prot · GX09127 · 2010-05-27 00:00:00 — Jag skulle gärna vilja se att man även i gymnasieskolor kände till de svenska grundlagarna, visste vilka spelregler som gällde och att man kunde referera till dem i diskussioner och debatter. Men jag tror att det beslut som vi fattar nu kommer att leda till att vi går mer i den riktningen, därför att vi stärker grundlagarna rejält genom de beslut som vi tar . Den ganska omfattande diskussion som utredningen har haft kring uppenbarhetsrekvisitet tror jag kommer att leda framåt på ett bra sätt. Vi tar bort den gamla regel som innebär att man i praktiken inte kan åberopa svenska fri- och rättigheter i domstol, mer än i extrema fall. Det försvinner nu ur regeringsformen. Det gör att svenska jurister måste lära sig grundlagen. Det är en viktig skillnad. Många svenska jurister vet inte riktigt vad som egentligen står i regeringsformen, hur man kan använda fri- och rättighetspaketet, och det beror i stor utsträckning på den lilla frågan kring det som kallas uppenbarhetsrekvisitet. När nya lagar kommer till eller när en fråga döms i en domstol kan man inte fälla enligt innehållet i det fri- och rättighetspaket som svenska medborgare har, om inte lagen står i uppenbar strid mot grundlagen. Om man är det minsta bevandrad i juridik inser man naturligtvis att det är ett väldigt högt ställt krav. Det gör att det i praktiken inte blir möjligt att åberopa svenska fri- och rättigheter mer än i undantagsfall. Men det kommer att förändras efter det här; jag är säker på det. Det kommer att ta , men det kommer att göra stor skillnad i längden. Man måste därmed inte gå över bron efter vatten, man måste inte gå över internationella domstolar längre för att åberopa svenska fri- och rättigheter utan man kan göra det i svenska domstolar. Jag tycker att det är en viktig förändring som jag är glad över att vi kan medverka till. Vi stärker också Lagrådet i den här meningen. En annan effekt som kommer att bli nödvändig och naturlig av det här tror jag är att vi också stärker ställning. När de svenska grundlagarna och fri- och rättigheterna blir starkare, blir möjliga att använda och Lagrådet får en starkare roll måste också ha en starkare juridisk kompetens i sina utskott för att möta den diskussionen och kunna justera och göra förändringar på ett mer aktivt sätt än vi är vana vid i lagstiftningsarbetet i riksdag. En annan fråga som jag tycker att det är roligt att vi har lyckats lösa är förstärkningen av integritetsskyddet. Vi har haft en stor och omfattande debatt om integritet , inte minst med tanke på Internet och diskussioner om upphovsrätt och en rad andra frågor. Jag tycker att det känns skönt att det här följs upp av en nödvändig förstärkning av integriteten i den svenska grundlagen. I ett historiskt perspektiv, eller längre, har vi sett att vi politiker också har varit offer för dagssituationen. Det finns en risk att vi vill visa mer handlingskraft än vad som egentligen är bra på lång sikt för att åtgärda saker, till exempel det som hände i , nine eleven, och andra terroristangrepp. Det följde en hel rad med år där det var helt legitimt att köra över integriteten i många av världens länder utan att balansera den mot de fri- och rättigheter som vi rimligen bör åberopa i både och . Det här är också ett bra exempel på att det är viktigt att ha grundlagar som hävdar fri- och rättigheter, att ha något som skapar en liten tröghet i systemet. Oavsett att vi tycker att vi som sitter i eller i världens alla parlament är demokratiskt valda är det viktigt att det finns en balans också mot oss när det gäller att hävda medborgarnas fri- och rättigheter. Det är lätt att vi går för långt i det korta skenet av att vi måste visa handlingskraft när något händer. Fri- och rättigheter, medborgarnas möjligheter att hävda sin rätt, är lika viktiga. Det är bra om det finns en liten tröghet gentemot alltför handlingskraftiga politiker som är beredda att köra över också medborgerliga fri- och