prot · GY0911 · 2010-11-09 00:00:00 — Om vi sänkte kostnaderna för byråkratin i med 670 miljoner skulle vi ha pengar över till att anställa ytterligare 1 500 lärare i svensk skola över hela landet. Jag tycker att det är en vettig prioritering. Jag sade i mitt första inlägg, fru talman, att det finns två saker folk är irriterade över när man har politiska möten över en kaffe och bulle ute i bygderna. Den ena är att byråkratin ökar. Den andra är att det görs dumma nedskärningar. Man tycker att det borde lösas på något annat sätt. En tredje sak som man är irriterad över är att politiker ibland har lite svårt att svara rakt på frågor. Jag har ställt en fråga och hoppas att jag nu kan få ett rakt svar. Behöver verkligen största regering? 11 (S): siffror om är mycket intressanta. De siffror jag presenterat är de som regeringen levererat till och som tagits upp på mötet . Dem som du har läst upp i kammaren ska jag nogsamt ta del av i protokollet. Sedan får vi ställa dem mot de siffror som regeringen i annat sammanhang har uppgett. Detta tyder på att ni inte har ordning på era siffror i vare sig eller som helhet. Det är lite allvarligt att man presenterar en bild för KU och sedan står i kammaren och läser upp andra i och för sig betydligt högre siffror än de som vi fått i KU. Det skapar en bild av en rätt rörig situation i den förvaltning som lyder under statsminister . Det är ett mycket intressant läge. Jag ska följa upp de siffror som redovisar, och vi ska även försöka få fram vad som kan betraktas som korrekta besked från . Detta sagt om siffrorna. Sedan tycker jag att ministern glider undan detta med Schlingmann lite väl lätt. Instruktionen för statssekreterare är att deras huvudsakliga uppgift är att närmast under departementschefen och övriga statsråd i departementet leda arbetet i departementet. Vad jag förstår finns det ingen särskild instruktion när det gäller Schlingmanns tjänst. Vad är det för grupp människor han leder? Vad är det för chefer han ansvarar under? Vad är det han lyder under som har en departemental gång i sammanhanget? Det skulle vara intressant att veta. Jag tror att det finns all anledning att fortsätta att titta på detta med Schlingmann. Man kan fundera över var gränsen går mellan det som partier ska göra och det som ska göras i ett regeringskansli. Det är en intressant fråga att fundera över, och möjligen kan den få sitt svar. 12 (M): fortsätter retoriken med att ställa antalet lärare i skolan mot byråkrater i . Det är klart att det är ett effektivt sätt att debattera och komma fram på. Jag menar dock att det inte är helt ärligt att göra på det sättet. Det ger en bild som inte överensstämmer med verkligheten. Jag förklarade i mitt första inlägg att det är fel av två skäl. Det ena är att Kommun- och landstingssverige har rekordstora överskott. Det är inte på grund av brist på pengar som man sagt upp lärare i skolan. Det andra, som är väl värt att komma ihåg, är att framför allt socialdemokratiskt styrda kommuner era samarbetspartner, är de som skurit i välfärdens kärna. De landsting och kommuner som tagit bort sjuksköterskor, tagit bort lärare, tagit bort dem som utför välfärdstjänsterna, tagit bort dem som du talade dig varm för, är sådana som framför allt styrs av Socialdemokraterna. Också det är viktigt att komma ihåg. Du avslutade ditt sista inlägg med att skolan och sjukvården har fått betala priset för den här krisen. Det är fel, vilket också finansminister förklarade på ett mycket bra sätt. Utifrån min tidigare erfarenhet som landstingspolitiker kan jag konstatera att de överbryggningspengar vi fick av regeringen har varit oerhört värdefulla och gjort det möjligt, om man velat, att ha kvar personalen där den bäst behövs. 