ambassader och beskickningar i olika delar av världen tycker jag att det har framgått att det finns en handlingsplan. Det är inte alltid den har högsta prioritet i förhållande till andra frågor som kan vara relevanta att jämföra med, men den är ett gott steg. Därför är det viktigt att organisera arbetet konsekvent för att på så sätt ge stöd. Antalsmässigt är det inte så många personer som ska utföra arbetet. Jag tog del av informationen att ansvaret inom Sida har flyttats sex gånger. Man känner sig ganska ansträngd på en del ambassader. Det gör man också på UD. Det är fråga om förändringar, personalminskningar och besparingar. Frågor av det slaget riskerar att trängas undan när mer akuta världshändelser tränger sig på och ska hanteras. Det är viktigt att man ser till att det finns kompetent personal som kontinuerligt kan följa och fokusera på frågorna. Ute i fält, i de miljöer vi talar om, är det ibland tufft att hävda dessa frågor i den diplomatiska kretsen. Det är bra att tillsammans med andra länder har en tydlig röst, men det gäller att få med sig andra. Det kräver kraft och energi. kan jag känna att det borde ske en större satsning personalmässigt på någon beskickning eller ambassad för att visa de goda exemplen; något som man sedan kan dra lärdom av och komma längre när det gäller andra delar av världen. Det är kanske fråga om att göra någon mer kraftsamling utöver det som måste göras när något akut uppstår, till exempel vid införande av lagstiftningar i något land, inklusive införande av dödsstraff. Då måste naturligtvis extra åtgärder ske. Man kan fundera på hur man kan utveckla metoderna, om det är sådant regeringen ska öppna för att arbeta vidare med efter den här handlingsplanen och efter att arbetet presenteras för att se vad som kan göras ytterligare. 126 Statsrådet (): Jag vill poängtera det säger. Det är viktigt att ha rätt kunskap, att göra en bra analys av maktförhållanden och prioritera frågorna hos UD-tjänstemän och Sida. Jag tycker att visar på att tack vare att det finns ett starkt politiskt stöd och förväntan krav på att kunna frågorna har vi i till exempel i , , sett hur både Sidapersonal och UD tidigt ger oss signaler om hantering av, i det här fallet, en lagstiftningsprocess som om den blir verklighet kommer att innebära grova kränkningar av hbt-personers rättigheter. Vi har också god nytta av många NGO:er som ibland är med och finansierar och som vi också har nära utbyte med. De hjälper oss allmänt med att uppmärksamma dessa frågor. Jag förstår vad är ute efter. När det kommer nya krav och nya saker som ska prioriteras är det i tider av förändringar för bland annat Sida lätt att det nya läggs åt sidan därför att man håller på med allt det gamla. Här har vi höga krav på Sida att verkligen prioritera den typen av frågor. Det är därför det är viktigt att ha fältfokus, att vara ute i fält för att bättre kunna analysera den typen av problem som inte verkar tyvärr, kan jag säga till vara i avtagande för stunden. Därför kommer vi fortsatt att jobba med detta. Sidas handlingsplan är ett av alla de verktyg vi har. Vi kommer med stor tillförsikt att ta oss an utvärderingen. Vi anser att en hel del kan göras bättre, men mycket förtjänar faktiskt beröm. Arbetet sker i miljöer starkt präglade av fördomar, där många andra EU-stater förväntar sig att ska dra lasset och där det inte alltid går att räkna med stöd. Det är tufft för de enskilda medarbetarna som ska jobba med frågorna. Det är en tung och oerhört angelägen och viktig uppgift som tar på sig, det vill säga att föra talan för de mest marginaliserade, de mest utsatta och de mest sårbara även om det är starka människor vi talar om. Risken är att hbt-personer drabbas ännu mer i länder där det råder fattigdom och förtryck. Därför har vi denna fråga så högt på dagordningen. Sedan skulle jag också, herr talman, alltid önska att vi hade mer resurser till allt möjligt. Men jag tror som sagt att det handlar om att prioritera. Och jag kan lova att vi inte kommer att nedprioritera vikten av att ha ett bra hbt-fokus inom Sidas arbete och inom biståndet eller för den delen, herr talman, i utrikespolitiken under en borgerlig regering. 127 (): Herr talman och statsrådet ! Jag tror att vi kan spela en större roll om vi från svensk sida kan ha en samlad uppfattning, för här finns så mycket fördomar, så mycket förtryck, så mycket att ta itu med. Här finns så mycket att förklara, reda ut och motverka när vi kommer ut som enskilda riksdagsledamöter, från regeringens sida eller när vi representerar på olika sätt. Ju mer samlade vi kan stå, desto starkare är naturligtvis vår röst. är det väldigt förvånande att man ändå inte har kommit längre i medvetande. Det är klart att har man inte den kunskapen är det en bit kvar till att skydda lagstiftningen man har men också att skydda sig mot lagstiftningar som innebär övergrepp mot ett lands egna medborgare. Jag tror att för dem som har ansvar när det gäller myndigheten och känner ett engagemang skulle det vara ett stöd om en kommande handlingsplan beslutades på hög nivå och om det fanns en mer tydligt utarbetad strategi för hur man ska stödja NGO:er i länder där verkar och där det finns anledning att komplettera det vi kan uttala när det gäller kränkningar av mänskliga rättigheter och på andra sätt agera. När vi finns på marken genom NGO:er ska de kunna känna en långsiktighet och en styrka. Att våga höja sin röst kan ju ofta vara väldigt riskfyllt. Har man en bra verksamhet och en bra plan kanske man på lite kan visa att det här är något som vi kommer att samverka kring och på så sätt stödja. Jag tror att det kan betyda väldigt mycket för att människor ska våga kliva ut att det finns frivilligorganisationer som kan visa den här formen av stöd. Med detta vill jag tacka för svaret. Det här är frågor som ofta möter mycket motstånd. känns de ytterst angelägna. När man driver de här frågorna känner man att man verkligen kan göra skillnad för länders lagstiftning och för synen på sina medmänniskor och enskilda individer. Jag vill tacka och hoppas att det kommer till mycket bra politik efter det att handlingsplanen har presenterats. Vi får se om vi återkommer och får då fundera på hur vi ska hantera det. Men tack så här långt! 128 Statsrådet (): Jag kan lova att jag med stort intresse kommer att läsa utvärderingen och fundera på hur vi kan jobba vidare med den här frågan. Det är viktigt att vi samverkar inte minst med olika NGO:er men naturligtvis också med för att se till att ta det här arbetet vidare, också gemensamt, eftersom jag känner att det finns ett starkt stöd för detta. Det förtjänar ändå att påminnas om den roll som våra medarbetare spelar ute i fält, till exempel Sidautsänd personal, och det snabba agerandet när den här lagstiftningen började uppmärksammas i . Vi fick tidigt rapportering. Vi hade tillräcklig kunskap.