prot · GX0999 · 2010-04-07 00:00:00 — Vi är stolta över att vi har varit ett av fyra partier i en alliansregering som har arbetat precis enligt de principerna. Det gäller överallt i det arbete som alliansen har fått göra . Jag ska inte upprepa vad och har sagt här. Det skulle ta onödigt mycket av kammarens tid, och ni har redan hört det. Jag kommer i stället att gå in på några av de reservationer som ni har fogat till betänkandet. Den första som jag tar upp gäller sällsynta sjukdomar. Det är en hjärtefråga för . Det handlar om människor som är en del av det glömda . Det är små patientgrupper som har svårt att få en korrekt diagnostik, vård och behandling. Vi vill att det ska skapas specialistcenter i , men vi kanske måste repliera på center i andra delar av eftersom patienterna i de olika grupperna är så få. Vi måste ha ett europeiskt samarbete här. Vi måste också möjliggöra för forskning och utveckling av behandlingsmetoder. Det måste finnas pengar för de särläkemedel och andra behandlingar som behövs och som kan bli ganska dyra. Därför är det bra att har varit så positivt till arbete i frågan och att nu ser närmare på bland annat de organisatoriska formerna för att sörja för en bra vård och behandling för patienterna. När har kommit med sitt uttalande får vi se hur vi ska gå vidare. Vi förutsätter att vi i Alliansen får ett förtroende att styra också under nästa mandatperiod. Jag vill nu gå in på frågan om ensamståendeinseminationerna. Det är möjligt att jag kommer att överskrida mina anmälda åtta minuters talartid eftersom det här har tilldragit sig så stort intresse från tidigare talare. liberalerna har landsmötesbeslut på att ensamståendeinseminationer ska införas. Men vi har sagt ja till att närmare se till barnens situation. Det har visats i flera studier att föräldrarna till barn som har kommit till världen genom insemination ganska sällan berättar för barnet om dess biologiska ursprung. Det har naturligtvis nackdelar i när vi använder genteknik mer och mer. De här barnen löper risk att överraskas genom ett provsvar där det visar sig att deras pappa inte är biologisk pappa. Vi vet från adoptionsområdet att det kan påverka barn negativt att få den vetskapen senare i livet. Detta var skälet till att vi gick med på den skrivning som fanns i förra årets betänkande. Vi ser frågan lite vidare än att bara gälla ensamståendeinseminationerna. Jag skulle tro att barn födda av ensamstående mödrar i större utsträckning får veta hur de har kommit till världen än barn som har kommit till i en parrelation. Frågor kring livets början och slut är svåra att ta i politiskt. Det gäller även denna fråga. Jag vill här erinra om vad Socialdemokraterna skrev i en proposition undertecknad av och . Det är proposition 2004/05:137. Man skriver: När samhället medverkar till att skapa liv ställs alldeles särskilt stora krav på reflektion och eftertanke. Saken kan komma att uppfattas som en alltför stark instrumentalisering av mänskligt liv och en alltför långtgående strävan att med tekniska insatser kompensera livets ofullkomligheter. En utgångspunkt för övervägandena bör vara att ett barn som kommit till med hjälp av assisterad befruktning skall ha två föräldrar och att barnet skall ha fötts av en av föräldrarna. Det här kom alltså . Det visar hur frågorna processas i politiken. Det tar sin tid, och man måste ta dem på allvar. Det har refererats till den grupp där gruppledarna i Alliansen och arbetar med riksdagsställningstagandet . Vi kan konstatera att ensamståendeinsemination är tillåten i , , , och . I har barnet rätt att få veta sitt ursprung, däremot inte i . Frågan är sedan hur många kvinnor från som söker assisterad befruktning i andra länder . Det är några som gör det i det kan röra sig om ett trettiotal. I är det däremot betydligt vanligare. Det finns en uppgift från om att 1 136 inseminationer har gjorts vid Stork Klinik, men det är inte lika många kvinnor det handlar om. Det krävs i genomsnitt tre till fyra inseminationer för