prot · GX09110 · 2010-04-27 00:00:00 — Det mest anmärkningsvärda i debatten är att , generaldirektören, själv uttrycker det som vi vet om. Han har uttryckt detta publikt i tidningar: Vi vet att det som gör att vi får färre inspektioner är regeringens sparbeting och att resurserna är mindre. Det som var 28 000 inspektioner var 21 2009. Det är en markant skillnad. Det är definitivt också ett problem när vi nu kommer in i en högkonjunktur och det drar i väg och vi får fler arbetstillfällen. Det beror inte på att regeringen på något sätt för en bra arbetsmarknadspolitik, utan på att högkonjunkturen kommer tror jag. 32 Arbetsmarknadsminister (): Om det vore så enkelt att det fanns ett rakt samband mellan AV:s anslag och arbetsmiljön på våra arbetsplatser hade vi tillsammans här kunnat räkna ut det exakt perfekta anslaget för . Det finns inget sådant rakt samband. Man löser inte arbetsmiljöproblemet bara genom ett anslag till och bara genom att öka antalet inspektioner. När det gäller till exempel dödsolyckor har dessa minskat med en tredjedel . När det gäller arbetsolyckor har vi det lägsta antalet anmälda sådana . När det gäller arbetssjukdomar är det ett halverat antal anmälda sådana . När det gäller sjukfrånvaro och ohälsa ligger vi på historiskt låga nivåer. Det är uppenbart att det inte finns något tydligt rakt samband mellan anslag och arbetsmiljön på våra arbetsplatser. I stället måste man fundera på hur det faktiskt ser ut. Om vi tittar på de branscher som har haft de största problemen ser vi att det bland andra är byggbranschen. Därför är det så oerhört bra att vi har implementerat byggplatsdirektivet i svensk lagstiftning just för att tydliggöra ansvaret och just för att se till att vi har ett samlat arbete. Det gäller ju en bransch där det finns flera olika underleverantörer i olika led. har vi det tydliga ansvaret. Det är en aktiv politik för att säkra arbetsmiljön i en bransch som faktiskt har haft stora problem. En annan bransch som är problematisk är jord- och skogsbruk. Där förekommer många olyckor av olika slag. Vad kännetecknas den branschen av? Det är oftast ensamföretagare jordbrukare. Det är äldre män som skadar sig. De tar lite för stora risker. Det är precis där en ordentlig informationssatsning behövs för att upplysa om riskerna och för att gå igenom och se vilka skyddsmekanismer och vilka skydd man kan använda sig av. Därför är det så bra med en ordentlig informationsinsats just för jord- och skogsbrukarna. Det finns inte på kartan att vi kan besöka varje jordbrukare och skogsbrukare i med inspektionsinsatser. Det vore ett fruktansvärt resursslöseri. Därför är informationsinsatser av yttersta vikt. anslag är nu ungefär på motsvarande nivå som 2001. Jag står för den neddragning som vi gjorde. Den var inte orimlig med tanke på att vi inte kan sätta oss i kreditskulder som ska betalas av nästa generation. Då får alla myndigheter ett ansvar för att se över sina kostnader; det är inga konstigheter med det. Jag menar att inspektionsverksamheten är bra. Vi behöver jaga de arbetsplatser som är dåliga ur arbetsmiljösynpunkt. Men det behöver göras med målgruppsinriktning så att vi träffar de arbetsplatser som faktiskt riskerar att vara de allra sämsta. Men det räcker inte. Det skulle inte ens ha räckt om vi hade fördubblat anslaget till . Det hade förmodligen inte sett så hemskt mycket bättre ut. Vi måste också hitta sätt som får arbetsgivare att vilja sträva mot att bli bättre arbetsgivare över lag. Vi kan inte bara jaga skurkarna, utan vi måste också stödja dem som är bra. håller vi tillsammans med parterna på att ta fram en nationell arbetsmiljöstrategi. Den kommer att presenteras för före sommaruppehållet. Där har vi arbetat intensivt med parterna för att hitta de olika strategiska vägval som vi behöver göra för att inte bara ha en förbuds- och förmyndarstrategi utan också en offensiv strategi för bättre arbetsplatser och för bättre arbetsmiljö för de