prot · GY0935 · 2010-12-15 00:00:00 — Vi har visat på hur man lägger om förskolan, hur man går vidare så att blir en medveten kunskapssatsning utan att man förnekar den viktiga fostrande uppgiften. Och, fru talman, sedan går vi vidare till gymnasieskolan. Där erkänner vi alla människors lika värde och olika begåvning. Det gör att vi startar en plats också för de elever som inte nödvändigtvis vill gå en akademisk utbildning utan hittar sin plats i ett yrkessamhälle. Vi tar ett grepp på det samhälle vi vill ha, och i vårt framtida samhälle behöver vi rörmokare och svetsare. Vi behöver alla, och alla har samma värde. Men alla behöver en utbildning, och man får då en yrkesutbildning eller en yrkesförberedande utbildning. Sedan har vi akademin. Visst kan vi sitta här, och visst kan tala om det urusla antalet lärarledda lektioner. Javisst, men vem tog bort undervisningstimmarna? Vem tog bort och gröpte ur hela utbildningen på humsamområdet och 90-talet? Vad är det vi håller på att reparera? Jo, vi håller på att göra en kvalitetssatsning. har vi tyckt att eftersom inte ens socialdemokratiska politiker hade förstånd och vett att inte gröpa ur undervisningen på humsamområdet låter vi lärosätena själva bestämma hur mycket lärarledda lektioner det ska vara. Sedan mäter vi kvaliteten, och det har fått i uppdrag. Då har vi så många kriterier vi kan hitta på just precis . Är inte detta bra? Hur kan någon tycka att det är galet att göra allt i rätt tid och med ordning och reda så att man får ordentliga förändringar som ger möjligheter till ett riktigt bra utbildningssystem med innovationer? Vi tänker på hela landet, och vi tänker . Det gäller kommande generationer. Då kan väl inte svenska folket livnära sig på att klippa varandras hår och laga varandras mat? Vi måste i stället se till att vi befinner oss som en kunskapsnation längst fram på den globala kunskapsmarknaden. Där ska vi verkligen bli efterfrågade. Därför har vi byggt detta med en stark innovationsmöjlighet och med en stark möjlighet att vidareutveckla den kunskap vi har och bygga på ny kunskap. Där har vi tagit ett stort steg framåt, och det ska vi vara glada för. Jag yrkar bifall till propositionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 17 § Allmän miljö- och naturvård Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2010/11:MJU1 Utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård (prop. 2010/11:1 delvis). 160 (S): befann jag mig i , , på klimattoppmöte. Innan jag åkte dit fick jag en del frågor om vad jag skulle dit och göra egentligen. Jag fick en del bekymrade blickar, och man undrade om det där var någonting att åka på. Det kom fram en del oförståelse när det gäller vad som faktiskt stod på agendan. Jag fick också kommentaren att det där är ju bara ett gäng män i kostym som sitter och förhandlar och inte kommer fram till någonting. Jag försökte då hävda, och gör så fortfarande, att mitt och vårt engagemang inom socialdemokratin för ett offensivt klimatarbete bygger på så enkla saker som att det faktiskt handlar om din och min framtid. Jag är själv småbarnsförälder, så jag brukar dra parallellen att jag tror att föräldrar och småbarn i tycker att det är fullt tillräckligt att dra på ungarna galonisar . Jag tror att man vill slippa galonisarna , . Det är det vi står inför. Om jordens uppvärmning fortsätter som den gör nu betyder det att där det är torrt kommer det att bli ännu torrare och där det faller nederbörd kommer det att falla ännu mer nederbörd. Och det kommer inte att komma som snö, som vi har sett nu här i , utan det kommer att komma som regn. Jag är som sagt fullständigt övertygad om att föräldrar och småbarn vill slippa de där galonbyxorna. Jag är också fullständigt övertygad om att vi skulle klara av galonbyxorna, men faktum är att lever över två miljoner människor i direkta konsekvenser av klimatförändringarna. Enligt har vi fem miljoner sjukdomsdrabbade runt om i vår värld på grund av klimatförändringarna. Vi har 150 000 dödsfall. Det finns