prot · GX09137 · 2010-06-15 00:00:00 — Vi ska ställa tuffare krav på lärarnas kompetens i skolan. Vi ska ha auktorisation och så vidare nu som en väg framåt. Vi talar om AT-tjänstgöring för att verkligen visa att lärarna kan sitt jobb. Det gäller för skolan, för det är den viktigaste frågan. som regeringen ställer högre krav på läraranställningar i skolan läggs ett förslag fram som helt tar bort kravet på kvalitet när det gäller universitetslärare som anställs. Hur går logiken ihop? Ska man ställa tuffare krav i skolan men inte ställa krav på pedagogisk skicklighet för universitetslärare? 5 () replik: undrar om just kraven på pedagogisk skicklighet försvinner. Men så är inte fallet, tvärtom. Det vi säger är att den pedagogiska skickligheten ska vägas in vid anställningar. Däremot anser vi att det är omöjligt och inte ger så mycket i just detta läge att man måste väga in just den pedagogiska skickligheten och ha det med i en högskoleförordning. Vi för fram krav på att det ska finnas en anställningsordning. Det ska finnas kravprofiler där man specificerar vad den person som man är beredd att anställa ska ha med sig. Men anser vi att pedagogisk skicklighet inte behöver finnas med i högskoleförordningen. Jag skulle vilja höra vad er vision är. Vad vill ni med högskolan? Under de debatter som vi har haft har ni framfört i era reservationer att ni tycker att detta är bra. Men ändå är ni aldrig beredda att faktiskt ställa er bakom det. Jag ska ta upp detta med . Han menar att om vi bara hade tagit med frågan om ekonomiska lättnader , trots att den inte var färdigberedd, hade vi nog haft ett helt annat läge. Men så är inte fallet. Oaktat vad ni skriver är det ändå inte till fyllest. Ni talar om universitetsstyrelserna och rektorns roll där och att det var så fel. Men när de själva får utse personerna har förvisso vi yrkespolitiker försvunnit det är bara 20 kvar av tidigare 60 men nästan hälften är kvinnliga ordförande, och 10 ordförande har kommit från näringslivet. Det måste väl ändå vara någonting som gagnar våra universitet och högskolor? Och de har fått besluta själva. 6 () replik: Jag ska ta upp det sista först. Jag tycker att man ska ha en modern ledning för universitet och högskolor. Om staten äger universitet och högskolor och står som garant för dem är det rimligt att de har en skicklig styrelse och en bra rektor. Då tycker jag inte att man ska blanda ihop rollerna. Jag förstår inte varför regeringen har öppnat upp för att rektorn både i praktiken kan utse sin egen styrelse och kan föreslå sig själv till styrelseordförande. Tack och lov har vi inte än så länge någon rektor som har gjort detta. Det är jag glad för. Men staten måste i sitt förhållande som ansvarig för sina högskolor bestämma vilka spelregler som ska gälla och hur ledningen ska fungera. Då tror jag att det är bra med en stark ledning för universitet och högskolor. Men då är det hela styrelsen, och rektorn har en specifik roll. Men jag tror inte att man ska blanda ihop uppdragen. Jag har inte läst något från någon remissinstans som är särskilt imponerad av att ni ändrade detta och som tyckte att detta var en klok ledningsstruktur. Detta är ett omodernt sätt att leda en verksamhet. Jag tycker att det är bra att ganska många universitet och högskolor har valt en oberoende ordförande, en ordförande som kommer utifrån. Flera andra länder har haft det som princip att man ska ha en sådan verksamhet därför att det skapar en styrelse med den funktion som en styrelse ska ha i relation till rektorn. Jag tror att vi kan vara överens om att de exempel som ni lyfter fram som någonting positivt är det som vi skulle vilja ha som system. Då är det väl bra? Då kan ni väl gå på vårt system om ni tycker att våra lösningar fungerar så bra i verkligheten. Jag vill också ta upp logiken kring lärarna. Jag har förstått att Alliansen nationellt vill reglera vad skolorna får göra, vilka lärare de får anställa och vilka lärare som får bedriva verksamhet och sätta betyg och så vidare. Har jag uppfattat det fel? Är det inte så att det ska finnas nationella krav på hur man anställer lärare i skolan och vilken kompetens de ska ha? Varför vill ni inte ha nationella krav för universitetslärare? 