13 Finansminister (M): Vi ska alltid vända på varje utgiftskrona eftersom varje utgiftskrona är en skattekrona som vi dragit in från medborgarna. Varje utgiftskrona kan ge mer välfärd, mer trygghet, mer rättvisa om den används på ett bra och effektivt sätt. Detta är en grundläggande diskussion som vi ska ha om alla offentliga medel. Vi ska alltid eftersträva effektivitet, och det är självklart att välfärd, skola och trygghet alltid är det mest centrala. Det är dock inte oviktigt hur ett regeringskansli fungerar. Om vi ska få in våra skatteintäkter måste vi löpande säkra att det inte finns hål eller maskor som vidgas i vårt skattenät. Om vi ska vara säkra på att de utgifter vi fördelar på olika utgiftsområden verkligen går till det som är ändamålet och faktiskt kommer medborgarna till del måste vi kunna följa upp detta och arbeta tillsammans med våra myndigheter. Om ska kunna göra sig gällande i EU, där vi ofta har speciella synpunkter, sådana som är väldigt svenska, måste vi vara en del av det arbetet. Om vi ska kunna erbjuda våra medborgare bra beslut och en lyssnande regering är det viktigt att vi har en väl fungerande offentlig förvaltning. har rest frågan om regeringens storlek. Vi har 24 personer i regeringen. Det kan man tycka är mycket. Det kan man tycka är lite. Jag skulle tro att vi i ett modernt samhälle behöver mer av förankring. Vi vet att det ställs stora krav på dem som ska delta i det politiska livet, och vi vill ha en öppenhet och en möjlighet att förankra och lyssna på synpunkter. Då kan det vara modernt att dela beslutsfattandet på fler snarare än på färre. När det sedan gäller den statliga förvaltningen är det min bestämda uppfattning att den svenska statliga förvaltningen bedrivs på ett effektivt sätt av hårt arbetande kompetenta människor som jämfört med de flesta andra länder är färre. Vi gör tajtare och hårdare prioriteringar än de flesta andra länder. Därför är det min uppfattning att vi naturligtvis ska pröva möjligheten att minska de offentliga utgifterna på alla områden, även , men det ska göras med försiktighet och noggrannhet så att vi kan överblicka konsekvenserna. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2010/11:21 om eurokrisen och stabilitets- och tillväxtpakten 14 Finansminister (M): har frågat mig om jag i avser att klargöra huruvida icke-euroländer ska omfattas av de sanktioner som diskuteras. Han frågar även om jag tänker resa frågan om hur ett euroland ska kunna lämna valutaunionen samt om det finns rättslig grund för att fatta beslut om sanktioner med omvänd kvalificerad majoritet. Den senaste krisen har visat att ordning och reda i de offentliga finanserna är avgörande för att kunna möta en kris. har klarat sig bra. Andra länder har inte gjort tillräckligt för att minska sina underskott och skulder under goda tider. Låt mig betona att regeringen anser att finanspolitiken fortsatt bör vara en nationell angelägenhet. Vi ska själva kunna bestämma över våra utgifter och inkomster. Krisen har dock visat att oansvarig finanspolitik i en medlemsstat snabbt kan leda till negativa konsekvenser såväl för medlemsstaten i fråga som för andra. Det är särskilt viktigt för ett litet och öppet land som att ansvarsfull finanspolitik bedrivs i hela EU. En bidragande orsak till den senaste tidens oro har varit bristfällig utformning och tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten, det vill säga EU:s gemensamma regelverk för finanspolitik. Ett viktigt arbete har bedrivits av en expertgrupp av finansministrar under ledning av Europeiska rådets ordförande med att se över hur regelverket och efterlevnaden av detta kan stärkas. Det är positivt att kommissionen nu har lagt fram förslag om detta. Stabilitets- och tillväxtpakten omfattar alla EU-länder. Kommissionens aktuella förslag om ekonomiska sanktioner gäller dock bara euroländer. Expertgruppen har enats om att även icke-euroländer ska kunna drabbas av sanktioner i form av indragna EU-transfereringar. Detta har regeringen verkat för. Frågan om hur ett euroland ska kunna lämna valutaunionen är inte aktuell i och jag ser inga skäl att ta upp den. Kommissionen föreslår att beslut om sanktioner ska fattas med omvänd kvalificerad majoritet, det vill säga att en kvalificerad majoritet i rådet måste rösta emot kommissionens förslag för att stoppa sanktioner. Enligt den uppfattning som rådets jurister uttryckt har kommissionens förslag stöd i fördraget. Jag har inte funnit skäl att ifrågasätta detta. 