enskilda. Det handlar inte bara om anslaget; det måste mer till. 33 (): Det är lite förvånande och kanske också lite skrämmande att arbetsmarknadsministern lyfter fram att det inte finns något rakt samband och att det inte bara handlar om anslagen. Jag har ju precis lyft fram det som handlar om de andra sakerna, till exempel utbildning. Det som också kommer fram från framför allt de fackliga parterna är skaderapporteringen. Man kan trolla rätt mycket med statistik. Skaderapporteringen är något som det har dragits ned på, och kraven är mycket lägre. Det innebär att statistiken kan vara sådan att det finns ett mycket större mörkertal. Det kommer också signaler, inte minst från LO, om att det finns ett mörkertal när det gäller arbetsplatsolyckor och skador och sjukdomar till följd av arbetsmiljön. Detta är någonting som man definitivt måste ta på allvar. Det är därför vi driver frågorna om att vi måste hitta en bättre lösning för statistik och rapportering. Ett annat inslag i den neddragning som regeringen gjorde var just , där forskningen fanns. Där kunde man använda den rapportering som fanns för att forska mer och på så sätt få fram den statistik som verkligen är viktig. När ministern nämner byggbranschen, där man hade tre dödsolyckor , är det lite svårt att ta det på allvar, tycker jag. Det handlar verkligen om att ta de här sakerna på allvar. Det är seriös kritik vi kommer med därför att man har gjort fel saker. Jag tror inte heller att det bara handlar om resursfrågor, men detta är oerhört viktigt. Vi vet hur synen är när det gäller olika rapporteringar: Om man har fem tillbud brukar det innebära att det blir en olycka. Det finns i branschen ett slags samstämmighet om detta, och det är denna bild. Det innebär att om just tillbudsrapporteringen och uppföljningen är bristfällig tappar man också kunskap. Man tappar möjligheten att forska fram bättre arbetsmiljö och få fram material. I kunskapsinhämtningen eller informationsinsatserna kan man då missa målet. Det borde alltså vara oerhört viktigt för arbetsmarknadsministern att få fram bra statistik och bra kunskap om man ska satsa på att föra ut information. Detta klingar illa. Ministern säger att man inte kan besöka varje jordbruk och varje arbetsplats och pratar om resursslöseri. Men det har ju förts fram idéer om att man ska screena hela arbetsmarknaden. Det finns en skrift om det. Vad innebär det? Innebär inte det att man ska besöka varje arbetsplats? Så uppfattar i alla fall jag den delen. Det blir konstigt om man för fram i debatten här att detta inte går och att man inte kan besöka varje arbetsplats när man har sagt att man vill göra det. Det handlar verkligen om att hitta både en kommunikation med arbetsmarknadens parter och en metod. Det finns redan beprövade metoder, och det handlar framför allt om inspektioner, utbildning och resurser. Jag kommer tillbaka till detta med skyddsombud och regionala skyddsombud. De behöver finnas på arbetsplatsen, ha kunskaper och förmedla erfarenheter och informationsinsatser. Det handlar om att jobba med detta så att man inte hamnar i en situation där rapportering saknas man vet inte vad som händer och säkerhetstänkandet tar stryk. Det är säkerhetstänkandet i botten som på något sätt garanterar att detta är en seriös del av arbetsmarknadspolitiken. Från början drog den här regeringen ned på resurserna. Man kallade rapportering och sådant för statlig byråkrati. Jag tycker att det definitivt är en signal om att man inte tar det på allvar, och det är allvarligt. Kommer det nu en högkonjunktur och vi får fler anställda som ska in på arbetsmarknaden har man tappat den här kunskapen. Man har tappat insikten om hur viktig arbetsmiljön är, och framför allt har man tappat dem som ska föra det vidare. Då kommer vi att råka ut för rätt stora problem när det gäller arbetsmiljön och arbetssjukdomar och inte minst olycksfall. 