7 () replik: Det stämmer, , att vi vill ha nationella krav när det gäller vilka som ska undervisa i skolan. Men talar vi om universitets- och högskolelärarna. Den fråga som riktade till mig var just huruvida den pedagogiska skickligheten ska finnas kvar. Jag svarade att den inte kommer att finnas kvar just i högskoleförordningen. Men vid anställningsförfarandet ska den pedagogiska skickligheten vägas in. Varför är detta viktigt? Jo, därför att våra lärosäten ser så olika ut och har olika behov också på lärarområdet vilken typ av befattningar som de faktiskt ska ha. Men vi ställer krav på att det ska finnas en anställningsordning, och det ska också finnas en kravprofil i fråga om den tjänst och den befattning som man utlyser. I detta läge öppnar vi upp för en rättssäker, offentlig och öppen diskussion om vem som ska anställas. Det har varit en ganska het diskussion om dessa olika frågor. Vi är många som tycker att det är bra med de möjligheter som här ges att minska detaljregleringen. Jag skulle vilja nämna ett exempel, även om inte har möjlighet att svara. Ett exempel som rektorn för lyfter fram som positivt är att man nu får möjlighet att styra upp och själv anpassa sin organisation. De fakultetsindelningar som har funnits har gjort att man har missat den tvärvetenskapliga forskningen och utbildningen över gränserna. Helt plötsligt får man sådana förutsättningar, vilket ses som positivt. Man får också möjlighet att teckna avtal på lokal nivå. 8 () replik: nämnde en hel del saker i sitt anförande. Jag börjar med att konstatera att jag tycker att det är problematiskt när hon uttrycker uppfattningen att vi skulle vara emot det regeringen säger oavsett vad det är. Så är det inte. Vi är emot de förslag som kommer från regeringen som vi tycker är dåliga. Det är inte rimligt att ha som utgångspunkt att misstro varandra. Det är ändå tydligt att vi är mot dem för att vi tycker att de är dåliga. Då tycker jag att det vore rimligt att man förklarade varför de var bra. önskar jag att förklarar för mig varför följande är en positiv förändring. En person med vetenskapliga kvalifikationer kommer att få möjlighet att besluta om väldigt mycket. I praktiken räcker det att informera studenterna innan. Är det ett bra sätt att reglera rättssäkerheten och studentinflytandet för landets studenter? 9 () replik: menar att man inte är mot oavsett vad det är utan att man är för det som man tycker är bra och är mot det som är negativt. Jag gjorde ett slags reflexion. Jag kan inte mer än notera att ni har sagt att det är bra att kårobligatoriet försvinner, men Det är bra med ökad frihet och ökad autonomi, men Det är bra med kvalitetssäkringssystem där man kanske ser mer på resultat, men nämnde åter att om vi bara hade fått titta på de ekonomiska och administrativa områdena hade utfallet kanske blivit ett annat. Lite grann är det väl så. En personlig reflexion: Det förvånar mig att man när man faktiskt har möjlighet att göra skillnad ändå gång efter annan väljer att i stället backa. Också en annan sak är förvånande. hade en enkätundersökning riktad till sina rektorer. Man gick igenom vad som hade hänt med återrapporteringskrav och annat för att se hur stor bördan, belastningen, på rektorerna är. Vad dessa uttrycker beträffande skillnaden är att handläggningen av alla myndighetsuppdrag tar för mycket tid och resurser från kärnverksamheten så det är inte längre fråga om en kvalitetshöjning. I stället finns risken att det bidrar till en sämre kvalitet. Åtskilliga sådana påståenden upprepas. Självklart måste någonting göras i syfte att försöka råda bot på systemen. Det är det vi gör. Jag inser att jag glömt vad frågade om, men jag får återkomma till det i nästa inlägg. 