prot · GX0998 · 2010-04-06 00:00:00 — var inne på en del tidigare och tog också upp goda exempel i en tidigare interpellationsdebatt. Han har känt sig föranledd att refusera det ena inlägget efter det andra därför att det inte har funnits tid, plats eller möjlighet att låta alla komma fram. har vi inte längre den begränsningen. Vi har kanske ibland svårt att ta emot det. När det handlar om det specifika exempel som tar upp i interpellationen, förvärv av Pocketgrossisten, kan jag inte ha särskilda synpunkter på det, eftersom affären uppenbarligen är anmäld till . Vi har en konkurrenslagstiftning, och den har jag att följa. Jag kan inte börja ha synpunkter på lagen. Lagen har dessutom skärpts i syfte att förbättra konkurrensen på flera områden. Och när det handlar om de små och medelstora företagen har den här regeringen gjort väldigt mycket, mycket mer än den tidigare. Där slutade det bara med någon form av prat utan några konkreta förändringar. 50 i (s): Kulturministern sade i sitt förra inlägg: Vi vet inte vad som händer. Alltså finns det inte skäl att agera. Om vi skulle resonera så skulle vi aldrig agera här. Vi vet ju egentligen inte vad som händer inom något område. Men vi har en färdriktning. Vi vill någonting. Politik är att vilja det är faktiskt någon som har sagt så också. Distributionen tog upp. Jag tror att också kulturministern nämnde det. Ett av de stora problemen, som man lyfter fram i denna fråga, är: Om man inte får ut sina böcker, hur ska man då få folk att läsa dem? Här är det också stora problem. Vi har stött på det också inom . De distributörer som finns, som kommer i en monopolsituation, höjer priserna. Vi hade problem med vårt eget bolag , som skulle ha jättemycket pengar för att skicka ut en tidning till landsbygden . tog denna regering bort möjligheten att få ersättning för lördagsdistribution. Det är ju också en bra sak man har gjort från denna regering när det gäller att stärka möjligheten för människor på landsbygden att få sin tidning . Sedan gällde det detta med att det inte hotar yttrandefriheten. Nej, men jag började mitt inlägg, som kanske var väl historiskt och väl långt, med att tala om att det hotade etableringsfriheten. Jag tror inte att det hotar yttrandefriheten. Det kanske begränsar våra möjligheter att ta del av många. Men nätet finns. Där finns det fler aktörer . Men jag tänker på etableringsfriheten. De stora företagen roffar åt sig och köper upp. De har ekonomiska muskler. De har kraft att ta för sig på alla områden. Det gäller distributionen och produktionen överallt. Kan det hota etableringsfriheten, kulturministern? 51 (): Kulturministern tycker inte att det finns några större problem när det gäller mediekoncentrationen. Det enda exempel hon kunde komma på var att medieföretagen inte kan ta tillräckligt betalt för sina produkter. Ja, det kan vara ett problem, men det kanske inte är det största problemet. Framför allt är det inte det enda problemet i branschen, och det är inte det som är det avgörande när det gäller mediekoncentrationen. Om man är svuren till marknadsekonomin, som kulturministern uppenbarligen är, och tror att den löser alla problem ser man inga problem eller mediekoncentrationen. Därför undviker kulturministern att över huvud taget diskutera de problem och svårigheter som finns med mediekoncentrationen. Man går tillbaka och säger att vi och framåt har haft en teknikutveckling. Jag utgår från att kulturministern inte vill räkna sig det tillgodo för egen del i varje fall. Det kan ju inte vara en del i den politiska utvecklingen att säga att den tekniska delen får sköta det hela. Det är klart att vi har fått teknikutveckling som har varit till nytta för mångfalden och senare årtionden. Men det som efterfrågas handlar ju om en realitet. Eftersom koncentrationen på mediemarknaden blir alltmer tydlig när det gäller vissa företag och vissa grupper av företag och vissa är väldigt dominanta inom sina områden borde ministern rimligen ställa frågan: Finns det ett problem med den här mediekoncentrationen? Ministern ser inget problem över huvud taget. Det är naturligtvis allvarligt. Men om det finns en övertygelse om att marknaden sköter det här på egen hand kan jag förstå ministern. Men om det är marknaden som ska sköta allting undrar man varför vi har en kulturminister på medieområdet. För kulturministerns slutsats är uppenbarligen att marknaden sköter det här. Alla andra ser problem med mediekoncentrationen, men kulturministern ser bara marknaden som den stora problemlösaren. 