prot · GX09133 · 2010-06-07 00:00:00 — Prognoserna, som man kan höra att justitieministern misstror en del, är uppbyggda tillsammans med alla de rättsvårdande myndigheterna: polis, åklagare, domstolar och i sista instans kriminalvården. Man har förfinat prognosinstrumenten, och säger man att man tror att man träffar ganska rätt. Då har man ändå inte byggt in vissa av de förutsättningar som skulle kunna påverka i negativ eller positiv, om man så vill riktning, där man skulle kunna lagföra fler med fängelse som påföljd. Man har inte tagit tillräcklig höjd för det. I slutet på den prognosperiod som man har i den rapport som jag nu håller upp Rättsväsendets kapacitetsbehov åren 20102013, utgiven av alltså , skulle det fattas mellan 900 och 1 200 platser i kriminalvården. Dessutom skulle det, enligt en rapport jag fick så sent som , fattas drygt 1 miljard 2012 för den operativa verksamheten i kriminalvården. Vi får dessa rapporter från . Om justitieministern misstror kan jag ha viss förståelse. Det är en part som ska tillgodose sina medlemmars intressen, och där kan det finnas en övervärdering på grund av att underlaget är lite tunt. Men att ministern misstror sina egna myndigheter på det sätt som antyds känns inte riktigt naturligt. Ministern talar om större flexibilitet i verksamheten. Det är klart att man kan tänka sig det. Visst kan man flytta brottslingar från till , men det är inte särskilt rationellt. Jag tror inte heller att kriminalvården skulle fungera om man hade 100 procents beläggning. Om man kommer upp i tycker Kriminalvården själv att man har nått ganska höga tal. Jag vet inte om justitieministern har tänkt sig att man ska hålla på och flytta människor hur som helst. Det måste väl ändå finnas något av närhetsprincip i kriminalpolitiken också? Jag har också tittat på en del tidigare debatter som justitieministern har haft om rättsfrågor, polis och kanske framför att kriminalvården. Där har hon sagt att Kriminalvården ska sköta sig själv och att hon inte vill vara med och styra och ställa. Hon ser till att den har tillräckligt med resurser vilket justitieministern alltså tror att Kriminalvården har och så måste Kriminalvården inom egen hank och stör klara dessa uppgifter. Det verkar som om det rör både den operativa verksamheten och också investeringar i mångmiljardbelopp. Av de svar som justitieministern har lämnat och av det svar som jag har fått nu får jag en känsla av att detta med framförhållning inte är regeringens starka sida när det gäller kriminalvården. Kriminalvården får de pengar som ni tycker att den ska ha, och sedan får den klara sig. Justitieministern kanske vill kommentera detta med att man inte vill blanda sig i hur myndigheten sköter det här jobbet och att man har behov av mer resurser. 59 (m): Det är väl ändå magstarkt av att säga att prognoserna är förfinade! Det kan man inte säga om man studerar utfallet och jämför prognoser och verklighet. Jag misstror inte myndigheter, men prognoser är alltid prognoser, och det är oerhört svårt att göra sådana. När vi ska göra underlag för budgetäskanden och fatta beslut på regeringsnivå är vi tvungna att jämföra prognoser och utfall och se vilka erfarenheter vi har. Prognoser från Kriminalvården brukar ligga på tok för högt. Ändå är det den myndighet som har fått mest pengar av alla . Det gör att man har utrymme för den verksamhet man ska bedriva. Jag kan konstatera att anslagsökningarna för Kriminalvården har gått ganska jämnt . Man har fått 28 procents ökning av anslagen bara under den här mandatperioden. Det kan jämföras med polisen, som ligger på . Vi har alltså stärkt kriminalvården mer än annat. Det är väl rimligt, men det gör också att man kan ställa vissa krav på att myndigheten ska ta ansvar för de behov som finns. Man kan inte påstå att det är trångt eller överbelagt i kriminalvården. Medelbeläggningen låg på för häktena och på för anstalterna. Häktesbeläggningen ligger under den målsättning som Kriminalvården själv har haft. Då kan man inte mena att regeringen inte ser hur verkligheten ser ut. Medelbeläggningen ser alltså mycket bra ut. Jag är inte ute efter att man ska flytta människor kors och tvärs, utan jag konstaterar att det generellt inte finns något problem. Det kan finnas en del regionala variationer. Och i den situationen kan jag säga: Då kan man väl använda de platser som finns. Jag har inte någon medveten strävan efter att ha någon typ av onödig transportverksamhet. Det vore väldigt långt ifrån den inställning jag har. Jag menar att man, när man tittar på beläggningssiffrorna, ser att vi har en bra beläggning. Det är inte någonting som det finns skäl att vara bekymrad över. Däremot är jag bekymrad över att Kriminalvården inte