prot · GY0937 · 2010-12-17 00:00:00 — Vem väljer en utförare som inte gör ett bra jobb, som inte kommer och som inte utför de arbetsuppgifter som jag behöver hjälp med på ett bra sätt? Detta är en viktig insats för att de äldre ska kunna bibehålla sitt oberoende. När det finns bara få utförare att välja mellan blir alla beroende. Det tredje är att de äldre ska kunna leva ett aktivt liv. Här genomför regeringen en treårig satsning på att stärka hälsofrämjande arbete bland äldre. och ska vara ett stöd till kommuner och landsting för att de ska kunna jobba hälsofrämjande. En nationell handlings- och åtgärdsplan för säkerhetsfrämjande arbete ska tas fram som ska gälla de äldre. Som alltid måste man anpassa verksamheter och åtgärder till ett lokalt plan för att kunna tillgodose den enskildes behov. Under förra mandatperioden förstärkte alliansregeringen arbetet med kvaliteten inom äldreomsorgen med 4 miljarder. beskrev på ett väldigt bra sätt hur man med stimulansmedel kan åtgärda det som behöver åtgärdas för att säkert höja kvaliteten. När det gäller till exempel läkemedelsbehandlingar har vi kunnat minska antalet äldre som har fler än tio läkemedel. Det är ett arbete som det är viktigt att fortsätta med. Framför allt är det viktigt att förhindra att det uppstår. Det är viktigare än att straffa den som har gjort fel eller skött sig mindre bra. Det ska aldrig inträffa där måste vi ha nolltolerans. Det kan vara enkelt att sitta här och tycka hur man ska göra, men det är viktigt att den här alliansregeringen också ger verktygen till personalen. Man stärker kompetensen allt ifrån det lokala ledarskapet, chefsutbildningar, värdegrundsarbete till ökad geriatrisk och gerontologisk kompetens och tar fram underlag för att precisera vilka kunskaper som är nödvändiga för att vi ska kunna uppfylla målet om en god äldreomsorg. Sedan kan jag inte låta bli att ta upp det som har kommit fram här när det gäller det tillkännagivande som den tillfälliga utskottsmajoriteten föreslår om nationella riktlinjer för bemanning inom demensvården. Det gör mig väldigt orolig. Den stora risken är, säger jag med min erfarenhet av inom vården, att det blir ungefär som när vi säger att det är 1 lärare på 30 elever. Det är lika fel med sådana kriterier som med kriterier inom demensvården. Det vi har sett är att tillsynen fungerar bättre sedan den flyttades till , och det är en väckarklocka som är väldigt viktig. Kopplat till lokala värdighetsgarantier är det oerhört viktigt att se hur man kan ge en bra vård av god kvalitet. Lokala förutsättningar måste vara med. Husets utformning och den allmänna vårdtyngden är viktigt. Men man måste också ta hänsyn till den enskildes behov och personalens kompetens. När man beslutar om bemanningsnivå måste man ha kunskaper om det enskilda sjukdomstillståndet, demenssjukdomens olika faser, hur många dementa på vårdboendet som befinner sig i en viss fas av sjukdomen. Men det är också personlighetstyper och typer av demenssjukdom som ska vara avgörande för hur bemanningen ska se ut. De här kriterierna kan aldrig nationella riktlinjer ta hänsyn till. Varje person som har tillräckliga kunskaper om demenssjukdomar vet att man måste anpassa bemanningen på ett lokalt plan. Min fasa är att riktlinjer blir ett hinder för att ta lokala hänsyn och sätta den enskilda människans situation i centrum. Jag är förvånad över att man inte ser att vi kan använda den lagstiftning vi har med lokala värdighetsgarantier och den kunskap som en fungerande tillsyn ger. Jag är stolt över det arbete som alliansregeringen har gjort för att kvalitetssäkra äldreomsorgen, för att ge den enskilde rätten att vara oberoende och få möjligheter att leva ett aktivt liv. Jag är stolt över hur tydligt vi ger alla rätten att bemötas med respekt och att man får behålla sitt självbestämmande. Alliansen gör det genom stimulansmedel, tydliga riktlinjer, samverkan med kommuner och landsting, lokal anpassning och kompetenshöjning av personalen. Jag yrkar bifall till reservation nr 26 och avslag på alla andra reservationer. I övrigt yrkar jag bifall till förslaget i socialutskottets betänkande nr 1. (Applåder) I detta anförande instämde (FP) och (KD). 