10 () replik: Jag upprepar frågan i slutet av min replik. Jag hoppas att jag inte ordagrant sade att vi bara vi hade fått in EA-områdesfrågorna skulle ha sagt ja till alltihop. Min uppfattning var att det hade varit alldeles utmärkt att få säga ja förutsatt att detaljerna inte var väldigt konstiga, vilket jag inte tror att de var. Däremot vill vi förbehålla oss rätten att säga nej till sådant som vi tycker är riktigt dåligt. Vi röstade ja till kårobligatoriet men menade att mer pengar borde ha avsatts. Åtgärden är inte rimlig eftersom studentinflytandet inte kan garanteras, vilket i stort sett alla utom regeringen håller med om men nog om den frågan. Vi tycker att det är bra med ökad frihet. Jag sade inledningsvis att jag är positiv till det och tycker att det regeringen har gjort är bra. Men det är tråkigt att man har koncentrerat sig på den typ av avregleringar som gjorts i stället för att mer titta på ekonomiområdet och kanske också på , något som dock är en annan fråga det finns inte så mycket därifrån. Jag upprepar min fråga: Är det verkligen rimligt att det räcker med att rektor utser en person som har vetenskaplig kompetens och som sedan får möjlighet att besluta i stort sett över det mesta och att det räcker med att den personen informerar? Jag vet inte om också ordet samråd eller något sådant tidigare användes. I praktiken räcker det tydligen med att bara informera studenterna innan. Är det att garantera studentinflytandet, eller är det att sjabbla bort studentinflytandet? 11 () replik: Jag kom på att det var studentinflytandet din fråga gällde, . Inte sjabblar vi bort det. I lagtexten kommer skrivningen med att studenterna har rätt att vara representerade när beslut fattas eller beredning sker som har betydelse för utbildningen eller studenternas situation. Skillnaden är inte så stor jämfört med vad som stod under samma paragraf när det gäller fakultetsnämnden. Det finns rektorer som tvärtom lyfter fram och säger att det är glädjande att regeringen slagit fast vikten av studentinflytande och vikten av det kollegiala inflytandet och de kollegiala organen. Till och med Sulfs ordförande, som inte alltid är så positiv till det som händer, har sagt att hon tycker att det är positivt med den skrivning om värdet av kollegiala organ som finns i regeringens proposition. Det är en motbild till den bild som här tecknar. Vi kan också där dra en parallell till kårobligatoriet. och högskolor visat är att de fäster ett oerhört stort värde vid studenternas representation. Därför har man sett till att de möjligheterna formeras. Vi är övertygade om att så kommer att ske också nu trots att man får fria händer. Det är nämligen en framgångsfaktor att studenternas inflytande och den kollektiva granskningen garanteras. och högskolor ska ut och kämpa på en internationell arena så de behöver locka till sig de bästa studenterna och de bästa forskarna och professorerna. Självklart måste de leva upp till en modern syn på delaktighet bland annat för studenter. 12 i (c): En akademi i tiden ökad frihet för universitet och högskolor är titeln på den proposition som vi har som underlag för dagens debatt och beslut. Denna proposition är en av en rad propositioner som regeringen har lagt fram för att stärka den högre kvaliteten i den högre utbildningen i . Det är inte länge sedan vi debatterade frågan om ett nytt resursfördelningssystem som kommer att främja kvaliteten. Den stora satsning som presenterades i propositionen Ett lyft för forskning och innovation liksom globaliseringspropositionen är ytterligare tecken på hur viktigt det är att stärka kvaliteten i den högre utbildningen. diskuterar vi autonomi, självbestämmande, och varför det behövs en ökad autonomi samt vad den nya friheten och självbestämmandet ska användas till. Det finns flera skäl här. Några riktigt grundläggande skäl vill jag nämna. För det första: Med tanke på universitets och högskolors roll i samhället, är detta med frihet och självbestämmande oerhört viktigt. Vi har en tendens att borra ned oss i de olika detaljerna i