prot · GX0989 · 2010-03-17 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . vice talmannen meddelade att f.d. riksdagsledamoten avsagt sig uppdraget som ledamot i . Kammaren biföll denna avsägelse. 3 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2009/10:119 till justitieutskottet /10:126 och 131 till socialutskottet /10:137 till socialförsäkringsutskottet /10:138 till socialutskottet /10:142 till civilutskottet /10:147 till justitieutskottet /10:151 till finansutskottet /10:161 till trafikutskottet Skrivelse 2009/10:106 till EU-dokument KOM(2010)76 till kulturutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . KOM(2010)82 till justitieutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 4 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkanden /10:SkU29 och SkU30 betänkande 2009/10:CU17 Miljö- och jordbruksutskottets betänkanden /10:MJU18 och MJU19 betänkanden /10:FiU12 och FiU14 5 § Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering egenansvar med professionellt stöd Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 2009/10:AU7 Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering egenansvar med professionellt stöd (prop. 2009/10:60). 1 (): Att inte kunna läsa eller skriva är som att vara blind. Det säger på sin knaggliga svenska i veckans rörande Tendens i radions P1. Hon beskriver hur det är att komma till och hur svårt det kan vara att lära sig språket. Hon är en av många korttidsutbildade, flera med obefintlig skolgång från sina hemländer, som kämpar med att erövra det svenska språket vid i . kom till från som nioåring. I en intervju i fackförbundet berättar hon att hon började läsa medicin men hoppade av. Det var inget för henne. tog hon i stället en mastersexamen i systemvetenskap vid . Hon arbetar numera som systemutvecklare för IT-konsultföretaget i min hemstad . Det är två kvinnor med två helt olika liv. Ändå försöker politiken alltför ofta fånga dem i samma snäva berättelse och grupp och göra dem till föremål för samma politik. Men handen på hjärtat, vad skiljer dessa kvinnors drömmar och grundläggande behov från dina, mina, ja allas våra? Jag tror att de precis som du och jag drömmer om ett bra liv för sig och sina närmaste. Jag tror att de precis som du och jag vill ha ett arbete som de trivs med och där de kan utvecklas, utmanas och bidra efter sin förmåga. Jag tror att de precis som du och jag vill bli sedda, respekterade och accepterade för dem de är, med eventuella brister men framför allt med de färdigheter som gör dem unika. Vad skiljer egentligen Anabs och drömmar och grundläggande behov från våra? Vi socialdemokrater har sagt det förr, men det tål att upprepas. Den nuvarande integrationspolitiken har nått vägs ände. Vi säger det inte bara som kritik mot den borgerliga regeringen utan också självkritiskt. socialdemokratiska regeringar räckte inte till. Låt oss börja med att förenas i en positiv grundsyn på migration, utan att för den skull blunda för dess utmaningar. När människor flyttar sprids arbetskraft, kunskap och idéer. Nätverk växer och nya möjligheter uppstår. Öppenheten inför omvärlden är en central del av vår svenska självbild och historia. Det har tjänat oss väl och gjort oss rikare och framgångsrikare. Låt oss också förenas i insikten om att vi inte tillvaratar alla dessa möjligheter. har arbetslösheten ökat nästan dubbelt så snabbt bland utrikes födda som bland dem som är födda i . Utanförskapet växer i två av tre utsatta områden. Låt oss också försöka förenas, även om det kan bli svårt, i att allt inte är finanskrisens fel. Det är sant att finanskrisen har drabbat men att det finns 100 000 fler arbetslösa, 70 000 fler i utanförskap och att det bara sagts upp 25 000 viktiga välfärdsarbetare, vilket betyder 25 000 färre lärare, sjuksköterskor, personer inom omsorgen, är också ett resultat av medveten politik och gjorda prioriteringar. Den moderatledda regeringens huvudstrategi för jobben var att ökade klyftor skulle sätta fler i arbete. Den