prot · GX09126 · 2010-05-26 00:00:00 — För att dra undersökningen lite kort visar den att andelen barn som lever i familjer som fått ekonomiskt bistånd beräknas öka fram till . Den tydligaste ökningen är bland ensamstående med barn. RUT:s undersökning visar också att barn till unga föräldrar är mer relativt fattiga, och det gäller även barn med utländsk bakgrund. Och jag undrar: Vore det inte bättre att se till att förbättra villkoren för de här grupperna i stället för att införa något som riskerar att slå mot familjer som redan har stora problem och knappa ekonomiska resurser? Precis som saknar jag forskning och utvärdering som ger stöd till det här förslaget. Och jag undrar: Var får ni allt ifrån? Hur kan ni tro att ett så komplext problem som brottslighet bland barn och ungdomar löses med så här enkla medel? Hur kan ni tro att föräldrar på grund av en ekonomisk risk ska ta större ansvar för sina barns beteende? Och var finns analysen av vilka familjer som befinner sig i riskgrupperna? Jag tror verkligen inte att det är mer piskor, krav och tumskruvar som behövs, utan jag är övertygad om att de allra, allra flesta föräldrar vill att deras barn ska vara skötsamma. Låt oss i stället se till att föräldrar vill sina barns bästa och stödja dem i det. Det finns dessutom en risk att föräldrar till barn och ungdomar som orsakar många skador inte kommer att kunna betala det skadestånd som ålagts dem. Det har vi sett i , som har en lagstiftning som liknar den som högern föreslår. Justitiekanslern säger i sitt remissyttrande att det finns anledning att tro att samma sak skulle hända här i om lagen införs. Jag vädjar till er i majoriteten att om ni inte vill lyssna på oss rödgröna kan ni väl lyssna på Lagrådet, ombudsmän, , och , som alla ifrågasätter om de förslag som regeringen presenterar verkligen kommer att ha någon betydelse för att minska ungdomskriminaliteten. Nej, ert förslag kommer bara att öka den ekonomiska utsattheten och stigmatiseringen bland redan utsatta barn och föräldrar. Jag yrkar därmed bifall till den gemensamma reservationen. 34 (): betänkande CU23 om skärpt skadeståndsansvar för vårdnadshavare bygger på den märkliga uppfattningen att det skulle vara bra för barnen om samhället straffar föräldrarna när barnen har gjort bort sig. Regeringen lever i villfarelsen att de föräldrar som redan har det svårt skulle bli bättre som föräldrar om de tvingas betala böter för de ofog som deras barn ställer till med. Att det skulle gå att hitta evidens för det betvivlar jag verkligen. Det betyder inte att jag tror att det bara är i utsatta familjer som barn begår brott. Vi har gott om exempel på barn från så kallade fina familjer, med högavlönade föräldrar, som begår minst lika stora brott som barn från utsatta familjer. Lagen ska funka för alla. Vi har trots allt i riksdag en tydligt uttalad samsyn om att barnets bästa ska komma i första rummet. Det betyder att när vi lagstiftar ska vi försöka försäkra oss om att de lagar vi beslutar om innebär att barnet, när det berörs, får en bättre situation än det hade innan. Precis som i det föregående betänkandet skiner ismerna igenom. Det handlar inte om att lyssna till vad expertisen säger. Det handlar inte om att ta reda på vad forskningen anser eller vad de berörda myndigheterna har för uppfattning. Det handlar om ren ideologi. Det handlar inte om barnets bästa. Det handlar inte om solidaritet, mänskliga rättigheter, humanism eller ett försök att göra något gott. Snarare handlar det kanske om att hävda äganderätten. Det centrala i förslaget är att den som drabbas ska få betalt. Jag kan hålla med om att de som drabbas så långt som möjligt ska hållas skadeslösa, men jag invänder mot metoden med skadestånd. Hur kan man inte se att hela samhället har ett ansvar för dem som hamnar snett i livet? Hur kan man inte inse att det är hela samhällets ansvar att stötta den som drabbas och dem som lever i utsatta familjer? Detta med skadestånd är en allvarlig fråga, och det kommer att drabba