35 (V) replik: Jag vill börja med att säga att inte någon av oss rödgröna som hade en gemensam motion yrkade avslag när det gällde värdegrunden. Vi skrev däremot tydligt att vi inte tror att det är den som kommer att förbättra äldreomsorgen mest, för det är ungefär samma ord som har stått i socialtjänstlagen tidigare. Vi pekade på att det handlar om tillräckliga resurser. Det är för lite personal och för lite resurser till äldreomsorgen. Vi pekade på att man måste göra rejäla satsningar på kompetensutveckling för människor som jobbar i äldreomsorgen och naturligtvis också i demensvården. Så var det. Jag pratade med i går, och hon sade samma sak, att en värdighetsgaranti blir värd något när den blir väldigt konkret och när den resulterar i mer personal. Vi har sagt, och jag som vill ha nationella riktlinjer för bemanning, att det inte handlar om att fastställa ett antal siffror centralt för hur många anställda varje boende ska ha. argumenterar på det sättet igen, och det är tråkigt, tycker jag. Vad vi har sagt är att det naturligtvis går att ta fram riktlinjer som tydligt säger att det inte går att vara utan bemanning etcetera, eftersom de demenssjuka måste ha någon tillgänglig som de kan vända sig till direkt. Det går inte att ha hur lite personal som helst , att någon går in till en som behöver hjälp medan andra springer ut. Åtta till tio demenssjuka kan inte vara ensamma , som de är på många håll. Det går inte att ha hur lite personal som helst om man ska se till varje äldres behov, om man ska kunna hjälpa någon som har ångest, om alla ska få hjälp vid måltider och kunna komma ut. Det innebär att det måste göras lokala anpassningar utifrån ett nationellt resonemang. Jag vill ställa frågan igen: Vad har ni egentligen emot nationella riktlinjer för bemanning i demensvården? 36 (M) replik: Min allra största fasa är att det blir för generellt. Och ska man göra nationella riktlinjer måste de vara generella, för annars är de lokala. Det som alltid är det absolut viktigaste är att sätta människan och det lokala behovet i centrum. Man kan aldrig säga i en nationell riktlinje att om det finns 20 demenssjuka inom ett område ska det vara en viss bemanning, för det är så beroende på typen av demens och hur den yttrar sig. Därför kan en riktlinje inte göra annat än säga att det ska vara en god vård och omsorg, och det har vi en socialtjänstlag som redan säger. Det kommer alarm från och deras tillsyn, och jag är så glad att vi har fått en ny aktiv tillsyn som visar på problemen. Men jag menar att vi har verktygen . De är förstärkta med de lokala värdighetsgarantierna. Det enda jag är rädd för är att de blir en broms i stället för en stimulans till förbättring. Jag kan göra en jämförelse med skolan, att man har en lärare på 30 elever. Men om det är tio elever som inte har förmågan att lära sig att läsa och skriva, kanske det ska vara tre lärare i den klassen. Det är det här som inte går att få in i nationella riktlinjer. Vi måste se människors behov och deras sjukdomstillstånd innan vi funderar på vad vi ska säga som politiker från riksdag. Vi har en socialtjänstlag som är mycket tydlig med att vi ska ha en vård och omsorg av god kvalitet. Vi har målsättningar som säger att man ska mötas med respekt, oberoende av tillgång till vård och omsorg, ha inflytande i sin vardag och känna trygghet. Varenda kommun som ska leva upp till de målsättningarna måste se till att det finns personal. 