prot · GX0986 · 2010-03-11 00:00:00 — Egentligen har ni inte en annan uppfattning, men ni kommer inte att rösta för den uppfattning ni har. Det är det konstiga. Varför röstar ni inte för er egen uppfattning? 116 () replik: Jag tror att ändå vill konstatera att det är ett problem att beskylla för något som pågick i . Bara det problemet tål lite eftertanke. Man kan inte ställa dem som sitter vid makten till svars. Det måste man ta hänsyn till. röstar på utrikesutskottets förslag till betänkande därför att det för oss handlar om ett paket. Det är fråga om trovärdighet. Vi vill hålla det löfte vi har givit när det gäller de rättsliga frågorna. Det allra viktigaste är att ge klart besked. Ni reservanter ger inte det beskedet. Vi vet inte om ni ska hålla på internationell rätt eller inte. Vi ger det beskedet, och vi väntar med erkännandet tills det finns en bredare majoritet. Vi tror att det kan bli mycket snart. 117 (): Assyrier/syrianer är en folkgrupp med ursprung i landet Bethnahrin i vid floderna . Hemländerna för den assyrisk/syrianska gruppen är , , , och . bodde mer än en miljon assyrier/syrianer i . Den stora utrensningen skedde som går under namnet Svärdets år, seyfo, 19141919. Det fasansfulla som drabbat armenier, assyrier/syrianer/kaldéer och pontier i samband med sönderfall är inslag i världshistorien som påverkat och påverkar många generationer av de folkgrupper som utsattes. Folkmordet av cirka en och en halv miljon armenier, 500 000 assyrier/syrianer/kaldéer och 350 000 grekiska pontier påverkar i allra högsta grad miljontals människor i och i . Resultatet av folkmorden blev att den kristna civilisationen närmast utplånades. I bor ca 100 000 assyrier/syrianer, och berättelsen seyfo är fortfarande högst levande i dessa familjer. Att få rätt till sin historia är en förutsättning för att försonas och för att kunna gå vidare och göra upp med sitt förflutna. Det finns tydliga paralleller till andra övergrepp i nutidshistorien där regimer genomfört massakrer på miljontals människor, till exempel , Nazityskland, Stalintidens och 1994. uppmanade oss i Hanoitalet att kalla saker vid deras rätta namn. Jag är väl medveten om vikten av att så djupgående juridiska begrepp som ordet folkmord kräver varsamhet när man använder det. För mig med min bakgrund, min kunskap och min historia som förmedlats är det ett historiskt faktum att ett folkmord i vår nuvarande definition begicks under svärdets . Återigen, som sade, bör man kalla saker vid deras rätta namn, nämligen folkmord och ingenting annat. För mig och för mina landsmän handlar ett erkännande av svärdets år som ett regelrätt folkmord om vår historia och om vår identitet. Det handlar om att äntligen få världssamfundets stöd i vår bearbetning av ett dråpslag mot en folkgrupp som aldrig får glömmas. De fruktansvärda händelserna 1915 i det dåvarande uppmärksammades tidigt av det internationella samfundet. fördömde de allierade brotten mot armenierna som ett brott mot humaniteten och mänskligheten, något som senare bidrog till utvecklingen av brottsbegreppet brott mot mänskligheten, som användes efter . Även i det samtida uppmärksammades brotten. I ett tal 1917 poängterade den socialdemokratiske partiordföranden att 1917 kunde vittnesmålen inte längre nedtystas. Det har verkställts ett fullt organiserat folkmord, sade redan då. Den förföljelse och de massakrer som skedde kring 1915 har återverkningar för människor än . Det är därför politikers ansvar att erkänna det historiska faktum som folkmordet är. bör agera med kraft inom EU och FN för att få till stånd ett internationellt erkännande av detta folkmord. , , och ett 20-tal andra länder har officiellt erkänt folkmordet . Har de gjort fel när de har erkänt det? Här påstår alliansen att vi inte har rätten att göra det. Även i pågår nu i dagarna en process som förmodas leda till ett erkännande av folkmordet. Det är bra att vi tycks bli fler och fler som tycker att det är viktigt att vi får ett svenskt erkännande av folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer med flera i nuvarande . Ett erkännande av folkmordet är oerhört viktigt för att få en upprättelse för armeniers, assyrier/syrianers, kaldéers och pontiers situation och identitet samt för att skapa en förbättrad grund för en framtida dialog. Det sägs att tiden läker alla sår. Det är ett talesätt som jag absolut inte håller med om. Vissa händelser kan vi omöjligt lägga bakom oss utan att ha fått veta vad det var som verkligen hände. Det finns ändå en positiv trend i den långsamma öppningen av debattklimatet i som vi har fått uppleva efter 1999 då blev kandidatland till EU, för var det i stort sett helt tabubelagt att prata om folkmordsfrågan. Men för att såren ska kunna lindras måste alla fakta kring försöket att utrota assyrier/syrianerna och armenierna komma fram. För försoning behöver man ett erkännande, precis som erkände Förintelsen mot judarna. Folkmord är ett brott mot folkrätten som medför vittgående ansvar, och det är väsentligt att denna fråga kan hanteras på ett ansvarsfullt sätt för att främja en hållbar utveckling av relationerna mellan människor och folkgrupper som har koppling till det historiska folkmordet. För mig handlar det om mina egna dödade förfäder. För mig och för mina landsmän är det inte bara politik utan främst en punkt där politiken direkt berör själ och hjärta. Mitt ställningstagande utgår från betydelsen av att vi nu utan ytterligare dröjsmål tar alla steg vi kan för att morden på mina och mina landsmäns förfäder äntligen ska kunna förklaras för folkmord, i dess absoluta och hemska mening. Det finns fortfarande brister i demokrati indirekt etnisk rensning pågår fortfarande. Än skrämmer man i väg oliktänkande, inte minst minoriteter, från deras hemtrakter genom att konfiskera deras mark och trakassera dem. Ett exempel är konfiskeringen av det Mor Gabriel-klostret, trakasserierna av fader i Diyarbakır och nobelpristagaren , mordet på etcetera. måste anstränga sig mer för att de turkiska myndigheterna ska inta en annan hållning i frågan än vad som gäller. Det gäller till att börja med det självklara att man måste ha rätten att över huvud taget tala om frågan. Det är det internationella samfundets plikt att inte enbart fördöma och minnas det som hände. Vi har också en uppgift att reda ut frågetecken i historien och att kraftfullt fördöma händelser som dessa. har mer eller mindre erkänt folkmordet men väljer ändå på grund av existerande samarbete inom alliansen att yrka avslag på motionen U332. Jag vill vädja till alla ledamöter i denna kammare att stå upp för sanningen. Ingen försoningsprocess, reformarbete eller demokratisering har kunnat byggas på lögner, hot eller mörkläggning av sanningen. Jag är svensk, jag är assyrier/syrian men jag är född i . Jag gillar , och jag har många turkiska vänner. Vi umgås och vi trivs. Att det har skett folkmord på mina förfäder är inte deras fel jag vill inte att de ska straffas eller dömas. Men jag vill att alla som har begått brott ska kunna erkänna det för att försonas och gå vidare. Vi har medling inom kriminalvården nu i . Detta innebär att gärningsmännen träffar sina offer för att be om ursäkt, för att lätta på sitt samvete och för att försonas och gå vidare. Man erkänner sina brister då går vi vidare. Det finns en total enighet i om att folkmordet har ägt rum. Jag vill att detta ska erkännas. Ingen här har förnekat det , men man vill ändå inte erkänna det. Det är inte för att döma eller straffa , men för att kunna försonas och gå vidare. Det är politiskt och moraliskt viktigt dels för offren, dels för gärningsmännen. Det handlar om en moralisk upprättelse också för att detta inte ska upprepas. Så länge länder som inte konfronterar med sanningen och det faktaunderlag som finns till hands kan inte komma vidare på sin väg mot ett öppnare samhälle, en bättre demokrati och fullt ut öppna möjligheterna för ett medlemskap i . bör därför verka för att erkänner folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontiska greker. Med detta sagt, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 5, vilket också innebär ett erkännande av folkmordet seyfo 1915. (Applåder) I detta anförande instämde och (båda s) samt (). 