utsatta familjer hårt. Vi ökar inte välståndet genom att skärpa konflikterna i samhället. Lika lite skapar vi välfärd genom att fler människor blir utslagna. Det är ett inkluderande förhållningssätt som är grunden till välstånd, inte bara i utan i alla länder jag har studerat. före detta språkrör berättade för mig för kanske hur han redan då kunde se hur fler familjer satte galler för sina fönster, byggde högre och kraftigare staket runt sina fastigheter och installerade övervakningssystem av olika slag redan då med övervakningskameror. I vissa stadsdelar organiserade man bevakning. Han sade att privata säkerhetslösningar ökar rädslan och otryggheten och bidrar till ökat våld. blir det oändligt mycket dyrare än att bygga ett samhälle där vi samarbetar och bryr oss om varandra. Den gröna visionen är något helt annat än högerregeringens strafftänkande om öga för öga, tand för tand, sköt dig själv och skit i andra. Högerns egoism är absolut inget vi i vill se. Allt går inte att reglera med prislappar. De föräldrar som har svårigheter med sin föräldraroll är förmodligen de föräldrar som är minst lämpade att utsättas för ekonomisk press för att förbättra sin föräldraroll. Det kan vara den droppe som får bägaren att rinna över, som gör att föräldrarna ger upp sin föräldraroll. Som på så många andra områden verkar det som om regeringen lagstiftar utifrån en personlig livserfarenhet och ett personligt perspektiv. Att rådfråga dem som har kunskaper om utsatta familjer och familjer som är mindre väl fungerande med problematiska sociala mönster verkar inte falla regeringen in. Kanske kan en minister förändra sin föräldraroll om en minister drabbas av ett skadestånd på grund av att ministerns barn utför skadegörelse eller begår ett brott. Jag tror dock att det är få som sysslar med sådana här frågor som skulle påstå att det i så fall skulle vara applicerbart på alla familjesituationer. Jag ska inte tala så mycket mer och avstår från en del av min anmälda talartid, för jag blir faktiskt ganska upprörd av detta förslag. Det är pinsamt för riksdag att vi tar detta steg. Det är uppenbart att regeringens förslag kommer att slå hårt mot många familjer som redan har problem. Det kommer inte att få några positiva effekter. Föräldrarna behöver stöd, inte straff, för att klara sin föräldraroll. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet. Jag vill göra som föregående talare och vädja till majoriteten att tänka på barnet. Jag förstår ert läge. Ni är låsta vid ett förslag efter att ha förhandlat ihop er i . Det är svårt att rucka på frågor när de väl har kommit till och när allmänhetens reaktioner har kommit, men jag tycker att ni ska tänka efter. Kan ni verkligen utsätta barn för detta för någon obegriplig princips skull? Kan ni inte försöka lyssna på sakkunskapen och läsa remissvaren en gång till? Låt er politik influeras av kunskap i stället för av ismer. 35 (): misstänktes 14 461 personer i åldern för brott mot . Till detta ska läggas de uppskattningsvis närmare 20 000 barn som misstänks för brott. Barn och ungdomar är kraftigt överrepresenterade i brottsstatistiken. I propositionen föreslår regeringen ett strängare skadeståndsansvar för föräldrarna. Det bakomliggande syftet är att på ett tydligare vis än vad som är fallet markera ansvarsfrågan. Låt mig börja med att tala om världen utanför detta hus. Hur ser det ut egentligen? Vi har en alltmer stressad miljö; det tror jag nog att vi alla är överens om. Tiden då den ena föräldern stannade hemma tills barnen var vuxna är förbi. Vi stressar för att hinna med jobbet, handla, laga mat, städa, betala räkningar och sköta om allt annat runt barnen. Vi vill att allt ska fungera och driver det så långt att det till slut handlar mer om hur det ser ut runt barnen än om vad som händer inom dem. Vi stannar inte upp för att ha det där lilla extra samtalet. Den känslomässiga biten skärs av i jakten på att alla andra delar i pusslet ska passa. Allt detta har en mängd förklaringar, och det är