att kvinnan ska bli gravid. Det behövs fler ju äldre kvinnan är. Av dem som söker är ensamstående och lesbiska. Det finns en förening, Femmis, som organiserar ensamstående mödrar som har fött eller vill föda barn genom insemination. Den har ungefär 400 medlemmar. Inom föreningen finns minst 150 barn. Man får tio nya medlemmar. Vad kostar det då? Den totala omkostnaden för insemination är i per försök. Om det är IVF man använder är kostnaden 20 00030 000. Vanligtvis krävs femsju försök. Vi har också börjat titta på hur donationsmöjligheten påverkas av att barnet har rätt att få veta sitt ursprung. Det sägs att den är sämre i än i , men vi avvaktar en del information. Det har också sagts att en del åker till för att de vill slippa informera barnet om dess ursprung. Detta för mig över till , som är väldigt tydlig om att barn har rätt att få veta sitt ursprung. Det återspeglas också i adoptionslagen. Där framgår också vad man ska tänka på när man adopterar ett barn, så att det garanteras en säker uppväxt. Detta finns när det gäller ensamståendeinsemination både i och i , men det är då läkaren som har ansvaret att garantera att kvinnan eller paret kan ge barnet en bra uppväxt. Sedan har vi tittat på hur det är med barn till ensamstående. har ganska kommit med en rapport. Det finns 400 000 sådana barn i . Tyvärr görs ingen ordentlig indelning i undergrupper. Som helhet har dessa barn en sämre situation än barn i parförhållanden har. Det är att beklaga att man inte har delat in materialet i undergrupper, för det kan se olika ut. Det finns också studier där man har sett på barn som har upplevt skilsmässa. Det är konflikterna i relationen som är det väsentligaste, inte ensamföräldraskapet i sig. Finns det då forskning om kvinnor som har fött barn genom insemination? Femmis har varit oss behjälpliga, och vi har sökt själva också. Det finns ett 30-tal studier, och de är nu föremål för vetenskaplig analys och genomgång. Sedan är planen att redovisa den genomgången och få den diskuterad vid en utfrågning. Det är där vi står . Sedan vill jag gå över till andra änden av livet, som också rymmer svåra frågor. Det handlar om livsslutet, och där finns en reservation från Vänstern som i mycket påminner om den promemoria som lämnade över till regeringen . har det runnit mycket vatten under broarna. Det har varit heta debatter, inte minst på grund av inträffade fall. är och väldigt tydliga med sin syn på människors självbestämmande när det gäller att ta emot eller avsluta behandling och också när det gäller tillgång till palliativ vård och palliativ sedering. ligger ärendet i , som kommer att ta fram ett kunskapsunderlag som stöd för vården, och det kommer i slutet av detta år. Men det kommer ett ställningstagande från , för vi har fallet med den 31-åriga kvinnan som inte längre vill behandlas med respirator. Jag vet inte exakt när det kommer, men det är inte till dess. Eftersom det finns folkpartistiska motioner här vill jag läsa upp det landsmötesbeslut som togs , med rubriken och behandling i livets slutskede: Alla döende oavsett ålder och oavsett bostadsort måste garanteras tillgång till kvalificerad palliativ vård. Många äldre har önskemål om hur de vill ha det under sin sista levnad. Det kan handla om vem den äldre ser som sin företrädare om han eller hon kan bestämma själv eller att den äldre vill få sluta sina dagar hemma. Den enskildes önskemål om vård och omsorg vid livets slut bör i större utsträckning beaktas av sjukvården. Samtal om den äldres önskemål om den sista levnadsperioden bör därför ingå som ett inslag i behandlarrollen. Den enskilde ska också ha rätt att skriftligen uttrycka sin vilja om vård och omsorg vid livets slut. Ett sådant vårddirektiv skapar trygghet för den enskilde och underlättar för närstående och personal att ta ställning till vilka insatser som är de bästa för den enskilde. Det får under inga omständigheter innebära aktiv dödshjälp, som fortsatt ska vara förbjudet i . Med detta, fru talman, avslutar jag mitt anförande. 