prot · GX0982 · 2010-03-04 00:00:00 — Den borgerliga regeringens val var att inte göra det, därför att man inte ville göra det. Jag instämmer på samtliga punkter i de yrkanden som har lagt fram i fråga om Lavalärendet. Slutligen vill jag också säga att jag självfallet står bakom alla övriga reservationer på det arbetsrättsliga området som ingår i betänkandet. Tyvärr blir det knappast mycket tid att debattera alla de viktiga frågor som behandlas i reservationerna i dagens debatt. Där ligger bland annat förslag om att stärka rätten till fasta jobb på heltid, om ett stärkt arbetsrättsligt skydd för personliga assistenter och om skärpta krav på huvudentreprenörer för villkoren hos underentreprenörer. Där ligger också förslag om en skärpning av LAS som slår fast att det inte ska vara tillåtet att byta ut fast anställd personal mot inhyrd arbetskraft så länge återanställningsrätten gäller. Jag lyfter fram den frågan särskilt eftersom den är högaktuell. har ett antal fall uppmärksammats där arbetsgivare har utnyttjat den lucka som finns i lagen för att hota sina anställda, försöka tvinga fram försämringar i ingångna kollektivavtal och göra sig av med fast anställda trots oförändrat personalbehov. Så här ska det inte kunna gå till. Jag yrkar därför bifall också till reservation 16. Jag avslutar med ett löfte om att de arbetsrättsliga frågorna kommer att bli föremål för livlig debatt framöver under detta valår. Det kommer i den debatten att bli lika tydligt som i dagens debatt här i kammaren att det bara finns ett regeringsalternativ som står upp för löntagarnas rättigheter och för den svenska kollektivavtalsmodellen, och det är det rödgröna alternativet. I detta anförande instämde , , , , , , och i (alla s), () och (). 4 (): Jag ska börja med att instämma med föregående talare, och , när det gäller Lavalfrågan som jag tycker att de redogjorde för utförligt och gediget. Jag vill börja med att ställa en fråga till arbetsmarknadsminister . Vilken arbetsmarknad vill egentligen ministern ha i ? Jag vet att ministern gärna pratar om att vi måste jobba mer och att det är viktigt med högre sysselsättning och fler arbetade timmar. Men det sägs inte mycket om hur vi har det på arbetsplatserna. Vi vet att regeringen har skurit ned på . Vi vet att regeringen inte har gjort någonting för att stärka fackliga rättigheter. Listan kan göras lång. Regeringen tycks inte bry sig om hur vi har det på arbetet, utan det enda den är intresserad av är att vi har ett arbete att gå till. Det är i och för sig ingen dålig start, men det räcker inte fullt ut. Vi måste ta ansvar för arbetslivet och arbetsmarknaden i sin helhet. Politik är att vilja göra skillnad. Det skulle regeringen ha kunnat göra på fler punkter, som tog upp. Regeringen har haft chansen att rätta till saker och att utnyttja möjligheterna att på EU-nivå förebygga och ta initiativ till olika frågor. Det gäller allt från socialt protokoll till att lyfta det hela under det svenska ordförandeskapet. Men jag anser inte att regeringen har gjort tillräckligt. Det har inte funnits någon vilja till förändring. Man må ha sagt i korridorerna och man må ha sagt inför svenska journalister att detta är en viktig fråga. Men man har inte gått vidare, och det är där regeringens stora misstag ligger. Det vi får nu är en stor skillnad mellan arbetare som kommer från och de som kommer från andra länder. Det kan inte vara rimligt. Den enda rimliga utgångspunkten är att samma rättigheter och villkor ska gälla för alla som arbetar i . Det betyder inte att man ska ha samma lön, men lön enligt kollektivavtal. Annars leder det bara till lönedumpning. Vi måste också se till att företagen kan konkurrera på lika villkor. Det kan inte vara så att seriösa företag ska konkurreras ut av oseriösa. Det kan inte vara meningen. Därför menar vi från att den svenska kollektivavtalsmodellen ska gälla lika för alla, det vill säga både för svenska och för utländska företag. kommer säkert någon att skriva på bloggen att