inget man löser med ett penndrag. Men en bra devis att jobba efter är: Det viktigaste först. Det kan tyckas självklart att vi ser ansvaret för våra barn som det viktigaste. Så är det säkert i tanken, men när vardagen kommer går en mängd andra saker före. Reaktionen på hur våra barn mår eller vad de gör försvinner i bruset av vardagsstressen. Om vi nu konstaterar att det är ett problem att ungdomar är överrepresenterade i brottsstatistiken har vi en skyldighet att försöka göra det som vi som politiker kan för att råda bot på det. Vi ska inte lägga oss i uppfostran, vem av föräldrarna som är hemma när eller hur prioriteringar ser ut inom familjen. Mycket görs redan. Arbete med ungdomsbrottsligheten bedrivs genom insatser i skola och socialtjänst. Det är bra och viktigt, men vi behöver fler verktyg. Det räcker inte med enbart förebyggande åtgärder. En felaktig handling måste åtföljas av en reaktion. Avsaknad av reaktion vid den första förseelsen tror jag är en av orsakerna till fortsatt brottslighet. Utifrån detta perspektiv är lagförslaget välkommet; det kompletterar förebyggande insatser. Vi måste nämligen se hela bilden. Om barnen eller ungdomarna vet att deras handlingar leder till strängare konsekvens för föräldrarna kommer det förhoppningsvis få en del att tänka om. Dessutom prioriterar kanske föräldrarna annorlunda om det kommer in en ekonomisk dimension och tar sig den där lilla extra tiden att sitta ned och prata och diskutera vad som är fel och hur barnet mår. Barn och ungdomar är, som sagt, överrepresenterade i brottsstatistiken. Det måste väl ändå betyda att dagens regler inte räcker till. begår massor av barn brott. Just nu blir någon skadad fysiskt, psykiskt eller materiellt. Det är vårt ansvar att se till att vi gör vårt yttersta för att stävja utvecklingen. Att inte vilja ändra är detsamma som att acceptera. Det är fullständigt uteslutet för mig. Jag är medveten om att strängare konsekvenser inte hjälper i alla lägen, men det kanske bidrar till att få några att tänka till lite extra. Varje brott som förhindras är mycket värt. Det låter som om det bara är i familjer med svag ekonomi som brottsligheten finns. Så är det absolut inte. Det förekommer i alla samhällsskikt. Att familjer med svag ekonomi skulle drabbas extra hårt av följderna med det nya förslaget är inte en korrekt beskrivning. Barnen är skadeståndsskyldiga. De kommer in i kronofogdens register om de inte kan betala och går in i vuxenlivet med en skuld. Förändringen innebär att föräldrarna blir skyldiga att bidra till att täcka de skador som uppkommit. Det handlar om att tydliggöra ansvarsfördelningen inom familjen. Det handlar inte om att lägga extra börda på den. En 14-åring som vet att det bara är han själv som blir lidande bryr sig säkert mindre om konsekvenserna än om han eller hon vet att andra i familjen får ta konsekvenserna. Varje litet steg som kan leda till att färre barn eller ungdomar utför kriminella handlingar är att betrakta som positivt. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. Avslutningsvis vill jag påpeka att det förslag vi behandlar innebär ett strängare ansvar för vissa typer av skador som barnet orsakar och förutsätter inte att vårdnadshavaren varit vårdslös. Det är begränsat till en femtedel av prisbasbeloppet. Den nya skadeståndsgrunden kompletterar dagens, som innebär att vårdnadshavaren har ett skadeståndsansvar då ett barn orsakar skada om det är till följd av bristande tillsyn. Det är ett beloppsmässigt obegränsat ansvar. 