politiken har prövats och misslyckats. Den borgerliga arbetslinjen har blivit en bidragslinje. I av landets kommuner ökar kostnaden för socialbidrag. Inte heller alla dagens brister i politiken för nyanländas etablering är finanskrisens fel. Fyra kommuner i , , , och , står för av flyktingmottagningen i denna region. kritiserade staten för att den missbrukar kommunens solidaritet. fanns där nästan 600 asylsökande. Så sent som försökte kanske rikaste kommun, det moderatledda , med tvivelaktig retorik och misstänkliggöranden stoppa en grupp ensamkommande flyktingbarn. Kommuner och Landsting slog larm om att staten via Arbetsförmedlingen inte tog sitt ansvar. Deras kartläggning visade att åtta av tio av de nyanlända invandrare som skrivits in på Arbetsförmedlingen inte fick något stöd och att nyanlända kvinnor fick mindre stöd än nyanlända män. Inget av detta är finanskrisens fel utan resultatet av en medveten politik och gjorda prioriteringar. , i slutet av en mandatperiod, gör den moderatledda regeringen ett taffligt försök att visa handlingskraft. Det förtar dock inte det faktum att ni har av missade chanser bakom er. Det förtar inte heller det faktum att propositionen vi behandlar inte bara är andefattig utan också ofullständig och otydlig. Låt mig förklara varför som jag presenterar hur vi socialdemokrater vill stärka arbetslinjen och korta vägen till jobb för de nyanlända i vårt land. Vi har förnyat vår politik och presenterat en rapport med 49 skarpa förslag på området. Den går att hitta på vår hemsida. För det första är den borgerliga politiken andefattig. Den saknar en tydlig vision för i tider av globalisering och migration. Vi har den. I vårt ska vi sträva efter att kombinera öppenhet med ekonomisk utveckling. I vårt ska individuell framgång samexistera med gemensamt ansvarstagande. I vårt är alla människors lika värde och lika rätt självklara fundament. Vi vill att fler ska vara stolta över . Vi ska vara så stolta att vi inte räds att dela med oss av denna svenskhet till andra. För oss sitter svenskheten inte i hudfärgen, i var man är född eller i vilken gud man tillber eller struntar i att be till. Svenskar är vi som lever här. I vårt , det socialdemokratiska, ska vi tillsammans sträva efter att alla ska kunna utveckla sin fulla potential och nå framgång i sitt liv, oavsett bakgrund, bostadsort, om man är kvinna eller man. Vi kallar den här visionen för Möjligheternas land. Det är ett helt annat än det kalla handens och osynliga handens som vi har sett växa fram . För det andra är den borgerliga politiken ofullständig. Den väljer att helt bortse från boendefrågans avgörande roll för snabb jobbetablering. Var och hur du bor, sättet du tas emot och hur det tar för dig att få besked om du får stanna eller inte är helt avgörande för hur snabbt du kommer i arbete. Merparten av de asylsökande som vi har har hamnat i så kallat EBO. I flera av storstadsregioner har det lett till svåra sociala påfrestningar, både för den som är asylsökande och för värdfamiljen. Extrem trångboddhet, nedslitna bostadsområden och betydligt sämre förutsättningar att driva en bra skola är direkta konsekvenser av det. Så kan det inte fortsätta. Vi socialdemokrater vill ändra på det. Vi vill lagstiftningsvägen tydliggöra att alla kommuner i har ett ansvar för att planera för flyktingmottagande. Vi kallar det för lex . Vi vill pröva ett kommunalt utjämningssystem där rika kommuner som varken tar emot asylsökande eller nyanlända ska bidra ekonomiskt till de kommuner som bär upp mottagandet. Och vi vill, vilket är viktigt, att staten ska ta ett större ansvar för de nyanländas boende den i genom ankomstboende och erbjudande av ordnat boende. För det tredje är den borgerliga politiken otydlig därför att den, trots den goda ambitionen att lägga över huvudansvaret för introduktionen på Arbetsförmedlingen, inte ger svar på många viktiga frågor. Vad händer med de personer som inte har fått arbete introduktion? Vem tar över introduktionen? Vem