barn runt om i världen som kämpar för sin överlevnad av orsaker som vi har varit med och skapat. Därför bär vi ett extra ansvar för att minska utsläppen. Vi bär också ett ansvar för klimatförändringarna. satt jag i kongressalen i i . Jag lyssnade till hur världens ledare applåderade den nya uppgörelsen om klimatet. miljöminister var naturligtvis också på plats. Den som lyssnar på miljöministern här i den här debatten kommer nog att märka att vi drar ganska skilda slutsatser av det mötet. Miljöministern kommer att säga att klimatförhandlingarna är på rätt köl igen och att mötet i är ett steg på vägen mot en bindande överenskommelse. Jag förstår om miljöministern väljer att beskriva den här överenskommelsen på det sättet eftersom den är i stort behov av att rehabilitera sig efter det katastrofala klimatmötet i . Men så positiv är inte min bild. Det var med dubbla känslor som jag hörde jublet och applåderna. Det är naturligtvis bra att vi fortsätter att diskutera Kyotoprotokollet inom FN:s ram. Det är bra att inte också Cancúnmötet kollapsade som mötet i gjorde. Jag vet att många har slitit hårt för att göra gott, och man lyckades till slut. Det är viktigt för alla oss som tror på internationella överenskommelser. Det är bra att tilltron hos världens länder verkar öka. Men ribban ligger alldeles för lågt. Vi kan inte fortsätta att diskutera minskade utsläpp på så låga nivåer att de i praktiken innebär en global temperaturhöjning på . Vår planet tål inte en högre ökning än kanske , om ens det. Vi får inte nöja oss med det enkla faktumet att förhandlingarna genomfördes och, för att citera miljöministern, kom på rätt köl igen. Agreement riskerar att bli ett papper som räddar ansiktet på de statschefer och miljöministrar som fanns på plats, men för vår gemensamma framtid är papperet helt otillräckligt. Jag har sagt, och fortsätter att säga, att ingen av oss kunde resa hem från det mötet och se våra barn i ögonen, för vi hade inte räddat deras framtid. Det var helt enkelt ett stort steg i men ett pyttesteg för klimatet. Jag har faktiskt väldigt liten förståelse för att det ska vara så svårt att fixa nya gröna jobb och göra befintliga jobb grönare och att det ska vara så svårt att rädda vår framtid. Det borde vara någonting som kunde engagera mer. Det borde vara betydligt mer spännande än att lägga miljarder på miljarder på kraschade banker under finanskriser. Det vore kanske ett vettigt sätt att hantera just detta. De framsteg som gjordes i handlar om att skapa en global klimatfond som bidrar till att stärka utvecklingsländerna i deras klimatanpassning, att skydda regnskogen och att införa ett hållbart skogsbruk. Kvar finns fortfarande den avgörande frågan om Kyotoprotokollets fortsättning efter 2012 och avsaknaden av ett globalt rättsligt bindande avtal för utsläppsminskningar. I brist på konkreta åtgärder vänder man nu sina blickar mot i . Där hålls nästa klimatmöte . Förhoppningen växer att mötet i , tillsammans med tidigare möten i , , och , trots allt bidragit till ytterligare några byggstenar i den globala miljöplattformen som är så nödvändig. Men mycket återstår att göra. EU måste ta ett större ansvar och bygga bättre relationer med ett antal länder. EU har också ett stort ansvar att minska sina utsläpp oavsett vad andra länder gör. Klimatfinansieringen behöver lösas bättre. EU lägger på att hantera effekterna av klimatförändringarna. läggs på att rädda bankerna på . Det tål att tänka på. Ansvaret för penga- och tekniköverföringen vilar tungt på de rika länderna som länge har släppt ut växthusgaser. Det här är en viktig punkt för alla de länder som utan egen förskyllan drabbas hårt av klimatförändringarna. måste vi tänka globalt men agera lokalt. Vi måste jobba vidare på den internationella arenan men också visa och ta ansvar på hemmaplan. Här har den och miljöminister en hel del kvar att göra. I den här debatten kommer miljöministern säkert att nämna att nu rekordminskar sina utsläpp. Det tål också att tänka på. och gick