prot · GX0998 · 2010-04-06 00:00:00 — 1 § Meddelande om frågestund Talmannen meddelade att vid frågestunden skulle följande statsråd närvara: Utbildningsminister (), statsrådet (), jordbruksminister (), socialminister () och statsrådet (). 2 § Meddelande om debatt med anledning av vårpropositionens avlämnande Talmannen meddelade att debatt med anledning av budgetpropositionens avlämnande skulle äga rum . Meddelandet hade delats ut till ledamöter. 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2009/10:313 Till Interpellation 2009/10:313 Utsläpp av radioaktivitet från kärnkraftverk av Per () Interpellationen kommer att besvaras . Miljöministern har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. () Enligt uppdrag och rättschef 2009/10:314 Till Interpellation 2009/10:314 Bränsle till svenska kärnreaktorer av Per () Interpellationen kommer att besvaras . Miljöministern har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. () Enligt uppdrag och rättschef 2009/10:315 Interpellation 2009/10:315 resurser för internationell skattekontroll av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. () Enligt uppdrag och rättschef 2009/10:316 Interpellation 2009/10:316 Användningen av skattemedel av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. () Enligt uppdrag och rättschef 4 § Svar på interpellation 2009/10:297 om Lissabonfördraget 1 Utrikesminister (): har frågat mig om det, med referenser till Lissabonfördragets artikel 42.7, finns undantag för och andra stater. Lissabonfördragets artikel 42.7 lyder: Om en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium är de övriga medlemsstaterna skyldiga att ge den medlemsstaten stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i stadga. Detta ska inte påverka den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik. Den avslutande meningen tar sikte inte bara på militärt alliansfria länder utan också på den majoritet EU-länder som också är Natomedlemmar. Det är glädjande att samtliga riksdagspartier ställer sig bakom solidaritetsförklaring gentemot andra nordiska länder och EU:s medlemsländer. Det innebär att man också ställer sig bakom andan i Lissabonfördraget. 2 (): Jag tackar utrikesministern för svaret på min interpellation som innebär att utrikesministern nu gör en rejäl reträtt. Utrikesministern säger att jag har frågat om det, med referenser till Lissabonfördraget, finns undantag för och andra stater. Men det är inte det jag frågat om. Till och med när det gäller att referera min fråga lyckas göra fel. Jag har frågat om någonting som jag i en tidigare interpellationsdebatt med tyckte var ganska anmärkningsvärt. lyckas han till och med felaktigt referera min fråga. Därför ska jag upprepa frågan till , även om jag inser att svaret kommer att vara detsamma. Jag ställde nämligen följande fråga: Vad är skälet till att utrikesministern lämnar felaktig information i riksdag om de undantag som och andra stater begärt och fått i Lissabonfördraget om alliansfria staters särskilda ställning i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inom EU? Det var min fråga, inte det som anger i sitt interpellationssvar. Att jag ställde frågan berodde på att i den förra debatten sade exakt så här jag ber att få citera det så att vi inte behöver vara oense om vad verkligen sade: Låt mig göra ett sakligt påpekande som inte är ointressant. Det finns inget undantag i Lissabonfördraget. Dess bättre säger nu jag tackar för den reträtten att det finns ett undantag i Lissabonfördraget. Min diskussion handlar om de alliansfria staterna. Man kan diskutera undantagets relation också till Natoländerna. Men det var inte det diskussionen handlade om, utan den handlade om de alliansfria staternas roll. angav felaktigt att det inte fanns något som helst undantag i Lissabonfördraget som berörde de alliansfria staterna. tvingas han till reträtt och säger att det finns ett undantag och att det gäller även andra