prot · GX0967 · 2010-02-02 00:00:00 — Regeringen förde fram förslag om ett internationellt fartygsregister. Då fanns det uppenbara förslag i utredningen om att man skulle gå in och försämra och försvåra kollektivavtalsmodellen och när det gäller de rättigheter som vi har i . Det är väl inte så långsökt att vi misstänker att något liknande är på gång , 2010, om det här ska införas. Och om det inte är på det viset är det väl bara för regeringen att via säga: Nej, vi kommer inte att förändra svensk lagstiftning på ett sätt som försvårar och försämrar arbetstagarnas villkor. Vi kommer inte att införa ett nytt system som innebär att vi försämrar, försvårar eller tar bort förhandlingsrätten, möjligheten att teckna kollektivavtal. Om det är självklarheter, varför kan ni inte säga det? Varför måste det utredas i så fall? Jag har full förståelse för att man måste utreda saker. Men om man nu hävdar att det inte kommer att ske bör man kunna säga det i talarstolen. Eller varför ska man i så fall utreda? Och om inte detta ska ske undrar jag: Vad är det som ska ske som ska förbättra konkurrenskraften genom att vi går med i det här internationella registret? Vad är det som gör att man då vill flagga ut från och i stället ansluta sig till det danska registret? Vad har som inte har? Kan det vara försämringar på det fackliga området som gör att man ser detta som en möjlighet? Vi inom Vänstern är bestämda med att vi inte tror att vägen för att skapa arbetskraft eller fortsatta jobb i handlar om att försämra arbetstagarnas villkor, utan det gäller att skapa högre kvalitet på jobbet, förädling. Det handlar om att vi i kan göra saker som inte alla andra kan. Vi ska ha mer kunskap inom alla jobb, även inom sjöfarten, och inte tro att vi kan pressa tillbaka löntagarna när det gäller deras rättigheter på arbetsmarknaden och därmed skapa ökad konkurrens. Det är ingen framgångsväg. Det borde vi ha lärt oss av historien. 13 (): Ja, , jag håller med om mycket av det som du sade. Men skriv också detta i svaret på våra interpellationer! Det mesta handlar ju om att man ska tillsätta en utredning som ska titta över de svenska villkoren för sjömännen det är det som det handlar om när det gäller kollektivavtal. Jag ser rött det är i och för sig en väldigt vacker färg för mig. Jag ska kanske säga att jag ser blått, för det är en hemsk färg, när det kommer fram att man ska förändra lagstiftningsvägen, att regeringen ska gå in och klåpa med löntagarnas kollektivavtal och tvinga fram förändringar med kniven på strupen där det gäller deras jobb. Jag vill värna om jobben för sjöfarten och ingenting annat. Jag tror att jag är trovärdig i den frågan. Man kan fråga sjöfolkets representanter, inte bara dem som tillhör bemanningarna, utan det gäller också redarna. Jag stod inte i denna talarstol, men i en annan talarstol, när den drev igenom sjöfartsstödet. Det fanns Moderater som var emot. Jag vet inte riktigt hur centerpartister röstade vid det tillfället, men det kanske inte var så långt ifrån vad de tyckte. Tom var en av de stora vapendragarna, som tyckte att detta var fel. Detta har räddat svensk sjöfart . måste vi förändra, och är det bråttom. Om ni nu skrev in detta i ert valmanifest eller gick ut och pratade om detta före valet, att det är så viktigt med tonnageskatt, varför kunde ni inte ha tillsatt någon människa för att titta över om det gick att genomföra? Vi fick en utredning till stånd i den socialdemokratiska regeringen, av finansministern. Där utredde vi tonnageskatten, ni säger att det fanns brister i den. À la bonne heure, jag köper att det fanns brister i den. Men åtgärda då de bristerna och genomför det som svensk sjöfart behöver och ingenting annat! Jag tycker att det är jättebra att vi har inre vattenvägar på internationell nivå, men jag tycker inte om att vi ska ge oss på de saker som innebär att vi flaggar ut. Jag kan säga att jag har med mig sjöfartens alla grenar i de här frågorna. De är bestörta över hur den har hanterat denna fråga. Man