tror att alla utländska företag och arbetare är oseriösa. Så är det naturligtvis inte. Det finns många exempel på bra företagare som kommer hit och följer avtal och så vidare. Det finns tyvärr också svenska arbetare och arbetsgivare som inte följer svenska avtal och som är oseriösa. Likabehandling är det viktiga ledordet. Vi menar att vi ska avslå hela propositionen, fru talman, eftersom vi anser att den öppnar för både lönedumpning och illojal konkurrens. Det kan inte vara meningen. Det är inte en sådan arbetsmarknad vi vill ha. Från sida förstår vi inte heller varför inte regeringen har utnyttjat den lilla, men dock viktiga handlingsfrihet som faktiskt finns i direktivet. Varför har man inte gjort som i , där man har utnyttjat denna möjlighet att ställa högre krav? Varför har regeringen inte utnyttjat detta? Det är inte så långt till . Arbetsmarknadsministern brukar gilla att åka dit och titta på flexicurity. Jag tycker att han borde åka dit och också titta på hur man har gjort när man har implementerat denna lagstiftning. Om regeringen får som den vill blir det olika regler för svenska respektive utländska företag och anställda. Det blir i praktiken frivilligt för utländska företag att tillämpa svenska löne- och anställningsvillkor. Det kan inte vara rimligt. Det finns ingen rättslig grund för facket att i efterhand kräva tillbaka förlorad lön för löntagare om det visar sig att företaget otillåtet har sänkt lönerna. En sådan möjlighet finns inte i lagförslaget. Den skulle ha behövt finnas eftersom det är en så oerhört viktig del. Den andra fråga som jag tycker är viktig är varför regeringen inte anser att olika avtalsförsäkringar ska gälla, till exempel om det inträffar en arbetsplatsolycka. Varför har inte regeringen tagit med det? Är det verkligen rimligt att en utländsk arbetstagare som jobbar i och som råkar ut för en olycka på arbetsplatsen och blir invalid eller vad som helst inte kan begära skadestånd? Ska man inte kunna få det skydd som en svensk arbetstagare kan få? Det vore det mest naturliga och det mest rimliga, och ändå väljer regeringen att blunda för en sådan viktig fråga. behöver ordning och reda på arbetsmarknaden; det är A och O. Vi rödgröna, Socialdemokraterna, , har lovat att om vi inte lyckas stoppa det här kommer vi att riva upp det när vi vinner valet . Vi kommer att riva upp det därför att vi måste göra om det. Det kan göras bättre. Vi kommer att använda varenda möjlighet till att få en så bra lagstiftning som möjligt. Men man ska inte heller glömma att grundproblemet kanske inte är propositionen. Grundproblemet är själva Lavaldomen, det vill säga att det egentligen är EU:s lagstiftning som man måste försöka ändra. Det är där grundproblemet ligger, och det ser inte ut på samma sätt som vi trodde att det gjorde i folkomröstningen om EU-medlemskap 1994. Då fanns en enighet om att detta inte skulle komma att beröra arbetsrättsliga regler. Men , som enligt mig har tagit mer makt än den egentligen har, har omtolkat direktivet i en riktning som varken ministerrådet eller ansåg ligga i linje. Domstolen har alltså tolkat utstationeringsdirektivet som ett tak och inte som ett golv. Däri ligger grundproblemet. Det är också därför det är så viktigt att man tar de nödvändiga initiativen på EU-nivå för att ändra denna lagstiftning. Arbetsmarknadsministern kommer här att säga: Det är bara vi från som tycker att det här är en viktig fråga. Det är inte sant. har ställt sig bakom att vi måste se över detta. står bakom införande av ett socialt protokoll. Det finns också andra länder, till exempel och som har nämnts tidigare, som har fått liknande problem på sin arbetsmarknad som vi har fått i med tanke på Vaxholmsfallet. tänker jag gå över till del två som handlar om övriga frågor på arbetsmarknaden och den svenska modellen. Jag vill först och främst lyfta fram att det är en stor besvikelse att det så kallade huvudavtalet, som man började förhandla om , inte kom fram. Det skulle ha varit väldigt