36 () replik: Där fanns en artikel som berörde mig starkt. Den artikeln kallas för samtalet. Jag kan rekommendera och alla borgerliga ledamöter att läsa den, om ni inte redan har gjort det. Det är ett samtal med länspolischefen i . Jag fastnade speciellt för en sak, nämligen att det hon nu mest av allt hoppas är att regeringen godtar polisens förslag Projekt . Det är ett projekt som syftar till att tidigt hjälpa och stötta unga killar som befinner sig i riskzonen för kriminalitet. Bakgrunden till önskan är att hon har blivit utsedd av den borgerliga regeringen att komma med förslag om hur unga män i riskzonen ska förmås avstå från brott. I kunde vi läsa en rad kloka förslag som lämnat till regeringen. Av tidsskäl hinner jag inte läsa upp alla förslagen, men tillåter mig att läsa några. säger: 5 000 pojkar och unga män i utsatta områden riskerar att hamna i kriminella grupperingar. Dessa 5 000 ungdomar utgör en rekryteringsbas för den organiserade brottsligheten. Bakgrunden för dessa barn och ungdomar är att de lever i utanförskap smaka på det ordet. fortsätter: Många föräldrar behöver därför ett starkare stöd än vad de får . föreslår att , skolan och polisen ska ha en i lag uttalad skyldighet att samverka och stödja ungdomarnas föräldrar i deras ansvar att fostra sina barn. 37 () replik: Tack för tipset, ! Jag har inte läst artikeln, men det ska jag göra. Vi säger ju inte i betänkandet att det förebyggande arbetet skulle vara något negativt. Det måste tvärtom vara flera olika delar som gör att vi får ned brottsligheten. Inte vill väl påstå att det inte fanns någon ungdomsbrottslighet under alla år då Socialdemokraterna satt vid makten. Det verkade så i ditt anförande. , , och har inte varit negativa till propositionen. utredning är en helt annan fråga. Den handlar om det förebyggande. Jag sade ingenting i mitt anförande om att vi inte ska ha något förebyggande. 38 () replik: Jag fortsätter där jag slutade. I regeringsförklaringen sade din partikamrat, , bland annat att regeringens övergripande mål var att bryta utanförskapet. Min fråga är: Gäller det även barn och ungdomar som lever i utanförskap? säger att ni inte har något emot det förebyggande arbetet och att det här bara är en komplettering. Att bedriva förebyggande arbete kostar pengar. Som jag sade i mitt anförande har nio av tio kommuner fått ökade kostnader för försörjningsstödet. Det beror inte bara på finanskrisen, som vissa vill göra gällande. Det beror också på politiska beslut eller bristen på politiska beslut. Kostnaderna för försörjningsstöd har ökat med 2 ½ miljard . Det gör att kommunerna inte har råd att jobba förebyggande. Vi har redan en lagstiftning som säger att föräldrarna ska betala skadestånd om barn begår brott på grund av att föräldrarna brister i tillsyn. Det här förslaget lägger ni fram bara för att ni inte har råd och inte vill jobba aktivt med det förebyggande arbetet. Hade ni velat det hade ni sett till att kommunerna hade fått mer pengar. undrar jag om kommer att verka för att förslag Projekt ska bli verklighet så att man kan jobba förebyggande med alla ungdomar som lever i utanförskap. Varje brott är ett brott för mycket, enligt oss. 39 () replik: Det håller jag med om. Att varje brott är ett brott för mycket kan vi vara överens om. Att det övergripande målet är att utanförskapet ska arbetas bort står jag fast vid. Det är något som också allas vår statsminister uttalade. Där är vi också överens. De ökade kostnaderna är något som inte hör hemma här. Jag har hört andra siffror. Det är inte så höga utbetalningar som förutspåddes. Det kan vara olika i olika kommuner. De flesta av de kommuner jag har omkring mig är s-märkta. De har bra ekonomi. Det handlar väl om hur de fördelar pengarna till det brottsförebyggande. Alla kommuner omkring mig går med överskott, så jag känner inte igen den beskrivning som gör. Föräldrarna har haft obegränsat ansvar om de brister i tillsynen. behöver det inte vara bristande tillsyn, men ansvaret är begränsat. Barnen har varit betalningsskyldiga och är det även fortsättningsvis. De går in i vuxenvärlden med skulder. Detta förändrar egentligen inte familjens ekonomi. Det som är bra med förslaget är att det visar att föräldrar har ansvar för sina barn. Det har handlat mycket om att det är staten som ska ta hand om det. Man har på dagis från blivit itutad att staten tar hand om saker och ting. Föräldraansvaret har försvunnit, och föräldrarna känner sig maktlösa. kan de påvisa för sina barn vem som