118 (): Vi diskuterar utrikesutskottets betänkande nr 9. För mig, som normalt sitter i justitieutskottet, är detta inte någon van situation. Både debattekniken med extremt väl avvägda ord i vissa fall men väldigt absolutistiska i andra fall får mig att häpna. Men som riksdagsledamot är det naturligtvis viktigt att man förstår hur debatten fungerar i olika forum och hur den fungerar just , när det är utrikesutskottets ledamöter som diskuterar frågan. När jag läser betänkandet och de reservationer som finns kan jag inte låta bli att reflektera över texterna, vad som står i dem, vad de olika reservationerna betyder, vad de i grunden säger och vad det är som man har reserverat sig till förmån för. Benämningen folkmord kommer från modern folkrätt och kräver att avsikten är att utrota en viss etnisk grupp. Att gå upp här i talarstolen efter och påstå att en sak har hänt eller inte hänt är både förmätet men framför allt inte något som en människa med självaktning kan göra. Det handlar i grunden om att en person har upplevt något, hört det berättas, , från tidigare generationer, och att den personen uttrycker en känsla och en vilja till något. Att då gå upp och påstå att något har hänt eller inte är inte min avsikt. Därför kommer jag att hålla mig på ett hypotetiskt plan. När vi i justitieutskottet diskuterar straffrätt, brott och straff har vi olika typer av modeller för att hantera de frågorna. Under den här mandatperioden har det fungerat väldigt bra. Jag kommer att ta hjälp av de modellerna. När det gäller själva begreppet folkmord finns det olika benämningar. Som jag sade tidigare handlar det om att utrota en viss etnisk grupp. Om det inte skulle handla om det skulle det vara att betrakta som ett brott mot mänskligheten. När det gäller vad som hände 1915 har det länge diskuterats om det finns starka bevis för att det fanns uppsåt att utrota. Det har till och med gått så långt och menar jag inte att någon här i kammaren skulle ha gjort det att man har jämfört det med den nazistiska Förintelsen. Den stora skillnaden har varit att när man talar om Förintelsen lägger man alltid till ordet nazist eller nazistisk. När man talar om händelserna kring 1915 diskuteras det alltid utifrån att det är som är förövaren och i förlängningen turkarna. Vi såg ett exempel på det tidigare i replikskiftena också. Detta är en viktig skillnad. Om vi vill få en lösning på detta, vilket jag och alla vill jag har inte hört någon här i debatten säga att man inte vill lösa detta tror jag inte att det handlar om knapptryckning härinne. Då skulle det vara enkelt att lösa världens problem. Erkännandet är viktigt, men det skulle vara ett problem när de som pekas ut som förövare pekas ut som förövare per se. Man talar alltså om turkar och om . sade att han är från . Det är jag också. Jag är född i precis som han. Det jag försöker säga är att detta inte handlar om vem som är förövare. Flera tidigare talare från båda sidor har också tagit upp detta. Jämförelsen med det nazistiska , som då och då görs, gör att det blir ytterligare en knut, och det hela blir ännu svårare att hantera, vad vi än företar oss i den här kammaren. Av naturliga skäl tolkas detta som inget annat än animositet bland människor i och av turkar. Att man blir förvånad över det tycker jag är problematiskt. Säga vad man vill om skeenden i historien, men vi måste också se vad det innebär att rätta till dem, om det nu är det vi vill göra. Vi har sett motionärernas text. Där krävs att erkänner folkmordet och att bör verka inom FN och EU för att också dessa organ ska erkänna det. Min personliga åsikt är i det här fallet att det kan finnas vissa rimliga skäl att rösta för det här i , men när det handlar om vad som historiskt är giltigt eller inte blir jag fundersam. Då är det flera frågetecken