34 Arbetsmarknadsminister (): Det är klassiskt att om inte statistiken stöder ens tes avfärdar man den. Jag har förtroende för statistik. Jag tror att den i grunden visar en bild av verkligheten som vi har att ta till oss. Det har blivit vansinnigt mycket bättre när det gäller arbetsmiljön. Det innebär inte att det är bra överallt. Det håller jag helt med om. Det är klart att det inte är. Det finns fortfarande många som går till arbetet och riskerar att bli sjuka, må dåligt på något annat sätt på arbetsplatsen eller i absolut värsta fall dö. Likaväl som jag har full sysselsättning som ett politiskt mål för arbetsmarknadspolitiken har jag ett slags nollvision i politikens termer när det gäller dödsfall, olyckor och skador. Jag tycker inte att man kan ha någonting annat. Det är inte rimligt att man går till jobbet och är rädd för att skada sig, bli sjuk eller avlida i värsta fall. Om man tar sin utgångspunkt i verkligheten och hur det faktiskt ser ut och använder den för en framtida arbetsinsats menar jag att lärdomen av de senaste 30 årens arbetsmiljöpolitik är att detta raka samband mellan anslagen och utfallet inte finns. Förmodligen är det något annat som behövs. Då måste man lyfta blicka och fundera på vad detta är för någonting. Kan vi stödja en positiv utveckling när det gäller arbetsmiljöfrågor på annat sätt än genom förbud, förordningar och inspektioner? Det handlar inte om att ersätta utan om att komplettera. Det är precis det som de olika utredningar som vi har tillsatt har utgått ifrån att försöka hitta. Vi kan naturligtvis stå här och diskutera anslag fram och tillbaka, men jag tycker ändå att vi måste fundera över var det finns inspiration som vi kan ta till oss. är ett bra exempel på detta. Där har man under de senaste fem tio åren förändrat arbetsmiljöpolitiken ganska kraftfullt. Jag menar naturligtvis inte att man kan kopiera och ta hem den rakt av, men det finns inspiration att hämta som syftar till att göra det mer uppenbart för arbetsgivare att det är en bra idé att erbjuda en god arbetsmiljö så att det blir mer av en konkurrensfaktor mellan arbetsgivare. Det finns rapporter från europeiska arbetsmiljömyndigheten som visar att en dålig arbetsmiljö kostar av bnp i direkta kostnader och produktionsbortfall. Det är osannolikt stora summor som slösas bort i dålig arbetsmiljö. Jag menar att detta inte bara är nödvändigt för att varje enskild person ska kunna gå till jobbet och känna trygghet, utan det handlar också om en väsentlig ekonomisk förlust som vi gör på grund av dåliga arbetsmiljöer. Därmed kan vi göra en motsvarande vinst om vi förbättrar de här olika förutsättningarna. Om det hade funnits ett rakt samband hade jag pläderat för väsentligt mycket mer resurser till , men det räcker inte. Jag kan lägga 10 miljarder på , men det kommer ändå inte att räcka. Det räcker inte med bara förbud och inspektioner. Det måste också finnas en drivkraft hos de enskilda arbetsgivarna att ta ett större arbetsmiljöansvar och framför allt göra bättre arbetsplatser. Det hade varit bra om vi hade kunnat få en sådan diskussion. Jag blev väldigt besviken när jag läste det lilla rödgröna papperet om arbetsmiljöfrågor som kom . Det var precis samma gamla visa som vanligt. Det var mer anslag och inte mycket mer. Det tyckte jag var rätt torftigt om jag ska vara helt ärlig. 35 (): Jag tycker att det finns för många exempel där den här regeringen försöker tänka kreativt men hamnar fel därför att man inte förbereder ordentligt. Man har inte utrett saker och ting tillräckligt. Man har för dålig kunskap. Jag tycker att detta är ett exempel på det. Man pratar bara om rakt samband och anslag. Det är inte det vi pratar om i det här fallet. Det handlar om att hitta resurser. Det är resurserna som är viktiga. generaldirektör säger till och med själv att det är ett problem att vi har sänkt antalet inspektioner från 28 2006 till 21 2009. Det skapar problem på arbetsmarknaden där man inte har kontroll över arbetsmiljön och den problematik som uppstår. Det kanske