37 (V) replik: Jag vet att vi har de målsättningarna, men tyvärr finns ändå och och de av de 94 boenden som besökte. Jag vill se ett mer proaktivt sätt att agera, inte efter att man hittat felen vid tillsynen. Det vore alldeles utmärkt att införa nationella riktlinjer. Med den kompetens som man kommer att ha i det arbetet och som jag vet finns utformar man naturligtvis inte riktlinjer som säger att oavsett demenssjukdom, sjukdomsstadium och hur lokalerna ser ut ska personalbemanningen vara densamma. Självklart kommer inte riktlinjerna att se ut så, och det tror jag att ni är väl medvetna om. Självklart kommer riktlinjerna att innehålla att man ska titta på de individuella behoven och de lokala förhållandena. Jag tycker inte att det hjälper de demenssjuka i och de anhöriga att de får någon form av kompensation för utebliven hjälp utifrån värdegrunden. Det är inte det som det handlar om här. Här handlar det om att man inte har ett värdigt liv, att man far direkt illa. Jag tycker att vi ska ge kommunerna det verktyg som nationella riktlinjer för bemanning ska vara. När man kommer med nationella riktlinjer och det tror jag att känner till samlar man dessutom människor för att diskutera hur det är tänkt och utbildar de människor som ska tillämpa riktlinjerna. Det är ett av de största jobben. Något som vi ofta får höra från , och andra när vi är ute i äldreomsorgen är att verkligheten är att man ligger så långt under vad som skulle vara en bemanning för bra äldreomsorg, inte på alla ställen men på många håll, att det bara kan gå åt ett håll. Det kan faktiskt bara bli en förbättring med nationella riktlinjer, så varför säger ni nej? 38 (M) replik: Jag har varit väldigt tydlig med varför nationella riktlinjer kan bli skadliga för den enskilde i stället för ett stöd och hjälp. Och jag har fortfarande inte fått en enda förklaring på vad det är för fel på socialtjänstlagens krav på en god och tillräcklig omsorg, vad det är för fel på lokala värdighetsgarantier för att anpassa vårdinsatserna utifrån den enskildes behov på verkligt lokalt plan. Jag får inget svar på det, utan det enda svar jag får är att vi från måste tala om att människor ska följa de lagar som vi redan har. Det tycker inte jag är värdigt en riksdagsledamot. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 7 § Arbetsmarknad och arbetsliv Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 2010/11:AU2 Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv (prop. 2010/11:1 delvis, framst. 2009/10:RRS28, redog. 2009/10:RRS17 och redog. 2009/10:RRS33). 39 (S): är ett rikt land. Den största rikedom vi har är människorna. Varje människa är en resurs. Varje människa är en rikedom. Det kan aldrig vara så att en människa är en belastning eller ett problem. Det är människor i arbete som skapar välstånd, för individen och för oss alla. Vi är också ett rikt land därför att vi har goda kunskaper. Vi har haft en hög kvalitet i skolan. Vi har satsat stort på vuxenutbildning, återkommande utbildning och högskoleutbildning. Jag var själv ansvarig under 90-talskrisen då vi använde tillfället till att ge nästan en halv miljon människor chansen att återvända till utbildning och rusta sig för att kunna ta de nya jobb som sedan kom. Vi har haft en stolt tradition i vår forskningspolitik som har bidragit till att varit ett land med stora, växande och starka företag som har kunnat konkurrera internationellt och som har stått för innovation. Flera av dessa värden och rikedomar är nu utsatta för förskingring. De håller på att upplösas och sjunka i värde. Trots att vi har en starkt växande arbetsmarknad håller långtidsarbetslösheten på att bita sig fast. Människor hamnar permanent utanför arbetsmarknaden. Den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin, som till namnet är ett skämt eftersom det varken är jobb eller utveckling man får, innehåller snart 100 000 människor. av dem får utbildning, praktik eller motsvarande kvalificerad insats. Under den senaste mandatperioden har andelen unga funktionshindrade som förtidspensionerats ökat . Man har skapat en rutschkana ut från arbetsmarknaden för många människor. kom en ny kalldusch. I den nya undersökningen om elevernas kunskaper i skolan, PISA-undersökningen, visar det sig att svenska elevers kunskaper är i fritt fall. I de grenar där vi tidigare varit mycket duktiga, i läsförståelse, där vi har legat långt