rättigheter. argumenterade i några aspekter lite för mycket för att det skulle kännas riktigt bra mot överenskommelsen. Men när det gäller personvalet tycker jag att har en stark poäng. Det är viktigt att vi skärper reglerna för finansiering av partistöd och stöd till enskilda människor i valsituationer. Det måste bli en ordentlig tydlighet, inte minst som en följd av att vi stärker möjligheterna till personval, ett instrument för svenska medborgare att delta i det politiska spelet och välja den de vill ha. När vi stärker möjligheterna till personval ger vi också ytterligare incitament för enskilda i valsystemet att manipulera. Det kräver en ökad transparens. Partistödet måste framstå som tydligt för alla människor i . Var kommer pengarna från? Man ska kunna fråga vem som helst som ställer upp i ett val: Var kommer dina pengar från? Hur kommer det sig att det plötsligt finns så stora resurser för att genomföra ett personval? Vi har kvar en märklig naivitet i i dessa frågor. Internationellt är det oftast självklart att det finns regler, ibland bättre, ibland sämre, men vi borde ha bra och tydliga regler. Jag tycker att vi borde kunna genomföra en sådan lagstiftning även om är emot. Vi borde kunna göra det trots , även om de hävdar i sten att de har rätt att låta bli. Vi borde framhäva lagen i den meningen. Det är ett medborgerligt krav från många människor och en viktig åtgärd som skulle minska risken för korruption i valsystemet. Särskilt med tanke på det som har hänt skulle jag vilja rikta en uppmaning till att tänka om i frågan. Det finns skäl att se över systemet och skärpa lagstiftningen för partistöd och transparens. En sista fråga som jag tycker är viktig där vi har lyckats få en förändring gäller folkinitiativen. Det är en fråga där det i efterhand kommer att visa sig att många har underskattat förändringen. Det här kommer att förändra . Vi har under haft en form av folkinitiativ i . I praktiken har det inte fungerat. Människor har samlat in namn, men det har slutat med att kommunfullmäktige har beslutat att säga nej till en folkomröstning trots att man har samlat in det antal namn som erfordras. I flera fall har det varit helt legitima frågor. I andra fall har det handlat om att man har ställt frågor som ligger utanför kommunens kompetensområde. I många fall finns skäl att ifrågasätta namninsamlingarna. Har det varit en bra och riktigt ställd fråga? Därför krävs det förändring om vi ska ha kvar folkinitiativet. , propositionen och betänkandet har kommit fram till en förändring som skärper själva instrumentet. Det gör att man måste samla ihop giltiga namnunderskrifter från av kommunens vuxna medborgare till kommunfullmäktige för att framställa krav på en folkomröstning. har det varit . Det här innebär också att fullmäktige inte kan köra över på samma sätt som . Jag tycker att man ska ta fasta på det vi skriver i betänkandet och i utredningen, nämligen att i normalfallet ska namninsamlingen leda till en folkomröstning. Det är en stor förändring. säger fullmäktige nej vid i stort sett varje tillfälle. Men om det är så att det i normalfallet ska ske en folkomröstning vid en namninsamling krävs en del förändringar. Det krävs att vi bygger upp en kultur i där vi kan lära oss att använda oss av folkinitiativet på ett mer konstruktivt sätt. Det kräver att tjänstemän och politiker lokalt runt om i lär sig detta, att det finns ett system som hjälper medborgare att använda instrumentet, olika former av stöd, hur frågan ställs, att medborgarna inte ses som fiender när det kommer till och vill samla in namn eller lägga fram en idé, om det är mot vad fullmäktige har beslutat eller för att ta initiativ till en mer konstruktiv hållning i någon fråga. Det här kommer att kräva en förändring. Skillnaden är att kommunfullmäktige kommer att bli en nödbroms i stället för en återvändsgränd i dessa aspekter i fråga om en mer deltagande demokrati. Vi måste utveckla en kultur. Jag tror också att vi behöver ha någon form