prot · GX09137 · 2010-06-15 00:00:00 — Jag är inte orolig för att man skulle sänka kraven på de lärare som på olika sätt kommer att anställas när detta försvinner ur förordningen. Både och jag vet att det inte alltid är den formella kompetens man har i sina olika papper som gör att man blir en bra lärare. Därför är det viktigt att det finns möjligheter att utveckla alla olika delar av detta. Det är olika logik i majoritetens och oppositionens förslag. Vi säger att vi tror på lärosätena, att man vill utveckla verksamheten när det gäller både studentinflytande och kollegers inflytande och att det därmed inte behöver regleras från statsmakternas sida. 17 () replik: Jag har några frågor jag skulle vilja ställa till , men först måste jag följa upp det väldigt intressanta spår som kom på slutet. Det är klart att det finns outbildade lärare som undervisar i . Men räcker det att ha en magisterexamen i historia för att anses vara en utbildad och auktoriserad lärare som ska få undervisa i i historia? Det är det som blir den rimliga logiska konsekvensen av det som precis sade. Jag reagerade när hävdade att vi vill omyndigförklara lärosätena, tror jag det var, bara för att vi vill att man ska garantera kvalitet och rättssäkerhet. Jag är fullt medveten om att vi i det här fallet verkar ha olika definitioner på vad som är kvalitet och rättssäkerhet. Men det måste väl ändå vara så att ställer upp på principen att det inte är att omyndigförklara någon att man har vissa statliga garantier för kvalitet och rättssäkerhet? Om det är att omyndigförklara personer förstår jag uttalande. Men om det inte är det handlar det inte om att vi vill omyndigförklara människor. Det handlar om att vi har olika definitioner på kvalitet och rättssäkerhet. Det får ändå vara någon som helst måtta i debatten, tycker jag. Man säger att vi misstänkliggör rektorerna. Jag var i mitt anförande väldigt tydlig med att vi inte misstror rektorerna. Jag tror att de kommer att fatta oerhört bra beslut. Jag ser dock en poäng med att det finns en statlig garanti, på samma sätt som kommuner inte får göra vad som helst. Även om jag inte misstror kommunerna finns det bestämmelser och garantier. Det är inte bara pladder om man säger omyndigförklara. Egentligen handlar det om olika definitioner på kvalitet och rättssäkerhet. 18 i (c) replik: Vad är det som driver kvaliteten? Det är det som har lyfts fram gång på gång i denna debatt. Det som driver kvaliteten är möjligheten till självbestämmande. Jag tror att både jag och anser att självbestämmande i väldigt många olika sammanhang för att man sätter sig in i olika typer av problemställningar, frågor och så vidare, men också inser att det är god kvalitet som är grundbulten. Att få möjlighet att bestämma själv är, tror jag, av yttersta vikt. Varför misstänkliggöra och tro att det inte skulle göras på ett bra sätt? Men om allt det man ska besluta om ska omgärdas av ett antal regleringar menar man ingenting med det självbestämmande man säger sig vara för. Om vi ska prata om ett friutrymme och självbestämmande och besluta om att ge utrymme för det är det oerhört viktigt att det också finns någonting att besluta om. Hela propositionen andas möjligheter att garantera kvalitet och rättssäkerhet. Jag är lite ledsen om jag var oklar i mitt tidigare replikskifte och öppnade för att man skulle vara behörig i beroende på vad man hade för universitetsexamen. Det var inte så jag menade. Självklart krävs det i lärarutbildning av olika slag för behörighet. 