18 (): Genom en lång rad motioner som vi nu har att behandla belyses den spännvidd som vi kan se inom hälso- och sjukvården. Hälso- och sjukvård är ett område som berör oss på många olika sätt. Jag är övertygad om att vi i liksom de som lyssnar på denna debatt har egna upplevelser och också har hört människor berätta om hur hälso- och sjukvården har givit tröst, lindring och bot men också ibland har misslyckats med att ge den enskilde det som behövdes i den aktuella situationen. Jag vill inleda med att understryka det som socialutskottet skriver på s. 23 i betänkandet. Där framhåller vi att i hälso- och sjukvårdslagen anges målet om en god hälsa på lika villkor. Där markeras också att den som har störst behov av hälso- och sjukvården ska ges företräde. Vården ska vara av god kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet. Den ska också vara lätt tillgänglig och bygga på en respekt mellan patienten och vårdgivarna och därigenom också se till att man får en delaktighet och ett samråd med patienten. Detta är grundläggande i hälso- och sjukvårdslagen. Dessa grundläggande besked som vår hälso- och sjukvårdslag ger menar jag förstärks. Beskeden understryks och förstärks genom de initiativ som alliansregeringen har genomfört . Det är jag som kristdemokrat mycket glad över. Det är viktiga delar i en utveckling och förnyelse av hälso- och sjukvården. Det vårdval som genomförs runt om i landet är en reform som stärker respekten för patientens självbestämmande. Det självbestämmande som vi har lagt fast i hälso- och sjukvårdslagen får ett understrykande och en förstärkning genom vårdvalet. Vårdvalet är också en förnyelse av primärvården. Man lyfter fram vikten av att sjukvården är lättillgänglig och främjar ett arbetssätt som innebär goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. Jag har den övertygelsen att vi kommer att se en förnyelse, en ökad tillit och ett förtroende som har utvecklats gentemot den första linjen i sjukvården tack vare att vi den här mandatperioden vågade sätta ned foten och markera att vårdvalet är en reform som handlar om patientens inflytande, patientens trygghet och patientens tillit till sjukvården. Ett annat område som tillhör utveckling och förnyelse är beslutet om vårdgarantin. Vårdgarantin diskuterade vi här i kammaren . Också detta handlar om en uppföljning av hälso- och sjukvårdslagen. Hälso- och sjukvårdslagens resonemang om att man ska få rätt vård får nu en kraft genom det beslut som vi har markerat. Det visar också att vi som beslutsfattare vill möta patienten med respekt och värdighet. Sjukvården har den funktionen. Jag vill påstå att hela den proposition som vi hade uppe handlar om att i lag markera vårdgarantin, att ge patienten en fast vårdkontakt och en förnyad medicinsk bedömning, detta som en möjlighet för att få patientsäkerhet. I arbetet med att verkställa vårdgarantin var och är kömiljarden ett viktigt instrument. Det är helt uppenbart att kömiljarden, som alliansregeringen och vår socialminister har lanserat under den här mandatperioden, har revolutionerat vårdkösituationen mer än vad Socialdemokraterna, när de satt i regeringen, åstadkom med sitt resonemang kring tillgänglighet. Det här välkomnas av oss alliansföreträdare. Men framför allt finns det tusentals patienter runt om i landet som tack vare kömiljarden slipper vänta på att få den behandling och den vårdinsats som de är i behov av. Ett område som lyfts fram i det betänkande som vi nu behandlar är IT i vården. I den redovisning som utskottet gör finns en översikt som pekar på att regeringen bland annat i budgetpropositionen markerade betydelsen av IT-frågorna som en kvalitetsfråga för sjukvården. Jag vill gärna citera från s. 37 i vårt betänkande: Regeringen ser IT som en förutsättning för att förbättra sjukvårdens kvalitet och säkerhet. Hälso- och sjukvården är en av samhällets mest informationsintensiva sektorer, där en snabb, säker och enkel tillgång till relevant medicinsk