prot · GX09145 · 2010-06-29 00:00:00 — Det betyder mycket, inte minst för äldre patienter. Om man rycker på axlarna åt det vet jag inte vad som ska imponera. Det handlar om en ökning av antalet vårdcentraler i landet under . De som debatterar här är de som tidigare ingick i underlaget för en regering som vände psykiatrin ryggen. lät man ingenting hända på det här området. Vi har tagit oss an detta och satsat stora pengar och metodiskt arbetat med att utveckla svensk psykiatri. Där finns många som är bortglömda. Vi har tagit itu med de långa köer som ni lämnade efter er. Ni hade inte en susning om hur många personer som väntade; ni brydde er inte om det. Kömiljarden har gett resultat i form av dramatiska väntetidssänkningar, vilket innebär att fler människor får vård. Det är det som betyder något. Vi har släppt in nya aktörer på det här området. Vi har inte velat förbjuda etablerandet av nya vårdcentraler. Ni vill att politiker i landstingen ska tala om vilka som ska få öppna, var de ska få öppna och när ni ska säga nej. På det sättet vill ni behålla politikermakten i stället för att lägga makten hos patienterna att styra genom att välja de vårdcentraler som fungerar. Vi har genomfört kvalitetsförbättringar på område efter område. Vi har infört en oberoende granskningsfunktion som gör att vi har ett bättre grepp om vården och kan se vad som presteras och hur kvaliteten ser ut. Vi kan mäta och jämföra och få ett underlag för de förbättringar som krävs. Vi har en nationell strategi för kvalitetsutveckling. Vi har fått till stånd en överenskommelse om en nationell cancerstrategi. Det är ett helt nytt grepp på vårdens område för att vi ska ta oss an en snabbt växande sjukdomsgrupp och förbättra, förstärka och utveckla hela vårdkedjan. Om det fungerar väl kan man överföra det till andra områden. Vi har fått en samordnad tillsyn av och hälso- och sjukvården som jag tror innebär att den blir effektivare och bättre och hittar misstag och kan ta itu med dem. Vi har lagt grunden för mycket genom en ny så att informationen följer patienten. Patientsäkerhetsarbetet har förbättrats. Därför kan vi med gott samvete säga att vården är väldigt mycket bättre än när ni hade ansvaret för det här området. Ni kan ju använda talartid till att försöka skrämma folk med både det ena och det andra, men jag tror att upplevelsen hos de flesta är att vården förbättras, utvecklas, blir mer tillgänglig och får högre kvalitet. Det tror jag att människor upplever i sin vardag. 113 (): Den här debatten handlar om huruvida vård ska ges utifrån behov eller plånbok. Det är den enkla frågan. Är det den som har störst behov av vård som ska få tillgång till vård först, eller är det den som kan betala sig före i kön eller kan betala för att få vård? Jag gav en hel del exempel på enkla lagstiftningsförändringar som den här regeringen har gjort som innebär att man låter plånboken i stället för behovet bestämma. Jag har inte fått några kommentarer till det. Jag vill göra en liten utvikning. Socialministern talar om att tillgången till vårdcentraler har ökat markant. Det är ju också ett sätt att klyva vården. Det är små privata läkarmottagningar, etablerade inne i staden i det här fallet med ett resursfördelningssystem som gör att det är lönsamt att behandla sådana som mig, det vill säga friska människor som jobbar i staden och kan titta in på lunchen och få en enkel behandling av en läkare. Det är lönsamt. Något som är olönsamt är multisjuka äldre. Det är sköra äldre som kanske inte behöver läkare utan behöver träffa en demenssköterska det finns inga, men det hade jag gärna sett eller en diabetessköterska. De behöver lämna prov. De är oroliga och behöver träffa någon i vården som tittar på deras samlade livssituation. Man blir skör och ofta multisjuk när man blir äldre. Dem finns det inte plats för. Klyvningen har gjort att vården prioriterar läkarbesök av friska patienter, inte sköterskebesök och vårdcentralsbesök av multisjuka äldre. Det var en utvikning, men