förslaget. Detaljerna är viktiga, för där kan vi se att det finns en överensstämmelse med den övergripande målsättningen. Denna får vi inte glömma bort. Lärosätena i har på orter där de finns men också i samhället i stort i uppgift att vara självständiga och kritiskt reflekterande när det gäller det som händer i vårt samhälle. Det handlar om att tänka nya tankar. Det handlar om att ifrågasätta invanda mönster men också om att reflektera kring och identifiera utmaningar och de möjligheter som vårt samhälle står inför. Självständigheten blir en väldigt viktig principfråga. Att nu få omsätta dessa kvaliteter och att tänka nytt inom den egna organisationen blir en utmaning för att ytterligare stärka och ge incitament till att stärka kvaliteten. Det gäller också, som tidigare diskuterats här i debatten, att stärka studentinflytandet. För det andra: En annan utgångspunkt för ett ökat självbestämmande är att kvaliteten i utbildning och forskning främjas. Som tidigare nämnts finns det ett antal studier där man visar på att både kvaliteten och effektiviteten ökar. För det tredje: är en liten kunskapsnation. För att hålla positionen och för att även fortsättningsvis vara intressant för andra lärosäten internationellt men också för att attrahera studenter både från och från utlandet behöver våra högskolor och universitet en större autonomi just för att kunna möta ökade krav och nya krav. Vi i är övertygade om att lärosäten är redo och vill ta ett större eget ansvar. Alliansregeringen har betonat att lärosätena är viktiga aktörer i innovationssystemet och viktiga motorer i den regionala utvecklingen. Det finns många exempel på det. Jag kan nämna ett exempel från min del av , . Det gäller högskolan i och den profilering av forskningen som skett. Möjligheten till innovationer i samarbete med och infrastrukturen när det gäller att använda forskningen ute i samhället både för att skapa företag och för att kommersialisera idéer är oerhört viktigt. Jag ser fram emot att, som också nämns i propositionen, de ekonomiska incitamenten ytterligare stärks. Inom lyfter man dessutom fram att ett större självbestämmande är viktigt för att lärosätena också ska ta nämnda roll inom innovationssystemet. Staten har naturligtvis ett intresse av att styra och av att kunna garantera olika delar för att hålla en hög kvalitet. Dit hör kvaliteten i utbildning och forskning men också ansvarsutkrävande och rättssäkerhet för studenterna. blir det dock möjligt att utforma den egna, interna organisationen. Det jag relaterade till i min första punkt, att det är så viktigt med ökat självbestämmande för att man ska våga utmana, tänka nytt, ifrågasätta och bryta gamla mönster, blir för att upprepa mig väldigt användbart i den process man nu går in i. Men det är också så att man själv väljer hur mycket man vill förändra, och jag tror att det är viktigt att visa på de möjligheter som finns att såväl behålla det man är nöjd med och som fungerar som att kunna tänka nytt och låta processen ta den tid man vid lärosätet bedömer att den ska få ta. Det har varit diskussioner om hur man kan säkra det kollegiala inflytandet och studentinflytandet. När det gäller studentinflytandet finns det väldigt klara skrivningar om vikten av detta liksom representationen. Att sedan som oppositionen gör omyndigförklara lärosätena, misstänkliggöra och säga att det inte kommer att fungera känns riktigt lågt i debatten. Jag är övertygad om att det hyllade kollegiala inflytandet kommer att finnas kvar på ett framgångsrikt sätt och finna sig nya arbetsformer, och jag förstår inte riktigt att det finns så mycket oro för förändring. Det är klart att man ska ifrågasätta det som kommer fram och på vilket sätt man kan se vilken utmaning det ger för att förändra, men oron oroar mig lite grann. Man behöver lägga kraften på det förändringsarbete man nu får betydligt större möjligheter att genomföra. Det har varit många kontakter med företrädare för universitet och högskolor under de år då jag har fått vara