stater, det vill säga Natostaterna. Den här debatten hade varit helt onödig om från början hade hållit sig till fakta och inte gjort ett felaktigt påpekande. Jag tycker att det är något genant för det första att utrikesministern måste referera min fråga felaktigt och för det andra att man ska behöva ställa en sådan här fråga till utrikesministern just därför att han tidigare lämnat en felaktig uppgift. Men det är bra att utrikesministern nu backar. Jag konstaterar att det som var bakgrunden till den förra debatten var de i den borgerliga regeringen väldigt delade meningarna om Nato. Det finns ju en splittring bland de borgerliga partierna om Nato. Vi har som öppet säger att ska gå med i Nato och som strider för det. Man kan respektera deras uppfattning. Jag delar den inte i sak men respekterar självfallet att de står för sin uppfattning. Vi har och som vill gå med i Nato men som av taktiska skäl undertrycker det. Sedan har vi också och . Det är osäkert var de befinner sig i diskussionen. Slutsatsen av det här interpellationssvaret är att nu har läst på Lissabonfördraget och konstaterar att det inte finns något undantag. Det gäller bland annat också de alliansfria staterna. Det är bra om lärt sig detta av denna diskussion som, som sagt, inte hade varit nödvändig om från början hade hållit sig till fakta och konstaterat att det när Lissabonfördraget arbetades fram och antogs också skrevs in det undantag som här till och med citerar: Detta ska inte påverka den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik. Det är naturligtvis oerhört viktigt för alliansfria länder, till exempel för , att det görs ett sådant påpekande också i Lissabonfördraget. Slutligen kan jag konstatera att det inte bara gäller att ställa sig bakom andan i Lissabonfördraget. Vi står bakom Lissabonfördraget just därför att det är tydligt på den här punkten för de alliansfria staterna. 3 Utrikesminister (): är och förblir jag varken begär eller förväntar mig egentligen någonting annat men lever väl lite i en gammal värld. Säkerhetspolitiken har förändrats tack och lov med en mycket betydande bredd i förankringen här i . Militärt är vi allianslösa för att uttrycka sig på det sättet. Jag ser ingen förändring i det förhållandet . Men politiskt är vi allierade genom Europeiska unionen. Den så kallade solidaritetsklausulen i Lissabonfördraget är det naturliga och det konkreta uttrycket för just detta. Det förändrar inte den karaktär som olika länders säkerhetspolitik har. Det handlar självfallet och framför allt, skulle jag vilja säga, om huruvida man är med i Nato eller inte. De flesta är det. Vissa är det inte. Så kommer det säkert att förbli . Men låt oss vara rätt tydliga om vad det handlar om i säkerhetspolitiken i det nya . Skulle ett angrepp eller en katastrof drabba något annat EU-land eller något annat nordiskt land kommer vi aldrig att vara neutrala. Den saken uttalades med lika stor tydlighet av regeringschefen i den regering där faktiskt var Europaminister. Hur vi gemensamt skulle agera i en sådan situation beror på hur situationen då såg ut. Det tror jag är varken möjligt eller lämpligt att avgöra eller att söka reglera eller begränsa . Den konkreta situationen kommer att vara avgörande för vad som inträffar i den situationen. Att det skulle börja med politiska konsultationer som syftar till gemensamt agerande är något av en självklarhet. Det ligger också i de fördragsmässiga förpliktelser har, även om verkställigheten i de allra flesta fall därefter skulle handla om självständiga nationella beslut. Jag förutsätter jag hoppas att en framtida svensk regering i en sådan situation som jag inte hoppas ska uppkomma ska ha en sådan styrka i det europeiska samarbetet att vi påtagligt kan påverka dessa konsultationer. Det är så här den nya verkligheten ser ut. Solidaritetsklausulen är viktig och avgörande för svensk säkerhetspolitik . Den ger oss styrka som nation i kritiska lägen. Den