det är en del av klyvningen. Jag kommer tillbaka till frågan om vård efter behov. Jag har ett exempel som jag inte hann med när jag talade om privata hjärtsviktskliniker och demensboende där man betalar extra för nattmacka eller eftermiddagskaffe. Det handlar om tilläggstjänster i offentligt finansierad vård. Det tredje exemplet är det privata barnsjukhuset . Man har underlåtit att stärka den offentligt finansierade barnsjukvården och välkomnar ett privat sjukhus. Det är ett privat sjukhus där bara barn som har en privat sjukvårdsförsäkring får plats, eller barn som kan betala kontant i dörren för det första besöket. Det gör mig orolig både med tanke på de barn som inte får plats och den människosyn det visar hos regeringen. Det här sjukhuset säger inte: Låt barnen komma till mig. De säger: Låt de barn som inte har kroniska sjukdomar, handikapp eller medfödda sjukdomar komma till mig. De andra bryr jag mig inte om. De får ställa sig sist i kön i väntrummet. Det skiktar vården. Det ger vård efter plånbok, inte efter behov. Jag tycker att det är fullständigt oanständigt för ett samhälle som . Vi har en regering som medvetet har valt vård efter plånbok i stället för vård efter behov. Och utvecklingen fortgår. Jag fick inte svar på min förra fråga. frågar jag: Varför vill socialministern ha vård efter plånbok, inte efter behov? Varför är det så viktigt att marknaden ska få styra sjukvården också? 114 (): läste nog socialministern, liksom jag, de småroliga notiserna om att under ledning har flera män blivit impotenta eller behöver impotensläkemedel. Det är naturligtvis bara en smårolig rubriksättning. Jag skulle naturligtvis aldrig stå och anklaga regeringen för att fler män har blivit impotenta under denna regerings tid. Mycket kan vara regeringens synder men inte just detta. Men det finns några saker som man i detta sammanhang borde ta på allvar, och jag tycker att det finns anledning att konstatera hur psykiatrin var. Låt oss gå tillbaka till när psykiatrireformen genomfördes. Tanken med den var egentligen att man skulle avveckla de stora mentalsjukhusen och ersätta dem med gruppboenden. Vi vet att 90-talskrisen kom emellan. Och denna grupp var inte den som skrek högst. I den meningen har socialministern naturligtvis rätt. Det var en patientgrupp som blev bortglömd. Missbrukare var en annan sådan grupp, och det kanske finns ytterligare några. Jag tror att vi ska säga att detta nog hade kommit förr eller . Låt mig också påminna om att 2005 var då det var generella sparbeting för de olika myndigheterna. Det sista som jag vill säga i denna debatt är att man naturligtvis kan prata om väntetider. Men man har så kallad självvald kö för väntan i en del landsting, inte minst i det landsting som jag tillhör. Hur många finns i dessa köer? Vet vi någonting om det? Har man koll på det? Hur stor betydelse har det fått i verkligheten? Uppenbarligen har politikerna i kunna gömma undan sina långa köer. 115 Socialminister (): Eftersom jag har dåligt minne börjar jag med sista, nämligen frågan om väntetider. Jag har tidigare talat om detta, men var och en kan gå in och titta på sajten och titta på landsting för landsting. Där kan man se att även om man räknar in alla självvalt väntande i köerna det kan diskuteras om de ska vara det eftersom en del har goda medicinska skäl för att inte nu genomgå en operation som av medicinska skäl bör genomföras om kanske har vi ändå sett en minskning med av antalet personer som väntar än . Det tycker jag är ett enastående resultat. Den ohyggligt polemiska och retoriska frågan från var: Varför vill socialministern ha vård efter plånbok? Det är möjligt att det går göra någonting av det om man lyckas ta ett citat från en debatt. Men det blir ändå inte särskilt trovärdigt. Jag är i varje debatt angelägen om att säga att grunderna för den svenska hälso- och sjukvården är att vi finansierar den tillsammans. Vi har en solidariskt finansierad hälso- och sjukvård. Den ges efter behov, och den ska vara