52 Kulturminister (): Jo, det är riktigt att jag har en mycket stark tilltro till marknaden. Det är också därför som jag är moderat. Och jag anser inte att det är min uppgift som medieminister eller kulturminister att börja detaljstyra. Jag är fortfarande oklar över vad egentligen efterfrågar. Vad är det som tycker att vi ska göra? Jag frågar fortfarande: Handlar det om den form av lagstiftning och begränsning som den tidigare kulturministern, , ville införa, där hon inte ens fick med sig sin egen regering? Är det detta som är ute efter? Jag vet inte detta. Sedan tycker jag att det är intressant att höra när talar. Det börjar bli ett mönster. Passivitet, heter det. Det är oavsett vem av oss i regeringen som har gjort något eller vad vi säger. Det kommer med regelbunden upprepning: Det händer ingenting. Det är passivitet. Jag tycker att det är ett bekymmer när ledamöter i riksdag uppenbarligen så illa följer medierna och debatten och inte noterar hur mycket som sker. Det tycker jag är ett stort bekymmer. Jag är precis lika angelägen som någonsin , kanske mer, om att vi ska ha en fungerande marknad i det här landet. Det är därför jag har en stark tilltro till en konkurrenslagstiftning och att vi har ett konkurrensverk som följer de här frågorna. Vad gäller ställning var det en mycket speciell situation. reagerade, men företaget gick i konkurs. Det fanns kanske inte några andra möjligheter då, men vi har haft en filmutredning. Det kommer säkert nya förslag och förändringar också på filmområdet, inte minst med teknikens hjälp. I den delen är jag trygg. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2009/10:302 om oberoende public service-företag 53 Kulturminister (): har frågat mig om jag avser att göra något för att säkerställa att public service-företagen inte utsätts för otillbörlig påverkan genom sitt medlemskap i . Bakgrunden är att , och är medlemmar i arbetsgivarorganisationen , som bildades genom ett samgående mellan Medie- och informationsarbetsgivarna, och public service-företagens tidigare arbetsgivarorganisation . Medieföretagen är en medlemsorganisation i . , och Utbildningsradion är självständiga aktiebolag. Deras verksamhet ska präglas av oberoende och stark integritet. Företagen är också stora arbetsgivare. På samma sätt som deras anställda har rätt att vara medlemmar i fackliga organisationer tycker jag att det är fullt rimligt att företagen i sin roll som arbetsgivare har möjlighet att få stöd från en professionell arbetsgivarorganisation. Hur de väljer att organisera sig är inte upp till mig att ha synpunkter på. Jag utgår från att företagen hanterar sitt medlemskap i på ett sätt som gör att deras oberoende och integritet inte kan ifrågasättas. 54 (): Jag tackar kulturminister för svaret. Som sagts tidigare är , och Utbildningsradion medlemmar i arbetsgivarorganisationen via medlemsorganisationen . På kan man läsa att organisationen ägnar sig åt opinionsbildning. Under historiefliken kan man läsa följande: är näringslivets ledande opinionsbildare, något som Du på denna webbplats kommer att se många exempel på. Vi arbetar uthålligt för att förverkliga de mål som en växande företagsrörelse över hela landet formulerar. Denna opinionsbildning ger resultat. Här följer några exempel på vad bildar opinion kring. välkomnar möjligheten att ersätta äldre befintliga reaktorer med nya och att avvecklingslagen avskaffas angående kärnkraft. kritiserar oppositionens, det vill säga mitt partis, och förslag