gör att vi kan medverka till att bygga upp ett som har större förutsättningar att bevara både fred och frihet. Det finns, för att upprepa detta, inget undantag från denna solidaritet. Att behöva säga till en socialdemokrat att solidariteten inte har några undantag känns närmast pinsamt, men så är det faktiskt. Låt mig slutligen vara tydlig på ännu en punkt när vi diskuterar säkerhetspolitiken som har förändrats när har förändrats, och så ska det vara. är det tack och lov slut på de dubbla budskapens tid i svensk säkerhetspolitik. Det var som vi väl vet utmärktes av att man sade ett och förberedde ett annat. Det var när beslutsfattare i och visste mer om den reella svenska säkerhetspolitiken än vad den tidens regeringar någonsin vågade informera riksdag om. Den tiden är över. Vi lever i en ny realitet. Jag hoppas och tror att även kommer att vara en del av denna nya verklighet. 4 (): När blir trängd väljer han att fly över till andra områden. Då undervisar han oss andra om det nya och docerar på det sätt han är mästare i. Men, , det är inte det diskussionen handlar om. kan hålla många föreläsningar om det nya , men det kan vi ta i ett annat sammanhang. Det handlar i stället om hur vi tolkar Lissabonfördraget och vad det står i Lissabonfördraget. har uppenbarligen lyckats med den fantastiska bedriften att påstå att det inte finns några särskilda undantag för de alliansfria staterna. Det sade han i en tidigare debatt. Han har backat, retirerat, slagit till reträtt. Exakt det som jag har citerat i min interpellation tvingas han själv konstatera och citera i svaret. Han konstaterar att det naturligtvis finns en särskild möjlighet för de alliansfria staterna att just utifrån att de är alliansfria göra sina bedömningar. Det innebär inte att man avstår från den solidaritet som finns i själva Lissabonfördraget, men avgörandet ligger naturligtvis hos det land som är alliansfritt. Det är det som är skillnaden mellan att vara alliansfri och att ingå i exempelvis en militärallians. Jag skulle välkomna till en diskussion om en samlad säkerhetspolitik, eftersom ingår i en regering där man verkligen har olika uppfattningar i en av de stora och centrala frågorna i säkerhetspolitiken, nämligen vårt förhållande till Nato. Ett parti i regering eller det är väl regering, och är en del av den regeringen tycker att vi ska gå med i Nato . och , och rimligen även , tycker också att vi borde gå med i Nato, men inte just . Det är nämligen inte passande, taktiskt och strategiskt rätt att aktualisera frågan. De är väl medvetna om att en majoritet av svenska folket inte vill ha något svenskt medlemskap i Nato. Jag kan förstå och respektera den taktiska aspekt , har: Man vill inte gå med i Nato, för det vill inte svenska folket. Men det är klart att det är en ganska splittrad borgerlig regerings utrikes- och säkerhetspolitik som har sådana krafter. Några vill gå med i Nato, några vill inte gå med och med andra är det mer obestämbart var de står. Jag konstaterar att har lämnat en som jag tycker vilseledande uppgift i en tidigare debatt. Han påstod att det inte finns några undantag för de alliansfria staterna. Han har kommit till insikt om att det var fel, och säger han att det finns undantag. Det finns inte bara undantag för de alliansfria, säger han, utan det kan även tolkas så att de länder som tillhör har en särskild karaktär på sin säkerhetspolitik och därför också kan räknas in i sammanhanget. Om håller sig till detta ämne kan jag dock konstatera att diskussionen hade varit överflödig om från början hade respekterat det som står i Lissabonfördraget, nämligen att man ska ta hänsyn till den alliansfrihet som och andra har. Jag ska inte förirra mig in på andra områden, som har lätt att göra i denna diskussion, men alla vet att är mannen som har sett fler ubåtar än någon svensk både de synliga och de osynliga ubåtarna. Det är väl därför han lätt byter ämnesområde när han inte längre har särskilt mycket på fötterna i denna diskussion. 