tillgänglig för alla. Det är grunden för den svenska hälso- och sjukvården. Det är också det som är skälet till att jag jobbar hårt med att förbättra vården på olika områden och att korta väntetiderna. Jag tycker nämligen inte att det är rimligt. Vi har sett en utveckling då allt fler har funnit skäl att skaffa sig en sjukvårdsförsäkring som säkerställer att man snabbt kan få vård på privat väg. Jag tycker inte att människor ska behöva betala en gång till. Människor betalar skatt, och vår uppgift är att se till att vi levererar vård . Därför är detta köförkortningsarbete naturligtvis viktigt för den enskilda patienten som står där med oro och smärta. Men det är också viktigt långsiktigt för trovärdigheten inom svensk hälso- och sjukvård att vi faktiskt levererar det som vi har åtagit oss att leverera. Beträffande Barnsjukhuset ska jag ställa en konkret fråga till . Vill ni förbjuda det? Det vill ni tydligen inte. Det vill inte jag heller. Men jag vill att det arbete som vi gemensamt bedriver ska göra det onödigt för människor, för föräldrar, att vilja skaffa en extra försäkring för man ska se att den svenska hälso- och sjukvården, i detta fall barnhälsovården, är så bra och att man har så god tillgänglighet att man inte behöver skaffa en extra försäkring. Det är det som driver mig att arbeta vidare. Vården ska finnas där för alla. Vården ska finnas där för den som har en tjock plånbok. Man ska veta att det finns skattefinansierad vård. Den ska finnas där för den som inte har några pengar över huvud taget. Vården ska levereras till den som är i behov av vård oavsett vilka ekonomiska resurser som man har. Det är det som måste vara drivkraften för enskilda personer men också för att man ska upprätthålla förtroendet för systemet, annars kommer det att bli så att allt fler skaffar sig privata försäkringar. Jag tror att det långsiktigt är dåligt, och man drar isär systemet. kommer folk inte att vilja betala sin skatt för att hålla ihop systemet. Då tror jag att vi är illa ute. Därför är det viktigt att vi reformerar sjukvårdssystemet på ett sådant sätt att vi faktiskt förmår att leverera det som vi har åtagit oss att leverera. Min, naturligtvis ytterligt objektiva, förklaring på detta område är att vi lyckas ganska väl just . Vi åstadkommer förbättringar på område efter område som har den allra största betydelsen för många människor i vårt land, och det arbetet vill jag fortsätta. 116 (): Det framgår tydligt för den som har lyssnat på denna debatt att det är en stor skillnad mellan den socialdemokratiska synen på hur sjukvården ska utvecklas och högersynen på hur sjukvården ska utvecklas. Socialministern säger att han i varje debatt är noga med att säga att vård ska ges efter behov och att den ska vara solidariskt finansierad. Det är bra att du är noga med att säga det. Men det är inte verkligheten. De politiska beslut som du genomför leder till något annat. har vi nu en utveckling där systemskiftet har påbörjats. till gör mig orolig. Vi är på väg mot ett samhälle med en välfärd light. Visst, den är lika för alla, solidariskt finansierad. Men vill man ha det där lilla extra, till exempel slippa stå i kö alldeles för länge, få eftermiddagskaffe om man bor på äldreboende eller nattmacka till sin gamla mamma får man betala extra. Välfärd light lika för alla, men om man ska ha bra vård måste man betala för en plusmeny. Detta syns i och med att vi har möjlighet att betala privat inom den offentligt finansierade vården och köpa tilläggstjänster i offentligt finansierad vård. Vårdföretagen har rätt att blanda påsarna företagspåsen och mina skattepengar och sälja tilläggstjänster med försäkringar, tilläggsförsäkringar och möjlighet för vårdföretagen att etablera sig där det är mest lönsamt och inte där behoven är störst. Detta är en utveckling som vi ser, och jag vill ha en annan. Jag vill ha en bra sjukvård där vård ges efter behov. Allt annat är oanständigt i ett land som . Jag är glad att den här konflikten finns. Det blir tydligt för väljarna att de har ett vägval: vård efter behov eller vård efter plånbok. 