tar över försörjningsstödet? Hur ska det privata lotssystemet egentligen fungera? Vem har ansvaret? Hur ser ansvarsbilden över huvud taget ut? Och hur görs svenska språket till en självklar del av jobbetableringen? Ett jobb ger dig ekonomisk frihet och chansen att bygga upp ditt liv på nytt. Ett jobb ger dig chansen att ge tillbaka till det samhälle som en gång gav dig trygghet och en . På en arbetsplats möts vi. Vi utbyter erfarenheter och lär känna varandra. Vägen in i och in i samhällsgemenskapen går för de allra flesta nyanlända via arbete. Vi socialdemokrater vill därför också att Arbetsförmedlingen ska ha ansvaret för jobbetableringen. All kraft borde ändå riktas mot att samla de resurser som finns för snabbare jobbetablering. Vi socialdemokrater säger därför nej till det storskaliga lotsexperimentet. Det ger en rörig ansvarsbild och kommer att kosta massor av pengar. Vi vill i stället att alla anhöriga som kommer senare, kvinnor, ska ha rätt till en individuell etableringsplan. Vi menar också att fler än vad regeringen föreslår ska ha rätt till en etableringsersättning. Nätverk kan vara viktiga för att korta vägen till jobb. Därför vill vi också att förslag om frivilligsektorn förverkligas. Svenska språket är centralt för att kunna få ett jobb, därför vill vi se ett individuellt språklyft. Vi har inga problem med att tydliggöra behovet av stärkt samhällsinformation inom ramen för svenska för invandrare, sfi. Det är en rättighet att få veta hur det fungerar i ditt nya land. Men det som på allvar kan korta din väg till jobb i är att vi blir bättre på att tidigt översätta din utbildning och yrkeskompetens, att vi gör det möjligt för dig att komplettera den utbildning och den kompetens du har så snabbt som möjligt och att vi erbjuder en yrkesanpassad individualiserad och specialiserad språkundervisning utifrån just dina behov. Sfi måste därför också bli en del av det statliga ansvaret. Vi har av borgerlig regering bakom oss. Arbetslösheten fortsätter att stiga, segregationen biter sig fast och klyftorna ökar. När väl den moderatledda borgerliga regeringen nu försöker göra något är det inte bara andefattigt utan också ofullständigt och otydligt. Det är allvarligt. Valet är ett viktigt vägval. behöver byta färdriktning. Det är först när vi klarar jobben och stärker arbetslinjen också för den som precis har kommit till vårt land som vi kan bli bättre på att ta till vara de möjligheter som migrationen faktiskt ger. Vår prioritering är därför glasklar: Jobb fler jobb i stället för ökade klyftor. Vi vill sätta hela i arbete och stärka välfärden. Det går före skattesänkningar, mest till dem som har det bäst. Vi vill att ska vara ett möjligheternas land där fler än ska kunna nå framgång i sina liv, där också och kan utveckla den fulla potential de har. Vi socialdemokrater är helt övertygade om att vi tillsammans blir starkare, både som individer och som land. Det står mot det moderatledda samhällsbygget där var och en ska bära sin egen börda. Jag vill yrka bifall till reservation 1 och 2. 2 (): Så står vi här i en av de sista debatterna av den här karaktären under den här mandatperioden. Nog ser de borgerliga ledamöterna lite nervösa ut. De vet ju mycket väl att de nu sitter på de anklagades bänk, att de kommer att bli ställda till svars för att under , snart fyra, ha misslyckats fullständigt med att genomföra några förändringar av kanske det viktigaste samhällsområdet vi har att göra med. Vi ser ju hur utanförskapet ökar, hur arbetslösheten ökar, hur människor ställs utanför gemenskap och hur solidariteten bara sträcker sig så långt näsan räcker och inte till de andra. Det här är partier som gick till val på att bryta utanförskapet. Ett efter ett ställde de sig i ledet, pekade finger åt den dåvarande socialdemokratiska regeringen och sade: Ni har ökat utanförskapet, ni är skyldiga till att detta har skett. Er politik är problemet. Jag tänker inte peka finger. Det är fult att peka, eller? Vi gör snarare en genomgång