av myndighet på området. Många känner nog att de lokala politikerna inte är de rätta personerna att vända sig till för att få hjälp och stöd i det avseendet. Jag vet inte om ni känner till att i det nya ges möjlighet till folkinitiativ. Det krävs att varje medlemsland ska ha en myndighet som tar ansvar för att namninsamlingen fungerar. Det finns vissa regler för det. Eftersom vi nu har ett eget nationellt instrument för folkinitiativ i den nya grundlagen som vi tror kommer att fungera borde de två passa att hanteras tillsammans antingen i en ny myndighet eller i någon av de redan existerande myndigheterna. Den skulle kunna stödja den typen av initiativ runt om i och på EU-nivå, och den skulle stärka medborgarnas deltagande i demokratin på ett mer positivt sätt i stället för att skapa ständiga konflikter som slutar i att systemen låses. Det här var de frågor jag tycker är viktigast i grundlagen. Jag är glad att jag har fått vara med i processen. Jag tror att det här kommer att göra att blir ett lite bättre land, att vi får förändringar på en rad viktiga områden, framför allt att våra fri- och rättigheter stärks och att grundlagen stärks. Därmed ansluter vi oss till de länder som har en fungerande grundlag. 84 (): när debatterar den svenska demokratin är det tomt i kammaren. Jag delar frustration över detta. Hur kan det tolkas? Är intresset obefintligt? Anser kammarens ledamöter att den svenska demokratin inte är en sak för dem utan något som partieliterna själva och ensamma kan avgöra? Eller ska vi tolka det så att kammarens ledamöter anser att den svenska demokratin är så fulländad att den inte längre behöver debatteras eftersom den står över allting annat? Jag vet inte. Jag kan bara konstatera att frågan inte verkar ha särskilt hög prioritet här i demokratins hjärta och demokratins kontrollrum. Det är synd. Demokrati är något som inte är ristat i sten. Det är inget tillstånd med evig livstid. Tvärtom är det något som ständigt måste bearbetas, utvecklas och försvaras. Det är något som, för att citera en nu avliden statsminister, behöver erövras av varje generation. Kanske är det därför den förra regeringen tillsatte en grundlagsutredning med uppgift att se över hur den svenska demokratin kan vitaliseras. Och hur har den då lyckats? Vi har hört många röster från utredningen. Jag, som inte har arbetat med i utredningen utan suttit vid sidan om, har kanske en lite annorlunda inställning. Det som har gjorts är visserligen bra, men jag tycker att det mest handlar om marginella förskjutningar i det rådande systemet i stor och bred enighet. Just detta med stor och bred enighet är precis det som dödar all debatt och som gör frågan så ointressant för svenska folket. Krav på enighet är en garanti för att demokratifrågor aldrig debatteras i en bredare krets utan fortsätter att vara ett intresse enbart för de politiska partiernas främsta företrädare. Två frågor har särskilt betonats här . Jag kan inte invända mot någon av dem annat än att jag kan tycka att de kanske har varit lite för marginella. Den första handlar om en sänkning av spärren för personvalet från . Visst det skulle leda till att några fler blev personvalda, men inte särskilt många fler. Enligt utredningar handlar det om att man skulle kunna öka antalet inkryssade från 6 till 13. Men de andra 336 ledamöterna hur väljs de in? Det andra stora numret handlar om avskaffande av uppenbarhetsrekvisitet. Också det är bra. Men är det inte i allt väsentligt att slå in öppna dörrar? Är det inte i själva verket så att när för mänskliga rättigheter inkorporerades i svensk lag öppnades en möjlighet att göra en prövning av de svenska lagarna, inte i men i ? Mer än så av maktdelning fick vi inte i denna grundlag heller. Det är synd, för i det avseendet avviker totalt från alla andra länder genom att vi inte tillåter oss att ha någon form av maktdelning alls. Så är det åtminstone om vi ska tro den utredning som har gjort för min räkning. har vi tagit ett myrsteg