bra om parterna det är ju arbetsmarknadens parter som är grunden i den svenska modellen hade kunnat lösa ut ett antal frågor där. Det hade underlättat betydligt. Jag är ingen vän av att vi i ska lagstifta om detta. Jag tror att det är bättre att fack och arbetsgivare sköter frågorna ute i branscherna och på arbetsplatserna. Det är så olika och speciella villkor som gäller i det här landet. Därför anser jag att det är väldigt svårt för oss i att fatta beslut om det. Jag hade hoppats att regeringen skulle ha spelat en lite större roll i stället för att bara låta de här förhandlingarna krascha. Jag menar att det skulle vara bra om regeringen räckte ut en hand och bjöd in arbetsmarknadens parter för att underlätta samtal. Man ska inte lägga sig i men underlätta så att samtalen kommer vidare. Det skulle underlätta väldigt mycket. Jag vill också lyfta fram frågan om egenanställningar där jag tycker att regeringen borde ta ett initiativ. Egenanställningar blir allt vanligare, och anser att de bör uppmuntras. Alla som vill vara företagare vill inte syssla med allt pappersarbete och hålla reda på vilken lagstiftning som gäller för att göra rätt. Då är det jättebra att kunna lösa detta genom en egenanställning. Det är en smidig lösning för den som vill marknadsföra sin kompetens utan att starta ett eget företag. I stället blir personen anställd av ett bolag som fungerar som arbetsgivare. Problemen här ligger i egenanställningens förhållande till a-kassorna. A-kassornas instruktioner försvårar för personer som blir egenanställda att ha kvar sin trygghet genom att kunna kvarstå i a-kassan. Det är ett problem. Människor ska ha trygghet, och det måste vi säkerställa. har regeringen i och för sig raserat stora delar av a-kassan, så det finns inte så mycket kvar. Men jag hoppas att det lilla som finns kvar ska kunna ge en trygghet också åt egenanställda. Vi återkommer också med kravet att rätten till heltid ska införas. Vi tycker att arbetsmarknadens parter borde ta initiativ för att lösa frågan, men vi kan inte utesluta att vi måste lagstifta på det området. Problemet är framför allt den offentliga sektorn. Det är beklagligt att behöva säga att det är den politikerstyrda offentliga sektorn som är värst när det gäller att inte anställa på heltid. Det är beklagligt, och jag hoppas därför att parterna ska kunna komma överens om detta men utesluter inte en ändring i lagen om anställningsskydd. På har detta med att säga upp anställda och hyra in andra personer från bemanningsföretag för att utföra de uppsagdas jobb uppmärksammats. Det kom en dom i Arbetsdomstolen om detta 2009. tycker att uppsagda arbetstagares företrädesrätt till återanställning är aktuell att lyfta i de pågående avtalsförhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter. Jag hoppas att man kan nå en uppgörelse. Det kan inte vara rimligt att ett företag kan säga upp 90 personer när man har orderboken full av beställningar och dagen efter anställa andra personer via bemanningsföretag. Det kan inte vara meningen att det ska gå till på det sättet. Jag hoppas att arbetsmarknadens parter kan lösa den frågan och inte missbrukar eventuella kryphål i LAS, men det kan inte uteslutas att det även här kan behövas en lagändring om det blir mer och mer vanligt på den svenska arbetsmarknaden att man gör på det sättet. Jag yrkar bifall till reservation 1, och om den faller yrkar bifall till vilandeförklaringen i enlighet med det gemensamma rödgröna yrkandet. Jag står givetvis bakom samtliga reservationer, men för att vinna tid yrkar jag bara bifall till reservation 2, 6, 9 och 19. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , och i (alla s) samt (). 