som reser sig. Vi har hört flera ledamöter tala om att vi ska låta forskningen avgöra. Egentligen har den avgjort. Forskningen har avgjort. Det finns uppslutning bland ett antal utvalda historiker om att händelserna kan benämnas på ett visst sätt. Också den statliga myndigheten för levande historia jag ska återkomma till den talar om händelserna i termer av folkmord. Men kanske det är överflödigt för att ägna sig åt att etikettera händelser i historien? Kan det vara så att den akademiska processen sköter detta med större trovärdighet? Dessa frågor ställs inte. Antingen konstaterar man, som i tidigare betänkanden, att historikerna måste jobba mer med den här frågan. Det var innan Socialdemokraterna hade något kongressbeslut om detta. Då höll man med och några andra partier och sade att historikerna måste få jobba vidare. Majoriteten tyckte så, och motionerna avslogs med bred majoritet. Eller så kan man säga att historikerna redan har tänkt färdigt, och då är det samma resultat vi får fram. Då måste vi ställa oss frågan: Kan det vara så att den akademiska processen har gjort att stenen har börjat rulla? Vårt agerande här kan kanske vara den lilla pinnen som gör att stenen inte riktigt får upp farten? Detta märker jag i och bland de turkiska intellektuella som gång på gång har fört upp detta . Men det är som detta har hänt. Det har inte hänt tack vare att vi har sagt något i frågan eller för att har sagt något. Det har hänt för att demokrati tar tid. Att mogna tar tid. Hur ser det då ut i diasporan? Det gläder mig att det finns många människor som bryr sig om den här frågan och som sitter framför tv-apparater eller radioapparater eller finns här på läktaren. Diaspora kallas man för. kallas också vi som har ursprung i och är av turkisk härkomst diaspora. Jag vet att turkar i utlandet har svårt för händelser, skeenden, i moderlandet, alltså . För utvecklingen i , i och i gör att de här grupperna av turkar faktiskt utvecklas på ett visst sätt, så att de blir som en satellit, mer eller mindre kopplad till moderlandet. Vi kan titta på de grupper som direkt berörs av det här, alltså armenier, assyrier/syrianer med flera. Jag tror att det är lite på samma sätt. Man har svårigheter att förstå minoriteterna som lever i . Det är ett påstående. Och jag gör det påståendet utifrån att jag själv tillhör en minoritet som lever i en viss form av diaspora. Den armeniska journalisten , som har nämnts , som mördades av en ultranationalist på grund av sina åsikter, sade bland annat en sak i en intervju om försoningsprocessen mellan armenier och turkar. Man kan alltid säga att han sade det under press eller att han egentligen menade någonting annat. Han har varit här ett flertal gånger. Också helt vanliga turkar i har slutit upp kring honom. Det är visserligen en minoritet. Den växer visserligen. Men efter hans död har han plötsligt blivit en symbol för det nya . Han fick frågan: Vad är receptet för försoning? Då sade han: Är det den franska senatens beslut som är receptet? Är det den amerikanska senatens beslut? Vem ska skriva vårt recept för försoning? Vem är vår läkare? Armenierna är turkarnas helare, och turkarna är armeniernas helare. Det här sade en man som lätt hade kunnat få asyl i vilket annat land som helst, utan några som helst problem. Han hade kunnat leva som en kung i diasporan, men han valde att leva i . Han mördades för sin åsikt. Människor stod upp och sade: Vi är Hrant Dink. Det var människor som själva, kanske bara för någon generation sedan, var en del av det förnekande som , vilket jag också ska återkomma till, tidigare på ett mycket systematiskt sätt ägnade sig åt. Hrant Dink avslutade just detta med att säga: Ensidiga ställningstaganden från olika parlament är inte lösningen. Dialogen mellan länderna och folken är vårt recept för försoning. Med reservation för översättning och med reservation för att man kan tolkas på många olika sätt vi har många exempel på det är det detta jag vill säga. Politiska beslut i andra