framåt, och det var bra. Men det finns mycket mer att göra. Varför inte, för att hänvisa till historien, låta oss inspireras av ? Han var sekreterare utredning, och han skisserade vikten av en tydlig maktdelning mellan kungen, ständerna och domstolarna. Han beskrev vältaligt vikten av att ständernas makt skulle vara visligt trög till verkning. Det skulle alltså vara lite jobbigt att fatta politiska beslut med stor räckvidd. Generellt tycks de förslag som ligger här som ett betänkande från KU främst vara ägnade åt att fungera som en eftergift för påtryckningar från främst medierna. Det har handlat om exempelvis personvalet och det folkliga inflytandet men också om inrättandet av en författningsdomstol eller i varje fall en prövning av våra lagar. Men när jag läser materialet kan jag inte finna någon diskussion om de grundläggande frågorna om hur demokratin ska gestalta sig. Hur ska de folkliga inflytandet få genomslag? Hur ska folkets representanter, alltså vi, ges möjligheter att förvalta folkets önskemål? Kort sagt: Vilka former ska egentligen den representativa demokratin ges? Om detta sägs tyvärr inte så mycket. Det är synd, för det är detta som är kärnan i hela tanken bakom demokratin. Det handlar om hur folkets, medborgarnas, önskemål ska förverkligas. Hur har man kunnat missa detta i den utredning som arbetade ? Kan det bero på att demokratin när den diskuteras av de partipolitiska företrädarna inte främst handlar om att tillgodose väljarnas önskemål utan om att för att citera en av de före detta talmännen, som råkar vara närvarande i kammaren just nu tillgodose partiernas egna intressen? Vi fick ett tydligt exempel på detta genom att lyssna på . Det var även i många avseenden som att lyssna på en röst från det förflutna som talade om vikten av de stora starka partierna som bärare av folkets uppfattning. Javisst, så var det när mer än en miljon människor, nästan en och en halv miljon, var anslutna till politiska partier. är det, fru talman, 250 000. av väljarkåren är medlemmar i ett politiskt parti. Hur kan man då fortsätta att diskutera att det är enbart genom de politiska partierna som demokratin ska förverkligas? Det blir nästan genant tydligt hur de partiinterna önskemålen har slagit igenom i utredningen i ett avseende som har berörts tidigare här. Det gäller folkets rätt till direktinflytande genom medborgarinitiativ eller folkomröstningar vi kan kalla det vad vi vill. Här möter vi ett intressant resonemang. Utredarnas uppfattning, som senare kom att bli regeringens och senare , är att folkomröstningar är utmärkta på nivå. Där vitaliserar de demokratin. Det är ett viktigt tillskott för att få genomslag för det folkliga inflytandet. Och, säger man, medborgarinitiativ och folkliga initiativ är utmärkta på EU-nivå. Inte minst försvarar man Lissabonfördraget energiskt med att det just gav möjlighet till medborgarinitiativ. Så skulle man bredda det folkliga inflytandet! Men, fru talman, hur resonerar man nu när det gäller medborgarinitiativ och folkomröstningar på nationell nivå? Det är intressant läsning, för då blir det plötsligt helstopp tvärstopp. Det är definitivt nej. blir folkomröstningar helt plötsligt ett hot mot demokratin. De är ett hot mot den representativa demokratin eftersom de skulle försvåra ansvarsutkrävandet i allmänna val, skriver man i utskottet. Men hur kan det vara så det att i den kommunala demokratin, som är representativ, är bra med folkomröstningar? På EU-nivå, där vi har en representativ form, är det också bra med medborgarinitiativ. Men på nationell nivå är det inte bra med folkomröstningar. Det är häpnadsväckande att man resonerar på det sättet. Jag förstår inte hur man resonerar. Jag förstår inte att man från utskottets sida så ensidigt och så tydligt fördömer alla tankar på ett direkt inflytande från väljarna. Det är möjligt att man , när den svenska demokratin fick genomslag i , ansåg att den representativa formen var den enda möjliga formen för att