5 (): debatterar vi ett betänkande som fått stort utrymme i den svenska arbetsmarknadsdebatten. Trots att den här frågan inte rör så många personer här i rör den upp känslor. Betänkandet handlar om , det lettiska företag som den fackliga organisationen vidtog stridsåtgärder mot. På grund av stridsåtgärderna fick företaget avsluta sitt bygge av en skola i , och de lettiska arbetarna fick åka hem. stämde då för olovliga stridsåtgärder. Arbetsdomstolen bad om ett förhandsbesked, och senare kom det också en dom. I domen kan man utläsa att hade gått för långt. De hade inte rätt att vidta stridsåtgärder under rådande omständigheter. De hade inte tillräckligt på fötterna när det gällde de krav som framfördes. De hade inte heller uttalat de kraven tydligt till utstationerade företag. Därför fick också betala ett skadestånd. Det visade sig också att hade en lagstiftning som måste justeras för att stämma överens med det regelverk som vi beslutat om att EU ska ha. Svensk lagstiftning och EU-rätt måste naturligtvis hänga ihop, och det är den justeringen vi nu ska göra här . Betänkandet handlar också om flera arbetsrättsmotioner, men jag tar inte upp dem här för att inte förlänga debatten ytterligare och då vi har behandlat flera av de motionerna eller liknande motioner här i kammaren. värnar den svenska avtalsmodellen på arbetsmarknaden. Det är en modell som bygger på att parterna tar ansvar för lönesättning och andra viktiga frågor. I principprogram står att starka partipolitiskt obundna fackföreningar är en oundviklig del av ett demokratiskt samhälle för att tillvarata löntagarnas intressen och rättigheter och skapa effektiva samarbetsformer mellan arbetsgivare och arbetstagare. Därför såg vi med viss oro på dom i det så kallade Lavalmålet när den kom . Vi kände oro för att vi inte skulle få fortsätta att tillämpa den svenska kollektivavtalsmodellen. Men står över svensk lag, vilket innebär att helt enkelt måste anpassa sin lagstiftning till den här EG-domen. Därför tillsatte också regeringen i konsekvens med detta en utredning för att se hur vi skulle kunna kombinera svensk lag med EU-rätt. När så den så kallade presenterade sitt förslag var vi nog många som drog en lättnadens suck. Det fanns nämligen en modell som gjorde det möjligt att behålla den svenska avtalsmodellen och göra den förenlig med . kunde man läsa en debattartikel i som var skriven av , , , och , . De menar att det förslag som regeringen lagt fram med anledning av Lavaldomen kommer att göra det möjligt för utländska företag att konkurrera med lönedumpning och sämre arbetsvillkor. Sedan har man följt upp detta med olika motioner som stöder det uttalandet. Men att det lagförslag som vi debatterar här skulle leda till lönedumpning stämmer inte. Det är ju just det som säger att vi inte får göra. Vi får inte lönedumpa. Vi måste ha det som sägs vara med i den hårda kärnan. Det betyder att alla EU-medborgare ska ha vissa självklara rättigheter när man åker mellan olika länder för att arbeta, det vill säga att man ska ha samma lön, semester, arbetsmiljövillkor och så vidare som andra arbetande med liknande arbeten har i det land man kommer till. Nej, fru talman, det lagförslag vi debatterar slår i stället vakt om den svenska avtalsmodellen och förenar dessa regler med de krav som ställer. Svenska arbets- och anställningsvillkor kommer även fortsättningsvis att tillämpas på arbetstagare från andra länder. De som utstationeras hit ska ha samma avtalsvillkor som andra i likvärdiga yrken har här i , och dessa arbetsvillkor ska motsvara villkoren i ett centralt kollektivavtal. Och de kollektivavtal som facken har gått med på är väl inte några lönedumpade avtal? I så fall kan man säga att facken tillämpar lönedumpning i sina avtal, vilket ju låter väldigt märkvärdigt eftersom man ska följa kollektivavtal! Fackliga stridsåtgärder mot utländska arbetsgivare får även fortsättningsvis vidtas för att få till stånd kollektivavtal. Att påstå något annat är vilseledande. Men när det gäller stridsåtgärder får man inte, för att inte strida mot , vidta stridsåtgärder mot en utländsk arbetsgivare annat än under vissa förutsättningar. För det första: De villkor som arbetstagarorganisationen ställer på den utländska arbetsgivaren ska motsvara villkoren i ett centralt branschavtal som