information kan vara livsavgörande. Utifrån dessa besked och utifrån den nationella IT-strategin har landsting och regioner ett huvudansvar för utbyggnad och investeringar. I syfte att stimulera och påskynda det här arbetet har regeringen tillskjutit medel, bland annat genom de så kallade Dagmaröverenskommelserna. Arbetet med den nationella IT-strategin går in i en ny fas. Fokus kommer att ligga på ett brett införande och på användning av de grundläggande IT-tjänster som redan har utvecklats, detta för att få en utveckling av IT-sektorn som är till nytta för patienter, anhöriga och vårdpersonal. Jag finner därför att utskottets ställningstagande och skrivningar väl tillgodoser de ambitioner som finns i olika motioner. Jag kan inte låta bli att säga att jag är lite förvånad över oppositionens reservation nr 5. Om man vill kan man säga att den reservationen är som att slå in öppna dörrar. Det är mer aktivt . Och vi har en målsättning som helt överensstämmer med vad reservationen ger uttryck för. Trots detta finns denna reservation. Förutom regeringens aktiviteter i landet vill jag nämna att IT-frågorna också prioriterades under det svenska ordförandeskapet. Vi lyfte bland annat fram frågorna runt e-hälsa. Jag är som kristdemokrat glad för att alliansregeringen har startat en förnyelse och en utveckling av hälso- och sjukvården, där patientens behov står i fokus. Det handlar om vårdvalet. Psykiatrireformen pekar på detta. Det handlar om tandvårdsreformen, där vi fördubblar anslaget. Det handlar om apoteksomregleringen, som ger oss en ökad tillgänglighet. Det handlar om patientsäkerhetsreformen, som lyfter fram vikten av att man alltid ska känna trygghet i sjukvården. Det handlar om cancerstrategin. En del tror att det är naturligt att vi har den, men när man tittar i protokollen från riksdagsdebatter under förra mandatperioden ser man att det inte var någon självklarhet. Men har alliansregeringen sett till att vi har fått en cancerstrategi och en cancersamordnare. Inte minst kömiljarden och vårdgarantin är viktiga delar för att ge patienter i alla åldrar en trygghet och en kvalitet när det gäller sjukvården. Och jag vill säga att den proposition som kommer om värdegrund för äldreomsorgen markerar helheten. Detta är en utveckling av hälso- och sjukvården. Det här är någonting som alliansregeringen har sett till att vi tillsammans har åstadkommit, och detta är något som vi är beredda att fortsätta att utveckla under kommande mandatperiod. Jag är övertygad om att det med denna inriktning finns en tillit till att sjukvården ska klara de uppgifter som väntar. Med dessa reflektioner och kommentarer vill jag yrka bifall till utskottets förslag som innebär att samtliga motionsyrkanden avstyrks. 19 FINN (): När jag har hört diskussionen så här långt i kammaren måste jag ge en eloge till mina allianskamrater som på många sätt belyser de viktiga inslagen i förändringen av sjukvårdspolitiken, som har gjorts av alliansregeringen. beklagar jag de få men ja, vad ska vi säga? väldigt inriktade enskilda frågor som lyfts fram av oppositionen. Här har faktiskt regeringen tillsammans med sina myndigheter initiativ när det gäller att komma fram till en bättre grund för att fatta ett beslut. Därför kan det inte rimligen vara detta som behöver lyftas fram i en sådan här viktig debatt som berör hela hälso- och sjukvården. Jag har begärt ordet för att i stället fokusera på en väldigt viktig motion från senaste förbundsstämma i , motionen So593. Det är en motion som inte kommenteras i utskottstexten och som därför kan behöva ett litet förtydligande. Visionen i motion So593 utgår från ett synsätt som tydliggör att samhällets kostnader för sjukvård omöjligt kan skiljas från samhällets samlade kostnader för sjukdom, om rättvisande kostnadseffektivitet i grunden ska kunna uppnås när det gäller våra skattemedel för denna kärnverksamhet i den svenska välfärden. Men så här är det tyvärr . Sjukvårdshuvudmännen, det vill säga de 21 landstingen, har ett delat