15 (V): Jag tackar finansministern för svaret. Som vi alla vet råder en allvarlig ekonomisk kris i stora delar av Europeiska unionen. Inte minst är många euroländer hårt drabbade. Det är en kris som har flera olika orsaker. Den som säger att den bara beror på euron gör det för enkelt för sig. Den beror på finanskris, bankkris, i vissa fall slarvigt skötta statsfinanser och dåligt fungerande skattesystem, men den beror också på valutaunionen. Vi har kunnat se hur valutaunionen har varit ett hinder för ekonomisk utveckling, både i högkonjunktur och i lågkonjunktur. I högkonjunktur var det en rad länder som skulle ha behövt höja räntan och strama åt men som inte förmådde göra det och som hade en betydande fallhöjd ned i finanskrisen. skulle de behöva en annan växelkurs än exempelvis . Euron är en del av problemet, inte en del av lösningen. Svenska folket röstade nej till EU:s valutaunion . I efterhand framstår det som ett mycket klokt beslut. Vi har haft en lägre ränta, en mer fördelaktig växelkurs och över lag en bättre ekonomisk utveckling än merparten av . Vad var det då vi röstade nej till? Vi röstade nej till en gemensam valuta men också till ett helt regelverk som också påverkar finanspolitiken och som endast omfattar de länder som har den gemensamma valutan. I det ingår sanktionsmöjligheten om man inte följer de finanspolitiska direktiv man får av Europeiska unionen. I artikel 139b i Lissabonfördraget undantas icke-euroländer från den sanktionsmöjlighet som stadgas i artikel 126. vill finansministrarna i expertgruppen och att man utvidgar EU:s makt över finanspolitiken, inte bara över med detta finns det en viss logik om euron ska kunna klara sig utan också över icke-euroländer. Detta kräver såvitt jag kan se en fördragsändring av just artikel 139b, och det vore intressant att höra finansministerns syn på detta. Som jag ser det är dessa förändringar i grunden ett svek mot folkomröstningens resultat. Det var ju det här vi röstade nej till. Vi röstade nej till dessa regler som endast ska gälla . I efterhand kommer man nu och ger oss de regler som svenska folket i demokratisk ordning har avskaffat. Jag menar att detta också står i motsats till det själv säger om att finanspolitiken bör vara en nationell angelägenhet. Hela detta paket går ju ut på att göra finanspolitiken till en EU-angelägenhet, som då blir en sorts överrock på den nationella politiken. Det är det enda syftet med det här paketet egentligen. Jag kan förstå att en anhängare av EU:s valutaunion vill införa den steg för steg. Det är ju egentligen det som sker . Men det är en brist på respekt för folkomröstningen. Jag skulle vilja höra med om han ser det här som ett steg på vägen mot svensk euroanslutning att steg för steg ta över valutaunionens regelverk. Vill fortfarande, med erfarenheten av den djupa eurokrisen, att blir en del av EU:s valutaunion, eller har vi lärt att det kanske var klokt att stå fria från den? Om svaret är ja om politiken ligger fast och vi ska ge upp vår valuta och vår finanspolitiska frihet när ska det ske? Jag hörde och en rad andra ledande regerings- och alliansföreträdare i valrörelsen säga att det bör ske . Jag tror att finansministern har uttryckt sig betydligt mer försiktigt i den här frågan tidigare. Delar finansministern synen att bör gå in i EU:s valutaunion under den innevarande mandatperioden? 