genomdriva demokrati. Då fanns inte tekniken som kunde hjälpa till i förverkligandet av olika former av direkt inflytande. Men tekniken har förändrats. Vi kan rösta på vilken låt som ska vinna i och vi kan rösta på allt möjligt annat på ett mycket enkelt sätt. Varför skulle vi då inte kunna delta i allmänna folkomröstningar med teknikens hjälp på ett enkelt och smidigt sätt? Detta kan vi göra för att vitalisera demokratin och faktiskt ge folket, väljarna, en möjlighet till direkt inflytande i frågor som de tycker är centralt viktiga för dem. Även på denna punkt avviker vi från andra länder. I själva verket avviker vi på snart sagt alla områden. Folkomröstningar är faktiskt ganska vanliga i vår omvärld. Där tycker man att de är bra. I ett land som åtminstone har fått tjäna som en förebild för oss, , är det till och med så vist ordnat att väljarna kan överpröva parlamentets beslut i folkomröstningar. Schweizarnas parlamentariker är mycket nöjda med den ordningen, och schweizarna själva är också mycket nöjda, åtminstone enligt en undersökning som gjordes ganska . När partiets representant i utredningen säger nej till direktdemokrati handlar det nog inte alls om att värna och skydda den representativa demokratin, som det är tänkt att fungera, utan om att värna partieliternas makt. Regering och riksdag vill inte ha konkurrens. Man vill inte att något annat forum ska överpröva eller ens pröva deras uppfattning. Hur kan man då ärligt övertygande hävda demokratin som den centrala principen för centralt och offentligt beslutsfattande och avfärda det viktigaste instrumentet för demokratin, nämligen folkomröstningar? Hur trovärdigt är det? Ännu en möjlighet att vitalisera demokratin har försuttits. Än en gång har väljarnas möjlighet till verkligt inflytande satts åt sidan. Än en gång har de snäva partiintressena segrat. Jag tycker att det är bedrövligt. Med de orden yrkar jag bifall till min motion 2009/10:K235 under punkt 6. 85 () replik: säger att detta att lyssna på mig var som att lyssna på en röst från en förgången tid. I nästa andetag drömmer hon sig års regeringsform och säger att det är där vi ska hämta inspiration och lyssna till och tala om maktdelningen mellan statsrådet och kungen. Hon drömmer sig tillbaka till en fördemokratisk ordning. Jag undrar vem det är som lever i det förgångna, . Vårt system är inte perfekt. Det blir aldrig perfekt. Precis som sägs i det citat som anförde, som ju var från , måste demokratin erövras av varje generation. Men vilka länder är det som hänvisar till och som har perfekta system och där folkviljan får ett totalt och bra genomslag? Är det , eller ? Tycker hon att demokratin där är mycket större än i ? Hon nämnde bara andra länder men inte vilka det rörde sig om. Reducera inte demokratifrågan till att bara gälla författningsfrågor. Den är mycket större än så. Demokrati handlar ytterst om att vi människor känner oss delaktiga i det samhälle som vi lever i. Då hamnar man i sociala frågor också: Har man någonstans att bo och något att leva av, och finns det en utbildning i att läsa och skriva, så att man kan ta del av de demokratiska rättigheter som man har. När argumenterar som hon gör reducerar hon demokratin till att bara gälla spelreglerna för oss som folkvalda och väljare. Det är, tycker jag, en alldeles för snäv demokratisyn. 86 () replik: Det var ju roligt att begärde replik. Tack så mycket för det! Hans inlägg åskådliggör den fundamentala skillnaden mellan och mig i synsättet på demokrati och politik. representerar den uppfattning som skiner igenom tydligt i svenska författningsarbeten och i den svenska grundlagen, nämligen att partiet spelar den helt centrala och dominerande rollen som bärare av demokratin. Jag är inte förvånad över att det ser ut på det sättet. Partierna var tidigare den naturliga hemvisten det var i partierna man drev sina frågor. Det var i partierna man blev medlem och engagerade sig för att arbeta vidare. Men hur ska man se på detta med