117 Socialminister (): Det är sant att det handlar om ett vägval, men inte på det sätt som beskriver, utan det handlar om vem som bäst vårdar de principiella grunder som vi har, de etiska grunder som vi har för svensk hälso- och sjukvård. Vem förmår att leverera vården till de personer som är beroende av vård? Där får man säga att ni på många håll har misslyckats när ni satt i regeringsställning. har vi gjort mer än vad ni gjorde som faktiskt kommer människor till del genom förbättringar på tandvårdsområdet, när det gäller psykiatrin, när det gäller patientsäkerhetsarbetet och när det handlar om tillgängligheten i vården. Det är möjligt att ni hade rätt principer, men ni lyckades aldrig genomföra dem. har vi både rätt principer och förmåga att faktiskt förändra Vårdsverige så att vården blir mer tillgänglig och har en hög kvalitet. Det är det som sist och slutligen kommer att räknas. Det är inte så att vi har ett system , vilket påstår, som innebär att man måste betala extra för att inte köa. Det är snarare tvärtom så att vi nu genom det arbete som vi har bedrivit har gjort att fler människor får vård , medan de stod i köer. Ingen hade ens en susning om hur många som väntade, för man brydde sig helt enkelt inte. Då blev väntetiderna långa, oron lång och smärtan outhärdlig för många personer. Jag vill fortsätta att bedriva arbetet med en effektiv och kvalitetsmässigt god sjukvård där människor får vård . Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2009/10:482 om jämlikheten och jämställdheten inom sjukvården 118 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att sjukvården i inte ska vara ojämställd och ojämlik. Jag är mycket glad att bett mig att redogöra för alla de åtgärder som regeringen vidtar för en jämlik och jämställd vård. Ett av de viktigaste målen för svensk hälso- och sjukvårdspolitik är att alla ska få en god och säker vård på lika villkor. Detta innebär att vården ska präglas av säkerhet och hög medicinsk kompetens, att patienterna ska mötas med respekt och omtanke, få vara delaktiga i vården samt att vården ska ges i rimlig tid. Detta kännetecknar för mig en jämställd och jämlik vård. Patienter är en allt annat än homogen grupp. Patienter kan vara alltifrån för tidigt födda spädbarn till personer som blivit över , flickor och pojkar, män och kvinnor. Dessutom måste vi vara medvetna om att kulturell och social bakgrund kan ha stor betydelse för hur och när en person söker sig till vården. För att kunna ge en god och säker vård till alla krävs en stor kunskap inom vården om vad våra olikheter för med sig för särskilda behov. För att stärka förutsättningarna för ett systematiskt jämställdhetsarbete inom hela hälso- och sjukvården har regeringen vidtagit en rad åtgärder. Nyckeln i detta arbete är att skapa ett bättre kunskapsunderlag samt att medvetandegöra problematiken hos vårdpersonal och beslutsfattare. Länge saknades såväl kunskaper som instrument för att utveckla en mer jämställd vård. Efter hand har vi fått allt större kunskaper på området, inte minst genom de uppföljningar och rapporter som har fått regeringens uppdrag att genomföra. Dessa ger en god överblick över utvecklingen inom hälso- och sjukvården när det gäller dessa frågor. Som en del i detta arbete har Kommuner och Landsting fått av regeringen för att etablera ett program som stöder arbetet med att integrera ett jämställdhetsperspektiv i allt beslutsfattande inom hälso- och sjukvården. Programmet syftar till att stödja kvalitetssäkring av offentligt finansierade verksamheter på nivå och på landstingsnivå. Detta för att garantera att vården svarar mot båda könens villkor och behov så att vi säkerställer en hög kvalitet och goda resultat för såväl kvinnor och män som flickor och pojkar. Satsningen ska vidare bidra till att vidareutveckla ledningssystem och verktyg för verksamhets- och kvalitetsutveckling så att jämställdhetsperspektivet fortlöpande