om hur sjukförsäkringen ska utformas efter en eventuell valseger. propagerar för fortsatta skattebidrag till hushållsnära tjänster. Det gör kulturministern också. Är det ett problem att gör det? Är det ett problem att kulturministern gör det? Nej, jag tycker inte att det är ett problem att de gör det. Däremot tycker jag att det är ett problem att skattemedel och avgifter från oberoende public service går direkt till den kampanjen. Det kan skapa en beroendeställning. som public service-företagen ska granska samhället opartiskt och sakligt deltar de genom sitt medlemskap i till en stark opinionsbildning i ämnen som är politiska frågor. De ska granska den organisation som de själva är medlemmar i. De säger sig stå för kvalitet, trovärdighet, journalistisk integritet och publicistiskt oberoende. Jag hoppas att de står för det. Jag tror att det ska vara så. Men min fråga var: Avser kulturministern att vidta åtgärder för att säkerställa att public service-företagen inte utsätts för otillbörlig påverkan genom sitt medlemskap i ? Kulturministern svarar: Jag utgår från att företagen hanterar sitt medlemskap i på ett sätt som gör att deras oberoende och integritet inte kan ifrågasättas. Då blir min följdfråga till kulturministern: man ifrågasätta medlemskapet om deras oberoende och integritet ifrågasätts på grund av att skattemedel och licensavgifter går direkt till opinionsbildande insatser för ? Är det då möjligt att ifrågasätta det medlemskapet? Ser inte kulturministern några problem med att licensavgifter som ska finansiera ett oberoende går direkt till opinionsbildning, att , och Utbildningsradion via medlemsavgifter medverkar till opinionsbildning bland annat kring hushållsnära tjänster, kärnkraft och sjukförsäkring? Jag skulle vilja ha svar från kulturministern på de frågorna. För mig är det angeläget att vi har en oberoende och stark public service, apropå den debatt som har varit om den mediekoncentration som finns. 55 Kulturminister (): Jag anser också att vi ska ha en oberoende och stark public service. Det framgår tydligt i den proposition som vi lämnade och som antog så sent som . Det är en proposition som jag för övrigt är väldigt glad över, inte minst för att vi kunde stärka kulturuppdraget och också trycka på oberoendet för public service-företagen. säger att det går skattepengar till , men det gör det mig veterligen inte och har väl aldrig gjort. Hon tog också upp ett antal exempel på frågor som man driver från Svenskt Näringslivs sida. Det var sjukförsäkringssystem och energifrågor. Det finns säkert annat också som är engagerat i. Men det är många andra organisationer också. Det här är egentligen inte en fråga som ska ställas till mig utan till de tre styrelserna för public service. Jag skulle föreslå att riktar sin fråga dit. Jag har inför interpellationsdebatten tagit reda på om medlemskapet, om än i flera led, i var problematiskt eller inte. Det är riktigt att man har diskuterat de frågorna, kanske just utifrån public service mycket tydliga ställning som ett oberoende företag. Jag har fått reda på att gäller inom att den avgift företagen betalar till enbart används till det löpande kansliarbetet. Medel för opinionsbildande insatser tas endast ur avkastningen från konfliktfonden som byggdes upp och till vilken ingen avsättning längre sker eller kommer att ske. Det har man tidigare också bekräftat vid beslut på stämman såväl 2001 som 2008. Efter att ha fått den informationen drog public service-företagen slutsatsen att medlemsföretagen inte bidrar ekonomiskt till den opinionsbildning som möjligen skulle kunna ha och att det inte skulle stå i konflikt med det uppdrag som vi har givit public service-företagen. Public service-företagen och deras styrelser ansåg att medlemskapet var förenligt med de krav som gäller för bolagens verksamhet. Det är svårt för att inte säga olämpligt av mig att överpröva det och ha en annan synpunkt. Lika lite har jag en synpunkt när det gäller var journalisterna som ska stå för innehållet möjligen har sina medlemskap eller eventuella sympatier. Jag utgår från att de också kan hålla det här särskilt. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 8 § (forts.) Svar på interpellation 2009/10:302 om oberoende public service-företag 56 (): Jag ska försöka komma ihåg var vi befann oss någonstans . Först ska jag korrigera mig. Jag nämnde licensavgifter, och jag tror att jag också sade skatter. Jag tror att kulturministern rättade mig på den punkten. Det handlade naturligtvis om licensavgifter och inget annat, så är vi överens om det. Det står alltså fel i mitt förra anförande. Vi hade haft en lång debatt med finansministern om skatter, så det följde därav. Kulturministern svarade också att hade redovisat att det inte handlade om att medlemsavgifter från public service, alltså från , och Utbildningsradion, gick till denna opinionsbildning, utan opinionsbildningen bekostades av andra medel. Medlemsavgiften gick, om jag uppfattade kulturministerns svar rätt, bara till den löpande verksamhet som hade. Vad jag har uppfattat är i alla fall att det är en naturlig del av Svenskt Näringslivs verksamhet att opinionsbilda. Därför ställde jag den här frågan, för när man skriver debattartiklar om RUT-avdrag och när man gör olika insatser för att försvara och opinionsbilda kring till exempel kärnkraftsfrågan så handlar det om att man använder sig av den ordinarie verksamheten. Jag har inte uppfattat att man använder några andra verksamhetsmedel till det, utan det är ju den ordinarie verksamheten som finns i därav min fråga. I så fall används nämligen licensavgifter från public service till att betala medlemsavgiften i och går då per automatik till den här opinionsbildningen. Min fråga blir då: Tycker inte kulturministern att det här är ett problem? Det var det jag försökte ställa frågan om. Det är en sak att man från kanske inte kan påverka public service. Jag uppfattade att vi var ganska överens om att man ska ha en oberoende journalistik och att deras mål är att vara utanför. Men just när man är med och finansierar Svenskt Näringslivs verksamhet via licensavgifter bidrar man faktiskt till en opinionsbildning som ligger i föreningen. Kulturministern försvarar detta med att medarbetarna får vara med i vilka fackförbund som helst. Jag kan inte lägga några aspekter på var medarbetarna på public service är min fråga är om det är lämpligt att public service är med i , för det är det vi kommer tillbaka till. Statliga bolag är på samma sätt med och finansierar den här opinionsbildningen. Jag tycker att även det är olyckligt, men i det här fallet är kulturministern ansvarig för public service-företagen, medan näringsministern är ansvarig för statliga bolag. Jag vill be om ett förtydligande från kulturministern när det gäller licensavgifter och vart de egentligen går någonstans. 57 Kulturminister (): Det här blir en lite märklig debatt, för vi har ju som princip att ha en armlängds avstånd till public service-företagen. Vi sätter upp ramarna, och det är också beslut som är med och fattar, men vi ger oss inte in i diskussioner om hur programmen läggs upp, vilka journalister som anställs, hur man sköter avtalsförhandlingarna och naturligtvis inte heller vilka organisationer som i det här fallet de självständiga aktiebolagen väljer att samarbeta med eller ansluta sig till. Att ha synpunkter, exempelvis i det här fallet, på vilken arbetsgivarorganisation som man väljer att gå in i ligger inte inom mitt fält. Det bör jag inte göra. Man kan faktiskt hamna i för mindre, har jag uppfattat. Om vi vill vara lite filosofiska finns det många organisationer som får skattebidrag. Det får samtliga partier. Vare sig vi sympatiserar med dem eller inte går det också skattepengar till att stödja allt från kommunistiska partier till partier som står för någon form av främlingsfientlig agenda. Vi kan tycka om det här eller inte. Det ligger i demokratin På samma sätt ligger det i demokratin att public service-företagen och deras styrelse för det är de som har att fatta de här besluten väljer vilken arbetsgivarorganisation de vill ansluta sig till. Sedan råkar jag känna till att de har haft en diskussion om just opinionsbildningen, och det var därför jag nämnde det här om konfliktfonderna och vart pengarna går. Men att de också ska kunna använda medel för att kunna fungera som en bra avtalspart i förhållande till sina anställda tycker jag är fullständigt rimligt. 