prot · GX0981 · 2010-03-03 00:00:00 — Dagens betänkande från är helt enigt, varför det förmodligen inte kommer att vara någon debatt. Författningsfrågor är för mig helt grundläggande i en demokrati, och jag vill därför bara säga några ord om det som vi behandlar i motionsbetänkandet. har många av motionsyrkandena behandlat grundlagsfrågor med anknytning till . har blivit lagtext och förslag och kommer att behandlas i för en första omgång. Av den anledningen faller angelägna frågor och för mig viktiga frågor som författningsdomstol, personval och domstolarnas ställning bort och behandlas inte i detta betänkandet utan förmodligen i samband med den grundlagsproposition som kommer . Det finns också några självklara motioner som vi behandlar, som att ska vara ett föredöme och försvara mänskliga rättigheter. Utskottet delar den synen och tycker att det är viktigt att vi inom landet informerar och upplyser om och försvarar mänskliga rättigheter. Frågan om monarki eller republik är ständigt återkommande. Trots att det finns en förkrossande majoritet ute bland folket för monarki känns debatten för eller emot enbart levande här i kammarsal. Frågan är behandlad tidigare och hanteras därför i förenklad ordning. En fråga som behandlas i riksdag är en motion om användandet av niqab och burka. I detta ställningstagande är också utskottet helt enigt. KU menar att det är en självklar utgångspunkt att alla har en frihet att klä sig som man vill. Men vi menar också att det finns vissa situationer där det kan vara motiverat av sakliga skäl med krav på eller förbud mot viss klädsel. Det ska då vara ändamålsenligt och proportionerligt. Men KU menar också unisont att en lagstiftning som förbjuder burka och niqab inte ska komma i fråga. Niqab- och burkadebatten har blivit känslig i . För många utmanar denna klädsel den öppenhet vi har, och den uppfattas av många som en symbol för kvinnoförtryck. Niqab och burka kan också enligt vissa uppfattas som ett avståndstagande från det svenska samhället. För dem som förespråkar rätten eller skyldigheten att bära dessa plagg blir de främst en symbol för religions- och yttrandefriheten. Båda dessa stadgas i fri- och rättighetskapitlet i den svenska grundlagen. Det går inte att genom förbud av ett plagg förhindra förtryck. Kvinnoförtryck sker inom alla etniska, kulturella och religiösa grupper. Det finns ingen snabb lösning på detta. Arbetet mot förtryck måste ske på många plan, inte minst genom normbildning och socialt ansvarstagande. När det gäller slöjförbud, oavsett modell, blir det kvinnan som straffas; hon bryter antingen mot svensk lag eller försätts i en svår eller till och med omöjlig situation socialt. Den som ska straffas för ett eventuellt förtryck är den förtryckande, och inte den förtryckta. Jag vill härmed yrka bifall till utskottets förslag i betänkande. 97 (): Det betänkande som vi nu diskuterar handlar om en lång rad olika författningsfrågor. De allra flesta frågorna behandlas i förenklad ordning eftersom exakt samma motionsyrkanden har behandlats tidigare . Eftersom vi alla ser fram emot att behandla den grundlagsproposition som har sin bakgrund i enhälliga betänkande finns det inte heller så mycket politiskt utrymme kvar för författningsmotioner från den allmänna motionstiden. Man kan också konstatera att detta utskottsbetänkande precis som betänkande helt saknar reservationer. Därför kan man kanske tro att debatten om betänkandet är helt överflödig. Men även jag skulle vilja ägna åt att belysa en av de frågor som behandlas här. Med detta betänkande gör nämligen någonsin, såvitt jag vet, en fördjupad genomgång som utmynnar i ett ställningstagande i en hett omdiskuterad fråga, nämligen bruket av burka och niqab. Under höstens motionstid kom nämligen, som redan har nämnts, en enskild motion som säger att regeringen borde utreda och återkomma med förslag om tydliga gränser för användningen av burka eller niqab. Det var kanske ofrånkomligt att burkadebatten förr eller senare skulle komma också till . I betänkandet behandlar frågan mycket grundligt. Jag och liberalerna ser med stor glädje att vi har ett helt enhälligt utskott också på denna punkt. Det är i allra