tillämpas i på motsvarande arbetstagare. Transparens och tydlighet ska råda om vad som gäller på den svenska arbetsmarknaden. För det andra: Villkoren får bara avse krav som kan anses ingå i den så kallade hårda kärnan, det vill säga vissa minimivillkor som kommits överens om i olika kollektivavtal. För det tredje: Arbetstagarorganisationer kan inte tvinga fram ett kollektivavtal om de villkor som de utländska arbetstagarna redan har är förmånligare än det som följer av lag. De ovan nämnda reglerna ändrar inte förutsättningarna för den svenska arbetsmarknaden. Kollektivavtal kommer även fortsättningsvis att vara normerande för anställnings- och arbetsvillkor för utstationerade arbetstagare. Det finns restriktioner för stridsåtgärder även i den svenska modellen ifall det har slutits kollektivavtal, för då råder nämligen fredsplikt. Det är som jag har nämnt inte tu tal om att även vi kristdemokrater kände viss oro för hur vi skulle lösa den här frågan när kom med sitt förhandsavgörande. Men vad som skiljer oss i alliansen från oppositionen med Socialdemokraterna och övriga vänsterpartier är att oppositionen alltjämt håller fast vid den här oron efter domen och efter utredningen, och det är inte första gången i EU-relaterade frågor. oroade sig Socialdemokraterna för att anslutningen av nya medlemsländer i EU skulle leda till social turism. Människor från de nya medlemsländerna , , , , , , , , och skulle flytta till för att på så sätt utnyttja våra trygghetssystem. Därför var det egentligen inte så förvånande när företaget skulle bygga en skola i och de fackliga företrädarna ropade till arbetarna: home! Det, fru talman, var inte okej, och många fackföreningsmänniskor har också beklagat detta uppförande. 2010 menar återigen att de åtgärder som regeringen föreslår med anledning av Lavaldomen kommer att leda till lönedumpning och illojal konkurrens. Oron för vår omvärld är stor inom svensk socialdemokrati. Men någon social turism till följd av EU-utvidgningen har vi ju inte sett röken av, och någon lönedumpning till följd av den proposition som vi debatterar nu kommer vi inte heller att se röken av. En annan fråga som hänger ihop med det här är: Hur många talar vi om egentligen? Antalet människor som är utstationerade till av utländska arbetsgivare är mycket få. Statistiken är visserligen knapphändig, men summerar man de uppgifter som finns i rör det sig om mellan 2 500 och 3 000 personer. Det ska då ställas i relation till antalet sysselsatta i som uppgår till 4,5 miljoner människor. Andelen utstationerade utgör alltså blott av den totala arbetskraften. Inte ens oppositionen kan väl mena att dessa kommer att skapa ett lönemoras på den svenska arbetsmarknaden. Tillåt mig i alla fall att tvivla. En annan fråga som också belystes i domen handlade om att företag som vill utstationera personal till måste kunna veta vilka villkor som gäller i . För att kunna ha en fri rörlighet för varor och tjänster inom EU måste ett företag snabbt och enkelt kunna ta del av olika branschers lönevillkor och så vidare. Utländska företag ska få information om vad de har att leva upp till. har börjat rapportera sina löne-, anställnings- och avtalsvillkor till som är ett förbindelsekontor. har alltså enligt en artikel i börjat åstadkomma den transparens som i domen fastslog att vi måste ha. Det är ju jättebra, för då kommer det inte att vara otydligt för utländska företag vad de har att förhålla sig till. De ska följa det som facket har angett till . Jag går tillbaka till artikeln av , och . De skrev vidare på Brännpunkt i : Regeringens förslag går längre än vad som kan motiveras av dom. Men jag skulle vilja säga att regeringen nu har lagt fram ett minimalistiskt förslag som kombinerar den svenska modellen med EU:s grundtanke om fri rörlighet av arbetskraft inom EU. Det är ett minimalistiskt förslag för att få att fungera i en svensk kontext. Värst är kanske ändå att oppositionens kritik är hård som deras motförslag lyser med sin frånvaro. Man