kommer när klockan är eller kanske till och med tolv eller fem över tolv och säger: Vi ska genomföra en utredning. Jag hoppas innerligt, om det nu är sjömän som hör mig, att vi får en socialdemokratisk regering som kan begrava detta förhatliga förslag om att förändra sjömännens villkor. Det kommer aldrig att vara en rödgrön allians här i som kommer att rösta igenom försämringar när det gäller kollektivavtalen för de ombordanställda. Sedan måste vi göra andra saker. Det är vi beredda att göra. Men jag vet inte hur många interpellationer vi har haft. har haft en väldig massa interpellationsdebatter med finansministern. Jag har haft interpellationer. Vi har haft motioner. Vi har haft en enig riksdag som har sagt ja till tonnageskatten. Ändå händer ingenting, för det stoppas. Det är de sakerna vi skulle ha genomfört. Då hade vi kunnat stå här och hanterat denna fråga med ungefär samma argument. Vi hade inte behövt hacka på varandra, som ministern upplever att vi gör. Men vi måste göra det på grund av att det inte händer någonting från regeringens sida när man hanterar den här frågan. 14 Statsrådet (): Vad det gäller åtgärder för svensk sjöfart och tonnageskatten tror jag att är svaret skyldig likaväl som jag ska ta ansvar för mina . Den här regeringen har fortsatt arbetet med tonnageskatten. Det är andra skatteförändringar som har prioriterats och som också faller väl ut för svenskt näringsliv. Att jag svarar på interpellationerna som berör internationellt register tycker jag ligger i sakens riktning. Jag har i interpellationssvaret ett starkt fokus på det som ni har ställt frågan om. Det gör mig väldigt bekymrad om ni inte är medvetna om att svensk sjöfart här och har kniven på strupen. Det är nu det flaggas ut. Det är nu jobben försvinner. Det blir en något bakvänd diskussion från och sida. Det är därför jag trots allt måste misstänka att retoriken passar väl in i att utmåla mig som löntagarfientlig. Ni blundar fullständigt för att löntagarnas jobb försvinner. Ni har inga förslag. Ni har inte ens bekräftat att ni fattar att svenska fartyg flaggar ut. Jag trodde, , med anledning av diskussionerna och interpellationerna att ni också från Vänsterns sida var införstådda med hur svenska jobb försvinner. Det kanske vore på sin plats om svarar på om jobben stannar i som läget är för svensk sjöfartsnäring. Eller händer det ingenting vad det gäller jobben för svenska sjömän eller jobben på svenska fartyg? Det låter som om fullständigt glömmer bort att det finns förändringar vad det gäller avtal inom sjöfartsnäringen. är ett typiskt sådant avtal som själv har varit mycket aktiv i genom sitt parti. Det är naturligtvis en del i att vi har fartyg under svensk flagg. Det var ett avtal som kom under den förra krissituationen för svenska redare och svensk sjöfartsnäring. Man tog då fram ett nytt avtal som minskade kostnaderna för svensk sjöfartsnäring och för dem som var svenskflaggade. 15 (): Det blir en något märklig debatt. Jag trodde att när vi ställer frågor via interpellation till ministern är det vi som bestämmer vad vi vill fråga om. Det är inte utformat så att vi kan ha en allmänpolitisk debatt om sjöfartskris. var det ett specifikt register vi pratade om. Jag kan hålla med om att de andra frågorna är jätteviktiga att diskutera. Dem kan vi väl återkomma till. Det första argumentet var att vi underlåter att prata om annat. Sedan när vi nappar på ministerns retorik och svarar får vi veta att det ska man inte prata om så mycket: har vi ställt den här frågan. Då måste vi diskutera det. Det blir ett konstigt kringresonemang här. Vi kan gärna återkomma med en mer allmän diskussion om sjöfartskrisen. På en rad olika områden sker det att jobb som traditionellt sett utförs i flyttas till andra länder. Vi har självklart all anledning att titta på vad vi kan göra för att säkerställa att vi har jobben kvar i . Men som jag sade i avslutningen av mitt förra anförande tror jag inte att den rätta modellen är att vi ska attackera löntagarnas