högsta grad en fråga när det gäller att hålla principerna klara för sig. Vi har ingen lagstiftning om klädregler i . Det är däremot en fråga där det finns starka normer människor emellan. Men att det finns normer är inte detsamma som att det måste finnas lagar. Tvärtom är lagar ofta ett mycket trubbigt redskap som riskerar att träffa snett. Debatten om niqab och burka hänger ihop med debatten om islam. Men det är oerhört viktigt att hålla i minnet att den överväldigande majoriteten av muslimer i och världen absolut inte stöder bruket av dessa kläder. Tvärtom är det förhållandevis få i som bär niqab eller burka. För den enskilda kvinnan kan skälen variera. För vissa hänger det ihop med en djupt patriarkal och konservativ familjemiljö som är präglad av kvinnoförtryck från manliga släktingar. För andra kan det vara ett personligt beslut och ett sätt att ge uttryck för en stark religiös övertygelse. Man hör också talas om att en del ungdomar övergår till burka och niqab som en upprorsmarkering mot sekulariserade föräldrar eller mot samhället. När vi politiker närmar oss den här frågan ska vi göra det med ödmjukhet eftersom vi diskuterar enskilda människor vars situation varierar. Men vi får inte heller vara naiva. För mig är det tydligt att bruket av burka och niqab på det generella planet hänger ihop med djupt förtryckande och konservativa könsroller där religionen används som förebild för att särbehandla kvinnor. Det finns förstås tyckare som hänvisar till att det också i det gamla bondesamhällets fanns starka normer som tvingade ärbara kvinnor att täcka huvudet. Och så var det, men detta bevisar att man mycket väl kan problematisera bruket av burka och niqab utan att för den skulle gå in på frågan om religion. Det problematiska är kvinnoförtryckande värderingar vare sig de finns i ett kristet, muslimskt eller icke-religiöst sammanhang. Detta styrker mig i övertygelsen att det viktigaste vi politiker kan göra är att bidra till att arbeta med värderingar och värna individens rättigheter, men vi ska inte bli klädpoliser. Den enda generella gräns som staten bör dra upp för människors klädsel i det offentliga rummet är den gräns som går vid förargelseväckande beteende, och då är vi inne på ett annat utskotts område. Det betyder inte att det saknas anledning att i särskilda sammanhang föreskriva särskilda klädregler om det finns sakliga skäl. På arbetsmiljöområdet finns det gott om regler som förbjuder bruket av långa ärmar och synliga smycken om det innebär en risk, till exempel i sjukvården och i viss industri. Låt mig i det här sammanhanget också vara mycket tydlig med att jag anser det självklart att man måste vara beredd att visa sitt ansikte om man arbetar med människor, till exempel i barnomsorg, skola eller äldreomsorg. Det är en grundläggande trygghetsfråga för barnen, eleverna och de äldre och också för deras anhöriga. Mammor och pappor har självfallet rätt att veta hur den människa ser ut som ska ta hand om deras barn. Den som ovillkorligen vill arbeta med ansiktet täckt måste därför söka sig till en annan sysselsättning, oavsett om man bär niqab eller burka. Men då det handlar om att arbetets art kräver att man visar sitt ansikte ska det inte vara en generell klädlagstiftning. Jag är, som sagt, glad över att utskottet också på denna punkt är enhälligt. Krav på viss klädsel eller förbud mot viss klädsel kan vara motiverat i särskilda fall, men då måste det finnas sakliga skäl och reglerna måste vara utformade i proportion till ändamålet. En allmän lagstiftning mot burka eller niqab i samhället ska inte komma i fråga. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet i dess helhet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) Föredrogs betänkande 2009/10:KU30 Minoritetsfrågor. 