5 Utrikesminister (): strider mot sina väderkvarnar och vill nu ha en Natodebatt. Ställ en ny interpellation om det! Det var faktiskt inte detta vare sig interpellationen eller interpellationssvaret handlade om, eller min förklaring om hur det nya säkerhetspolitiska realiteter faktiskt ser ut och hur de nya villkoren för svensk säkerhetspolitik som solidaritetsklausulen innebär gestaltar sig. Det är viktiga ämnen, och det är viktigt att vi är medvetna om vad det handlar om. Lissabonfördraget är en viktig grund för den framtida svenska säkerhetspolitiken, liksom andra delar av den. Den innebär en solidaritet mellan de europeiska länderna. Det är en skillnad gentemot Nato i viktiga avseenden, inte minst därför att solidariteten gäller de europeiska länderna. Vi har i utsträckt detta till de nordiska länderna. Det omfattar inte de nordamerikanska länderna, som ju är medlemmar i . Det är en av flera viktiga skillnader. Det innebär dock att vi agerar gemensamt mot de situationer som kan uppkomma. Exakt hur kan vi inte veta, och det vore oklokt att ens försöka binda sig i dessa frågor . Som jag sade tidigare: Låt oss se det som en styrka för och inför de situationer som möjligtvis kan drabba också oss att vi inte står alldeles ensamma i detta. Jag sade inledningsvis, lite felaktigt men i huvudsak rätt, att förändring eller utveckling av säkerhetspolitiken i allt väsentligt har skett i bred partipolitisk överensstämmelse. Socialdemokraterna har varit med, och jag välkomnar detta. Jag läste för att vara på den säkra sidan en partimotion som lämnade in. Den var undertecknad av en lång rad socialdemokrater, dock icke . Där finns inget resonemang om undantag över huvud taget. Ordet finns icke. Det finns alltså en större realism hos dem som skriver socialdemokratiska partimotioner än hos enstaka, lite äldre, socialdemokratiska företrädare. Det är dock värt att notera att både och röstade emot Lissabonfördraget. ville explicit att man skulle göra sig av med solidaritetsklausulen. Tala om att ha lite problem att hantera framöver, alltså. Jag hoppas dock att den mer realistiska och lite mer framtidsinriktade delen av svensk socialdemokrati ska stå fast vid den breda enighet vi har om den nya inriktningen. 6 (): Bakgrunden till denna interpellationsdebatt är att jag, och andra har haft en diskussion om förhållande till Nato. Jag har konstaterat att regeringen är oenig i frågan, och plötsligt säger under diskussionen att det inte finns något undantag för och andra alliansfria stater i Lissabonfördraget. Jag skriver då en ny interpellation och citerar exakt den text som finns i Lissabonfördraget. Jag konstaterar att det finns ett undantag, trots att säger tvärtom. erkänner att det finns ett sådant undantag. Han citerar exakt den text jag har haft i min interpellation. Han backar och gör en reträtt. Det är väl bra så långt, men i detta läge när alla har ställt upp bakom Lissabonfördraget kan man inte som säga att Socialdemokraterna i en motion borde ha begärt ett nytt undantag. Det finns ju redan ett undantag. Varför skulle Socialdemokraterna i en motion begära undantag en gång till? Det finns redan. Det enda som har hänt är möjligen att har blivit varse detta undantag. Jag tror inte att det var så illa att han förra gången var okunnig. Det vore illa om en utrikesminister var så okunnig att han inte ens kände till undantaget. Jag tror att det mer hänger ihop med debatteknik. Han vill gärna vilseleda om så behövs. Han har lyckats i den bemärkelsen att när han i sitt svar skulle återge min fråga kunde han inte ens korrekt återge den. Det är klart att det blir en konstig diskussion om den som ska svara på frågan inte ens kan korrekt återge frågan. Men sådan är debattmetod. Jag konstaterar att det enda vi vet om är att han är den svensk som har sett flest ubåtar, både synliga och osynliga. Han kommer att fortsätta att se ubåtar, förmodligen även i den här debatten. 