ansvar med staten för att ge en rättvis och lika sjukvård efter behov till befolkningen enligt hälso- och sjukvårdslagen, precis som nämnde. Men landstingen prioriterar inte sällan att först och främst leva upp till kommunallagens krav på budgetbalans. Det gör att det är statens helt egna ansvar att se till att resurser finns även för sjukdom där man inte får sjukvård, genom ersättning från den offentliga sjukförsäkringen. Utgifter i denna sjukförsäkring överstiger vida de utgifter vi har för sjukvård. Så kallade direkta utgifter för sjukvård, det vill säga öppen- och slutenvård samt behandlings- och uppföljningskostnader, utgör blott cirka en femtedel av de indirekta utgifterna för sjukvård, det vill säga kort- och långtidssjukskrivningar, förtida pensioneringar och även förtida död. Där uppskattar man att samhällets kostnader motsvarar cirka fyra femtedelar av våra gemensamma utgifter för sjukdom. Det här leder lätt till ett kattrakande om resurser där landstingen för att inte höja landstingsskatten ransonerar med sjukvård, ibland så mycket att ohälsotalen ökar. Och sjukförsäkringen belastas till det yttersta utan att fler blir friska och kan återfå egen förmåga och därmed stimuleras till att arbeta och försörja sig själva. När socialister har styrt har det varit ännu värre. Då har såväl landstingsskatt som statlig skatt taxerats ut av alla medborgare, betydligt högre än , som sjukvård har ransonerats, köerna till vården har ökat och fler än färre har funnit sin räddning för att överleva i sjukförsäkringen snarare än i en sundare livsstil med eget lönearbete eller eget företagande. Men att fortsatt skilja på kostnaderna för sjukvård som ger effekt från kostnader för sjukdom i ett ineffektivt sjukvårdssystem kommer ständigt att ge upphov till dessa förödande effekter, oavsett vem som styr landet. I motion So593 från i föreslås därför att en översyn ska göras när det gäller hur de solidariskt finansierade utgifterna för sjukvård och för sjukdom kan ses som ett sammantaget politiskt ansvar för nationen och betalas över skattsedeln. Förslaget är både innovativt och framsynt, men det kräver grundlagsändringar, vilket gör att det tyvärr inte är aktuellt att gå vidare med det . Men eftersom framtiden är oss gemensam borde det vara möjligt att under nästa mandatperiod överväga ett obligatoriskt nationellt försäkringssystem för alla människor i vårt land. Det skulle innefatta hela sjukvårdens kostnader och därmed också ersätta de utgifter som sjukdom förorsakar medborgarna när sjukvården sviktar. Ett system med en obligatorisk nationell sjukvårdsförsäkring som komplement till sjukförsäkringen skulle enligt i kunna förskjuta fokus från sjukvården som kostnadsdrivande till att den blir kostnadsbesparande i kampen mot sjukdom. Sjukförsäkringens ibland slentrianmässiga och för samhället kontraproduktiva utgifter skulle då bättre kunna bekämpas. Ett sådant modernt trygghetssystem för vår hälsas och arbetslinjens bästa innebär att en framtida reformering av den över landstingsstrukturen i vårt land äntligen kan komma upp på bordet för en hälsosam diskussion. Jag vill påpeka att Alliansen i dagens debatt har visat på hur vi ansvarsfullt inom ramarna för vårt landstingssystem arbetar för att effektivisera vården och har lyckats med detta som vi har gett visioner för framtiden. Vi kan förhoppningsvis hitta en bred parlamentarisk samsyn kring att garantera sjukvården även efter nästa mandatperiod . Det är tråkigt att oppositionen enbart kan fokusera på enskilda isolerade frågor och inte har överblicken över framtiden för sjukvård. 