anser sig ha råd med en del av de satsningar man vill göra trots att man har fått kraftfullt ökade anslag. När det gäller det långsiktiga har vi också arbetat ganska intensivt med att se över investeringsplaner och annat. Men Kriminalvården kan ju inte räkna med att få ytterligare anslag utan att verksamhetens omfattning ökar. Det vore intressant att få veta hur oppositionen reagerar på alla rapporter som finns om ekonomin och hanteringen av resurser inom och om man anser att Kriminalvården borde få mer pengar. För det har Socialdemokraterna inte lagt fram några stora förslag om. Däremot spretar det när det gäller andra myndigheter. Men jag menar att vi nu faktiskt måste se till att de resurser som finns används väl. Några signaler om att vi borde göra på annat sätt finns faktiskt inte. 60 (): Justitieministern vet lika väl som jag att om man har ett minskat utrymme att hantera kan inte heller Socialdemokraterna anvisa mer pengar än vad som finns. Är det 100 miljarder borta ur en budget är de borta. Det är bara så. I den här rapporten, den här prognosen, som jag hänvisade till talas det om att man har förfinat prognosinstrumenten. Justitieministern måste alltså misstro alla de fyra myndigheter som jobbar med det här om hon säger: Det här stämmer inte. Det är fullständigt orimligt. Sedan kommenterar justitieministern egentligen bara frågan om det operativa anslaget. Det långsiktiga har till exempel att göra med investering i nya fängelser. och har varit på tapeten . Var är pengarna till att skapa de nya platserna? Vad jag vet finns de inte. Sedan jag kommer tillbaka till det skulle jag gärna vilja att justitieministern kommenterar detta med att myndigheten själv, inom sin egen ram, ska hantera det här så att det fungerar. Om det bevisligen inte fungerar och pengarna inte räcker till undrar jag om man kan göra som justitieministern gjorde . Hon åkte till och sade angående de häktesplatser som man skulle bli av med: Nej, de ska vara kvar. Det går inte att åka till med dem som ska häktas, utan nu låter vi de här platserna vara kvar. Jag tycker att det lite grann liknar intervention i myndighetens förmåga att sköta sina egna uppgifter. Vill man inte blanda sig i hur de sköter sina uppgifter och säger man att de får klara sig själva borde man väl heller inte hantera häktesfrågan på det sätt som justitieministern gjorde. Sannolikt kommer de här häktesplatserna att vara kvar i till långt fram . 61 (m): Socialdemokraternas långsiktiga ansvar har bestått i att slänga ur sig en massa löften som man inte har haft täckning för. Det är lite grann som kejsaren i saga. Inte minst gäller det Östersundsanstalten, där det har talats mycket och inte fattats några beslut. Jag skulle förstå om man inte nämnde den hanteringen, för det är inte någon vacker saga om regeringens hantering som vi ser där. Och det ansvaret ligger tungt på Socialdemokraterna. Långsiktiga investeringar är naturligtvis bekymmersamma. Det är ganska långa kostnadsanalyser som man behöver göra i de sammanhangen. Jag är inte helt nöjd med hur investeringsbesluten tas när det gäller kriminalvården generellt, men just när det gäller en del anstalter är det riktigt under isen, eftersom regeringen inte har fattat beslut. Det finns inga underlag. Det tycker jag är ganska anmärkningsvärt. När det gäller häktet i är det inte så att jag för en gångs skull bryr mig om detaljerna. Under förra mandatperioden hade vi nämligen en ganska omfattande diskussion här i om häktet i . Det visade sig nämligen att det inte fungerade med det nedlagda häktet. Efter vissa utredningar och annat var alla överens om att det måste finnas ett häkte där. Sedan kopplades detta samman med tanken på att man skulle ha häktet i den här anstalten. När Kriminalvården konstaterade att de inte hade råd med någon anstalt sade man helt plötsligt: Ja, men då lägger vi ned häktet i . Det är faktiskt ganska väl utrett och grundligt genomarbetat att det här behovet finns. Därför gav jag ett uppdrag till rättsväsendets myndigheter att utreda häktesverksamheten och organisationen i igen. Och man får inte lägga ned det här häktet innan man faktiskt har visat detta. Man hade nämligen inte samrått med varandra. Man hade inte lyssnat. Och jag fick tillräckligt mycket underlag för att förstå att andra rättsvårdande myndigheter skulle få bekymmer med det beslut som man hade för avsikt att ta. Det tyckte jag var orimligt med tanke på de riksdagsdiskussioner och beslut som har varit . Där fanns det alltså ett gediget underlag. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av tredje vice talmannen från sammanträdets början till och med och 7 § anf. 31 (delvis) och av andre vice talmannen därefter till sammanträdets slut.