rättigheter. Det är inte den väg vi bör gå för att säkerställa jobben i på svenska fartyg eller i svenska industrier. Det har prövats på en massa andra områden. Det är ett nederlag i det långa loppet. Jag vill fortfarande ha ett svar. Om det inte finns några sådana risker, om det inte liknar förslaget /92, varför har ministern så svårt att förklara vad det skulle innebära att gå med i fartygsregistret? Vad innebär det om det inte innebär det vi tror? Kan man få ett kort svar på det med ett exempel på något som kan ingå i det nya regelsystemet som inte handlar om att man ska försämra kollektivavtal, förhandlingsrätten eller allmänt försämra villkoren? Något måste det bestå av. Vad är det? 16 (): Ministern säger att ni jobbar med frågan. Det gör ni kanske. Men varför måste ni jobba innan man över huvud taget hör någonting när det gäller tonnageskatten? Helt plötsligt säger ministern att hon tycker att vi ska genomföra tonnageskatten. Det spelar ingen roll vilka ministrar i den borgerliga regeringen förutom finansministern som springer ut i den här frågan. Han kommer att stoppa det ändå. Det kommer ingen tonnageskatt. Men man jobbar ändå med frågan. Den har man jobbat med nu . Både och behöver inte svara för och går ut före valrörelsen och säger att man ska genomföra tonnageskatten. Och det händer ingenting . Inte konstigt att sjömän, oavsett om de är befäl eller manskap, undrar. Vi som är politiker funderar på varför vi över huvud taget ska sitta här när man inte kan hantera detta och när vi röstade i denna kammare nästan enhälligt med en klar majoritet för att detta ska genomföras. Och det händer ingenting. Då måste det vara fel på den här . Regeringen måste vara den som tänker allra bäst. Men det ställer jag inte upp på. ställde vi upp på ihop med sjömännen som tyckte att det var bra för att rädda deras jobb. Det ska inte bara regeringen ta åt sig, för detta har sjömännen också gjort via sina avtalsförhandlingar. Jag tycker inte att regeringen har någon respekt för riksdag. Man tar fram sina förslag utifrån att man vet bäst och att de andra inte kan någonting. 17 Statsrådet (): lämnade fokus på interpellationen och övergick till tonnageskatten. Som jag har sagt har en egen hemläxa att göra vad gäller tonnageskatten. Jag tar ansvar för det som har varit under de här tre åren. Då är det andra skatter som så här långt har gått före tonnageskatten och som har haft stor betydelse för svenskt näringsliv. Om interpellanterna vill höra har jag beskrivit att det är ett mycket brett anslag med ett antal utredningar för att man ska skapa bättre förutsättningar och mindre regelkrångel för svensk sjöfartsnäring. I detta ingår det för utredaren att se över ett internationellt register. Jag har förklarat inledningsvis att utredaren speciellt ska titta på befintliga kollektivavtalslösningar och de internationella konventioner som eventuellt berörs av ett sådant register. Det är en mycket tydlig del av detta. Vi har tillsatt en utredning för att ha en relation med dagsläget annars hade vi ju kunnat kopiera en gammal utredning. Utredaren ska också undersöka möjligheter för arbetsmarknadens parter som på olika sätt kan stärka konkurrenskraften. Jag tror att jag inledningsvis beskrev också detta. Man kan konstatera, och det vet både och , att svensk förenings- och förhandlingsrätt är garanterad i svensk rätt och inte genom lagstiftning i andra länder till vilka fartygen nu flaggas ut. Återigen: Låt oss ha fokus på att det faktiskt är utflaggning som sker . Då försvinner jobb från , och det är det jag vill förhindra. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2009/10:164 om kommunernas roll i arbetsmarknadspolitiken 18 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag anser att kommunerna har en roll i arbetsmarknadspolitiken och i så fall vilka åtgärder jag har vidtagit eller avser att vidta för att underlätta kommunernas samarbete med Arbetsförmedlingen. Arbetsmarknadspolitiken är som påpekar ett statligt ansvarsområde. Sedan regeringen tillträdde har målsättningen varit att effektivisera arbetsmarknadspolitiken och tydliggöra arbetslinjen så att ökade resurser säkerställs för matchningen mellan arbetssökande och lediga jobb. Det har inneburit många förändringar inom arbetsmarknadspolitiken, till exempel reformeringen av Arbetsförmedlingen, införandet av garantierna och förändringar av arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen har också gjort stora satsningar på att Arbetsförmedlingen i ökad omfattning ska använda sig av kompletterande aktörer för att förverkliga arbetsmarknadspolitiken. Detta har inneburit förändrade förutsättningar för Arbetsförmedlingens samarbete med kommunerna inom arbetsmarknadspolitiken, bland annat genom att en större del av de arbetsmarknadspolitiska insatserna upphandlas enligt reglerna om offentlig upphandling. För att klargöra under vilka förutsättningar som kommuner och Arbetsförmedlingen kan samarbeta infördes förordningen om Arbetsförmedlingens samarbete med kommuner om arbetsmarknadspolitiska program. Av denna förordning framgår att kommunerna, efter överenskommelse med Arbetsförmedlingen, får anordna aktiviteter för deltagare i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Regeringen för en fortlöpande dialog med företrädare för kommunerna för att försäkra sig om att samverkan fungerar på lokal nivå ute i landet. Det är regeringens uppfattning att samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna fungerar väl på de flesta platser. Men givetvis är regeringen beredd att även genomföra förbättringar där det finns behov av sådana. Avslutningsvis vill jag framhålla att det finns goda förutsättningar för kommunerna att vara en viktig aktör i genomförandet av den nationella arbetsmarknadspolitiken, dels genom att som arbetsgivare kunna erbjuda sysselsättning och arbetsträning och ta emot praktikanter, dels genom att bland annat anordna andra särskilda arbetsmarknadspolitiska insatser. 19 (): Kommunernas roll i arbetsmarknadspolitiken har varit en relativt komplicerad historia, både under den här regeringens tid och under den förra regeringens tid. Ministern talade i svaret om att effektivisera arbetsmarknadspolitiken, tydliggöra arbetslinjen och så vidare. Omorganisationen av Arbetsförmedlingen upplever jag har handlat om en privatisering av Arbetsförmedlingens roll. Sedan svarar ministern lite grann om jobb- och utvecklingsgarantin med mera, och det är klart att dess effektivitet kan man naturligtvis fundera över. har sett över detta och var inte helt nöjd med de insatser som fanns under jobb- och utvecklingsgarantin. Förändringen av a-kassan nämns också. Den blev så dyr och hälften så bra. Regeringens politik har lett till att en halv miljon människor har lämnat a-kassan, vilket man börjar se i kommunerna nu när kostnaderna för det ekonomiska biståndet ökar . Hemma i min kommun syns det tydligt att kostnaderna för det ekonomiska biståndet ökar. Det är till största delen ungdomar som kommer dit, vilket har med det besvärliga arbetsmarknadsläget att göra. Som ministern mycket riktigt påpekar är det just den delen där man ska upphandla Arbetsförmedlingens tjänster som i någon mening har ställt till det för kommunerna eftersom de inte kan vara med och lämna anbud på arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det jag upplever som bekymmersamt i det här sammanhanget är att det handlar lite grann om vilket motiv man har för att jobba med den här typen av människor de som har svårt att få ett jobb på den ordinarie arbetsmarknaden och till och med kanske har svårt att få ett jobb även med subvention. En stor del av kritiken som lämnar mot jobb- och utvecklingsgarantin även när man har tittat på de externa aktörerna är just att incitamentet att snabbt nå resultat inte är helt tydligt. Det är ju en logisk åtgärd för kommunerna att jobba med arbetsmarknadspolitiska åtgärder, för det är trots allt kommunen som har det slutliga ansvaret för sina medborgare. De är