har ansvaret och sätta gränser. De kan till exempel säga: Du ska vara hemma vid . Jag tror att det blir lättare för föräldrarna att sätta press på barnen att lyda. 40 (): Jag vill först knyta an till vad föregående talare nämnde och citera ur utskottets ställningstagande: Utskottet vill också betona att ett skärpt skadeståndsansvar för föräldrarna inte innebär att ekonomiskt svaga familjer åläggs ytterligare krav i förhållande till den gällande ordningen eftersom barnen redan är skadeståndsskyldiga. Det står vidare att obetalda skadestånd utgör huvudorsaken till att ungdomar går in i vuxenlivet skuldsatta. Utskottet delar regeringens uppfattning att en reform som innebär att ungdomarnas skuldbörda vid inträdet i vuxenlivet minskar därför i sig böra vara brottspreventiv. Varför vill inte oppositionen att ungdomarna ska gå in i vuxenlivet utan skulder? På vilket sätt gynnar det ungdomarna om man går in i vuxenlivet med skulder? Enligt statistik misstänktes drygt 76 000 personer för brott mot . Av dessa var nästan 14 500 ungdomar mellan . Det motsvarar av de misstänkta. utgör de åldersgrupperna enbart av befolkningen i stort. De är alltså klart överrepresenterade bland de brottsmisstänkta. Till detta ska läggas närmare 20 000 barn som är och som misstänks för brott. Detta är inte acceptabelt. Regeringen föreslår därför i en proposition att föräldrarna ska ta ett större ekonomiskt ansvar när deras barn begår brott och på olika sätt skadar andra människor eller deras egendom. Det ekonomiska ansvaret blir dock begränsat till av basbeloppet. Det är alltså ingen summa som i normalfallet slår undan benen för någon rent ekonomiskt. För mig är det självklart att föräldrarna ska ta ansvar för vad deras underåriga barn hittar på. Om man som förälder vet att barnens agerande kan kosta pengar tror jag att förutsättningarna ökar för ett ändrat beteende och förhållningssätt. Det blir mer naturligt att sätta gränser för barnen, och jag tror att lagen i sig kommer att underlätta för föräldrarna i samtalen med barnen. Om man hemma vid köksbordet och både i förskolan och i skolan förklarar för barnen vad klotter, en stulen cykel, repor i lacken på en bil, sönderslagna blomkrukor, gatlampor eller fönsterrutor kostar och att det kommer att drabba familjen ekonomiskt är jag helt övertygad om att problemen minskar. Det är därför med viss förvåning som jag läser att den röda oppositionen vill avslå propositionen, fast det kanske inte borde vara förvånande med tanke på den kravlöshet de visar i många andra sammanhang. Oppositionen skriver i sin reservation att propositionen är behäftad med svagheter, bland annat empiriska sådana. För min del behöver jag inte särskilt mycket forskning för att komma fram till att detta är rätt väg att gå. Det räcker med vanligt sunt förnuft och gott omdöme för att förstå att förändringen självklart kommer att få positiva effekter. Med ändrat ansvar följer nästan utan undantag ett ändrat beteende. Oppositionen skriver att förslaget kommer att få allvarliga konsekvenser för vissa familjer. Ja, det kan bli på det sättet, men i mina ögon är inte den ekonomiska effekten tillnärmelsevis så allvarlig som det som barnen har gjort. Då väger jag självklart in riskerna för en utveckling på brottets bana och allt vad det innebär. Det om något är allvarligt för familjen både ekonomiskt och mentalt, och det kan vara livet ut. Oppositionens utgångspunkt är att alla föräldrar gör sitt bästa efter sina förutsättningar. Jovisst, i den bästa av världar är det så men inte i verkligheten, och det är där vi befinner oss, inte i någon fantasivärld. Det finns ett antal föräldrar som har alla möjligheter att ta hand om sina barn och deras utveckling men som tyvärr prioriterar bort barnen till förmån för annat. Det finns inget likhetstecken mellan fattigdom och kriminalitet. Sedan finns det en grupp där jag som Centerpartist och ni som opposition förmodligen har en samsyn, och det är de som inte har förmågan att hjälpa sina barn att utvecklas