svensk ekonomi igenom en historisk nedgång. Bnp föll 2009. Nedgången var extremt stor inom skogsindustrin och bilindustrin. Det är två av de tyngsta utsläppssektorerna. Att totalutsläppen minskar är därför helt logiskt. Allt annat hade varit sensationellt. Dessutom var ju manegen krattad när kom till makten. kunde visa att tillväxt och ökade utsläpp inte nödvändigtvis går hand i hand. Då hade utsläppen minskat som bnp hade ökat . är ett av få länder som har lyckats med detta. Det handlade om ett långsiktigt miljöarbete som drevs av de socialdemokratiska ministrarna . Den nuvarande regeringen beskriver gärna olika politikområden, till exempel skolpolitiken, som en trög Atlantångare som är svår att ställa om till rätt kurs. I fråga om klimatet är liknelsen faktiskt relevant. Trots att den borgerliga regeringen har vidtagit ett flertal negativa åtgärder, som till exempel att ta bort stödet till klimatinvesteringsprogrammen, tuffar vår Atlantångare vidare på den kurs som vi socialdemokrater en gång satte mot lägre utsläpp. I en kommentar till de minskade utsläppen säger miljöministern att världen behöver förebilder och att ska ta den rollen. Det är en intressant formulering av en miljöminister som är inne på sitt femte år ska ta. Vi har haft den rollen, . Vi var en gång förebild. Den dåvarande socialdemokratiska regeringen hade inte draghjälp av finanskris och allvarlig lågkonjunktur. Världens utvecklingsländer pratade då väl om oss, och världens miljöorganisationer såg oss som en ljuspunkt i arbetet. Det duger inte att räkna hem utsläppsminskningar som frukten av finanskrisens effekter. Det duger inte att ta bort skatten på handelsgödsel och därmed också ta bort ett effektivt styrinstrument för minskad övergödning. Det duger inte att ta bort de klimatinvesteringsprogram som effektivt bidragit till kommuners och företags lokala miljöomställningsarbete och minskat koldioxidutsläppen med . Det duger inte att blunda för transportsektorns utsläpp. Det går inte att glädjas åt överenskommelser om biologiskt mångfald på internationell nivå, som den i , och på hemmaplan minska pengarna till biologisk mångfald. Det duger inte att på hemmaplan plocka bort förbudet mot deka-BDE, ett bromerat flamskyddsmedel, och detta trots att Kemikalieinspektionen, utifrån försiktighetsprincipen och baserat på de osäkerheter som rör riskerna vid användning av det här medlet, kommit fram till att man skulle förhindra ytterligare tillförsel av deka-BDE till miljön. Det duger inte att dra ett förbud mot bisfenol A, till exempel i nappflaskor, i långbänk. Det har förbjudit . Vi socialdemokrater menar tillsammans med De rödgröna att det är viktigt att gå före. Vi menar att vi har visat att det går att kombinera god tillväxt med ett offensivt klimatarbete. Därför har vi mer ambitiösa åtaganden när det gäller utsläppsminskningar och EU:s utsläppsminskningar. Vi prioriterar biologisk mångfald, inte bara i ord utan också i kronor och ören. Vi lägger mer pengar till Kemikalieinspektionen. Vi menar att förbudet mot deka-BDE borde ha varit kvar. Vi har länge påtalat att det behövs ett förbud mot bisfenol A i nappflaskor och andra livsmedelsförpackningar som har direktkontakt med mat. Vi driver försiktighetsprincipen. Vi hade gärna sett vårt formas. Där hade vi haft en högre ambition när det gäller satsningar på nya gröna jobb och på att göra befintliga jobb grönare. Det hade varit en historisk satsning på infrastruktur, kollektivtrafik och klimatavdrag vid renovering, om- och tillbyggnad. Vi hade gärna sett en nystart av de effektiva klimatinvesteringsprogrammen, och vi lägger nya pengar till detta. Vi hade tagit ansvar för att minska övergödningen genom att återinföra skatten på handelsgödsel. Vi hade gärna velat minska utsläppen från biltrafiken genom ett tillfälligt stöd till förnyelse av tunga fordon för att påskynda omställningen. Och vi hade också gärna velat föreslå stöd till efterkonvertering av bilar och en satsning på utbyggnad av biogasmackar. Vi