16 (FP): Det här är en betydligt viktigare och intressantare debatt än den tidigare. Man kan börja med den reflexionen. Det finns många lärdomar att dra av krisen, men en lärdom är väl ändå, , att det har varit de länder som har fört en vettig lite luddigt uttryckt nationell ekonomisk politik som har klarat sig väldigt bra, till exempel , för att ta ett näraliggande land. är med i euron. Man har skött sig och gått igenom krisen på nästan exakt samma sätt som . hade däremot stora budgetunderskott och en enorm skulduppbyggnad. hade inte någon offentlig skuld, men de hade en stor privat skuld som i och med bankkrisen åkte in i de offentliga finanserna. I själva verket är orsakssambanden mycket mer komplicerade och olika mellan olika länder. En del har klarat sig bra, andra har klarat sig dåligt, och det finns olika skäl till att de har klarat sig dåligt. Att växelkursen och euromedlemskapet skulle vara det avgörande i sammanhanget är fel. Så enkelt är det inte. Länder har klarat sig bra eller dåligt oavsett om de varit med eller stått utanför. Hos finns ett outtalat jämförelsealternativ, nämligen att om vi bara hade stått utanför skulle vi ha levat i en fullkomlig värld. Då skulle marknaderna ha fungerat, aktörerna skulle ha varit kloka, bankerna skulle ha fungerat och inga misstag skulle ha begåtts. I själva verket är det två ofullkomliga system som vi jämför. Innan vi hade euron och EMU hade vi valutaormen och EMS. Man har, övervägande av politiska skäl, i under strävat efter att se till att växelkurserna inte åker jojo gentemot varandra, för det utlöser ännu större ekonomiska och politiska kriser i , men det finns inte med i beskrivning, och jag tycker att det är en väldig brist. Vi kommer inte framåt i diskussionerna om svenskt euromedlemskap eller om relation till euroområdet om vi håller fast vid den här, i mitt tycke ganska primitiva, analysen av ett perfekt alternativ till dagens eurosamarbete som inte finns. Sedan är det väldigt viktigt att krisen har lärt oss något annat, nämligen att det som pågår i andra länder bankkriser och finansiella kriser spiller över på oss. Vi har ett egenintresse av att detta samarbete mellan länder på det finansiella området och även budgetområdet fungerar, så att vi inte dras med i andras elände. Därför ligger det i vårt intresse att kunna påverka andra länder, och andra länder har naturligtvis ett intresse av att kunna påverka så att vi driver en för dem vettig politik. Jag tycker att det enklaste exemplet är de baltiska staterna, och då framför allt . Hade ett sådant regelverk som man nu diskuterar funnits för fem hade sannolikt de stora problemen där inte uppstått. Det hade varit till båtnad både för och för . Lägg märke till att det inte är frågan om att kommissionen lägger sig i vad vi ska satsa på i budget, utan frågan är om vi har långsiktig balans i våra budgetar och om det leder till att vi får en kraftig skuldökning eller inte. Det är ju inte innehållet utan balansen i de offentliga finanserna som är av central betydelse. Jag återkommer till frågan om konditionalitet i politiken. 17 (V): Jag har tagit del av finansministerns svar på interpellation. svarar bland annat på frågan vad det egentligen finns för rättslig grund för att vidta sanktioner mot de medlemsländer som inte sköter den ekonomiska politiken. Låt mig börja med att understryka att jag tycker att det är viktigt att ett europeiskt land har en budget som går ihop. Man kan inte spendera mer pengar än vad man har. Ett bärande argument under EU-valrörelsen och valrörelsen inför valet om huruvida vi skulle ansluta oss till EMU var att finanspolitiken, makten över budgeten och nationens pengar, ska ett medlemsland själv fortsätta att bestämma över. Det här förslaget handlar om att EU ska kunna vidta sanktioner mot medlemsländer som inte har riktig kontroll över ekonomin. Vad finns det för rättslig grund för det? Finansministern säger att det finns stöd för det i det nuvarande fördraget. Jag hittar inte vilken lagparagraf det skulle vara. Du får gärna berätta det. Jag förstår inte varför som inte är ett EMU-land ska dras in i detta. Svenska folket röstade väl nej till EMU just för att vi själva ville kunna bestämma över vår ekonomiska politik. 