i rätt riktning. Men det får inte innebära att ingen annan heller ska behöva ansvara för sina barns handlingar. Generellt har Socialdemokraterna i sann socialistisk anda tagit bort mer och mer av det individuella ansvaret, och staten och kommunerna har tagit över. Det är dags att bryta den trenden. Var och en ska ta ansvar för sina handlingar. Däremot ska de statliga och kommunala trygghetssystemen och stödfunktionerna säkerställa att alla som behöver och vill ska få hjälp. Vi ska stödja där stöd behövs, och det gäller inte bara ekonomiskt utan även i övrigt. Jag ser att har lämnat kammaren, men i fråga om politik jämfört med vår kan vi konstatera det något märkliga att det när det gäller miljöfrågor bara är straff och sanktioner som gäller i ögon. Då pratar vi inte om stimulans eller förståelse. Där finns ingen konsekvens i synen på hur vi ska lagstifta. Jag yrkar bifall till propositionen och avslag på reservationen. 41 () replik: Det var mycket kom med som jag skulle vilja bemöta. Vi får se vad tiden räcker till. Allra först vill jag en gång för alla göra klart att alla ska ta ansvar för sina handlingar, precis som jag sade i mitt inledningsanförande. När uttrycker att vi skulle stå för någonting av låt-gå-mentalitet undrar jag om tycker att , och alla övriga som har undrat om det här verkligen kommer att leda till minskad kriminalitet också står för låt-gå-mentaliteten? Vi vill inte att ungdomar ska gå in i vuxenlivet med skulder efter olika brott som de har begått, men vi vill gå en annan väg; vi vill jobba förebyggande så att de här brotten inte begås. Inträffar det ett brott ska naturligtvis ungdomar få känna av att ett fel är begånget, men det kan ske på så många andra sätt än att man lägger en skuldbörda på familjer så att de har ännu mindre möjlighet att göra saker med sina ungdomar och barn . Vi har ett förslag om till exempel ungdomstjänst mycket bättre än att få betala en summa pengar om man har begått ett brott. Ungdomar får jobba av sitt brott, få vägledning och kunskap om att brott inte får ske. Man får inte göra andra människor illa eller förorsaka annan skadegörelse. Den vägen vill vi gå. 42 () replik: Det är trevligt att höra att vi är överens om att alla ska ta ansvar. Det är inget som jag tycker återspeglas i de politiska beslut som har fattats historiskt, men okej för det. Låt oss när det gäller vissa remissinstansers yttranden konstatera att vi har olika uppfattning. Vi har olika syn. Det är ganska intressant att beskriver det som att man ska jobba förebyggande. Där är vi överens. Då har jag en fråga: Om vi beslutar enligt det förslag som vi lagt fram, hur kan tolka det på något annat sätt än att det är förebyggande? Det stimulerar och inspirerar till samtal i förskola, skola och familjer, vilket i sin tur innebär att det begås färre brott. Det förespråkar är en ungdomstjänst, men ungdomstjänsten inträder först efter det att brottet har begåtts. Hur kan det vara förebyggande? Hur vet , apropå det här med forskning, att ungdomstjänst är ett bättre sätt att lösa de här problemen än förslaget som regeringen har lagt fram? 43 () replik: Jag uttrycker mig så på grund av att man om man får jobba av sitt brott i ungdomstjänst har möjlighet att få vägledning . säger i sitt uttalande att de anser att det här förslaget kan leda till negativa konsekvenser. Myndigheten påpekar att många föräldrar bidrag konstruktivt i arbetet med att få den unge på rätt väg. Men med det här förslaget blir det mer av en ekonomisk överenskommelse mellan den skadelidande och föräldern. Barnet eller ungdomen blir inte inblandad på samma sätt med det här förslaget. Vi tycker absolut att det är jätteviktigt att man jobbar förebyggande inom skola och socialtjänst, och, som jag sade om länspolismästare förslag, att man ska kunna jobba förebyggande och att det ska kunna finnas lagstiftning. Som det är nu står det bara att man bör jobba förebyggande och att man ska se till att kommunen och har samtal med föräldrarna och så vidare.