19 () replik: Det var bra att få det klargörandet. Det betyder att man behöver en viss pedagogisk kompetens i , och det tycker jag är bra. sade att det som driver kvaliteten är självbestämmande. Jag tror att självbestämmande är kvalitetsdrivande, men jag vill hävda att det finns betydligt fler faktorer som driver kvalitet. Det är också relevant att fråga sig vem det är som bestämmer. Det här är självbestämmande för rektorerna. Jag tycker att det är bra med självbestämmande för rektorerna, men det finns en rimlighet i att staten garanterar att även andra har ett visst mått av självbestämmande, och det är det vi pratar om. Det handlar inte om att omyndigförklara lärosätena. Jag tror att landets rektorer kommer att fortsätta att ha en del organ och regleringar, och det tycker jag är positivt. Jag misstror inte dem. Jag tror att det kommer att gå alldeles utmärkt. Men jag tycker att man i en rättsstat inte ska bygga allting på att enskilda människor kommer att fortsätta att vara goda i all framtid, även om man tror det. Det är inte så man bygger en rättsstat. Jag tycker ändå att det krävs ett erkännande av det från regeringen. Sedan kan vi diskutera om det räcker med att en person som är disputerad får fatta beslut och informera studenterna i förväg om att det är ett tillräckligt mått av rättssäkerhet. Det kan man tycka. Jag tycker det inte, men det måste ändå vara tydligt att man kan ställa krav utan att omyndigförklara eller misstänkliggöra. 20 i (c) replik: Det är oerhört viktigt att vi inte är slarviga i den här debatten och svänger oss med olika delar. har det låtit som att det kommer att kunna ske en massa enmansbeslut som man i efterhand enbart behöver informera om. Men det är ändå så att studenternas inflytande finns beskrivet väldigt tydligt på s. 38 i propositionen, där det står att minst tre ledamöter ska kunna finnas med i alla de samlingar där man behöver representeras för att det handlar om utbildning eller studenternas situation och alla de frågor som bereder de delarna. Sedan står det, precis som har fastnat väldigt tydligt för: Om beslut ska fattas eller beredning genomföras av en enda person, bör liksom information lämnas till och samråd ske med studentrepresentant före beslut respektive slutförande av beredningen. Det är jätteviktiga skrivningar som syftar till att säkerställa studenternas rättssäkerhet. Det ska vara tydligt att det handlar om beredning före beslut. Sådana frågor kommer givetvis alla vi som står bakom propositionen att följa väldigt noggrant. Det är klart att vi tar till oss av den kritik som förs fram på olika punkter från olika organisationer och funderar på vad det finns för utvecklingsmöjligheter. Vi avser att återkomma på ett antal områden, till exempel när det gäller ekonomin. Det är klart att vi kommer att följa utvecklingen och se. Men vi har en tilltro till att våra ledningar på universitet och högskolor likaväl som de lärare, forskare och studenter som finns där kommer att vara en garant för att man med ett ökat självbestämmande också driver på kvaliteten i den högre utbildningen. Det är oerhört viktigt för som kunskapsnation att vi kan göra det. Jag är glad över att den här propositionen nu kommer, även om jag också gärna hade sett att en del av de ekonomiska frågorna kommit längre i sin beredning än de gjort . 21 (): Som vanligt har mina kolleger i Alliansen redan belyst denna proposition på ett alldeles lysande sätt, både innehåll och konsekvenser, men låt mig ändå för sakens skull få fortsätta på denna inslagna linje. Jag tror dock knappast att jag kommer att komma med några uppseendeväckande tillägg. sade tidigare att man i oppositionen gillar nio av tio förslag i denna proposition. Det tackar vi väldigt mycket för. Det hade varit kul om vi sett det tidigare i debatten också. Men jag skulle ändå vilja hävda att det går en tydlig politisk skiljelinje mellan de två alternativ vi har, Alliansen och oppositionen, när det gäller synen på vikten av akademins frihet, vikten av att den verksamhet som i mycket har till uppgift att kritiskt granska oss och de beslut vi fattar ska vara så fri från politisk inblandning som det över huvud taget är möjligt. Den förra borgerliga regeringens högskolereform 1993 syftade till en rejäl avreglering på detta område för att öka akademins frihet. Med denna alliansregering tar vi ytterligare ett flertal steg i samma riktning. har det genomförts en rad reformer med just syfte att öka akademins frihet