beaktas och att lärandet inom vårdorganisationen stimuleras. Målet är konkreta och bestående förbättringar i verksamheternas arbete med jämställdhetsintegrering. pågår 87 olika utvecklingsprojekt över hela landet. Även den förebyggande hälso- och sjukvården är ett prioriterat område där det behövs mer kunskap om kvinnors ohälsa och skäl till sjukfrånvaro. För att ge några exempel har regeringen satsat på forskning och rehabilitering för att minska kvinnors sjukskrivning. har beviljats för rehabiliteringsprojekt. och får därutöver respektive till forskning om könsskillnader på jämställdhetsområdet. har lyft fram jämställdhet och jämlikhet som den största utmaningen för vården, och fokus ligger på att minska skillnader i hälsa och vård mellan olika grupper. har regeringens mandat att intensifiera arbetet med uppföljning av jämställdhet och jämlikhet i vården inom ramen för uppföljningen av God Vård. Detta innebär att vården är tillgänglig, kunskapsbaserad, säker, effektiv, patientfokuserad och jämlik. Jämställdheten ingår genomgående i allt förbättringsarbete inom ramen för God Vård-konceptet. Genom de kunskapsmässiga framsteg som dessa insatser har medfört hyser jag goda förhoppningar om att vi genom systematiskt arbete från alla nivåer inom sektorn kan komma till rätta med jämställdhetsproblemen inom hälso- och sjukvården. 119 (): Tack för svaret, socialminister ! Jag har en fråga. I avslutningen på svar står det genom de kunskapsmässiga framsteg som dessa insatser har medfört. Betyder det att man har tillförskaffat sig kunskaper utifrån projekt man har anslagit pengar till under den här sista budgetperioden? Det skulle vara intressant att veta hur snabbt kunskaperna kommer. Bakgrunden till min interpellation, fru talman, är att det i samband med ett möte anordnat av Unifem uppmärksammades att flera kvinnor ansåg sig ha fått ett sämre bemötande på grund av att de var kvinnor och också för att de var kvinnor och inte hade svensk bakgrund. Det borde vara självklart det tycker både jag och , som jag har uppfattat det att man oavsett om man är kvinna eller man och oavsett bakgrund, utbildning och ålder får ett bra bemötande när man uppsöker sjukvården. Dess värre visar anmälningar till de olika patientnämnderna att kvinnor anmäler både bemötande och den sjukvård de sedan får. Problemet med en ojämlik och ojämställd sjukvård förekommer dess värre i hela landet. Jag pekar på vad FN:s kvinnokonventions artikel 12 om hälsovård säger, nämligen: Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor när det gäller hälsovård för att, med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, säkerställa tillgång till hälso- och sjukvård, inklusive sådan som avser familjeplanering. Det är här min fråga kommer in: Vilka åtgärder är socialministern beredd att vidta för att sjukvården i inte ska vara ojämställd och ojämlik? Uppgifter om hur det ser ut i sjukvården har funnits, och de har funnits . Jag har tyckt att det har varit viktigt att granska dessa frågor, och under förra mandatperioden tror jag att man började titta lite mer på hur ojämställd sjukvården var. Man har konstaterat att kvinnor med hjärtbesvär får ett annat bemötande. Kvinnor missgynnas på flera områden. Kvinnor får sämre väntan och sämre tillgång till kranskärlsröntgen. Kvinnor får mindre aktiv hjärt- och kärlbehandling än män. Kvinnor får vänta på gråstarrsoperationer. Kvinnor har längre väntetid hos allmänläkare. Kvinnor har sämre tillgång till vård på strokeenheten. Kvinnor har mindre chans att få dialys och njurtransplantation. Kvinnliga rökare löper samma risk som män att få lungcancer, och ändå remitteras de inte lika snabbt till bronkoskopi. Kvinnor med knäledsartros, höftledsartros och spinal stenos har varit mer handikappade än män när de väl opereras. Detta tycker vi är ett resultat som måste leda till åtgärder som undanröjer ojämställd vård. Denna information redovisade SKL, Kommuner och Landsting, i en kunskapsöversikt om omotiverade könsskillnader