98 i (s): Det är vi debatterade minoritetsfrågor utifrån propositionen Från erkännande till egenmakt. är det motioner från allmänna motionstiden som är föremål för KU:s behandlingar. En del av motionerna ligger inom samma område som behandlades . Därför följer vi upp den reservation som vi hade då angående tillsyn av minoritetsspråkens användning, bland annat inom äldreomsorgen. De förändringar som beslöts har trätt i kraft, och förändringar behöver på sig. Därför har vi inte några säryrkanden i de motioner som berör exempelvis älvdalskan eller utvidgning av förvaltningsområdet för finskan. Det kommer säkert att behövas fler reformer på detta område och säkert också ökad utvidgning, men vi ser också att det är fler kommuner som vill finnas med och slå vakt om de nationella minoritetsspråken genom att själva ansöka om att få finnas med inom förvaltningsområdet för finskan eller samiskan, och det är bra. Vi har fått kritik av . En del kommer säkert att bli åtgärdat genom vårens riksdagsbeslut, men det gäller att inte slå sig till ro med det. På det här området finns det mycket kvar att arbeta med för att vi med stolthet ska kunna säga att vi lever upp till minoritetsspråkskonventionerna. Därför tror vi inte att det är tillräckligt med bara uppföljning. Remissinstanserna och diskrimineringsombudsmannen påtalade det i samband med behandlingen av propositionen Från erkännande till egenmakt. Finns det ett tillsynsansvar för en myndighet, i eller möjligtvis , får beslutet och uppdraget en större tyngd. Det finns också möjlighet för enskilda människor att framföra klagomål och anmäla brister när kommunen inte uppfyller kraven på tillgång till äldreomsorg på de nationella minoritetsspråken. Det är bra att det utförs djupintervjuer med personer som talar minoritetsspråk och att fortsätter att göra brukarundersökningar där även befolkningen som talar minoritetsspråken ingår. Detta påbörjades redan under den förra mandatperioden, och det är bra att det fortsätter även . Det kommer säkert fram en hel del som kan åtgärdas på ett ganska enkelt sätt, men vi anser att det behövs en instans som har ett tillsynsansvar. Övrig äldreomsorg sker ju under tillsyn, så varför skulle inte denna del omfattas? Jag vill också tillägga att det är viktigt att tillsyn sker även på förskolans område, men reservationen baseras på en motion som behandlar äldreomsorg på minoritetsspråk. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till reservationen. 99 (): Det här betänkandet handlar om minoritetsfrågor. Det finns en reservation, och den gäller äldreomsorg på nationella minoritetsspråk. När vi här i kammaren fattade beslut om en ny minoritetsspråklag välkomnade i stort det förslag som regeringen lade fram om en samlad strategi för minoritetspolitiken. Vi hade endast några synpunkter, och de handlade bland annat om tillsynsansvaret. Dagens reservation gäller tillgång till äldreomsorg på de nationella minoritetsspråken, och den gäller också tillsynen. finns det ett uppföljningsansvar som ligger på och . Det är bra, men anser inte att det är tillräckligt. Vi vill gå ett steg ytterligare och ge en myndighet tillsynsansvar. För den enskildes rättssäkerhet är det avgörande om det finns en myndighet att vända sig till vid det tillfälle personen upplever att hans eller hennes rättigheter sätts åt sidan. Det handlar alltså om en myndighet som tar ansvar för att eventuella brister som förekommer faktiskt åtgärdas. Antalet personer som har behov av omsorg på det egna modersmålet har visat sig öka inom omsorgsboendet såväl som inom . Det är otroligt viktigt att vi ser till helheten. Vi får inte blunda för att många äldre personer på ålderns höst tappar mycket av det svenska språket. Vissa tappar språket helt. Detta gör att omvårdnaden på modersmålet är otroligt viktig ur många aspekter, framför allt för att man ska få rätt service. Det ökar också tryggheten för personen som är i behov av vård och omsorg och även personalens trygghet. Det finns också svart på vitt. Runt om i landet har det visat sig att när äldre får omsorg på sitt modersmål minskar till exempel deras behov av medicinering. Uppföljningsansvar är bra, men anser att med en tillsynsmyndighet kommer en högre grad av rättssäkerhet att råda för den enskilde. Därför yrkar jag bifall till reservationen i betänkandet. 