säger i den omtalade artikeln att man vill ha en vilandeförklaring av förslaget för att få rådrum att hitta en bättre lösning. Men domen kom ju för länge sedan! Nog har ni haft rådrum? hade ni väl kunnat börja skissa på ett alternativt förslag att presentera här ? Ändå framhärdar man i sin kritik och menar att lagen, om den antas, ska rivas upp om man kommer till makten. Därefter ska man påbörja ett arbete för att garantera den svenska modellen där fack och arbetsgivare förhandlar om löner och villkor och tecknar kollektivavtal som ska tillämpas fullt ut på utländska företag som bedriver verksamhet i . Det ska ske i samverkan med arbetsmarknadens parter. Men det är ju precis det som regeringen har arbetat fram! Jag förstår i alla fall inte vad skillnaden är. Är inte detta bara valtaktik? Vänsterpartierna vill inte bara riva upp anpassningen av den svenska lagstiftningen på området och utreda frågan på nytt. De vill dessutom ge sig i kast med att ändra EU:s lagstiftning. De vill också omförhandla utstationeringsdirektivet med de andra 26 länderna. Det är för övrigt ett direktiv som den socialdemokratiska regeringen var med och fattade beslut om. Det här är en farlig strategi som lika gärna kan gå i motsatt riktning. Tvärtom kan omförhandlingarna mycket väl leda till att den svenska kollektivavtalsmodellen hotas. Men rätt ska vara rätt. Regeringen går också i ett avseende längre, vilket man påtalar, än vad kräver. Regeringen föreslår nämligen att ett system för fastställande av arbets- och anställningsvillkor i utstationeringssituationer ska vara oberoende av om företagen är etablerade inom eller utanför det europeiska ekonomiska samarbetsområdet, EES. Efter noga övervägande landade alliansen i att det inte fanns några sakliga skäl att behandla utstationerade arbetstagare från länder utanför EES på ett annat sätt än de som lever inom EES-området. Avslutningsvis bör vi slå fast att regeringen efter ett noggrant utredningsarbete där arbetsgivarens parter bidragit mejslat ut ett lagförslag som slår vakt om den svenska arbetsmarknadsmodellen som den inte strider mot . Lagändringen är i minimalistisk anda för att inte göra mer ingrepp i den svenska modellen än nödvändigt och för att vi ska ha en lag som korrelerar med en rätt som vi ju i har ställt oss bakom . Oppositionens kritik är hård men deras motförslag lyser med sin frånvaro förutom när det gäller att omförhandla själva direktivet med övriga 26 medlemsländer. Det skulle dock förvåna mig om oppositionen verkligen är beredd att väcka frågan på EU-nivå vid ett eventuellt maktskifte. Alliansen är i alla fall inte beredd att äventyra den svenska arbetsmarknadsmodellen genom omförhandlingar av direktivet i EU. Med detta sagt vill jag säga att vi kristdemokrater och alliansen står bakom lagförslaget och yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 6 () replik: försöker här bagatellisera den här frågan och det här lagförslaget genom att framhålla att det handlar om ett mycket litet antal personer. Det är alldeles riktigt att det är ett litet antal personer i relation till hela den svenska arbetsmarknaden. Men det är så att de villkor som uppställs för företag på den svenska arbetsmarknaden påverkar arbetsmarknaden som helhet. Som jag sade i mitt anförande bygger den svenska kollektivavtalsmodellen, hela dess legitimitet, på att samma villkor gäller för alla inom var och en av branscherna på den svenska arbetsmarknaden, att alla företag riskerar att utsättas för fackliga stridsåtgärder för att teckna ett kollektivavtal och att alla företag för att slippa den risken har möjlighet att teckna ett kollektivavtal som också säkrar konkurrensneutrala villkor. Det är denna princip som ni slår sönder med det här lagförslaget, genom att säga att de företag som utstationerar arbetare här inte behöver underteckna ett kollektivavtal. Det är klart att det inte bara berör de personer som kommer hit, som är utstationerade. Det kommer att påverka hela de här branscherna.