i svensk sjukvård, så det har regeringen känt till. Man kan alltså fundera på om det är tillräckligt. Det vi har föreslagit från Socialdemokraterna är att det utarbetas en nationell genomförandeplan för implementering av jämställd sjukvård. Jag tänkte höra om socialministern tycker att det är en bra idé. kan det nämligen vara så att det finns goda idéer från olika partier, och vi kan enas om att vi när det gäller vissa saker borde göra gemensam sak över blockgränser och inte tycka att de är oviktiga. Vi tycker att jämställd sjukvård är viktigt. Precis som lyfte fram i föregående interpellationsdebatt var jag också inne på jämlikhet. Jämställdhet handlar om kvinnor och män, men jämlikhet är någonting annat. Just bakgrund huruvida man tjänar mer eller är född i visar sig få effekter också för sjukvård. Många personer har faktiskt också angivit att man har fått ett sämre bemötande. I interpellationssvaret, fru talman, tycker jag att ägnar en väldigt stor del åt jämställdhet. Jag upplever dock inte att han har lyft fram just detta med jämlik sjukvård i samma omfattning som jag gjorde i min interpellation. Jag skulle alltså vilja ha ett tydligare svar på den frågan. 120 Socialminister (): Det sista var ett viktigt påpekande: Det spelar ingen roll av vilka skäl någon blir diskriminerad eller åsidosatt. Oavsett om det är för att man är kvinna, invandrare, ung eller gammal är det lika fel. Därför gäller det att sjukvården bemödar sig om att bemöta alla människor på samma goda sätt, vare sig det rör sig om en högutbildad eller lågutbildad person, en person med svensk eller utländsk bakgrund, en kvinna eller en man, en flicka eller jättegammal kvinna precis alla ska behandlas på samma värdiga sätt. Den första frågan jag fick från handlade om den sista formuleringen om de kunskapsmässiga framsteg som insatserna har medfört. Har vi gjort sådana? Ja, det vill jag påstå att vi har. kom med en rapport som heter Mot en mer jämställd sjukvård och socialtjänst, där man har tittat på landstingens engagemang för jämställdhet. Där säger man att det har ökat påtagligt . Vi vet att det jag kommer att säga nu inte är någon garanti för att det kommer att bli så i verkligheten, men man kan också se att samtliga landsting nu åtminstone har skrivit om dessa viktiga frågor när det gäller policydokument. Det kan jämföras med hälften om vi går tillbaka i tiden. Sedan gäller det att det går från dessa viktiga papper, styrdokumenten, till att också bli verklighet också ute i tillvaron. Det finns alltså en ökad medvetenhet, och det är det första steget. Det är en ökad medvetenhet om att vi ibland, vare sig vi tänker på det eller inte, bemöter människor på olika sätt. Vi måste få det påpekat att vi ska tänka på dessa viktiga saker. Det är det första viktiga för att kunna åstadkomma denna förändring. Många vårdhuvudmän arbetar väldigt aktivt med de här frågorna i form av utbildningar och andra aktiviteter för att få med hela personalen, eller i alla fall en stor del av personalen, på tåget, och det är ofantligt viktigt att göra. Från regeringens sida fungerar det lite grann som en katalysator för olika processer som ska leda rätt, att inför regelverk, uppföljningar, öppna jämförelser och annat ta in underlag som är så bra som möjligt och följa upp de här viktiga faktorerna. Men sedan handlar det mycket om att vi är pådrivande gentemot landstingen så att de utför sitt arbete som ansvariga arbetsgivare. Det gäller naturligtvis också andra aktörer i vården, men inte minst att landstingen utför sitt arbete som arbetsgivare på ett sätt som leder till att alla anställda kan fungera på bästa möjliga sätt. Jag tror att jag och är överens om att det är oändligt viktigt. Det kommer inte att låta sig göras över utan är något som kräver ansträngningar av väldigt många runt om i Vårdsverige. Framför allt har de som är ledare av olika slag, antingen politiskt valda ledare eller chefspersoner i vården, ett särskilt ansvar för att det här arbetet förs framåt.