100 (): Vi diskuterar minoritetsfrågor den här gången, och det är i KU:s betänkande nr 30 som också avhandlar motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Betänkandet tar upp frågor som handlar om minoritetsspråkens ställning, omfattning av minoritetsspråkslagstiftningens användning samt tillsynen av minoritetsspråkens användning i bland annat äldreomsorgen, vilken vi redan har varit inne på . Betänkandet tar alltså upp många viktiga frågor, men utskottet har dock valt att avstyrka samtliga motionsyrkanden. Anledningen till detta har vi också varit inne på tidigare och handlar mycket om att vi fattade beslut om en proposition med namnet Från erkännande till egenmakt,och då behandlade vi många av de här frågorna. I utskottet är vi nu inte beredda att ompröva våra tidigare ställningstaganden, men det handlar också om att man arbetar med vissa frågor, och då vill vi inte föregripa det arbete som redan pågår. Utskottet har, som vi har nämnt tidigare också, varit helt överens i stort sett i samtliga frågor när det gäller det här betänkandet förutom när det gäller frågan om uppföljningen av tillgång till äldreomsorg på de nationella minoritetsspråken inom förvaltningsområdena. Här har Socialdemokraterna, valt att reservera sig trots att det egentligen inte finns några större skillnader på våra ställningstaganden. Från utskottsmajoritetens sida anser vi att de överväganden och bedömningar som vi gjorde angående uppföljningsansvaret fortfarande håller och därmed bör ligga fast. Skulle det dock visa sig att uppföljningsansvaret som beslutade om inte är tillräckligt för att förbättra efterlevnaden menar vi att frågan får väckas på nytt, och vi är villiga att ompröva vårt ställningstagande från . Det kan dock vara värt att notera att minoritetsspråkslagen trädde i kraft för endast , och mot bakgrund av detta och tidigare ställningstaganden tycker vi att det är för tidigt att ompröva ställningstagandet . Det var alltså så sent som som vi antog en ny lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt gjorde ändringar i sametingslagen och socialtjänstlagen. Propositionen var en mycket viktig och bra proposition som innehöll en rad förslag som har stärkt de nationella minoriteternas rättigheter. Förslagen höjde även ambitionen i genomförandet av minoritetspolitiken samt ger det stöd som krävs för att minoritetsspråken kan och ska hållas levande. Det är glädjande att vi nu mer aktivt arbetar med dessa frågor då tidigare erfarenheter visar att vi har haft svårigheter med att nå de minoritetspolitiska målen samt att de nationella minoriteternas behov inte har beaktats i tillräckligt stor omfattning tidigare. För att de nationella minoriteternas rättigheter ska förverkligas måste de olika grupperna få verktyg och större egenmakt att värna sitt språk och sina kulturer. I och med den proposition som vi antog samt de frågor som vi arbetar med kontinuerligt hoppas jag i alla fall att detta kommer att bli verklighet. Jag tackar för ordet och yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 101 (): har vi att diskutera minoritetspolitiken, och en viktig del av den är skyddet av de nationella minoriteterna och deras rätt att använda minoritetsspråken. Det här är dels en del av det internationella skyddet för mänskliga rättigheter, och som berättade har det förekommit kritik från av hantering av de nationella minoriteterna som ju har ett skydd i ramkonvention om skydd för de nationella minoriteterna och också den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. Men det här är också en viktig del av det svenska kulturarvet. Det är en viktig del av historia och en viktig del av den svenska identiteten. Därför var det, herr talman, roligt att kunna fatta beslutet om den nya lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Det var ett stort och viktigt steg framåt med de utvidgade förvaltningsområdena med större inflytande och egenmakt för de nationella minoriteterna och bättre förutsättningar att leva upp till konventioner. Inom ett förvaltningsområde har de enskilda rätt att använda minoritetsspråket i kontakt med förvaltningsmyndigheterna. Enskilda har även rätt till förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på minoritetsspråket. I lagen trycks även på att det allmänna i övrigt ska främja de nationella minoriteternas möjlighet att behålla och utveckla sin kultur i . Man trycker särskilt på barns utveckling av kulturell