länder som fastslår en viss historieskrivning kan i värsta fall leda till uppblossande intolerans mot religiösa minoriteter i , står det i betänkandet. Jag tycker att det är lite problematiskt. Jag tycker inte att det ska vara skälet till att man avslår den här motionen. Det är som att hota och säga: Om vi antar en motion här kommer det minsann att bli synd om minoriteterna i . Den typen av skrämselpropaganda kan faktiskt få mig att tänka om i den här frågan. finns det en annan typ av retorik där man säger att måste akta sig för att stöta sig med som är eller håller på att bli en ekonomisk stormakt och framtida medlem av EU. Sedan ska det då motsägas av några som har tryckt upp ett diagram som visar att hot egentligen är tomma. För det finns länder som har erkänt, som , som det bara har gått bättre och bättre för i relationerna med . Ett annat land är som det bara har gått uppåt för i relationen med . Det är också den typ av småaktighet som inte hör hemma i en seriös debatt som rör människor så djupt att de faktiskt sitter och gråter angående den här frågan. Det gäller inte bara armenier och de minoriteter som har räknats upp utan även turkar, för det här berör på djupet. Jag vill också lyfta blicken och se på omvärlden. För vad är det vi ska ta ställning till nästa gång? Vad är det för typ av fråga vi ska lösa nästa gång i den här kammaren? De brott som begåtts med stöd av västvärldens demokratier är inte alls lika välkända plötsligt. Hur många svenskar vet att folkmordet i begicks med stöd av ? Hur många vet att hjälpte till att beväpna hutumilisen, som utförde folkmordet i ? Hur många svenska ungdomar är medvetna om att och gav sitt stöd åt apartheidregim till långt in ? Detta betyder inte: Erkänner inte de ska inte heller vi erkänna. Det gör det absolut inte. Utan det handlar om att få perspektiv på diskussionen och debatten i kammaren. Utskottet har att ta ställning till ett antal motionsyrkanden som gäller erkännande av folkmord. Det har man gjort. Man har skrivit vad man anser i frågan. Mitt parti tillsammans med Socialdemokraterna och har tydligt tagit ställning i frågan. Det rör sig då om det som hände kring 1915. Det handlar också om en del andra frågor som kanske är minst lika viktiga. Men vi har mestadels koncentrerat oss på den här frågan. Vi kan då titta på vad som bör göras. Egentligen handlar det om att det inte längre bara ska vara snack. Det handlar om att få den här stenen att börja rulla ännu fortare. Det är oerhört viktigt med det forskarsamhälle som jag tidigare berömde. Båda sidor tycker att forskarna måste få forska färdigt. Eller så är det inte så många som tycker det längre. Eller så tycker man: Jo, men de har forskat färdigt. ska vi fatta beslut. Men det handlar om det grundläggande värde som man sätter i att forskarna gör det som de är bäst på och att det leder till en försoning. Enligt turkiska myndigheter har man börjat röra på sig. Det har de påstått ett antal gånger, men är trovärdigheten i mina ögon högre i och med att jag har sett vad som har hänt . Det är egentligen väldigt . Det är inte så länge sedan det här började hända. En del kan fråga: Men är det tillräckligt att de rör på sig lite grann? Jag tycker att det är ett enormt steg, om man tänker på att det här faktiskt var , att det faktiskt har börjat hända saker. Man kan då titta på hur man ska diskutera behandlingen av minoriteter i ett annat land för länge sedan, . Man kan benämna det som . För ibland blir definitionen väldigt flytande. Man talar om turkar, , och milletsystemet. Vem bestämmer var? Vilka befattningar har representanter från olika folkgrupper? Det är viktigt att hålla isär skillnaderna. Det är också väldigt många turkar som tycker att det är jobbigt när man direkt säger att det handlar om turkar eller . Det är precis som om man skulle säga att det var eller tyskarna som var bödlar. Vi säger alltid att det var nazisterna. Den balansen tycker jag är oerhört viktig att hålla i minnet. Vi kan titta på vad som har hänt . Jag