58 (): Anledningen till att jag tog upp den här frågan är att jag ser att det finns en tydlig politisk agenda från , och jag är orolig att den ska smitta av sig på det oberoende public service. Vi hoppas naturligtvis att den inte ska göra det. Jag har stort förtroende för både , och Utbildningsradion och alla anställda där. Däremot tycker jag att den politiska debatten som har påbörjat och som också finns när man skickar de här opinionsbildande rapporterna till exempel till de olika nyhetsredaktionerna också får genomslag. Det är ingen tillfällighet att man på till exempel Agenda har Almegasiffror från RUT-avdragen, att opinionsbildar kring dem och att vi sedan har en minister som står med en RUT-knapp på bröstet. För mig hänger allt ihop, men jag värnar om public service oberoende, och jag utgår från att även kulturministern kommer att göra det. 59 Kulturminister (): Den proposition som vi lade fram så sent som med nya villkor för public service är också ett tydligt tecken på att regeringen värnar oberoendet. Det var alldeles tydligt utsagt där. Också de nya formerna för att utse ordförande i public service-bolagen är ett tecken på att man avpolitiserar. Det är självklart så, och är det på det viset att eller andra har funderingar eller synpunkter på oberoendet är det i så fall bättre att kanske ta kontakt med styrelserna till exempel som är ordförande i eller anmäla program till . Det sker också, men jag är för min del inte orolig för att valet av arbetsgivarorganisation skulle färga av sig på journalisternas bevakning vilken man är med i, lika lite som man tar intryck av övriga verksamheter där man har ett engagemang. Det kan vara fackliga organisationer eller helt andra. Att hålla isär journalistiken, vilket jag tycker att man gör, men också det uppdrag som public service har att vara en god arbetsgivare är något helt annat. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2009/10:208 om export av snus och förpliktelserna mot WHO:s tobakskonvention 60 Statsrådet (): har frågat mig vilka initiativ jag i min roll som ansvarig för handelsfrågor avser att ta i syfte att fortlöpande och kraftigt minska tobaksbruket i enlighet med ramkonvention om tobakskontroll, som ratificerat. har även frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit som gör att folkhälsoaspekter beaktas i handelspolitiken samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att uppfylla artikel 5.3 i ovannämnda konvention om att skydda politiken från påverkan av kommersiella och andra intressen inom tobaksindustrin. Jag vill inledningsvis säga att riksdag och regering är överens om att arbeta för att förbudet mot att exportera svenskt snus till övriga EU-länder ska avskaffas. Förbudet är diskriminerande och oproportionerligt. framförde i sitt enhälliga och blocköverskridande betänkande att det är fullständigt ologiskt att snusförsäljning är förbjuden i övriga EU, som ett antal andra långt mer hälsovådliga produkter kan cirkulera fritt på den inre marknaden. Jag instämmer i detta och verkar i den andan. Som ansvarig minister för EU:s inre marknad är det min uppgift att särskilt värna och utveckla den fria rörligheten för personer, tjänster, kapital och varor. Avskaffandet av exportförbudet mot svenskt snus är ur det perspektivet inte minst principiellt viktigt. Är det verkligen rimligt att en mindre skadlig produkt förbjuds på en öppen marknad där man tillåter mer skadliga produkter? Mitt entydiga svar är nej. genomförde vi en kartläggning av snus och andra liknande produkter inom EU:s medlemsländer. Undersökningen, som