partiernas centrala roll när de sju riksdagspartierna tillsammans inte kan attrahera mer än 250 000 medlemmar? Det är som om hela partitanken har fallit när medborgare och väljare inte vill engagera sig i de forum som står till buds. Är man då rimligt intellektuellt hederlig måste man ställa sig frågan: Hur ska vi då gestalta demokratin? Det är inte längre som det såg ut och som vi tänkte att det skulle vara. Den frågan har man inte ställt sig i utredningen. Den frågan ställer sig heller inte här, men det är den centrala frågan. De slutsatser jag drar är att om de politiska partierna inte kan samla fler medlemmar måste man hitta andra vägar för medborgarna att få genomslag för sina idéer. Jag tycker att ett naturligt sätt är genom olika former av medborgarinitiativ. Jag tycker i själva verket att det är en hygienfaktor att införa det även i svensk demokrati som ett komplement till det existerande. 87 () replik: Om det är folkomröstningar vi talar om har vi samma åsikt. Det är klart att folkomröstningar skulle användas som ett komplement till det folkstyre som vi har. Men det är tydligt att vi har en annan demokratisyn, eller rättare sagt en annan syn på partierna. Denna andra syn på partierna är inte ny. företräder ett parti som inte bildades som en folkrörelse utan i kammaren. Det bildades i den gamla . Det är ett parti som är bildat här. Socialdemokratin är ett parti som bildades som en folkrörelse på gator och torg och genom fackliga organisationer. Det är kanske det som är skillnaden. Det handlar inte om något nytt som har inträffat utan om att står för den gamla, konservativa synen på vad ett parti är, medan socialdemokratin står för vår syn, nämligen den att vi är en folkrörelse. Även om antalet medlemmar i partierna har minskat fungerar de i mycket stor utsträckning som just en folkrörelse, i vart fall vårt parti. Partierna kan kanalisera intryck och krav från människor i det politiska systemet. Jag tror att det är ganska bra. Jag tror inte att man ska ersätta detta med något annat, utan man ska snarare bygga vidare på den tradition vi har. Jag tror att vi skulle göra vårt system mycket stor skada genom att börja laborera med något annat. Vi ska vara stolta över våra folkrörelsetraditioner, och vi ska bygga våra partier som folkrörelser. Det gör vi i alla fall. Sedan har väl en annan grunduppfattning. 88 () replik: Var går gränsen för en folkrörelse? Socialdemokraterna samlar nu 100 000 medlemmar. När ni var som störst, , fanns det mer än en miljon medlemmar i en stor del var förmodligen tvångsanslutna LO-medlemmar. Ni har gått från en miljon till 100 000. Skulle fortfarande anse att Socialdemokraterna är en folkrörelse om ni har 10 000 medlemmar? Var går gränsen? Jag skulle köpa ditt resonemang om Socialdemokraterna hade en miljon medlemmar. Då är det en folkrörelse. Men jag delar inte den uppfattningen när Socialdemokraterna inte lockar mer än 100 000. Då finns det verkligen anledning att ställa sig frågan vad det socialdemokratiska partiet har för legitimitet att säga att man representerar en stor del av svenska folket i sitt politiska partiarbete. Det är intellektuell hederlighet att våga diskutera de här termerna, i vart fall om man är angelägen om att ge demokratin en ordentlig innebörd. Saker och ting är inte eviga. Det är inte längre som det var . Det gamla har förändrats. Socialdemokraterna har också förändrats. Det måste i rimlighetens namn få genomslag också i synen på hur grundlagen författningen, som så att säga är det yttre regelverket för demokratin ska gestalta sig. 89 () replik: Jag tycker att det var uppfriskande att ville ställa sig här och kritisera oss ordentligt. Det borde kanske ha varit fler som gjorde det. Jag tycker också att angreppet är välriktat. Jag håller nämligen med om att det är svårt att hävda att vi som bildar de politiska partierna i ensamma kan bära upp det politiska systemet och säga att vi representerar fullt ut. Jag tycker att det är svårt att göra det.