verksam i utbildningsutskottet, och många diskussioner har handlat om friutrymmet och det självbestämmande man som lärosäte säger att man är i behov av. Vi gör det möjligt att gå längre, och vi kommer framgent att göra det ännu mer möjligt att gå längre kopplat till de ekonomiska frågorna. Det är tydligt att oppositionen har svårt att tänka nytt här. Man har varit med och fört in den ena bestämmelsen efter den andra, och varje enskild del i dessa bestämmelser har säkert haft sin funktion. Man har sett att det har varit motiverat av ett antal olika anledningar. När man sedan ser till helheten ser man dock att det blir fullkomligt omöjligt att sönderreglera en verksamhet på detta sätt. Menar man allvar med självbestämmandet måste det finnas ett rejält friutrymme. Därför vill vi koncentrera oss på kärndelarna men i övrigt lämna ett stort friutrymme. Vi tror på de svenska universiteten och högskolorna och den utvecklingskraft som finns när man tar till vara den kunskap och kompetens som finns i utbildning och forskning och när studenternas roll i det kvalitetsdrivande arbetet tas till vara. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. (Applåder) I detta anförande instämde (). 13 () replik: Jag tycker att det blir lite roligt när man hänvisar till olika organisationer i denna debatt. hänvisade tidigare till exempelvis Sulf och att de gillade skrivningar om kollegialt inflytande. Jag återkommer till detta snart. De har inte direkt hyllat denna proposition. Vi talade om ganska mycket studentinflytande. Man kan fråga studenterna själva om de tycker att detta är en bra proposition eller inte och om dessa bestämmelser fungerar eller inte. , jag undrar om du har frågat SFS vad de tycker om de delar som handlar om studentinflytandet , om vi tar det som ett exempel. Sedan måste jag gå in på Sulf och fråga om delar åsikt att Sulf har tyckt att regeringens skrivning om det kollegiala inflytandet var bra. Sulfs hela poäng är nämligen att dessa skrivningar saknar täckning i det förslag regeringen har lagt fram. Det är själva poängen med Sulf. Man kan i deras remissvar läsa: SULF delar regeringens uppfattning att kvalitetsgarantier samt rättssäkerhet för enskilda bör vara vägledande principer för kvarvarande särreglering. Sedan skriver de: Beslut om utbildning och forskning fattas i kollegiala organ detta är deras uppfattning; de vill ha det så där både berörda lärare och studenter är representerade. Att sådana beslut ska kunna fattas av en ensam disputerad person (i vilket ämne som helst ) är helt oacceptabelt ur kvalitetssynpunkt. De skriver längre ned att denna frihet dock på intet sätt garanterar den akademiska friheten för den individuella forskaren och läraren eller för det akademiska kollegiet. På något sätt måste man bestämma sig för om de kollegiala organen är viktiga. Man kan välja argumentet att det är bra att fatta beslut i kollegiala organ i någon form; det kan se ut på många olika sätt, och vi behöver inte reglera det från nationellt håll. Antingen säger man att detta är viktigt och då har oppositionen rätt eller också säger man att det inte är viktigt. I vissa frågor tycker man inte det. Kan ge exempel på viktiga forsknings- och utbildningsfrågor där det i fortsättningen inte behövs beslut i kollegiala organ? 14 i (c) replik: Är skrivningarna om studentinflytandet bra eller inte? Det är en viktig och relevant fråga, och det är klart att den har diskuterats. Vi har inte fullständig samsyn när det gäller hur det kan bli, men jag tycker att det är märkligt att nu göra sig till talesperson för att detta inte kommer att fungera och att man inte kommer att få ett inflytande. Hela debatten handlar nämligen om ett ökat friutrymme för att driva kvalitet. Det finns ingen skillnad i den diskussion som pågår om att studentinflytandet är en viktig faktor för att driva kvalitet likaväl som det kollegiala inflytandet är det. Att man måste reglera och att man måste vara rädd för att det inte kommer att fungera bara för