socialdemokrater, tillsammans med och , har en större budget än regeringen på det här utgiftsområdet, men våra ramar röstas ned av en borgerlig minoritet i kammaren. Vi beskriver därför i ett särskilt yttrande hur vi skulle ha velat forma framtidens , men tyvärr kommer det att stanna vid det. Som jag sade deltog jag , i ljuvlig högsommarvärme, i klimatmötet i . Hemma i är novembertemperaturen enligt den lägsta . Då kanske det är förståeligt att många inte känner att 2010 kommer att vara det varmaste året någonsin globalt sett. Isarna smälter, har drabbats av en katastrofal översvämning och av torka. Det har varit som tagit lite närmare en blötare framtid och våra barn lite längre från att återigen få uppleva en vit jul. Den har tagit föräldrar och barn lite närmare galonisar, inte bara och utan också , . Jag tror att de vill slippa det. Det har varit som dömt hundratusentals barn i världen till med kamp för överlevnad, som skulle ha behövt ett jättekliv i och en regering som vågat omfamna äventyret att offensivt ställa om , helt enkelt för att det är något som vi alla skulle tjäna på. Jag vill avsluta med att säga att jag vet att jag överskridigt min anmälda talartid, men det här är ett oerhört engagerande ämne. 161 (MP): Jag tänkte börja i en lite annan ända, nämligen i att 2010 är året för biologiskt mångfald. Jag vet att miljöministern, som är med oss, var mycket nöjd med de förhandlingar som man lyckades genomföra på den internationella nivån i i . Det var många som gladdes åt de besluten på internationell nivå, för biologisk mångfald är inte bara en fråga om våra arter utanför knuten här hemma. Det är också fråga om ett ekosystem som ska fungera över hela jorden. Därför behövs internationell samordning och diskussion. Det kräver naturligtvis starka åtaganden för att den biologiska mångfalden också i vårt land ska stärkas. Den har utsatts för många prövningar och utsätts alltjämt för stark påfrestning. Inte minst utarmas våra skogslandskap, huvuddelen av det svenska landskapet, fortfarande i stor utsträckning. De åtgärder för skogen som är den största budgetposten i den budget som vi nu diskuterar har inte alls räckt för att bättra på statistiken. Snarare jobbar vi mot en allt större uppgift. Kanske borde fler diskutera och jag hoppas att vi återkommer i den här församlingen hur vi kan ställa om den grundläggande användningen av skogsresursen på ett sådant sätt att det bättre gagnar biologisk mångfald. Jag skulle vilja framföra mitt djupaste beklagande över att var fjärde avverkning i inte ens når upp till de miniminivåer som vi har i vår skogslagstiftning. Dessa nivåer är satta just med tanke på att det frivilliga åtagandet från skogsägare i också ska bidra till biologisk mångfald. Det är ett system som år inte visar sig fungera. Det tycker jag att den sittande regeringen, som är inne på sitt femte år, borde ta till sig och göra någonting åt. Det är anmärkningsvärt att man kan delta i de internationella förhandlingarna och slå sig för bröstet utan att ha redovisat på hemmaplan. Det finns mycket att göra när det gäller skogen. Det handlar om många olika arter. Vi står inför ytterligare en vinter med jakt på varg, en art som är starkt hotad i . Vi vet att situationen för ålen ser tämligen dyster ut och att åtgärder saknas på den reella kartan. Vi skulle kunna ta upp vilken art som helst, det finns många, men då skulle talartiden snabbt rinna i väg. Det jag vill komma till är att den biologiska mångfalden, det politiska området liksom andra miljöpolitiska områden, behöver en styrning och ett system så att man kan jobba långsiktigt, att man kan jobba på även i tider när frågorna inte står högst på dagordningen. Vi vet att det i dessa tider med bombdåd i och annat finns litet medieutrymme för hur ålens reproduktionscykel ser ut. Det är ingenting konstigt med det, men vi måste i ett välfärdsland som mäkta med att ha ett system som kan leverera ett skydd för de grundläggande ekosystemen som vi ju alla är beroende av även i dessa tider. Det