uppstår nya saker också. Jag tycker definitivt att den här regeringen har tappat detta. Alla pratar om en nollvision för dödsolyckor, men man måste också följa upp det med ordentlig kunskap och ordentliga resurser. Det handlar om resurser i det fallet också. Det handlar om att hitta människor som gör det här. Det kostar också att utbilda människor. Därför måste man hitta de här resurserna. Det är väldigt märkligt att säga att 10 miljarder inte skulle räcka till mer. har man ungefär 300 miljoner. Om man får 10 miljarder är det klart att det räcker till mycket mer. Man skulle kunna utbilda hur mycket folk som helst. Man måste inse vad som är effektivt . Det krävs också förbud och förordningar. Jag tycker också att är ett bra exempel. Där har man verkligen fler inspektörer än vad vi har i . De når upp till ILO-standarden, vilket vi inte gör. Det är väldigt tragiskt för svenska arbetstagare som inte får den här tillsynen och möjligheten att göra någonting. När man har partsöverläggningar och ska försöka hitta en överenskommelse skulle man väldigt enkelt kunna göra om detta till en för att se vad som verkligen har hänt. Man skulle kunna gå igenom den statistik och den kunskap som finns ordentligt, framför allt på facklig nivå. Där är kritiken skarp. Vad gör ni åt det här? Följ mitt råd, snälla ministern, och tillsätt en kommission! 36 Arbetsmarknadsminister (): En skulle förutsätta ett haveri. Det tycker jag inte är orimligt. Om man tittar på statistiken över utvecklingen av arbetsmiljön är det långt ifrån ett haveri. Det är precis tvärtom. Vi har historiskt låga tal när det gäller sjukdomar, dödsfall, sjukfrånvaro och så vidare. Jag tycker nog att det är lite överord där. ILO-standarden är en styrelserekommendation som inte tar hänsyn till våra 90 000 skyddsombud runt om i landet. Det är viktigt att komma ihåg det också. Vilken myndighetschef vill inte ha mer resurser till sin myndighet? Det är ju nästan tjänstefel att inte kräva lite mer pengar i olika budgetsammanhang. har jag haft två interpellationsdebatter här som båda handlar om mer förvaltningsanslag till våra myndigheter. Det kan man ju tycka, men jag tycker inte det med hänsyn dels till att vi har tillfört resurser, dels till att vi har fokuserat dem på rätt ställe och dels till att det inte handlar bara om resurser utan också om andra saker som behövs. Jag kommer att fortsätta att jobba för att vi ska ha en god arbetsmiljö där man kan vara glad och nöjd över att få gå till jobbet utan oro för att bli skadad, sjuk eller dö. När jobbet är utfört ska man kunna gå därifrån och känna sig nöjd och stolt och vilja komma tillbaka . Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2009/10:331 om stressig arbetsmiljö för kvinnor 37 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vad jag avser att göra för att förebygga arbetsolyckor, stress och arbetsrelaterade förslitningsskador. framhåller att bör vara en förebild med moderna arbetsplatser som erbjuder en kreativ och människovänlig arbetsmiljö. Jag menar att detta i stor utsträckning redan är fallet. Statistiken visar att antalet anmälda arbetsolyckor och arbetssjukdomar här i landet ligger på en avsevärt lägre nivå än i jämförbara länder inom och att antalet dessutom minskat . Detta goda läge befinner vi oss i tack vare att , arbetsmarknadens parter och andra aktörer verkar för att stödja det lokala arbetsmiljöarbetet och stärka arbetsgivarna i deras roll som arbetsmiljöansvariga som det bedrivs en effektiv tillsyn. Trots att läget alltså redan är gott har regeringen högt ställda ambitioner inom arbetsmiljöområdet, och fortsatta ansträngningar görs för att minska ohälsan i arbetslivet. Som ett led i detta har regeringen successivt förstärkt anslag , vilket kommer att leda till en sammanlagd nivåhöjning med . Avsikten med förstärkningen är bland annat att informations- och kunskapsspridande insatser ska utvecklas ytterligare. Härtill kommer en satsning om totalt på