att det får vara på ett visst sätt känner jag är lite irrelevant i debatten, för då handlar det återigen om att inte våga ha tillit utan tro att vi måste reglera olika delar för att det ska få vara så. Jag är fullständigt övertygad om att man också från universitets- och högskoleledningar på olika sätt ser vinster med att ha både ett stärkt kollegialt inflytande och ett klart studentinflytande, och jag är inte orolig för att det inte kommer att fungera. Låt nu universitet och högskolor få utforma de framtida lärosätena med ett ökat självbestämmande och verkligen visa på de möjligheter som finns! Det är detta som är så typiskt för oppositionen, att man misstänkliggör och inte riktigt vågar ha tillit utan säger att detta om det är så viktigt borde regleras i en förordning och så vidare. Det är det som är möjligheten att tänka nytt, att inte allt ska vara fastslaget i förordningar utan att det finns utvecklingsmöjligheter på alla de fyra plan man lyfte fram från olika EU-institutioner att det ska få vara. 15 () replik: Om vi börjar med kollegialt inflytande kan man fundera på följande: Alliansens företrädare säger i varje diskussion att detta kommer att vara kvar. och högskolor med självaktning kommer att behålla detta. Vad är då problemet? Om man nu tycker att det är viktigt för kvaliteten att det finns kollegiala organ som driver kvalitet i forskning och utbildning bestämmer man sig för det och tycker det. Annars får Alliansen anstränga sig lite och beskriva varför man tycker att det är så viktigt att man tar bort detta. Vilka beslut är det man vill fatta i andra sammanhang? Det är den frågan man borde redovisa. Ni argumenterar nämligen för vår ståndpunkt. Det är helt okej, men ni får ju argumentera för er egen ståndpunkt och vad det är för beslut ni vill fatta någon annanstans. Sedan tycker jag att det är en spännande logik när det gäller lärare och kvalitetskrav. Vi är i denna kammare överens om att vi ska ställa tuffa kvalitetskrav på dem som utbildar våra barn och ungdomar i skolan. Det har varit för slappt. Kommunerna har haft frihet att anställa lite vem de vill och att göra på lite olika, tricksande sätt. Det har de också gjort. Vi har då sagt att vi ska öka rättssäkerheten för eleverna i skolan genom att gå längre i att ställa krav på vilka som får vara lärare i den svenska skolan. Det gäller både fristående skolor och kommunala skolor. Vi ska tuffa till kraven. Vad är det som gör att ni ni föreslår detta och diskuterar det utåt vill släppa på kraven för pedagogisk kompetens för universitetslärare? Jag kan nämligen lova att de studenter jag träffar tycker att detta är en av de viktigaste rättssäkerhetsfrågorna, att de vet att den som undervisar dem har kompetens och pedagogik så att de faktiskt lär sig något också på universitet och högskolor. Var är logiken? Vi accepterar allihop tuffare krav på vanliga lärare, men här ska man ludda till kraven. Vad är logiken bakom detta? Driver det kvalitet i högskolan men inte i skolan, eller har ni gjort fel någonstans? 16 i (c) replik: Många frågor blir det. Vad är problemet, och varför får detta inte vara kvar? Skillnaden mellan den logik oppositionen framhärdar i att hålla fram och den logik alliansregeringen lyfter fram är att detta är ett friutrymme där högskolor och universitet själva får möjlighet att forma den interna organisationen och på det sättet jobba fram nya, kvalitetsstärkande delar. Att bibehålla allt gammalt för att det har varit så att man med olika förordningar har lagt fram på vilket sätt det ska få vara kvar tror jag inte är en framgångsväg i detta skede. Varför det inte ska vara kvar? Det är ingen som har sagt att det inte ska vara kvar, utan detta är en möjlighet att i friutrymmet behålla det man tycker är bra och ta bort andra delar. Att jämföra helt outbildade lärare i , möjligtvis med genomgången gymnasieskola, med den lärarkompetens som finns i högskolan tycker jag är lite irrelevant. Det är viktigt att det finns rättssäkerhet och kompetens.