och minska vårt inflytande. Lärosätena utser i princip sina styrelser fritt, forskarinflytandet i har stärkts, den fria grundforskningen har fått ökade resurser och de fria forskningsstiftelserna har återupprättats. Det här går som en röd tråd genom Alliansens politik, och denna proposition En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor syftar ytterligare till att gå den vägen. Förutom principfrågan att de ska vara en självständig och kritiskt reflekterande kraft i samhällsutvecklingen finns det åtminstone ytterligare två huvudskäl till att statliga universitet och högskolor ska ha ökad frihet. Kvaliteten har vi talat om i verksamheten. Den främjas av att universitet och högskolor får större frihet att anpassa verksamheten efter just de behov man har. Förutsättningarna för det mig närbelägna Campus skiljer sig väsentligt från förutsättningarna för till exempel . Ska man kunna utvecklas optimalt krävs att man har flexibilitet. Den ökade handlingsfriheten är en förutsättning för att universitet och högskolor ska kunna bedriva sin verksamhet framgångsrikt i en internationell och högst konkurrensutsatt sektor, något som mycket tydligt har visat i sin fantastiskt utmärkta rapport. Vi tror inom Alliansen helt enkelt att vi som politiker ger akademin och därmed utveckling bästa förutsättningar om vi bara lägger oss i lärosätenas kärna, till exempel att säkra kvaliteten i utbildningen, att tydliggöra ansvarsförhållandena och att värna rättssäkerheten hos studenterna. Det är det vi ska syssla med, i övrigt ska lärosätena själva bedöma och organisera sig. Det är en fin balansgång, det håller jag med om som den liberal jag är, att kunna säkra kvalitet och garantera rättssäkerhet som vi vill släppa akademierna fria. Därför reglerar vi tydligt att studenterna ska ha rätt att vara representerade. De ska ha rätt att vara representerade jag upprepar det. Det är precis som att folk inte hör vad man säger. Vi ställer krav på rektors behörighet och kompetens. Vi säger att beslut som kräver viss kvalificerad bedömning ska fattas av personer med rätt kompetens, vetenskaplig eller konstnärlig, för området. Allt detta garanterar vi. Vi reglerar också tydligt att det ska finnas professorer och lektorer anställda som lärare vid lärosätena. Vi rensar vilket gläder mig som tidigare arbetsmarknadspolitiskt sysselsatt i de olika tidsbeställda anställningsformer som florerat i den akademiska världen. Det är inte rimligt att en tredjedel av den undervisande och forskande personalen är visstidsanställd. Det är självklart att det regelverk som reglerar den övriga arbetsmarknaden ska finnas inom akademin, alltså samma regelverk i högsta möjliga grad. Huvudregeln måste vara tillsvidareanställning och därmed en ökad anställningsfrihet. Eftersom anställning som professor ska vara den främsta anställningen som lärare är det av vikt att vi får en likartad befattning i hela landet. Därför anser vi att behörighetskraven ska föreskrivas i författning, att kraven som ställs är höga på både vetenskaplig och pedagogisk skicklighet. Vi har hört att vi alla är helt överens om detta i denna sal. Detsamma bör gälla lektorer. Allt som egentligen behöver sägas om detta är redan sagt, så jag tänker inte förlänga debatten. Men jag vill påpeka att syftet med alla dessa förändringar är att öka flexibiliteten i våra lärosäten så att man kan finna den lösning som passar just ens egen verklighet. Det ser olika ut beroende på var vi befinner oss i landet, beroende på olika traditioner och beroende på vilka utbildningar som ges. Som liberal är jag övertygad om att denna reform som leder till ökad frihet och ett ökat ansvar för lärosätena är den bästa vägen för att gå om vi menar allvar med att vi ska ha en fri akademi. Jag hoppas att vi får se ytterligt mer av det även efter valet . Därmed, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 22 (): Jag vill gärna börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. Vi har att ta ställning