prot · GX0959 · 2010-01-20 00:00:00 — står här och påstår att det finns en öppenhet, en spårbarhet och en förutsägbarhet när det gäller utnämningspolitiken. Så är det ju inte. Av de 33 fall där man har tillsatt en tjänst på grundval av intresseanmälan finns det de som har lämnat in en intresseanmälan efter ansökningstidens utgång, innan regeringen skulle fatta beslut, allt för att ge sken av att det där med annonsering är något som den borgerliga regeringen har fått att fungera. Så är det inte. Det fungerar inte. Det är därför ni nu lägger fram ett förslag om att sekretessbelägga ansökningar och hela rekryteringsprocessen. Ni sätter offentlighetsprincipen ur spel. Jag kan konstatera att av den retorik som fanns innan valet finns ingenting kvar. Borta är utskottsförhör. Borta är alla andra förslag som fanns. Det finns ingenting, . 96 () replik: Jag och debatterade som sagt utnämningspolitiken så sent som , och är hon i gång igen. Den regering själv satt i gjorde inte minsta försök att reformera utnämningspolitiken. avfärdade inför KU kravprofiler och sade att han inte tyckte att det var något speciellt spännande att hålla på med. Det var inte tal om att öppna rekryteringsprocesserna och att låta människor skicka in intresseanmälningar till generaldirektörsposter. var själv socialminister. Lyfte hon ett finger för att öppna, bredda och professionalisera rekryteringsarbetet? Jag har inte sett något spår av detta. får därför ursäkta att jag har lite svårt att bli skakad av hennes kritik. Kontrasten blir mycket tydlig om man jämför den slutenhet som alltid har präglat socialdemokratiska regeringars utnämningspolitik med den öppenhet som kännetecknar alliansens utnämningspolitik. Vi är i början av ett reformarbete som förhoppningsvis kommer att fortsätta även nästa mandatperiod. Men mycket har redan skett. Jag gläds åt att alliansen i har fått en ny bundsförvant i arbetet för en öppnare och professionellare utnämningspolitik. Jag ser enbart positivt på den glöd med vilken hon argumenterar för just sådana förändringar som alliansen så länge har krävt. Jag skulle därför vilja fråga vilka inslag i regeringens utnämningspolitik som hon tycker allra bäst om. Är det att andelen utnämningar av personer med politisk bakgrund har blivit färre? Är det att andelen kvinnor som utnämns har blivit fler? Eller är det att rekryteringsprocessen faktiskt har blivit öppnare och professionellare genom annonsering och annat? Vilket inslag tycker bäst om? 97 () replik: Mycket har redan skett, säger , men det har ju inte skett något. Ni har ju inte lämnat några förslag. Däremot har den borgerliga regeringen ägnat sig åt att försöka skapa en fasad, en bild av att det skulle finnas någon form av större öppenhet. Så är det ju inte. Vi konstaterar när vi följer upp det här att det enda som har sagts från den borgerliga regeringens sida är att annonsering ska vara mer regel än undantag. På den punkten misslyckas ni, för så är det ju inte. Det konstateras i den uppföljning som har gjorts att det är i 50 fall av de 116 där tillsättning har skett som det har skett en annonsering. Går vi in och tittar på hur det ser ut i de 50 fallen kan vi konstatera att det bara är i 33 det har lämnats in intresseanmälningar när tjänsten har tillsatts. Går man bakom det också och försöker syna detta bakom den ordridå som sänks ned, bakom försöket att skapa en bild av att man gör någonting annat, visar det sig att det är saker och ting som har skett väldigt innan besluten har fattats, allt för att försöka skapa den här bilden. Borta är ju utskottsförhör. Var är de? Utskotten skulle få möjlighet att fråga ut dem som skulle komma i fråga. Kommittéer skulle ha en möjlighet att föreslå personer som skulle vara lämpliga. Det var korruption och sättet att bedriva utnämningspolitik krävde stora reformer. Ni har inte kommit med någonting. Jo, det kommer ett förslag, nämligen att sekretessbelägga hela rekryteringsprocessen så att svenska folket inte ska kunna se vem det är som har ansökt om de här tjänsterna. Det är det som är konkretionen, det som blev resultatet av det höga tonläget, retoriken inför valet . Sekretessbeläggning, mörkläggning är det, , som ni måste ta ansvar för och kunna förklara. Vad är det som har skett? 