av oss i utvecklade miljömålssystemet har blivit internationellt prisat. Det är ett system som under den förra mandatperioden och riskerar att försvagas. Jag tror att anledningen är att det faktiskt levererade obekväma förslag på mål och åtgärder. Det är beklagligt att vi går ifrån ett sådant system utan att veta vart vi ska gå i stället. Låt mig ta ett exempel som jag vet att regeringen nu har börjat visa visst intresse för, nämligen kemikalieområdet. Vi har haft ett miljömålssystem på det området och ett miljömålsråd som levererat förslag till en strategi med åtgärder på det kemikaliepolitiska området. Det var en strategi för giftfria och resurssnåla kretslopp som var oerhört väl utarbetad. Flera myndigheter var involverade och där fanns ett antal viktiga åtgärder, inte minst hur skulle agera och vara starkare i EU eftersom kemikaliepolitiken är så starkt EU-reglerad. Det arbetet med miljömålssystemets försvagning läggandet i långbänk, omstrukturering, tappandet av delmål har man lagt i byrålådan. kommer regeringen i stället och säger att vi under den här mandatperioden också ska fokusera på kemikalier och ta fram en handlingsplan. Jamen, tjenare, det fanns ju en hel strategi, det fanns en åtgärdslista. Man kan börja där i stället för att slå sig för bröstet och säga att man nu ska ta fram en handlingsplan. Men visst, vi välkomnar en handlingsplan för kemikalier. Vi har i motioner och i det gemensamma särskilda yttrandet från den rödgröna sidan poängterat att det finns många sätt för att gå före på kemikalieområdet. Det fanns några områden som regeringen pekade ut som prioriterade under förra mandatperioden och som man fortsätter att jobba hårt med, säger man. Det är klimatområdet och havsområdet. Klimatområdet är fortsatt ett oerhört viktigt område, och liksom föregående talare är även jag hemkommen från mötet i i . Utan att göra alltför djuplodande analyser kan man konstatera att förhandlingstaktiken på det mötet var att vi inte enbart kan använda den internationella arenan som den enda klimatpolitiska åtgärden. Då skulle man inte komma särskilt mycket framåt på det här området. I stället måste vi agera parallellt här hemma, resolut och konkret, och vi måste säkerställa att vi kan visa för andra hur man kan minska klimatutsläppen på ett mycket tydligare sätt. Jag menar att det är helt fel att sätta de klimatpolitiska målen i utifrån idén om att de åtgärder vi kan vidta här är tillfyllest, att vi inte behöver göra någonting ytterligare, åtminstone inte under den kommande mandatperioden, vilket sades i regeringsförklaringen, och att om vi ska göra något ytterligare ska vi stärka insatserna utomlands. Vi borde sätta klimatmålen i utifrån vad mer kan göra. Och kan göra mycket, mycket mer. Städerna, kommunerna, företagen i kan göra mycket mer, men de får inte incitament, inspiration eller ett mål att jobba mot med en regering som sätter målen efter vilka åtgärder man inte vill vidta. Vi har i det rödgröna förslaget till budget, vilket föregående talare tog upp, ganska mycket mer i form av klimatpolitiskt agerande. Det gäller investeringar i järnvägar för att få bort transportsektorns ständigt ökande utsläpp, miljösmarta investeringar i miljonprogrammen, investeringar som skapar bra samspel mellan kommuner och företag och sätter i gång exempelvis biogasanläggningar genom Klimp:en och liknande. Det finns mycket att göra som inte görs. Varje beslut som fattas i den här kammaren som innebär att man inte tar vara på möjligheten att göra en klimatsatsning måste vara ett beslut i fel riktning med tanke på den situation som råder på jorden, med den ökning av växthusgaser som vi står inför. Det måste vara billigare att göra det nu än att skjuta på det till . Jag vet att inte är överens med alla partier i denna kammare om att det är så, men det är vår uppfattning att det är betydligt smidigare och bättre för samhället. Det innebär mindre mänskligt lidande om man fattar dessa beslut nu än om de fattas . När det gäller havet hoppas jag att vi får diskutera den stora lösningen med ett handelssystem för kväve och fosfor som har föreslagits från regeringen under . Jag har fortfarande inte sett något resultat av det. Jag undrar om man tror att man kan komma fram den vägen. Avslutningsvis var förra mandatperioden den första perioden där miljöpolitiken inte flyttade fram sina positioner i . Budgeten ger inte någon bild av att den här perioden kommer att bli annorlunda, vilket vi beklagar. Jag instämmer i de två särskilda yttranden som för fram i detta betänkande. I detta anförande instämde och (båda MP). 