över genomsnittet, och i förmågan för skolan att vara jämlik och kompensera för skilda förutsättningar hemifrån, ligger vi på ett mediokert OECD-genomsnitt. I de grenar där vi också tidigare inte var tillräckligt starka, matematik och naturvetenskap, ligger vi långt under snittet. En fjärdedel av pojkarna i svensk grundskola når inte upp till grundläggande krav på läskunnighet. Det här är det kanske allvarligaste hotet mot våra möjligheter till tillväxt, jobb och välfärd. Vi har en utbildningsminister som ägnar mer tid åt repressalier än åt kunskaper och mer tid åt sortering än åt lärande. Vi har en regering som har lagt om forskningspolitiken där man nu har en beröringsskräck för det som var en paradgren för , nämligen ett samarbete mellan staten och näringslivet för att satsa på forskning, utveckling och innovationer. Det leder också mycket riktigt till att viktiga och stora forskningsintensiva företag väljer att lämna eller avstår från att investera i . Vi har en regering helt utan ambitioner. Det hör man också när man lyssnar till regeringens mål. Ett mål man har satt upp är att arbetslösheten när man går till val 2014 ska vara tillbaka på samma nivå som den var när man tillträdde 2006, en nivå som man då beskrev som massarbetslöshet. En annan ambition är att välfärden ska finansieras av ett skattetryck som är i samklang med statsministerns ålder och inte med de behov som välfärden ställer upp. Vi såg ett talande exempel för sedan när lade ned en verksamhet i . 900 kunskapsintensiva jobb försvann, till stor del forskningstjänster. Vad gjorde näringsministern? Ja, inte åkte hon ned till eller talade med om läkemedelsindustrins utveckling, utan hon kom med ett nytt utspel och sade att man kanske kunde införa skatteavdrag för att gå ut med varandras hundar. Vi är i en situation där regeringen håller på att förskingra de värden som gjort och byggt starkt. Varför gör man det? Jo, har en enda idé om jobben. Det är lägre löner. Den enda vägen är att pressa ned den så kallade reservationslönen. Människor ska tvingas ta jobb till allt lägre löner. Det är den väg man hoppas ska ge fler jobb. Man har på ett imponerande konsekvent sätt genomfört denna politik som syftar till lägre löner och till ett lägre kunskapsinnehåll i jobben. Man gav sig på och förstörde a-kassan så att en halv miljon människor lämnade försäkringen just innan lågkonjunkturen slog till och många skulle behöva den. De allra flesta som blir arbetslösa ställs på bar backe utan en fungerande inkomstförsäkring. I retorik talas om en försäkring för alla, men politiken har i praktiken inneburit att arbetslösa hänvisats till socialkontoren för sin försörjning. Man har ändrat sjukförsäkringen och infört en helt absurd regel som gör att den som har en sjukdom eller funktionsnedsättning och kan arbeta men kanske inte full tid nu i stället måste sägas upp för att bli heltidsarbetslös. Vi har sett exempel på läkare som föreslås sluta med sitt deltidsarbete som läkare och i stället gå till . Man har skapat en veritabel rutschkana bort från den reguljära arbetsmarknaden genom det man kallar fas 3 i jobb- och utvecklingsgarantin. Trots stark tillväxt på den svenska arbetsmarknaden just nu är det 50 nya personer som går ut i fas 3. Där ska man tvingas jobba utan lön, utan utbildningsmöjligheter och utan slut. Det här späder bara på. Det är en återvändsgränd som inte ger människor någon chans att komma tillbaka till den reguljära arbetsmarknaden. Man har urholkat spelreglerna på arbetsmarknaden bit för bit genom lex och genom att tillåta rena skojarföretag att importera arbetskraft och människor som utnyttjas skamlöst utan rättigheter och utan kontroll. Man har ändrat finansieringen av a-kassan så att den som har oturen att jobba i en bransch med hög arbetslöshet och ofta osäkra anställningsförhållanden betalar , det vill säga har inte råd att omfattas av försäkringen, medan andra som har trygga anställningar ska betala en låg avgift. Varför gör man detta? Jo, för att man har