genomförts på plats i EU-länderna med hjälp av våra ambassader, visar att andra former av snusliknande produkter saluförs i mer än hälften av de undersökta länderna. Det rör sig till exempel om tuggtobak, tobakspastiller, snuspuder och luktsnus. En del av produkterna konsumeras genom näsan och andra genom tuggning eller placering i munnen. Flera av dessa produkter har en liknande sammansättning av ingredienser som det svenska snuset. Ändå är det bara det svenska snuset som diskrimineras genom ett exportförbud. Detta gränsar till det absurda. I sammanhanget vill jag påpeka att alla tobaksprodukter är hälsofarliga. Den springande punkten är dock att det inte finns något stöd för att hävda att snus skulle vara farligare än många andra tobaksprodukter som saluförs inom EU, snarare tvärtom. Mot denna bakgrund blir förbudet orimligt. Jag är övertygad om att det går att arbeta för en öppen inre marknad med en ansvarsfull reglering av tobaken, utan diskriminerande inslag, och ett aktivt folkhälsoarbete, utan att detta står i strid med internationella konventioner. Avslutningsvis vill jag upprepa att jag som handelsminister verkar i linje med riksdags och regerings ståndpunkt att förbudet mot att exportera svenskt snus till övriga EU-länder ska avskaffas. Detta ställningstagande är inte nytt, det har en stark politisk blocköverskridande förankring och kan knappast sägas vara en produkt av påtryckningar från kommersiella intressen. Det är snarare ett bevis på vår övertygelse om det riktiga i den fria rörlighetens princip och vår beslutsamhet att verka för att proportionalitet och icke-diskriminering ska råda på EU:s inre marknad. 61 (): Världens första folkhälsokonvention fyller . trädde ramkonventionen om tobakskontroll i kraft som en internationell konvention. antog konventionen , efter att EU hade anslutit sig. Konventionen har kommit till i syfte att fortlöpande och kraftigt minska tobaksbruket i världen. Jag får tacka för svaret, även om jag ser det som ett icke-svar. Det är tydligt i handelsministerns argumentation att folkhälsa är underordnat den fria rörligheten för varor. Det visste jag redan att den moderatledda regeringen tycker, men det var inte det jag frågade om. Mina frågor upprepar jag, eftersom det faktiskt innebär något att man har ratificerat ramkonventionen. Vilka initiativ avser statsrådet, i sin roll som ansvarig för handelsfrågor, att ta i syfte att fortlöpande och kraftigt minska tobaksbruket i enlighet med ramkonvention? Vilka åtgärder har ministern vidtagit som gör att folkhälsoaspekter beaktas i handelspolitiken? Ramkonventionen pekar på att tobak är mer än bara en hälsofråga. Tobak bidrar också till dåliga arbetsförhållanden och konsekvenser för miljön i tobaksproducerande länder. Konventionen är ett evidensbaserat internationellt juridiskt avtal som syftar till att minska den tobaksrelaterade sjukligheten och dödligheten men också tobakens samhälls- och miljöpåverkan. Den består av två delar, att minska efterfrågan på och begränsa tillgängligheten till tobak. Uppenbarligen betyder det ingenting för handelsministern att har ratificerat denna konvention och förbundit sig att begränsa tillgängligheten. Konventionen kan inte vara förenlig med att flera snusprodukter ska kunna köpas inom EU. Det finns inte någon automatik i att de andra tobaksprodukterna, som enligt ministern skulle vara skadligare, försvinner eller att användningen minskar bara för att man tillåter svenskt fuktigt snus. Jag delar inte uppfattningen att man kan minska tobaksbruket inom EU genom att införa ytterligare tobaksprodukter. I debatten i , , avslogs en motion om avskaffandet av exportförbudet mot snus. ledamot i utskottet framförde att vi står bakom att avslå motionen, men vi delar inte motiveringen. Ramkonventionen om tobak är en bindande överenskommelse mellan länder. För ett enskilt land innebär en anslutning till konventionen även en politisk viljeyttring för ett förstärkt och kontinuerligt tobaksförebyggande arbete.