98 () replik: Jag har 1 200 argument för att har fel i sitt försök att svartmåla regeringens reformer av utnämningspolitiken. 1 200 intresseanmälningar har kommit in till till följd av den annonsering av generaldirektörstjänster som har ägt rum . Det har skett annonsering i 50 rekryteringsärenden och det har resulterat i 1 200 intresseanmälningar från medborgare i som har sett sig föranlåtna att ansöka om en högre statlig befattning. Hur mycket av detta hade skett utan regeringsskiftet? Svaret är uppenbart: Ingenting hade skett. försökte inte ens förklara på vilket sätt hon som socialminister i den förra regeringen arbetade för en öppnare, mer demokratisk, mer professionell rekryteringsprocess. Det förstår jag eftersom hon inte lade två strån i kors i det arbetet. Jag tycker nog att man kan peka på ett antal konkreta resultat av regeringens utnämningspolitik. Vi har annonseringen. Vi har systemet med intresseanmälningar och, som jag konstaterade i mitt anförande, i de 50 rekryteringsförfarandena där man använde annonsering gick i 40 fall en av dem som hade anmält intresse vidare till slutomgången. Det tycker jag är en mycket hög siffra. är måttligt imponerad, har vi förstått, men jag tycker faktiskt att det är ett bra resultat. Vi konstaterar också att andelen utannonserade generaldirektörstjänster ökar stadigt. ser andelen ut att bli . Är inte det ett bra resultat, ? Jag vill påstå att det är ett utmärkt resultat som det är viktigt att framhålla att reformarbetet kommer att fortsätta. Det tar naturligtvis att vända den trend som det långvariga socialdemokratiska maktinnehavet gav upphov till. 99 (): Jag ska säga ett par ord om beredningskravet, som är av stor betydelse och som är flexibelt. Flexibiliteten i regelverket behövs, dels på grund av medlemskap i , dels på grund av att det ibland uppstår oväntade situationer som är svåra att förutse och som måste hanteras snabbt. Först ett par allmänna konstateranden. Beredningskravet finns för att säkerställa att lagstiftningen håller hög kvalitet. Fastslagna procedurer stärker öppenheten, det vill säga medborgarnas möjligheter att få insyn i statens verksamhet och att granska att allt går rätt till. Det ger också alla en chans att delta i debatten om den politik som förs. En ytterligare funktion som beredningskravet fyller är att det hjälper att i efterhand granska tillkomsten av politiska beslut i . Genom att det finns en standardiserad process vet hur den ska gå till väga för att följa ett ärende bakåt i tiden. Förutom att processen följer ett strikt mönster är tydlig dokumentation en självklar förutsättning för den här typen av granskning. Några konkreta exempel i det här betänkandet på vad har tittat på är bidragsgivning till organisationer, bemötandet av den globala finanskrisen och införandet av vissa EG-direktiv i det svenska regelverket. Granskningen av bidragsgivningen till organisationer visar att det krävs nya rutiner för att garantera att skälen för att bevilja bidrag alltid finns dokumenterade. Ett arbete för att uppnå det här görs också i en samrådsgrupp. När det gäller krissituationer, som till exempel den plötsliga internationella finanskrisen som drabbade både och resten av världen, bör man komma ihåg följande. Å ena sidan finns det ett beredningskrav i regeringsformen som alltid gäller. En brådskande situation minskar inte vikten av att ha ett bra beslutsunderlag, tvärtom. Å andra sidan anger inte regeringsformen i detalj hur exempelvis remissförfarandet ska gå till, och det är nog en klok ordning. uppstår det nämligen situationer då regeringen måste agera snabbt för att undanröja hot eller för att minimera skador som kan orsakas av en kris. anger att regeringen i undantagsfall kan ersätta skriftliga remisser med remissmöten. Det här är självklart inte önskvärt, men ibland är det tyvärr nödvändigt. Regeringen bör då på ett snabbt och effektivt sätt inhämta synpunkter från relevanta remissinstanser. Vi måste bevaka att förkortade remisstider och andra typer av åtgärder som snabbar upp behandlingen av ett ärende verkligen är motiverade. Det får inte bli så att en regering utan särskilda skäl kan begränsa remissförfarandet. I fallet med finanskrisen och de åtgärder som vidtogs med anledning av den är det dock uppenbart att det rörde sig om en undantagssituation. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 7 § Justitieombudsmännens ämbetsberättelse Föredrogs betänkande 2009/10:KU24 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse (redog. 2009/10:JO1). 100 (): är en utanför den offentliga förvaltningen helt självständig organisation som medborgarna kan vända sig till med klagomål mot myndigheternas verksamhet. främsta uppgift är att bevaka den enskildes intressen av en lagenlig och korrekt behandling från det offentliga organets sida och är på så sätt ett värn för rättssäkerheten i samhället. I detta betänkande behandlas justitieombudsmännens ämbetsberättelse för tiden till . Dessutom behandlas en skrivelse från chefs-JO som inkom till utskottet . har justitieombudsmännen vid varje årsredogörelse påtalat en allt större ärendemängd av klagomål. Nyregistrerade ärenden uppgick till 6 918 för 20082009, vilket är en ökning med 368 ärenden. Av dessa var 6 729 klagomålsärenden, vilket är en ökning med 373 sedan föregående verksamhetsår. Antalet nyregistrerade ärenden är därmed det högsta någonsin i JO:s tvåhundraåriga historia. Klagomålsärendena tar huvuddelen av JO:s handläggningsresurser i anspråk, vilket medför att antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s egna initiativ ligger på en lägre nivå än vad JO själv anser önskvärt. Med anledning av den ökade mängden ärenden inkom chefs-JO med en skrivelse till utskottet där det föreslås att en utredning tillsätts med uppdrag att föreslå de ändringar i lagen som kan fordras för att göra en anpassning av JO:s handläggnings- och beslutsformer med anledning av den ökade klagomålstillströmningen. Medborgarna har stort förtroende för JO som garant för rättssäkerheten. Men om klagomålstillströmningen ständigt ökar borde man kanske även reflektera över vad som är orsaken. Ett exempel är , där klagomålen ökade . De förslag och påpekanden som JO gör i sina ämbetsberättelser bör därför leda till förändringar inom myndigheter som förhindrar nya klagomål. Det sker tyvärr alltför sällan. Antalet JO-anmälningar har mer än fördubblats . Organisationen är dock i stora drag densamma. Det har lett till långa handläggningstider och mindre tid till att utreda och bedöma de mest komplicerade och angelägna ärendena. befarar att det finns en risk att allmänhetens förtroende för skadas. Ett enigt utskott anser mot denna bakgrund att en utredning bör tillsättas i syfte att genomföra en översyn av instruktionen för ombudsmän och eventuellt lägga fram förslag till ändringar i instruktionen. Utredningen bör ges i uppdrag att undersöka om det bör införas en möjlighet för justitieombudsman att delegera rätten att fatta beslut till annan befattningshavare vid avvisnings- och avskrivningsärenden. Den effektivisering av JO:s arbetsformer som införandet av en sådan delegationsmöjlighet skulle kunna innebära och de vinster den skulle kunna ge i form av ökad tid för till exempel mer komplicerade klagomålsärenden och inspektioner ska vägas mot att är ett personligt förtroendeämbete. Vad som anförs bör ges riksdagsstyrelsen till känna. 