naturligtvis intresserade av att de här personerna ska kunna gå från ekonomiskt bistånd, det vi i dagligt tal kallar socialbidrag, till en vettig sysselsättning och kanske ett arbete. Det här upplever jag, och även kommunerna när jag har haft samtal med dem, som ett bekymmer: Man vet inte riktigt vilka möjligheter man har, och man kan inte fullt ut agera på den här marknaden fast man faktiskt har oerhört tydliga incitament för att jobba med den här gruppen människor. Därför är jag intresserad av att ministern lite tydligare kan berätta för mig vad kommunerna faktiskt har möjlighet att göra. I förordningen står det bara att Arbetsförmedlingen kan uppdra åt kommunen att göra någonting, men i övrigt känns det oerhört tunt. Men vilka reella möjligheter har kommunen att agera på ett så bra sätt som möjligt för kommuninvånarnas bästa och framför allt för de arbetslösas bästa? 20 (): Det finns i arbetsmarknadspolitiken ett väldigt svårlöst problem, och det är att det finns för få jobb att förmedla. Baksidan av detta är att vi har ett väldigt fokus på just detta, alltså hur vi ska förmedla för få jobb. Vad ska vi göra i stället? Jo, vi måste se till att få fler jobb som är efterfrågade. Statsrådet och jag har i andra sammanhang än utmärkta interpellation diskuterat vad vi kan göra, och kanske just uppdelningen mellan staten, kommunerna och företagandet inte bara är ett filosofiskt utan också ett reellt problem. I begreppet arbetsmarknadspolitiska program kan ligga en hel del när det gäller att också skapa jobb, och om vi ska lösa de problem som för få jobb innebär måste vi se mer till hur vi ytterligare kan biträda företagande och skapande av jobb. Jag har själv gjort en opublicerad studie. Den är från och sträcker sig 21 månader tillbaka i . När man tittar på arbetslösheten finns det många iakttagelser man kan göra. Man kommer ändå fram till att det har varit svåra tider och många nedläggningar av företag och så vidare, men tillkomsten av nya arbetsplatser och nya jobb hänger också samman med vad vi har för företagsklimat. Jag tror för min del att oavsett vad vi har för regering måste vi i grund och botten, om vi ska lösa de problem som inte minst ungdomar har, se till att minska trösklarna också för att skapa nya jobb och nya företag. I grund och botten är det så, herr talman, att utan företag och företagare blir det ganska lite välfärd. Det kan man säga är ett slagord, men det ligger otroligt mycket i detta. Jag tror också att en av de stora bristerna vi har sett när det gäller integrationspolitiken är att alltför få som har annan bakgrund än den svenska har kunnat engagera sig i företagsamhet. Man har lätt hamnat i ett stöd just därför att det finns så få jobb att förmedla. Det är väldigt svårt att veta exakt vad man ska göra, men jag skulle vilja höra med statsrådet vad som ligger i just begreppet arbetsmarknadspolitiska program. Handlar det bara om att just förmedla jobb? Då tror jag för min del att man möjligen i kommunerna inte riktigt hänger med. Det kan man nog göra i staten. Annars är det uppenbart att många kommuner arbetar effektivt och aktivt med detta. Det finns på många olika håll. I har vi alldeles sett ett sådant exempel. Där har man uppenbarligen ett annat angreppssätt, vill jag påstå, än på många andra håll. Man ser till det kanske viktigaste av allting, att många unga människor har någonstans att gå , att de åtminstone är eftersökta så att de inte hamnar i passivitet. Exakt vad det kan vara fråga om kan nog skilja mellan och eller andra platser, men det är otroligt viktigt att vi ser till att vi har ett skapande samhälle och inte bara ett förmedlande samhälle. 