av vad den här regeringen egentligen har åstadkommit. Det går ju ganska fort. De som har gått har ju varit en period där nästan ingenting har hänt nästan ingenting har hänt. Jag hör redan ursäkterna. Jag hör hur man säger: Det är inte vårt fel. Vi har hört det i några debatter redan. Det finns vanligtvis tre olika andra som har gjort fel. Finanskrisen är att skylla för det mesta. regering är förstås att skylla för det mesta, nästan allting. Precis, säger nu de borgerliga ledamöterna, högt så att alla i plenisalen ska höra. Det är klart att den tidigare regeringen kan lastas för det mesta. Men ärligt talat, fru talman, är det ju inte riktigt så enkelt. Man gör i det här fallet dessutom ytterligare ett skuldpåläggande. Vanligtvis är det invandrarna själva som är att skylla för sitt utanförskap. Hur annars ska man förklara att de alltid behöver extra incitament och extra insatser för att vilja lära sig svenska, för att vilja komma i arbete om det inte är så att de just nu går omkring där ute i förorterna och inte har någon lust att hjälpa till, inte har någon lust att delta och inte har någon lust att vara med? Nej, fru talman, det räcker inte att starta Facebookgrupper mot den regering som satt tidigare. Jag tror att man måste göra betydligt mer än så. Och jag ska vara hederlig. Jag ska inte bara överdriva retoriken, för vi måste tala innehåll också. Vi vet mycket väl att en trasig klocka går rätt två gånger . Jag ska gärna ge regeringen ett erkännande på ett par punkter i det förslag vi diskuterar. För det första tycker vi från sida att det är rätt och riktigt att staten tar ett större ansvar för att introduktionen ska fungera. Det är nödvändigt av minst två olika skäl. Det blir effektivare, och det blir mer lättöverskådligt. Det blir dessutom mer likvärdigt. Det ska inte vara så stor skillnad mellan att leva och bo i en kommun eller i en annan kommun. Statens ansvar behöver stärkas. Det har vi länge sagt. För det andra tycker vi att det är riktigt att införa en statlig etableringsersättning så att nivån blir lika i hela landet. Det är också bra att den version som regeringen har hämtat i någon byrålåda någonstans faktiskt också i stor utsträckning verkar påminna om en lön. Det är rätt tänkt. Det är inte ofta det händer, fru talman, så lyssna noga . Jag ger alltså regeringen beröm på ett par punkter. Må vara att de har plockat fram gamla förslag som vi har lagt fram. De kan få bära den glädjen. Jag noterar förstås att sitter här och funderar på vilka invändningar hon har. Jo, hon har en invändning kvar, nämligen att vi inte har något alternativ. De gör i alla fall något, men vi har inget alternativ. Då ska man notera att på en rad punkter är de borgerliga partierna överens om en sak och de rödgröna om en annan. Visst finns det skillnader mellan de borgerliga partierna. Några vill genomföra språktest för medborgarskap och andra vill det inte. Några vill privatisera mer än vad de andra vill, och så vidare. Sådana skillnader finns också mellan de rödgröna. Det är inget ovanligt, konstigt eller anmärkningsvärt. Men på ganska många punkter, fru talman, är vi också överens mellan de rödgröna om att en förändring är nödvändig. Vi kommer, inom en inte alltför lång framtid, att presentera vår gemensamma politik på området. Jag ska hålla er på sträckbänken om när det blir och precis vilket innehåll det kommer att bli. Vi får säkert anledning att återkomma till det i många sammanhang framöver. Jag ser två avgörande problem med den här regeringens förslag om etablering. Det första är att man vill privatisera stora delar av introduktionen. Den så kallade lotsverksamheten är i praktiken inget annat än en privatisering av stora delar av introduktionen. Regeringen är förstås svaret skyldig till varför vinstintresse skulle göra introduktionen bättre, varför privata aktörer skulle klara någonting som de inte själva genom sin statliga myndighetsstyrning, demokratiska styrning i kommunerna, skulle klara. Det är väl ett axiom för