till ett förslag som syftar till att öka friheten för statliga universitet och högskolor. Alliansregeringen har genomfört en rad reformer. Fokus har varit på minskad politisk styrning och ökad frihet. Utgångspunkten i det här betänkandet är bedömningen att lärosätenas frihet och självbestämmande behöver öka för att ska kunna bedriva utbildning och forskning av internationellt konkurrenskraftig kvalitet. Vårt utbildningsväsen står inför stora utmaningar. En ökad frihet är i det här sammanhanget otroligt viktig. Makten att forma sin egen framtid är central när våra universitet och högskolor ska förhålla sig till den ökade internationella konkurrensen, som är ett faktum. Den centralstyrning som fortfarande finns kvar är ett uttryck för en politisk klåfingrighet som vi har fått ärva och som inte är speciellt hälsosam. Regeringen har i propositionen föreslagit att friheten för statliga universitet och högskolor ska öka. Det handlar bland annat om avreglering när det gäller organisation, lärarens ställning och utbildning. Lärosätena ska också få bestämma om sin interna organisation, utöver det som gäller för styrelse och rektor. Regeringen har gjort bedömningen att lärosätena ska få bestämma vilka kategorier av lärare som ska anställas och vilka möjligheter till befordran som ska finnas för lärarna. En viktig del av propositionen handlar om att säkra studenternas inflytande, precis som mina allianskolleger har sagt ett antal gånger under debatten. Det föreslås, vilket tydligen inte kan slås tillräckligt starkt fast, att studenterna ska ha rätt att vara representerade när beslut fattas och beredning sker som har betydelse för utbildning eller studenternas situation. Jag undrar i denna debatt, som vid ett antal gånger tidigare, om det är samma propositionstext vi läst. I min proposition som ligger på mitt bord slås studentinflytandet fast väldigt tydligt. Ni kan få läsa det om ni är osäkra. står inför stora utmaningar. Den globala spelplanen förändras dramatiskt. Nya aktörer tar plats på den ekonomiska scenen, men konkurrensen handlar inte längre om låga löner för mindre kvalificerade jobb utan i allt högre grad om kunskap. Alliansregeringen har genomfört en historiskt stor forskningssatsning där anslagen har ökat . Flera andra åtgärder har vidtagits för att höja kvaliteten i grundutbildningen. Men för att möta den globala utmaningen krävs inte enbart ekonomiska satsningar; det fordras också reformer för att ge universiteten mer makt att forma sin egen framtid. Att vidga det akademiska självstyret är därför ett mycket viktigt inslag i regeringens politik. Redan under den förra borgerliga regeringen genomfördes viktiga förändringar. fattades ett beslut som innebar att två stiftelsehögskolor kunde skapas och . Reformen var inte okontroversiell. Den dåvarande socialdemokratiska oppositionen bekämpade frenetiskt förslaget, som sedan visat sig vara mycket lyckat. Stiftelsehögskolorna har visat sig sporra till nytänkande i hela den akademiska världen. Under de därefter följande tolv åren av socialdemokratiskt maktinnehav ökade emellertid den politiska centralstyrningen på nytt av landets högre lärosäten. Men har Alliansen genomfört en rad reformer för att ge lärosätena större självständighet. Lärosätena utser numera som bekant i praktiken sina styrelser själva. Forskarinflytandet i har stärkts, den fria grundforskningen har fått utökade resurser och de fria forskningsstiftelserna har återupprättats. Frågan om i vilken juridisk form högre utbildning och forskning bör bedrivas har varit en viktig fråga som regeringen har tagit på stort allvar. Tanken om att öka autonomin och därmed minska detaljstyrningen har stöd också i högskolesektorn. Att skapa en helt ny juridisk form och göra upp med en lång tradition av hård styrning låter sig inte göras . Men de reformer som vi nu föreslår kommer att äga rum inom ramen för universitet och högskolor. Frihet att välja frihet att avstå! Universitet och högskolor kommer att ges