7 Utrikesminister (): Det är nog riktigt att jag har sett mycket mer av både det enda och det andra än , inte minst av säkerhetspolitikens utveckling och säkerhetspolitiska realiteter. Det är alltid bra att se saker. Att gå i världen med ögonen förbundna och tro att allting är som förr leder icke framåt. Låt oss ta Natodebatten någon annan gång. Jag ser inte att den har någon större relevans för . Vi samarbetar väl med Nato, och vi ska försöka att utveckla det samarbetet. Det ligger entydigt i svenskt intresse. Där har vi i alla fall den socialdemokratiska partiledningen på samma våglängd. Vad gäller Lissabonfördraget gäller solidaritetsklausulen alla. Den gäller oss fullt ut. Det finns ett påpekande om att det inte påverkar om man är med eller icke är med i Nato. Det är en självklarhet. För att återkomma till det: Inte ens i den socialdemokratiska partimotionen hävdar man att detta skulle vara ett undantag i formell bemärkelse från Lissabonfördraget, och det är det inte. Om är oklar på den punkten rekommenderas till exempel ett studiebesök i , ett land som har diskuterat denna sak relativt ingående, och han kan höra exakt samma beskrivning av verkligheten, som den faktiskt är, från företrädare för den finska statsledningen och för den delen, är jag övertygad om, för det finska socialdemokratiska partiet. Det är viktigt att vi för en framtidsorienterad säkerhetspolitisk debatt. Det är viktigt att vi har lagt de dubbla budskapens tid bakom oss. Det är viktigt att vi redovisar detta fullt ut. Solidaritetsklausulen innebär en ny realitet. Det är en realitet som är positiv för möjligheter till fred och frihet, som är positiv för möjligheter att hantera situationer och som ger oss en möjlighet att spela en mer framträdande och aktiv roll i europeiska freds- och frihetsfrågor än vad som varit fallet tidigare. Det ska vi alla vara tacksamma för, inte försöka göra undantag från framtiden på det sätt som gör. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2009/10:312 om 8 Utrikesminister (): har frågat mig 1.hur jag avser att agera för att ska frisläppas 2.om jag är beredd att i alla kontakter med , såväl bilateralt som multilateralt, kräva omedelbara frisläppande 3.om jag är beredd att skicka en hög representant till i syfte att agera för att ska frisläppas 4.vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta för att ska frisläppas. Som interpellanten mycket riktigt påpekar har jag i ett frågesvar behandlat denna mycket viktiga fråga. Jag har även behandlat den i svar på riksdagsfrågor , och . Ärendet med den svensk-eritreanske medborgaren är fortsatt ett allvarligt humanitärt fall som har hög prioritet för utrikesförvaltningen. Regeringen lägger ned stora ansträngningar för att nå en lösning, och det ligger alltjämt i sakens natur att jag tyvärr inte närmare kan redogöra för hur regeringen arbetar med denna fråga. Däremot kan jag säga att vi prövar alla spår som finns i detta ärende, och vi agerar i enlighet med det som vi bedömer kan ge framgång i fallet. Men vi går inte ut med information om hur vi agerar eftersom vi tror att det skulle kunna försvåra en lösning. Det är naturligt att och andra riksdagsledamöter engagerar sig i detta fall. Regeringen delar deras frustration över att fallet, efter snart nio långa år, är olöst. 9 (): Tack för svaret, utrikesministern! Jag betvivlar inte att regeringen har gjort mycket i frågan men anser inte att det är tillräckligt. har suttit fängslad . är en enormt . Under den tiden har vi inte ens vetat hur mår eller hur hans hälsotillstånd sett ut eller ser ut. betalar ett otroligt högt pris för att han uttryckt sina åsikter. Han sitter fängslad i , ett land som jag anser är en diktatur där yttrande- och tryckfrihet inte existerar, där mänskliga rättigheter inte finns på kartan. Under de år han har suttit fängslad har många interpellationer varit aktuella här i , och det