18 Finansminister (M): Låt oss börja med att konstatera att det är en allvarlig ekonomisk kris som världen nu går igenom, kanske den allvarligaste sedan depressionen. En central del av detta är att vanskött finanspolitik har gjort att ekonomisk politik inte har kunnat fungera som man skulle kunna önska. Politiken har blivit mindre effektiv därför att osäkerhet om långsiktig uthållighet har gjort att de normala keynesianska effekterna inte har fått fungera. Det har blivit marknadsosäkerhet. Vi har hushåll som sparar, och vi har företag som inte vågar investera. Med stora underskott blir ekonomisk politik mindre effektiv. Det perverterar de grundläggande mekanismerna när vi försöker förhindra att en kris får genomslag. Finanspolitiken är och ska i allt väsentligt vara nationell. Vilka utgifter vi vill använda ska och jag debattera, och vilka skatter vi ska ha ska vi debattera här i riksdag. Vad som dock är klart är att man inte kan ha skattenivå och utgiftsnivå. Så ser det ut i . Man har utgifter som ligger , och man har skattetryck som i genomsnitt ligger snäppet . Man får naturligtvis själv välja vilket man vill hålla fast vid, men man kan inte hålla fast vid att man lånefinansierar på ett sätt som gör att den ekonomiska politiken inte fungerar. Ska det inskränka beslutsfattande? Nej, så är det inte. De länder som har klarat krisen bra är , , och . Det kanske kan vara något att tänka på för alla dem som har hyllat de anglosaxiska modellerna att det tycks vara de nordeuropeiska som har fungerat väl. Alla de utmärks av att man har stramare egna regelverk för finanspolitiken än de regelverk som EU sätter upp. Allra tydligast är det i de nordiska länderna. Vi är stora välfärdsstater och vi är små öppna ekonomier. Vi behöver den trygghet som bättre ordning i offentliga finanser ger. Är det ett första steg mot att föra in i euron och är det därför man håller på med detta? För mig är svaret alldeles självklart: Nej. Om ska byta ut kronan mot euron, om ska gå in i ECB och beslutsfattandet om räntor ska ske via ECB:s ledning ska vi naturligtvis ha en folkomröstning. Den folkomröstningen ska vi ha när det finns en bred enighet och ett samförstånd i riksdag och hos allmänheten om att denna fråga på nytt ska prövas i en folkomröstning. Jag kan inte se att det finns en rimlig koppling mellan ett svenskt byte av krona till euro och att vi nu måste se över regelverket. Kan man då inte låta detta bara gälla ? Det är den hållning som till exempel den brittiska regeringen har. , och många öst- och centraleuropeiska länder har argumenterat i motsatt riktning. Det beror på att vi under den här krisen har upplevt hur länder som , och , som inte är euromedlemmar, också har drabbats hårt. Där har vi mekanismer som via bytesbalans- och betalningsbalansfaciliteter gör det möjligt för oss att hjälpa dem. För att de länderna inte på nytt ska hamna i den typen av oro och problem har de själva, precis som , sagt att de anser att det behövs ett stramare regelverk och att de också vill vara en del av det. De fördragsmässiga grunderna är sådana att det måste ske i första hand med . Jag återkommer till frågan om kvalificerad majoritet och inte kvalificerad majoritet. Ett finanspolitiskt ramverk ska vara stramt för att man ska klara av att stabilisera en ekonomi i kris med eller utan euromedlemskap. Ett svenskt euromedlemskap att byta kronan till euro och överföra räntebeslutet till ECB ska naturligtvis ske efter en förnyad folkomröstning som rimligen bör kunna grundas i en bred politisk samsyn i frågan. 19 (V): Jag tackar finansministern och mina meddebattörer för svar och inlägg. Jag vidhåller uppfattningen att det som sker nu när man utsträcker sanktionsmöjligheten till icke-euroländer är ett brott mot det som folkomröstningen beslutade. Det är en del av de regler som tidigare exklusivt har varit förbehållna . Det är, om man uttrycker det lite hårt, ett svek mot folkomröstningens resultat. Vi behöver inte den här överrocken, som finansministern påpekade. Det är vi eniga om. Jag är också enig med finansministern om att ett land som har en låg statsskuld och inte har stora budgetöverskott klarar ekonomiska kriser bättre. Det kan vi se tydligt. Det är inte riktigt så enkelt. snuddade