betydligt större makt att utforma sin interna organisation utöver styrelse och rektor. styr ett centralt regelverk närmast in i detalj vilken organisation som ska finnas vid varje lärosäte. Det är ett uttryck för en långtgående detaljstyrning. Det staten fortsättningsvis kommer att reglera är att beslut fattas av personer med vetenskaplig eller konstnärlig kompetens om besluten så kräver. De högre lärosätena får också betydligt större frihet att själva bestämma vilka kategorier av lärare som de önskar anställa. Lärosätena måste tillåtas ta fullt arbetsgivaransvar utifrån sina egna förutsättningar och behov. Utöver kategorierna professor och lektor som blir fortsatt reglerade i förordningen kommer det att stå högskolor och universitet fritt att bestämma vilka lärarkategorier som behövs och vilka karriärmöjligheter som krävs för att kunna attrahera de bästa inom respektive område. Det blir också möjligt att i vissa fall genom ett så kallat kallelseförfarande rekrytera professorer utan de ibland tidskrävande procedurer som normalt användes tidigare. En ökad flexibilitet är viktig för att kunna konkurrera med universitet runt om i världen om de allra bästa forskarna. Detaljreglering av utbildning minskar på det här sättet. Vårt utbildningsväsen står inför stora utmaningar. Om vi ska klara av den globala utmaningen krävs förändring och förnyelse. Att ge landets högre lärosäten ökad frihet är ett mycket viktigt led i regeringens politik. En stärkt autonomi för universitet och högskolor är viktig inte bara för att det leder till högre kvalitet utan också för sin egen skull. I ett upplyst samhälle fungerar lärosätena som samhällets självkritiska röst. Med regeringens politik får äntligen en akademi i tiden. (Applåder) I detta anförande instämde (). 23 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag skulle vilja förklara för kammaren och ledamöterna att vi egentligen är med på den gemensamma motionen. Men jag kom , och detta var det enda ärende som justerades. Jag fastnade i hissen, och på grund av det är vi inte med . Jag yrkar ändå bifall till reservationerna 1 och 2. Vi anser att propositionen En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor ska avslås i sin helhet. För att ska kunna upprätthålla en utbildning och forskning av hög kvalitet måste vi ha ett nationellt system med gemensamma regler för hela högskolesektorn. Det är nödvändigt om vi ska kunna genomföra både generella satsningar och särskilda prioriteringar. Eftersom det är staten som står för den största delen av resurserna är det självklart att staten ska ta ett övergripande ansvar. Ur ett internationellt perspektiv är det också en fördel att det finns en gemensam svensk högskola med gemensamma normer. Ett splittrat system där varje högskola har sina egna regler för till exempel utbildningar och tjänstetillsättningar försvårar det internationella utbytet av studenter, lärare och forskare. Vi menar att den akademiska friheten försvagas med regeringens förslag. I stället ökar lärosätenas styrelser sin makt på bekostnad av studenter, lärare, forskare och annan personal. Ytterligare några konkreta punkter som vi tycker är negativa konsekvenser av förslagen rör studenter, doktorander samt lärare och forskare. För de studerande i högskolan kommer inflytandet att försämras. Med regeringens förslag kommer studenterna endast att ha rätt att delta i beslut som har betydelse för utbildningen eller för studenternas situation. Vi vill hävda att ett avskaffande av reglerna för vilka beslutande organ som ska finnas kan leda till att beslut fattas i mindre, slutna grupper och att studenter inte har rätt att vara representerade med tre ledamöter. Det blir svårare för studenter att hävda sina rättigheter om man sitter som en ensam ledamot på ett möte på tal om det som högeralliansen hävdar om studenternas inflytande och rättigheter. Det de säger stämmer inte. Vidare menar vi att utbildningen måste vara likvärdig och jämförbar på alla högskolor, bland