101 PER (): har givit en god beskrivning av varför det är dags att göra en ny utredning om justitieombudsmännens möjlighet att sköta sitt arbete på ett sätt så att medborgarna är nöjda. Det är vi sist hade en utredning om de förutsättningar som krävs för att ska kunna skötas på ett bra sätt och att det ska vara en snabb handläggning. Det är väl relativt rimligt att någonstans titta över regelverket och se om det behöver moderniseras och anpassas. Det råder inget som helst tvivel om att den stora ökningen av klagomål har gjort att det ibland för vissa JO:ar känns som om de nästan drunknar i nya ärenden. Så kan vi naturligtvis på lång sikt inte ha det. Det är därför som ett enigt konstitutionsutskott nu föreslår riksdagsstyrelsen att tillsätta en ny sådan utredning så att vi kan få ett nytt regelverk för ombudsmännen som gör att de kan klara av arbetet ännu bättre och ännu fortare. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 8 § Ägande och förvaltning av hyreshus Föredrogs civilutskottets betänkande 2009/10:CU3 Ägande och förvaltning av hyreshus (prop. 2009/10:21). 102 (): Det är framför allt en scen som har bitit sig fast i mitt medvetande och som angår den här debatten. Det var när vi fick se tv-inslaget om kackerlackorna i Herrgården i . Det var bland annat en barnfamilj som intervjuades. Situationen var fruktansvärd. Man kunde med egna ögon se hur illa ställt det var. Det var inte bara hörsägen, utan man kunde se hundratals, till och med tusentals, kackerlackor krypa omkring. De drabbade barnen var inte förskonade från kackerlackorna vare sig dag- eller . De fanns överallt. skulle barnen sova, och de kunde inte ta bort kackerlackorna. Kackerlackorna kröp över barnens kroppar, inte minst över ansikten och ögon. En barnläkare hade tittat på hemsituationen, och läkaren hade krävt att problemen skulle åtgärdas . Flera år senare visade sig situationen vara precis densamma. Barnen led av mardrömmar och posttraumatiskt stressyndrom på grund av kackerlackorna som nätterna igenom sprang över ansiktena. Budskapet till familjen från förvaltningsföretaget som hade ansvar för deras hyreslägenhet var att det var familjens eget fel att det fanns kackerlackor och även att det var fukt- och mögelskador i lägenheten. De hade inte städat tillräckligt. Det visade sig att familjen städade mer än normalt, mer än man egentligen ska behöva göra. städade de undan alla kackerlackor, men det kom hundratals, tusentals, nya . De kröp fram i nedgången köksutrustning och i det fuktskadade badrummet. Det här var bara en av många drabbade familjer. Tyvärr finns ett stort mörkertal. Det är inte allting som vi får höra i medierna. Det här var verkligen ett skräckexempel. Denna familj, och många med den, är fast i en utpressningssituation. I många fall är det höga hyror trots att det inte sker något underhåll av bostaden, vilket är förvaltarens och hyresvärdens ansvar. De har ingen annanstans att bo. I , där jag kommer ifrån, är bostadsbristen stor. Det finns helt enkelt ingen annanstans att flytta. Därför hjälper det inte heller att klaga. Hyresvärden vet om att de inte har någonstans att ta vägen och struntar i dem. gör bolagen feta vinster på människor i en desperat situation. De tar ut överhyror trots att de inte ens underhåller beståndet. I dessa frågor är det självklart att ingripa när katastrofen är framme när det har gått så här långt som i fallet med kackerlackorna. Ännu bättre är det om man lyckas förebygga så att det över huvud taget inte uppstår en sådan situation. Ett utmärkt sätt att förebygga är att se till att hyresvärdar som har misskött sig tidigare inte får köpa nya fastigheter och göra om samma sak igen. Här finns något som heter förvärvslagen. Den är till för att förhindra just detta. föreslår regeringen i sin proposition och majoriteten i utskottet är med på detta att förvärvslagen ska avskaffas. Motiveringen är att syftet med lagen är bra, det vill säga att förhindra oseriösa fastighetsförvaltare och hyresvärdar att ta över fastigheter som i slutändan drabbar hyresgästerna. Men lagen har inte fungerat tillräckligt bra, det vill säga man har inte kommit åt oseriösa aktörer. Då är helt enkelt lösningen att avskaffa lagen. Jag tycker att man borde se detta precis tvärtom. Om vi inte når tillräckligt många borde vi i stället skärpa lagen och titta på de kryphål