20 (-): Det är ett digert motionsbetänkande. Jag kan inte låta bli att först kommentera assisterad befruktning för ensamstående kvinnor. Jag tycker att det är självklart att även ensamstående kvinnor ska få bestämma det. Jag kan inte se något problem. Att det skulle vara ett problem ur barnperspektiv förstår jag inte. Då skulle väl inte någon få skaffa barn, inte heller heterosexuella par, om man nu ska tänka på det. Jag förstår när det gäller att barnet ska få veta sitt ursprung. Självklart ska barnet få det. Jag ser inga problem med det. Jag har delat in mitt anförande i tre delar. Jag vill börja med att läsa ur betänkandet. På s. 14 står det så här: När det gäller frågor om mångfald har de genomförda valfrihetsreformerna även till syfte att stärka mångfalden inom hälso- och sjukvården. Regeringen gör dock bedömningen att det utöver dessa reformer finns behov av särskilda insatser för att främja mångfald. Mot den bakgrunden har regeringen vidtagit flera åtgärder för att stimulera nyföretagande och entreprenörskap inom hälso- och sjukvården. , numera , har på regeringens uppdrag lämnat ett förslag på handlingsprogram för entreprenörskap och förnyelse inom vård och omsorg. Lite längre ned kan vi läsa: har dessutom regeringens uppdrag att genomföra en satsning på projekt för rådgivning till personer som vill starta verksamhet i egen regi inom vård och omsorg. Något längre ned står det: Regeringen gör dock bedömningen att det trots en positiv utveckling fortfarande finns en relativt liten mångfald av utförare inom hälso- och sjukvården men att det finns en stor potential för utveckling, bland annat genom regeringens pågående reformer inom området. Jag vet inte om jag ska skratta eller gråta. För vilken gång i ordningen konstaterar jag att regeringen är för mångfald och entreprenörskap i hälso- och sjukvården? Dessutom vill införa ett ämne på läkarlinjen, entreprenörskap. Man vill nämligen att blivande läkare ska lära sig att bli egna företagare. Om jag ser positivt på allt detta välkomnar jag självfallet entusiasmen med öppna armar. Det är jättebra, för i princip är vi överens om mångfalden i sjukvården. Jag kommer ihåg när sade att mångfald i sjukvården är viktigt. Det är viktigt för patienten att få välja vårdgivare. Det spelar ingen roll om de är privata eller offentliga bara de håller hög kvalitet. När det gäller den negativa biten måste ni ursäkta mig. Jag måste få veta varför regeringen avskaffar privatläkarna på den nationella taxan som verkligen ger mångfalden i sjukvården ett ansikte. Det är en väletablerad och väldokumenterad verksamhet som lever upp till alla de kriterier sjukvården nu ställer på de olika vårdvalssystemen. Jag tänker på tillgänglighet, kontinuitet, kvalitet och gott bemötande. Det är entreprenörer, egna företagare. Det skulle kunna vara en inkörsport för unga doktorer att välja allmänmedicin som specialitet och ett komplement i sjukvården för att utveckla just mångfalden. Det är inte samhällsekonomiskt försvarbart att göra sig av med den nationella taxan. Dessutom kommer det om inget görs att saknas omkring 200 allmänläkare , enligt en undersökning som privata allmänläkarförening har gjort. Läkarmottagningar som har funnits kommer helt sonika att läggas ned. För att fortsätta anförande om att vi sade innan valet hon gick precis ut vill jag säga att det var ett vallöfte att man äntligen skulle fixa till ersättningsetableringar. Det är en möjlighet för kåren att leva vidare, och framför allt handlar det om att ta vara på den kunskap och kompetens som har funnits . Det vallöftet bröts bryskt av med de andra partiledarnas vetskap. Det är allmänt känt att SKL, Kommuner och Landsting, vill ha makt och kontroll över sjukvården. Något hände när skulle genomföra sitt nationella vårdvalssystem. Plötsligt klarar man bara av ett system och inte längre parallella system som man har haft . Svepskäl brukar sådant kallas. Om det är kohandel, utpressning eller vad man nu vill kalla det från SKL och/eller får väl historien utvisa. Faktum är att regeringen inte lever som den lär. Detta är mycket allvarligt. 1 000 taxeläkare med sina 300 000 patienter kommer att göra sig hörda senare i vår. Jag vill bara påminna om att det är val till . , jag påstår att du är för mångfald, entreprenörskap och valfrihet i vården. Rätta till misstaget i lagen om ersättningsetablering för vissa privata vårdgivare medan tid finnes!