har sagt att det faktiskt har hänt saker den allra , alltså fem i tolv, skulle man kunna säga. Några har tagit upp vad som hände 2008, och det står i betänkandetexten. Men jag tycker att det tål att upprepas. tog ett antal turkiska intellektuella initiativ till ett upprop där man faktiskt bad om ursäkt. Det här var otänkbart för bara . Jag säger inte att det är tillräckligt. Men betänk att det här var otänkbart för inte så länge sedan? Man skulle ha blivit uthängd som landsförrädare om man hade gjort detta ? Och den lilla, lilla glipa som har fått den här stenen att börja rulla är värd uppmärksamhet och är värd uppmuntran. Vi kan titta på de förnuftiga, kloka och smarta. Vi brukar säga att de goda krafterna i samhället måste kunna verka eller få stöd och så vidare. Jag tror att ultranationalisterna, de mörka krafterna och också den så kallade djupa staten snarare får vatten på sin kvarn av skeenden utanför . Utskottet skriver i betänkandet att det inte ankommer på som ett representativt organ att göra folkrättsliga ställningstaganden. Man skriver vidare att utskottets uppfattning är att fri forskning, fri tillgång till fakta och fri debatt är utgångspunkter för en försoningsprocess. Allt detta är i grunden blaha, blaha, för det handlar om vad det får för effekt i och vad det blir för riktning på den förändring som har börjat ske och som antingen uppmuntras eller av våra ansträngningar. Jag vill avsluta med att de diskussioner vi har haft och den balans som ändå finns i det vi har företagit oss i grunden handlar om något som vi kommer att ta beslut om efter debattens slut. Jag hoppas att det kan vara till godo för de minoriteter som lever i och de strävanden mellan och som sker och att de människor, bland annat jag och många av er, som lever utanför kommer att kunna känna att den dåliga eftersmaken inte kommer att vara större än det egentliga skeendet. 119 (): Det här är en demokratisk plats. Vi ska inte bara tala om demokrati utan också respektera demokratins regler i alla avseenden. De pontiska grekerna har levt vid Pontos ända f.Kr., alltså sedan homerisk tid. Som en del av den grekiska diasporan utvecklades en speciell kultur och ett speciellt språk under århundraden. Pontos har lämnat synliga spår i världshistorien, allt från kung och geografen till det pontiska kejsardömet. Efter att ottomanerna erövrade området har pontiska greker fortsatt leva i trakten och under hårda villkor förmått att utveckla traktens sociala liv, kultur och handel. I detta område, , levde flera andra minoriteter fredligt tillsammans, bland andra armenier, assyrier/syrianer och kaldéer, som var för sig utvecklade sin kultur och sitt sociala liv. var ottomanerna herrar över alla minoriteter som bodde i . Efter att ett antal krig hade minskat det ottomanska turkiska territoriet påbörjades det grymma och tragiska folkmordet i . Forskarna uppskattar att dödades eller försvann 1 miljon armenier, 350 000 pontiska greker och 250 000500 000 assyrier/syrianer och kaldéer. Många hävdar fortfarande att man inte ska kalla denna tragedi för folkmord. Andra säger att om ska komma med i EU måste vi vara försiktiga med att kalla detta för folkmord. Men det är att blanda bort korten. Vi socialdemokrater har alltid varit positiva till ett turkiskt medlemskap i , men medlemskap avgörs av hur snabbt klarar att uppfylla de kriterier som krävs för ett medlemskap. Det vi debatterar i handlar om något helt annat. Det handlar om hur vi ska förhålla oss till historien. Berättelserna om vad som hände under folkmordet har gått i arv. Min farfar berättade för mig om vilka övergrepp kvinnor utsattes för och hur hans bror och andra dödades eller försvann. Liknande berättelser har alla mina landsmän hört. Samma sak gäller för armenier och assyrier/syrianer. Alla vi som är ättlingar till folkmordets offer säger att detta var ett folkmord. Det var ett folkmord som drabbade ca 3 ½ miljon människor. Jag minns ord om att man bör kalla saker och ting vid sitt deras rätta namn.