är positivt, och många skriftliga frågor har framställts. Detta kommer inte att upphöra förrän befinner sig här i hos sin fru och sina tre barn. Under förra mandatperioden ansåg att val att försöka med den tysta diplomatin var resultatlöst. Vi kan bara konstatera att så är det fortfarande. Den tysta diplomatin har inte gett något synligt positivt resultat. sitter en svensk journalist fängslad i . Vad kostar det att hålls inspärrad utan rättegång? Vad förlorar regim på detta agerande? Mitt svar är solklart: Den förlorar ingenting. Tyst diplomati är än så länge resultatlös, som jag tidigare tagit upp. Jag anser att det nu är dags att komplettera den tysta diplomatin med en tuff, klar och tydlig påtryckningspolitik. måste visa att det inte är acceptabelt hur läget är i . Det måste kosta något att en svensk medborgare sitter fängslad utan rättegång. Jag tycker att regeringen med i spetsen i stället ska lyfta fram frågan i alla tänkbara former, i alla tänkbara forum, speciellt i de forum där möter . Jag anser att regeringen med utrikesministern i spetsen måste byta strategi. Annars befarar jag och många med mig att inte kommer att göra ett enda dugg utan bara lutar sig tillbaka, och fortsatt kommer att sitta fängslad. Så, , är det inte dags att bryta den tysta diplomatin? I svaret från utrikesministern står det: Regeringen lägger ned stora ansträngningar för att nå en lösning, och det ligger alltjämt i sakens natur att jag tyvärr inte närmare kan redogöra för hur regeringen arbetar med denna fråga. Då kan jag konstatera att det är samma svar, oavsett regering. Det är inte bara bedrövligt utan också sorgligt att denna strategi under inte lett till någonting. I en av mina frågor anser jag att det är en självklarhet att det nu är dags att i alla kontakter med och i alla forum kräva att frisläpps. Är detta verkligen för mycket begärt, ? 10 i (fp): Jag vill tacka utrikesministern för svaret. Jag vill särskilt tacka för att hon har ställt den här interpellationen till utrikesministern. Det är viktigt att på det här viset har uppmärksammat , som har suttit i fängelse , , i . Många av dem som fängslades tillsammans med har dött i fångenskap. Det behövs verkligen att vi ständigt påminner om fall och riktar våra strålkastare mot den grymma diktaturen. Vi har en skyldighet att solidariskt tänka på hans fru och tre barn som väntar i . Den tvärpolitiska , som har representanter för alla riksdagspartier, här i har ända sedan förra mandatperioden ansett att den tysta diplomatin har nått vägs ände. Mer än har gått, och inga resultat, utan sitter fortfarande inspärrad. Vi har därför krävt att ska verka för att EU avbryter sitt bistånd till landet och att vi inför smarta sanktioner, fryser regimens tillgångar i andra länder och även inför reseförbud. Och precis som påpekade måste det kosta, det måste svida i skinnet för den här regimen när man begår grova övergrepp mot mänskliga rättigheter och då också mot en svensk medborgare. Oavsett regering har vi i den tvärpolitiska gruppen i någon mån talat för döva öron. Det sker ingen förändring av politiken. Frågan är då: Hur länge kan regeringen upprätthålla tilltron till den här strategin? händer det i alla fall lite. kom ett nytt säkerhetsrådsbeslut om att införa ett vapenembargo mot för att landet destabiliserar hela regionen genom att stödja olika terroristgrupper i grannländerna. Säkerhetsrådsresolutionen innebär att ett vapenembargo ska införas mot och att det även införs just det som vi i den tvärpolitiska gruppen har efterlyst, nämligen resesanktioner mot ledarskapet och att man ska frysa tillgångarna för det politiska och det militära ledarskapet. Just nu håller FN på att se över vilka personer som ska ingå på listan, vilka personer som är det militära ledarskapet och vilka som är de politiska. Från min utgångspunkt är det självklart att det är presidenten i som är ansvarig för det som landet gör mot andra länder och mot .