som har utnyttjats för att komma undan lagen. Ett sådant kryphål är det som kallas indirekt förvärv, det vill säga att bakvägen skaffa sig ägande i fastigheterna men det syns inte på ytan. När det gäller övriga lagar brukar vi när folk hittar kryphål försöka täppa till kryphålen. Vi tar inte bort hela lagen. I det här fallet borde vi inte ge upp utan i stället försöka förhindra att de oseriösa aktörerna får ett ännu större bestånd av bostäder som gör att ännu fler hyresgäster riskerar att drabbas. Även om lagen inte fungerar ultimat, man når inte tillräckligt många som borde stoppas, stoppas en tredjedel av dem som anmäls. Det är så det går till, det vill säga kommuner anmäler till hyresnämnden att den som vill köpa en fastighet verkar oseriös och vill kontrollera personen eller bolaget. Det är ändå rätt många, med tanke på hur många hundratals hyresgäster som kan vara berörda i varje enskilt fall där man lyckas stoppa någon. Det jag nu är rädd för är att det även för denna tredjedel av de anmälda som stoppas blir fritt fram att ta sig in på bostadsmarknaden de flesta är redan där inne skaffa ännu fler fastigheter och tjäna ännu mer pengar på hyresgästernas bekostnad genom att inte underhålla bostäderna och ta ut överhyror. Jag tycker att vi borde göra tvärtom. I stället för att ge upp måste vi höja ambitionsnivån och komma åt de indirekta förvärven, som det kallas när man bakvägen skaffar inflytande och ägande över fastigheter, och öka kompetensen. Jag tror att man redan med nuvarande lag skulle kunna komma åt många fler. Då handlar det om att anmäla, och då handlar det om kunskap om hur det ser ut och vilka som har misskött sig och om att försöka anmäla så att de inte kan skaffa ännu fler fastigheter. Jag tror att det allra viktigaste med den här lagen är den preventiva effekten, det vill säga att kunna förebygga genom att de oseriösa aktörerna inte vågar skaffa fler fastigheter när de har missbrukat dem de redan har då de vet att det finns en risk att de blir anmälda. , som har avstyrkt förslaget att avskaffa lagen, menar att detta är den viktigaste funktion som lagen har. Risken med att avskaffa lagen är att det blir ännu fler oseriösa som inte ser några hinder alls för att ge sig in på den här marknaden. Jag tycker att det är ett tungt argument för att behålla lagen. Även om man inte skulle skärpa den är det bättre att behålla den än att ta bort den, men självklart borde vi hellre skärpa lagen så att vi kommer åt ännu fler bovar och banditer som tjänar pengar på fattiga människor. och tycker också att vi ska behålla lagen. pekar på att vi måste tänka på alla de hyresgäster som på detta sätt slipper ha oseriösa värdar på grund av lagen. Även om vi inte stoppar så många oseriösa aktörer är det många hyresgäster som bevaras från oseriösa hyresvärdar och oseriösa förvaltare. En sak är vi i oppositionen överens med majoriteten om och vi är överens med regeringen nämligen att bostadsförvaltningslagen ska skärpas. Detta är steg två. När någon väl har lyckats komma över en fastighet och börjar missköta sig grovt finns det en möjlighet att ingripa från samhällets sida. Det här har varit svårt att göra, har man kunnat se. Många kommuner har haft problem med det, för det krävs ett väldigt stort missbruk för att man ska kunna ingripa. föreslås att vi ska göra det lättare att ingripa. Vi tycker att det är jättebra, så där är vi helt överens. Däremot tycker vi att det är tragiskt att det ska behöva gå så långt. Målet måste vara att stoppa dem innan de har sett till att husen förfaller fullständigt. Det ligger i både hyresgästernas och samhällets intresse att fastigheter inte ska förfalla på detta sätt. I slutändan blir det stora kostnader både om det är kommunen som ska ta ansvar och om det är någon ny, seriös ägare som tar över. Då måste man rusta upp, och det kostar mycket mer att rusta upp än att sköta det kontinuerligt. Därför tycker jag att vi inte ska ge upp när det gäller att hindra oseriösa fastighetsägare att skaffa