en medveten idé om att sänka reservationslönerna. Det är givetvis en möjlig väg att gå. Det går att konkurrera med låga löner. Vi tror dock inte att det är någon särskilt bra väg för . har varit kritiskt mot regeringen för att man inte talar om varför man genomför den politik man gör. Man säger att jobbskatteavdraget kan ge mer jobb om det verkligen leder till att det blir lägre löner. Erkänn att det är en låglönelinje ni företräder! Använd rätt namn! Använd inte ett Orwellskt språk och kalla det för arbetslinje! Er arbetslinje har lett till att arbetslösheten har ökat rekordartat. Människor hamnar permanent utanför arbetsmarknaden i stor omfattning. Utanförskapet har vuxit , och långtidsarbetslösheten biter sig fast. Det är ingen arbetslinje, men det är en låglönelinje. Det är en väg som är farlig för , och den är farlig för vår konkurrenskraft. Det är bara att beklaga att ideologiska övertygelse om ökade klyftor och lägre löner får hamna före behovet av att stärker sig för att klara en internationell konkurrens och av att vi rustar oss med fler människor i arbete för att klara framtidens utmaningar. Vi socialdemokrater har en motsatt politik. Den är förstås baserad på vår ideologi med en samhällssyn och människosyn där vi har tilltro till människors förmåga och arbete åt alla och där vi vill att ska konkurrera med kompetens och inte med låga löner. Det här får konsekvenser också för politikens prioriteringar, och dem ska vi besluta om när vi voterar. Vi står inför stora utmaningar när det gäller demografin. Vi har en åldrande befolkning och en krympande arbetskraft. Vi står också inför stora utmaningar med en allt skarpare internationell konkurrens. Svenska företag kommer att möta en knivskarp konkurrens och får svårt att bedriva en lönsam verksamhet. I det läget vill vi rusta människor så att de kan ta de jobb som skapas. Vi vill investera i högre kvalitet i undervisning i skolan. Vi vill ge en konkurrenskraft där fler människor får chans till utbildning återkommande utbildning och ny utbildning. Den situation vi har i svensk skola där kunskapen är i fritt fall är en livsfarlig situation för konkurrenskraft. Det kommer vi att få betala ett mycket högt pris för om vi inte vänder utvecklingen . Vi vill ha ett strategiskt samarbete med industrin för forskning och utveckling. Det är inte minst viktigt för läkemedelsindustrin och hela den så kallade life science-branschen. Vi vill ha en aktiv arbetsmarknadspolitik. Den som har oturen att bli arbetslös ska inte mötas av förakt utan av respekt. Man ska ha rätt till stöd och hjälp, och man ska ha rätt att mötas av tilltro till den egna förmågan. Det handlar om att få möjlighet till utbildning reguljär utbildning, kvalificerad arbetsmarknadsutbildning och yrkesutbildning. Vi vill göra en särskild satsning på de ungdomar som lämnar gymnasieskolan utan tillräckliga kunskaper. De har en dålig prognos om man inte ger dem nya kunskaper. Vi vill satsa på validering av befintliga kunskaper. Många har kunskaper, men inga papper på det. förekommer nästan ingen validering, vilket ger en svagare ställning på arbetsmarknaden. Vi vill satsa resurser på rehabilitering. Den som ska tillbaka från sjukdom till arbete måste med aktiv rehabilitering få hjälp att komma tillbaka. Vi vill satsa resurser på att ge människor stöd att starta egna företag. Vi vill satsa mer på praktikplatser och på kvalificerade insatser. Vi vill ha ett trygghetssystem som underlättar rörlighet på arbetsmarknaden så att människor kan matchas med rätt kompetens till rätt jobb. Det kommer att tala mer om. Vi vill ha ordning och reda på arbetsmarknaden med tydliga spelregler och starka parter. Det kommer att tala mer om. Vi vill ha ett arbetsliv där människor kan utvecklas och inte utslitas, ett arbetsliv där man använder de anställdas förmåga och inte tar ifrån dem förmåga. Det kommer att tala mer om. Vi vill ha en arbetsmarknad där varje människa behövs, där vi inser att ingen är perfekt och att det är bra att det är så. Det kommer att tala mer om. Vi socialdemokrater står förstås bakom vårt budgetalternativ och alla de reservationer vi har undertecknat, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna 1, 6 och 15. 