en försöksverksamhet som avser nya metoder för en breddad tillsyn som når fler arbetsplatser. Bland de faktorer som kan orsaka stress i arbetslivet finns risken att utsättas för hot och våld. För att minska dessa risker har regeringen gett ett särskilt uppdrag att genomföra en kunskaps- och informationssatsning. Satsningen har ett jämställdhetsperspektiv och ska ses som ett komplement till verkets ordinarie tillsynsverksamhet. Arbetsplatsrelaterade förslitningsskador utgör en stor del av de anmälda arbetsskadorna. Därför fortsätter att prioritera insatser i tillsynen på detta område. pågår arbetet med att ta fram en nationell handlingsplan för arbetsmiljöpolitiken. Där kommer regeringens syn på arbetsmiljöfrågorna att sammanfattas. 38 (): Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Jag tänkte börja med det senaste som sade här om att regeringens synpunkter kommer att sammanfattas. Ja, ni är ju inte färdiga än! Ni är inte sams om hur ni ska ha miljöarbetet. Ni låter det gå vind för våg, och ni har skurit ned på viktiga instanser under den här mandatperioden. Det är tragiskt. Vi socialdemokrater är överens med Vänstern och , och jag beklagar att , arbetsmarknadsministern, talar nedlåtande i andra interpellationsdebatter om våra gemensamma dokument. Jag har här vårt gemensamma, väl genomarbetade dokument som handlar om en bättre arbetsmiljö och ett friskare arbetsliv. Det kallar Littorin för ett litet papper. Men vi har 20 överenskommelser och 35 gemensamma motioner som vi har lagt fram och som finns samlade på som Littorin och andra kan läsa. Vi har en samlad politik på väldigt många områden. Jag har hört att Littorin här och hans arbetskompisar försöker att påstå något annat, men vi har som sagt en samlad politik för att kunna ta över landet . Så till dagens fråga, nämligen den stressiga arbetsmiljön för kvinnor. Hur är det egentligen? Har , som påstår att han är ute och reser mycket, träffat städarna? Har han fått vara med och städa en toalett på och ? Eller har han svabbat golvet i ett klassrum och dessutom hunnit torrtorka och tömma papperskorgarna? Jag vet inte om har gjort det, men det är vad lokalvårdarna numera får göra på ställen där man har ändrat huvudman. Städarna får en ny arbetsgivare. De får visserligen nya arbetskläder, men de får det också mycket stressigare. De får mindre tid att städa, de får lägre lön och de ska utföra alla de här arbetsuppgifterna som de hade tidigare fast med färre anställda. Detta innebär en oerhört stressig arbetsmiljö för kvinnor. Det är ett typiskt exempel på hur kvinnorna nu får betala det som den borgerliga regeringen har valt, nämligen de stora skattesänkningarna som har gått till de rika. Det är kvinnorna, bland annat lokalvårdarna, som får betala priset med stress och förslitningsskador. I det senaste numret av har man gjort en väldigt välgenomarbetad artikel med exempel på hur lokalvårdare nu måste städa korridorer och toaletter och hur mycket stressigare det har blivit för de här kvinnorna, för det är kvinnor som har de här stressiga jobben. De har fått lägre lön, och har de också fått det mycket jobbigare. Så här kan vi ju inte ha det, ! När arbetsmarknadsministern står och skryter om att allting är mycket bättre tänker han nog inte på att det är vissa som får betala priset för att några ska få det bättre, alltså att de rika ska få lägre skatt. Därför ska de här kvinnorna slita mycket mer. I upphandlingens namn ska det sparas, och det ska göras bättre, påstås det. Men i själva verket är det de här kvinnorna som får sätta sina kroppar till för att pengar ska sparas för att det ska räcka till skattesänkningar. Vi socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister har lagt ett gemensamt förslag på hur vi ska förändra arbetsmiljön till det bättre när vi vinner valet . 