den här regeringen att allt är bättre bara man kan tjäna pengar på det, bara skattepengar kan gå till något annat än de är tänkta för, nämligen välfärdstjänster, introduktionsarbete, kamp mot arbetslöshet, det vill säga i stället går till vinster hos privata aktörer. Då måste det fungera bättre än annars. Det är lite grann den utgångspunkten regeringen har på andra områden. Jag gissar att det är likadant här. Jag tror att det är rätt tänkt om man tycker att alla ska tjäna pengar på allt, men fel tänkt om man vill ha en bra introduktionsverksamhet. Det andra problemet är att man inte tar steget fullt ut när det gäller att se alla kommuners ansvar att ta emot asylsökande och flyktingar. Man måste inse att vi har en nationell politik för migration. Det är ett statligt ansvar. Det är i denna kammare som regler, lagar och bestämmelser tas fram och beslutas för hur det egentligen ska fungera, vem som ska ha rätt att komma till eller inte. Vi tar inte den debatten . Den tar alltför , och vi har många tillfällen att diskutera just den frågan. Ett nationellt ansvar måste innebära ett nationellt ansvar för att människor ska få en chans att komma in i samhället. Då kan man inte tillåta att de rikaste kommunerna fortsätter att säga att de inte har råd att låta människor komma till deras kommuner, att de inte har råd att bygga lägenheter så att flyktingar och asylsökande får chansen att bosätta sig också i deras kommuner. De måste hålla kommunalskatten lägst möjlig. Därför är det feltänkt av den här regeringen att inte ta ansvar nog att säga att alla kommuner måste ha en skyldighet att både ha beredskap för och ta emot människor som har flytt från sina hemländer. Notera här en av de saker som vi blir alltmer överens om på den rödgröna sidan. Kalla det gärna lex , om ni vill, men alla kommuner, oberoende av vilka de är, ska ha en sådan skyldighet. Det tänker vi från vår sida försöka åstadkomma. Jag tror dessutom att några andra saker behöver göras. Jag tror att vi behöver ta fram ett samlat paket som ger möjlighet för den med invandrarbakgrund att komma in på arbetsmarknaden. Jag ska återkomma till att det inte skiljer sig i någon avgörande utsträckning från vad som behöver göras för alla andra som står utanför arbetsmarknaden. Generella insatser är i allt väsentligt det huvudsakligen viktigaste. Jag tror att sådant som obligatoriska likabehandlingsplaner, flerspråkighet som merit vid offentliga och privata anställningar och en rad insatser av den karaktären som syftar till att bryta diskriminering också behöver vidtas. Inte minst är det viktigt att vi tar fram insatser för att bryta invandrade kvinnors utanförskap och ge en rimlig feministisk inriktning och profil också på integrationspolitiken. För vår del vill vi återinföra ersättningen för eget boende. Studie efter studie har visat att den som bor i eget boende, måhända med de problem som det medför, ändå faktiskt oftare kommer in i arbete än den som bor på anläggning. Det måste man ta till sig. Visst finns det enormt mycket vi behöver göra för att få bort trångboddhet, för att åstadkomma förändring i de områden i landet där många människor bor på liten yta. Det råder inget tvivel om det. Men svaret kan inte någonsin vara att tvinga människor, oavsett om de är studenter, asylsökande eller flyktingar, att bo på en viss plats . Den typen av förslag saknar helt förutsättningar att bli gemensam rödgrön politik efter valet. Jag är inte minst just därför glad att vi har kunnat presentera en gemensam bostadspolitik från de rödgröna partierna. Det är fråga om helt andra insatser än vad den här regeringen har lyckats åstadkomma. Det är fråga om ett fördubblande av byggandet av hyreslägenheter redan under nästa mandatperiod med sikte på minst 20 000 hyreslägenheter till rimliga hyror, som människor har råd att betala, bara in på nästa mandatperiod. På något vis fattar man inte att om man ska få bort trångboddhet måste man se till att det byggs lägenheter som människor har råd att bo