40 (MP): Jag instämmer i de bifallsyrkanden som föregående talare gjorde. För tids vinnande yrkar jag inte bifall till andra reservationer, men jag står givetvis bakom alla reservationer och dem vi har tillsammans med Socialdemokraterna och . uppfattning är att mer måste göras för att all arbetskraft ska ha chans att få jobb på arbetsmarknaden. Man måste ha en flexibel arbetsmarknad som är utformad och organiserad på ett sätt som tar till vara allas möjlighet att delta efter förmåga. Så är det tyvärr inte . Jag vill i detta sammanhang lyfta fram de sociala företagen. De sociala företagen och de sociala arbetskooperativen är viktiga komplement till bland annat verksamhet. Det gäller också de ideellt inriktade föreningar som verkar bland människor som av olika skäl har haft svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Fördelen med dessa verksamheter är att de kan arbeta mer oreglerat och med fler målgrupper än vad till exempel kan. Vi tycker att verksamhet är bra och måste få fortsätta och fortsatt ha ett brett stöd, men kompletteringar är av godo. anser att regeringen bör underlätta det sociala företagandet och de sociala arbetskooperativens och det ideella föreningslivets möjligheter att bidra till jobbverksamhet för funktionsnedsatta och andra grupper som står långt från arbetsmarknaden. Vi har stora utmaningar framför oss. Det är en kraftig generationsväxling på gång; vi är mitt uppe i den. Såväl inom den offentliga sektorn som inom näringslivet ser vi allt fler tecken på att det kommer att bli en helt annan miljö. Vi ser en demografisk utveckling som innebär att andelen äldre i vissa regioner inom den kommande kommer att öka , medan andelen 2024-åringar är praktiskt taget oförändrad. Ett stort antal företag riskerar därför att försvinna. Enligt Företagsbarometern säger företagen att bland annat bristen på arbetskraft är problemet. Visst är det uppochnedvända världen när företagen saknar arbetskraft och flera hundra tusen människor går utan arbete. Betänkandet handlar också om arbetsmiljöfrågor. Vi har en gemensam reservation inom området. Det är ett sorgligt kapitel om vi tittar tillbaka på vad som har gjorts från regeringshåll. Det första man gjorde var att lägga ned . Man drog kraftigt ned på antalet inspektörer. De som är kvar får allt svårare att klara sitt uppdrag. De som bäst kan vad som händer på arbetsplatserna, nämligen fackförbunden, ger tydliga signaler om att vissa saker har förändrats så mycket att det är svårt att bedriva ett seriöst arbetsmiljöarbete. Unionens senaste arbetsmiljöundersökning visar att medarbetare i en stor andel av företagen har varit sjukskrivna på grund av arbetsrelaterad stress . Det är illa att den senast publicerade Arbetsmiljöbarometern visar att den positiva trenden när det gäller systematiskt arbetsmiljöarbete är bruten. Det har alltså vänt nedåt. Arbetsmiljöombudens bedömning av arbetsmiljön för tjänstemännen och hur de upplever att det systematiska arbetsmiljöarbetet bedrivs är mer negativ än föregående år, detta trots att innehållet i det systematiska arbetsmiljöarbetet har förbättrats på flera punkter. Det låter som en motsägelse, men det innebär faktiskt stora problem för det systematiska arbetet. Det är fortfarande stress och arbetsbelastning tillsammans med chefs- och ledarskapsfrågor som ur tjänstemännens synpunkt bör vara de mest angelägna frågorna på arbetsplatserna i de här fallen. En viktig faktor är att se till att arbetstidsfrågorna ingår i det systematiska arbetsmiljöarbetet. Arbetsgivarens ansvar för att leda och fördela arbetet är ännu viktigare i ett arbetsliv där gränserna mellan arbete och fritid suddas ut och där arbetsbelastningen bara ökar när färre ska göra mer. Anmälningar om arbetsskada vid psykosociala besvär görs inte i den omfattning de borde.