fler fastigheter. Risken är annars att signalen blir: Fortsätt att köpa! Det spelar ingen roll hur många ni redan har och hur mycket ni missköter dem det är fritt fram att köpa fler. Då minskar också kommunens möjligheter att stoppa det. Avslutningsvis vill jag säga att tvångsförvaltning är ett stort problem. Det är det man kan ta till när man finner att det har misskötts och man försöker rätta till situationen. Det är inte så många som vill gå in och ta över de förfallna bostäder som det handlar om, och då kommer hyresgästerna i kläm. Något som jag tycker att vi måste jobba vidare med är att hitta förvaltare som kan ta över. Jag yrkar bifall till reservationen. 103 (): Det har ansetts angeläget att förhindra att olämpliga personer eller företag förvärvar hyresfastigheter. Förvärvslagen har haft och har till syfte att förhindra detta. Om en kommun begär prövning av ett förvärv av en hyresfastighet får förvärvet genomföras endast efter tillstånd av hyresnämnden. Det har också ansetts nödvändigt med regler som gör det möjligt att ingripa i efterhand mot hyresvärdar som inte sköter fastighetsförvaltningen på ett tillfredsställande sätt. I bostadsförvaltningslagen finns därför regler om att hyresnämnden under vissa förutsättningar kan besluta att en fastighet ska förvaltas av annan än fastighetsägaren, det som kallas tvångsförvaltning. Enligt förvärvslagen får en fastighet som är taxerad som hyreshusenhet förvärvas endast efter tillstånd av hyresnämnden. Tillståndsplikten gäller flertalet slag av förvärv, bland annat köp, byte och gåva, men inträder först om den kommun där fastigheten är belägen har begärt hyresnämndens prövning. Vad behöver då göras? Jo, vi behöver ett starkare skydd för att förhindra oseriös förvaltning av hyreshus, utifrån den otrygghet som många hyresgäster känner och utifrån den urusla förvaltning vi ser exempel på från flera orter i landet inte, som regeringen föreslår, ta bort en lag som borde kunna fungera bättre men som är ett verktyg för att öka tryggheten för hyresgästerna. Inledningsvis yrkar jag därför bifall till reservationen i betänkandet. Det är fortfarande angeläget att förhindra att olämpliga personer eller företag förvärvar hyresfastigheter. Vi ser runt om i landet exempel på olämpliga och oseriösa fastighetsägare som förvärvar och förvaltar hyreshus. Vi ser dock och får tydliga signaler från framför allt om att nuvarande förvärvslag har haft en viktig betydelse för att förhindra oseriösa fastighetsägare. Tydliga exempel finns här från bland annat . är Herrgården i , som har beskrivit, det tydligaste skräckexemplet på just oacceptabel misskötsel och undermålig förvaltning. Nuvarande förvärvslag behöver, i stället för att upphävas, reformeras. Den behöver reformeras för att bli den garanti ihop med andra viktiga lagar på området, som bostadsförvaltningslagen som kan förhindra oseriösa fastighetsägare och oseriös fastighetsförvaltning. Vi behöver en skärpt förvärvslag som än tydligare och än kraftfullare hindrar olämpliga personer eller företag att förvärva hyreshus. De problem som tydligast visar sig i den privatägda delen av Herrgården i säger oss att vi inte ska minska ambitionsnivån utan i stället skärpa lagstiftningen. De brister som vi alla ser i Herrgårdens mycket bristfälliga förvaltning borde vara grund för tvångsförvaltning. I vår gemensamma reservation uppmärksammar vi att regeringen med sitt förslag väljer att gå emot en rad tunga remissinstanser, som , och . En annan tung remissinstans, , anser att alla förvärv ska prövas, oberoende av om köpet avser själva hyreshuset eller andelar eller aktier i ett bolag som äger huset. vid förslår att grunderna för att vägra förvärvstillstånd ska tydliggöras. Som ett alternativ till upphävande av förvärvslagen efterlyser hyresnämnderna i och överväganden som tar sikte på indirekta förvärv, till exempel hur det på ett effektivt sätt kan förhindras att anmälningsplikten för aktieförvärv kringgås. I övrigt är remissinstanserna delade.