162 (SD): Vår budgetmotion på det här utgiftsområdet har redan fallit. Därför tänkte jag använda tiden till att tala lite om min syn på klimatet i miljödebatten och de brister jag ser i detsamma. Inte minst tänker jag nämna lite grann om de panikåtgärder som jag tycker präglar den svenska miljödebatten. Man föreslår ofta åtgärder som är ogenomtänkta och förhastade där kostnaderna helt enkelt inte står i rimlig proportion till miljönyttan. Som exempel kan man nämna att politiker föreslagit att man till exempel ska använda skattemedel för att konvertera begagnade bilar till att köras på etanol. Det räcker alltså inte att införa höga kraftfulla miljökrav på nyproducerade bilar. Samma förfarande har jag sett när man vill förbjuda användandet av tvåtaktsmotorer trots att de är förbjudna i handeln. Ett annat exempel är den planerade utbyggnaden av vindkraften och övertron på vindkraften som ersättande energikälla. Det är något jag gärna återkommer till längre fram, men jag tänkte ändå ta upp det inledningsvis. Ytterligare ett exempel som är intressant i sammanhanget är de föreslagna satsningar från visst politiskt håll på höghastighetståg som åtminstone enligt min mening är resultatet av panik och förhastade slutsatser snarare än rationell slutledning. Kostnaderna står helt enkelt inte i proportion till nyttan. I stället riskerar detta att tränga undan infrastruktursatsningar som är välbehövliga. Missuppfatta mig inte här. Jag har ingenting emot höghastighetståg som sådana. Det är bara kostnaden jag anmärker på. Varje felsatsning oavsett vilket område det gäller får en undanträngningseffekt för mer effektiva och lönsamma projekt. känner jag att det är en bäst-i-klassen-politik som kostar orimligt mycket pengar för de svenska skattebetalarna och inte leder till det önskade resultatet. Miljöpolitik går enligt min mening inte att skilja från energipolitiken och den ekonomiska tillväxten. Min uppfattning är att allt går hand i hand när det gäller ekonomisk utveckling. Det tycker jag ibland försvinner i debatten. Jag tänker då framför allt i ett globalt perspektiv. I det globala perspektivet har vi brist på livsmedel. Större delen av all odlingsbar mark på vårt klot är redan uppodlad. Den moraliska ambitionen måste ändå vara att utrota världssvälten. Jag tror att den enda lösningen för framtiden kommer att vara tygla universums krafter. Då talar jag kanske om kärnkraft, och kanske både tredje eller fjärde generationen, som väldigt intressant. Det handlar kanske till och med om fusionskraft . Det handlar också om genteknik. För mig är det förvånande att många så slentrianmässigt reagerar med taggarna utåt när man talar om GMO. All GMO-teknik måste givetvis bedömas från fall till fall. Men i grunden ser jag ingen större skillnad på den artificiella förädling av livsmedel som vi människor har ägnat oss åt jämfört med den förädling som sker i laboratorium. Att vi är försiktiga är en annan sak. Det är viktigt, och det är naturligtvis någonting vi ska vara. Vi har otroligt stora utmaningar i att få mat för dagen till jordens alla invånare. Det gäller inte minst med den ständigt närvarande och snabbt tilltagande befolkningsökningen. Det är ungefär tio , 80100 invånare netto, som jordens befolkning ökar med. Då förstår man att det är väldigt stora utmaningar som vi har framför oss. Jag hoppas att ska vara ett föregångsland när det gäller att avveckla beroendet av fossila bränslen.