39 Arbetsmarknadsminister (): Jag vet knappt var jag ska börja. Låt mig säga så här: Omfattningen av ord är inte ett mått på innehållets kvalitet. När jag läser det här dokumentet, pamfletten, som hänvisar till konstaterar jag bara att det egentligen är samma gamla arbetsmiljöpolitik som man har drivit förr, och det handlar mest om anslagen och inte så mycket om någonting annat. Jag tycker att det är synd att det är så lite nytänkande i vänsteralternativets arbetsmiljöpolitik, för det här är ett område som förtjänar mer nytänkande, som förtjänar framåtanda och som förtjänar att vi tar det på allvar och inte bara fastnar i siffror. Sedan vill jag vända mig mot beskrivning av lokalvårdaren. Lokalvårdaren i exemplet har fått mer än i sänkt skatt under vår mandatperiod. Det är i ökad köpkraft. att köpa mjölk, blöjor, kläder och så vidare . Det motsvarar resultatet av två tre avtalsrörelser, och det har man fått . Jag tycker möjligen att skulle applådera att vanliga människor med låga inkomster får mer pengar över i plånboken. Det är någonting bra för människor. Det är bra för ekonomin, och det är bra för de enskilda familjerna. När det gäller innehållet i arbetet och de minuter eller sekunder som beskriver vet hon också att det naturligtvis är ett resultat av förhandling och diskussion mellan arbetsgivarorganisationer och arbetstagarorganisationer. Hur man organiserar arbetet internt på arbetsplatserna är ingenting som jag förfogar över, utan det är ett partsansvar att se till att få de villkoren på bästa möjliga sätt. Är man missnöjd tar man en diskussion om det i samband med avtalen eller tar en diskussion mellan fack och arbetsgivare, som sig bör på svensk arbetsmarknad. Faktum kvarstår: Den enskilde lokalvårdaren har fått väsentligt mycket mer i plånboken med vår politik. Sedan är det parterna som diskuterar arbetets innehåll, dess förläggning och på vilket sätt man ska organisera det. Jag kan naturligtvis lätt hålla med om att hennes beskrivning inte låter särskilt trevlig, men har man en grundinställning att det är parterna som ska ansvara för arbetet på arbetsplatsen och hur man diskuterar och lägger upp det är det naturligtvis också där man ska utkräva ansvar om man vill förändra det hela. 40 (): När det gäller det där som Littorin påstår om ska han också räkna in att det har blivit mycket dyrare att vara med i a-kassan och att det kostar mycket mer att betala sin bilförsäkring. Det är så orättvist numera med a-kasseavgifterna. En handelsanställd kvinna eller en kommunalkvinna ska betala i fackavgift medan en akademiker som ju har fått jättemycket i skattesänkning bara betalar i avgift . Det är en typisk moderatpolitik att ta från de fattiga och ge till de rika. Kvinnorna har fått betala med stressigare arbetsmiljö, och de har inte fått mer i plånboken inte vad de märker själva i alla fall. Då kanske tycker att de inte har förstått det, men de ser ju själva. Väljarna själva och lokalvårdarna själva ser ju i sina egna plånböcker när de har fått mindre arbetstid. De får inte jobba mer. De blir uppsagda och så blir de återanställda . De har fått lägre lön, och de ska utföra alltihop fast de är färre anställda. De har fått betala priset, och vill inte Littorin prata om de här enskilda fallen för han har inte med det att göra. Han vill bara prata om sådant som han tycker är bra. Sådant som har blivit dåligt, som han har försämrat i det här landet, vill han inte prata om, utan det är någon annans ansvar. Ja, det är nånannanismen som styr i det här landet just , för så blir det när man sänker ambitionsnivån i välfärden i och med att man sänker skatterna. Man vill att folk ska köpa sig till en välfärd i stället, och då blir det stora skillnader och det blir bara individen själv som får ta ansvaret. Vi rödgröna tror på en gemensam välfärd där vi tar hand om varandra och betalar efter förmåga och får ut efter behov. Det tror vi är en mycket bättre modell. Det är en välfärdsmodell med kvalitet där de här kvinnorna inte blir utslitna. Det är cyniskt av Littorin att säga så där om att vårt dokument skulle vara gammaldags.