vid det i sitt inlägg. Om man jämför statsskuld med finner man två helt olika situationer, men länderna befinner sig i en djup kris. Där kommer problemet med euron in. Euron, med gemensam räntepolitik, förmådde inte ge länderna tillräckliga instrument för att kyla ned en ekonomi i överhettning. Att man inte kan göra det kanske är den största skada euron har gjort makroekonomiskt i . Det är inte heller så enkelt som att säga att länder missköter sig. Det händer att länder missköter sig, men vi kan se på den irländska situationen som ett annat exempel. Det är de irländska bankerna som har misskött sig. får de irländska skattebetalarna betala med sänkta löner, höjda skatter och försämrade pensioner för att bankerna har agerat helt oansvarigt. Man kan förstå irländarna om de inte är så glada över att få miljardböter för att rädda ett banksystem som har agerat snudd på kriminellt i vissa sammanhang. svarade på en del av de frågor jag ställde. På de frågor som jag är mest nyfiken på kom det inget svar. Jag hoppas att det kommer i det andra inlägget. De handlar om huruvida han har omvärderat sin syn på EU:s valutaunion. Har den kanske i testet från verkligheten visat sig fungera dåligt? Vore det kanske oklokt att som vill skynda in i valutaunionen under den här mandatperioden? Det kommer ändå olika budskap från regeringen i den här avgörande ekonomiska framtidsfrågan. Jag tycker att det vore bra att få besked om hur finansministern ser på det. Det kan framstå som en smula teknokratiskt, men EU ska ju vara en gemenskap som grundar sig på ett fördrag och på rättsakter. Man kan säga att krishanteringsmekanismen redan har klivit utanför vad fördraget egentligen tillåter. Det kanske var en akut situation som gjorde att man inte riktigt kunde hålla sig till paragraferna. vill man permanenta krishanteringsmekanismen. Om man ska fullfölja den logik som säger att vi behöver en gemensam finanspolitisk överrock och sanktionsmöjligheter, anser finansministern att bör kliva in i denna krishanteringsmekanism på samma sätt som ? Det är ett mycket stort åtagande om vi betänker att det finns en uppenbar risk att man i flera av länderna inte kommer att klara att betala sina skulder. Det är tyvärr den bistra verklighet som vi står inför. Det skulle kunna innebära att svenska skattebetalare betalar miljarder som sedan inte kan komma tillbaka till dem. Det kan hända att de miljarderna i stället används till att köpa ut tyska och franska storbanker som har spekulerat tungt i statspapper från de berörda länderna. Det kanske inte de svenska skattebetalarna tycker var någon särskilt bra affär i slutändan. Frågan är: Var finns den rättsliga grunden, både för att kommissionen ska få större makt och för att ska kunna få sanktioner? Anser finansministern att , likt vad planerar att göra, ska kliva in fullt ut i krishanteringsmekanismen? 20 (FP): Låt oss ta exemplen och som tog upp. De hade faktiskt instrument. Det finns ju någonting mer än räntan att hålla på med i den ekonomiska politiken och penningpolitiken. De hade kunnat vidta åtgärder, men av politiska skäl jag kan inte inrikespolitiken i de här länderna så noga så gjorde man inte det. Man vidtog inte de åtgärderna. Man är alltså inte tvungen att ha en egen räntepolitik för att komma till rätta med husprisbubblor som i dessa två fall. Jag vill också påminna om att Förenade , alltså , bortsett från har haft kanske den allra mest problematiska utvecklingen, och de var inte med i euron utan kraftiga motståndare. De skulle ha drivit en annan nationell politik. Jag tycker alltså att läxan av den här krisen är att den nationella politiken är helt avgörande. utveckling belyser också detta, fast de ligger i andra ändan av spektrumet. frågar varför vi ska dras in i detta. Jo, det är därför att vi vill förebygga den här typen av händelser. Det ligger i intresse att både kommissionen och andra försöker se och varna, uppmana och driva på länderna att vidta åtgärder när man ser sådant hända som till exempel i och på .