annat för att det ska vara möjligt att byta lärosäte men också för att eventuella skillnader i till exempel inriktningar och undervisningsmetoder ska bli tydliga. På så sätt kan studenter göra ett verkligt val mellan de olika alternativen och ändå veta att utbildningen kommer att ge vissa kunskaper och vara användbar på arbetsmarknaden. Detta är också viktigt för den internationella rörligheten. Vi tycker att det är av stor vikt att svenska utbildningar är gångbara även utomlands. Det måste de vara dels för att studenter ska kunna studera i ett annat land, dels för att man ska kunna locka utländska studenter att studera här i . För studenter och deras utbildning är det negativt att inte både forskning och undervisning ingår i högskolans tjänster samt att det inte längre ska vara obligatoriskt med högskolepedagogisk utbildning eller motsvarande kunskaper i undervisning. Det krävs för att forskningsanknytningen i utbildningen ska kunna upprätthållas. Vi menar att skillnaden mellan högskolor annars kommer att öka. Det kan leda till att det endast kommer att bedrivas grundutbildning vid de mindre högskolorna. Inom vissa utbildningar, till exempel lärarutbildningen, är forskningsanknytningen redan otillräcklig, vilket bland annat beror på att resurserna till forskning är för små och inte medger att lärarna bedriver egen forskning. Avregleringen av disputationer riskerar att skapa doktorer som inte har någon legitimitet vid andra svenska högskolor eller internationellt. Det försämrar forskningsutbildningen. Försämringen i studieinflytande drabbar givetvis också doktorander. Hur alla andra förslag till förändringar och avregleringar kommer att drabba forskningsutbildningen är oklart. Jag hoppas att ministern kan förklara det för oss . Högerregeringens förslag innebär en klar försämring för högskolans lärare och forskare. De får mindre inflytande eftersom de kollegiala beslutsorganen kommer att avskaffas. Propositionen går här till och med ett steg längre än . Den kunskap och kompetens som olika kategorier i högskolan har är värdelös, enligt regeringen. Även för dem som är anställda vid högskolan är det negativt att det inte ska ingå både undervisning och forskning i tjänsten. Framför allt finns det en risk att högskolan delas upp mellan dem som forskar och dem som undervisar. Detta kan dessutom driva på en utveckling där man enbart sysslar med grundutbildning. Avregleringen av de tjänster som ska finnas kan leda till inlåsningseffekter eftersom tjänstgöring på en lokalt beslutad tjänst kanske inte räknas som en merit på andra högskolor. Risken finns även att det skapas tjänster som inte har någon internationell motsvarighet, vilket gör att den svenska högskolan kan degraderas som samarbetspartner. Tjänstetillsättningen vid högskolan måste bygga på insyn, öppenhet och kritisk värdering av meriter. Mycket av högskolans legitimitet bygger på denna öppenhet. Vi misstänker att antalet överklaganden kommer att öka kraftigt om processen blir mer sluten och att det kan innebära att krånglet inte minskar och att handläggningstiderna inte blir kortare. Vi hävdar därför att minskad öppenhet vid beslutsfattande och vid tjänstetillsättning särskilt kommer att missgynna kvinnor och göra det svårare att skapa en jämställd högskola. Erfarenheten visar att ju färre regler det finns för beslutsfattande och maktutövning, desto svårare blir det för kvinnor att konkurrera. Problemet finns också att med få kvinnor på en högskola kan kvinnorna bli överutnyttjade i beslutfattandet och få sämre möjligheter att meritera sig via undervisning och forskning. 24 Statsrådet (): En ny frihetstid gryr för den svenska akademin. Just nu är vi inne i ett principiellt skifte i svensk högskolepolitik. av socialdemokratiskt styre präglades politiken för högre utbildning och forskning i vårt land av utbildningsfabrikens politiska ideal där kvantitet ensidigt sattes före kvalitet och där centralstyrning och politiska pekpinnar var honnörsorden.