i. Då har man inte fattat mycket. Vi har förstått det. Vi har lagt fram en gemensam politik för att både med hjälp av statliga investeringsstöd bygga hyreslägenheter som människor har råd att bo i och rusta upp alla de nedslitna miljonprogramsområden som den här regeringen har låtit förfalla. Det är ett omfattande program för att skapa helt nya förutsättningar för ett värdigt boende runt om i landets förorter. Det blir verklighet med en ny rödgrön regering. Det är också dags att vända profilen på integrationspolitiken. Vi kan inte säga att integration handlar om att de som kommer hit ska bli så mycket som möjligt som vi, lära sig hur vi tänker, hur vi gör när vi står i kö, lära sig hur vi gör när vi tar av oss skorna när man går in hos någon, eller vad det nu kan vara för något. Det är viktigt att inse att hela håller på att, och måste, förändras. Vi kan inte ha en integrationspolitik som egentligen bara handlar om assimilering, att göra alla ungefär likadana. Ärligt talat: Vi som är födda i det här landet skiljer oss ganska mycket åt. Det är inte fråga om oansenliga politiska, ekonomiska, sociala eller andra allehanda skillnader mellan oss. Vi ser det som en styrka, och vi borde göra det också när det gäller skillnader gentemot människor som har invandrat. För att ta ett exempel på hur man måste bryta perspektivet när det gäller integrationspolitiken kan vi inte låta vissa områden i våra innerstäder och i våra förorter där villorna står tätt vara helt orörda. Vissa områden kan inte vara vita reservat för överklassen där man helt enkelt aldrig behöver träffa någon med invandrarbakgrund, om man inte åker på en resa ut till en förort för att det är pittoreskt och köper lite kryddor i en butik. Nej, vi måste bygga hyreslägenheter i villaområdena. Vi måste bygga hyreslägenheter bland bostadsrätterna. Tvärtemot vad den här regeringen har uppmuntrat måste vi se till att det blir fler hyreslägenheter i stället för fler bostadsrätter. En sådan politik, måhända något mindre retoriskt formulerad, är våra tre partier också överens om och har lagt fram som vår gemensamma politik. Det avgörande måste sägas: Den generella politiken för rätten till arbete, bostad och utbildning måste vara grunden för en fungerande introduktionsverksamhet och för en integrationspolitik värd namnet. Det kommer inte att fungera att bara ha särskilda insatser för att invandrade ska komma i arbete. Man måste föra en helt annan politik, där rättigheter till världens bästa välfärd utan vinstintresse går före skattesänkningar till de rikaste. Vi fick veta att åtta av tio av dem som städar i har invandrarbakgrund. När vi noterar att detta inte är som det borde vara innebär inte kritiken att det skulle vara fel att städa. Det är ett yrke, ett arbete precis som alla andra. Självfallet är det så. Vi menar att det inte behövs några särskilda skattesubventioner för att just de rikaste ska få sina lägenheter städade. Men det är ett yrke och ett arbete precis som alla andra. Det som är oförklarligt är varför just invandrade skulle vara särskilt lämpade att sköta dessa städuppgifter. Det är någonting i politiken som inte fungerar. Det finns ingen genetisk förklaring till att människor från , eller skulle vara bättre på att städa än till exempel jag. Det måste ligga i en politik som i varje fall inte förmår bryta diskrimineringen och ta vara på de utbildningar och resurser människor har med sig från hemlandet och de förutsättningar de bär inom sig. Detta är en av de sista debatterna i detta ämne. På de anklagades bänk sitter en borgerlig regering som inte har åstadkommit mycket och som i elfte timmen lägger fram lite halvt genomtänkta förslag, upphämtade ur någon byrålåda. Några förslag förberedde den förra regeringen i samarbete med och . Några förslag har man mer eller mindre funderat ut i sista stund, eftersom man inser att man inte kan gå till val med ett ökande utanförskap och inte ha gjort någonting alls i stort sett. Men det duger inte. Så enkelt är det.