21 Arbetsmarknadsminister (): Det faktum att Arbetsförmedlingen är en enhetsmyndighet med lite tydligare mål tycker egentligen inte jag att man ska ta som intäkt för vare sig centralisering eller privatisering. Det är att dra det hela för långt. Det är snarare ett sätt att erbjuda bättre möjligheter till anpassning efter lokala förhållanden, bättre möjligheter för myndigheten att överföra resurser från en del av landet till en annan där resurserna behövs som bäst, att öka flexibiliteten och därmed göra myndigheten mer slagkraftig. Jag har inte uppfattat det som att Socialdemokraterna har varit emot myndighetsreformen i sig utan det har snarare handlat om andra saker som vi har kunnat diskutera här. Om jag återgår till själva interpellationen vill jag peka på att målsättningen, som vi har uttryckt den i budget, instruktioner, regleringsbrev och annat, självklart är att en tredjedel av insatserna i garantierna ska genomföras av kompletterande aktörer. Kompletterande aktörer ska inte ses som en privatisering utan just som kompletterande aktörer. På det sättet får vi en strukturerad och organiserad plattform, skulle man kunna kalla det, för att kunna engagera alltifrån ideella föreningar och sociala företag till privata företag. På det sättet skulle vi både kunna utnyttja resurserna lite bättre och få lite bättre genomslag för de olika insatserna. Vi skulle naturligtvis också kunna se till att vi när vi har en rätt dramatisk uppgång av antalet personer som omfattas av insatserna får möjlighet att växla upp snabbare än vi annars hade kunnat göra. Som svar på fråga kan jag säga att om man tittar på regelverket ser man att det i princip i övriga arbetsmarknadspolitiska insatser finns all möjlighet för Arbetsförmedlingen och kommunerna att komma överens om att hitta olika typer av upplägg som passar. Vi har försökt att i förordningen se till att det inte står ett regelverk i vägen för att en sådan överenskommelse ska kunna slutas. Jag har också på flera olika ställen försökt skicka den signalen, till exempel på SKL:s arbetsmarknadsdagar och vid Arbetsförmedlingens chefsdagar . Där har jag försökt säga att vi naturligtvis inte är emot att Arbetsförmedlingen samarbetar med kommunerna. Tvärtom finns det mycket goda exempel på att ett sådant samarbete har varit väldigt fruktbart. Vi hörde nämnas och vi har . är ett annat exempel, även för den delen, där man jobbar väldigt intensivt tillsammans med kommunen, framför allt för att hjälpa ungdomar att komma från skolvärlden och ut på arbetsmarknaden. Det finns absolut inga vare sig politiska eller legala hinder för samarbete. Det är snarare så att vi har försökt att tydliggöra hur detta samarbete ska organiseras. De tidigare förordningar som reglerade detta var om möjligt ännu luddigare på det här området och det fungerade egentligen inte alls. Det gjorde naturligtvis att vi var tvungna att bli lite tydligare i den förordning som trädde i kraft . Det här är nog det viktigaste vi kan göra. I sak tror jag inte att det är någon jättestor skillnad mellan och mig när det gäller vikten av att involvera alla goda krafter som kan hjälpa dem som är arbetslösa, inte minst ungdomar, att på olika vis komma in på arbetsmarknaden. Då är kommunerna en naturlig samarbetspartner. Vi menar att vi genom förordningen och genom att skicka tydliga signaler också har medverkat till att klargöra detta, om det har varit något tvivel om det. 22 (): Ministern säger att det inte finns några större hinder för det här samarbetet. I så fall måste det ju, såvitt jag kan bedöma, finnas någon form av kommunikationsproblem mellan departementet och kommunerna. När man pratar med kommunerna kommer det fram att de i alla fall upplever att de är lite bakbundna, att de inte har de möjligheter som de skulle önska. I så fall vore det bra om departementet och kommunerna, framför allt kanske SKL, satte sig ned och pratade med varandra och försökte lösa det här så att kommunerna faktiskt vet vad de får göra, vad de kan göra och vad de bör göra. Jag tror att det skulle vara oerhört värdefullt. Jag råkar veta att bland annat jurister på SKL har försökt att komma i kontakt med departementet för att lösa en del av frågorna runt upphandling och sådana saker men misslyckats. Ministern nämner att centraliseringen och enmyndigheten ska ge en mer flexibel användning av resurserna.