identitet och användning av det egna minoritetsspråket och att det ska främjas särskilt. Men det är också viktigt att komma ihåg de äldre. Det här handlar både om förskole- och äldreomsorg. Det finns också en generell skyldighet i socialtjänstlagen, inte bara för de nationella minoritetsspråken utan över huvud taget att kunna möta äldre på deras eget språk. Det är en lagstiftning som är långt ifrån förverkligad, och det är viktigt att poängtera att det är viktigt för oss att ha rätt att åldras på vårt eget språk. Den nya lagen innebär att förvaltningsområdena utvidgas till att för samiska omfatta 17 kommuner, för meänkieli 5 kommuner och för finska 23 kommuner. I övrigt bygger lagen på en frivillig anslutning där man i en dialog lokalt med företrädare för de nationella minoriteterna kan ta initiativ till att ansluta sig till förvaltningsområdena. Det är glädjande att redan nu när det bara har gått av den nya lagstiftningen har åtminstone fyra kommuner ansökt om att få ingå i förvaltningsområdena. Det är inom det samiska området och , och inom de finska förvaltningsområdena. Det låter ju också självklart därför att det här är kommuner med starka nationella minoriteter inom sig och att det också är självklart att de ska ingå i förvaltningsområdena. Men minoritetspolitiken handlar inte bara om de nationella minoriteterna. lyfter i sin motion till fram vikten av att stödja språk som till exempel älvdalskan. Älvdalskan är också ett språk som har lyfts fram av , dock inte till en rekommendation. behandlade också älvdalskan och andra folkmål i sitt betänkande och konstaterade då att älvdalskan inte uppfyllde kriterierna för att klassas som ett nationellt minoritetsspråk. Framför allt var det användningen gentemot det offentliga livet som var det avgörande. och pekar på att folkmålen är viktiga. De är viktiga för bygden och inte minst som kulturbärare. De är också, på samma sätt som de nationella minoritetsspråken, en viktig del av det svenska kulturarvet. Här är en viktig uppgift för kommunen och för det civila samhället, inte minst för folkbildningen, att stödja älvdalskan och andra folkmål. Här finns en långtgående frihet och möjlighet för det lokala samhället, för kommunerna, att aktivt verka för att stödja folkmålen. Just älvdalskan är ett bra exempel där jag förstår att det finns ett engagemang både från kommunen och från intresseorganisationer kring älvdalskan för att stärka dess ställning. Det är också ett enigt konstitutionsutskott som trycker på vikten av att älvdalskan ska bevaras som en del av det svenska kulturarvet. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkande. 102 (): Till de mest grundläggande rättigheterna hör den att självständigt avgöra sin etniska och språkliga tillhörighet. Öppenhet, tolerans och ömsesidighet är principer som lägger grunden för ett mångkulturellt samhälle där den enskilda människans situation är lika viktig oavsett om hon tillhör befolkningens majoritet eller minoritet. Utan sina nationella minoriteter och minoritetsspråk skulle vara ett utarmat land. Myten att var ett etniskt och kulturellt homogent land fram till efterkrigstidens invandring måste kastas på sophögen en gång för alla. Fram till våra dagar har statsmakterna ibland också direkt motarbetat de nationella minoriteterna och minoritetsspråkens överlevnad. ratificerade ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Det innebär ett erkännande av nationella minoriteter och deras språk och att minoritetsspråken ges ett stöd för att hållas levande. Den svenska minoritetspolitiken är ett nytt politikområde som fortfarande håller på att utvecklas. Liberal politik utgår från individens rätt att själv forma sitt liv. Det måste ytterst vara den enskilda människan, inte staten eller traditionen eller utomstående bedömare, som avgör i vilken mån man känner tillhörighet till en nationell minoritet eller en språklig gemenskap. Utgångspunkten för minoritetspolitiken måste därför vara att stärka individers möjlighet att utifrån sina egna önskemål hävda och utveckla sin kultur och sitt språk, inte att göra kollektiva gruppbedömningar överordnade individens självklara identifikation. Redan i samband med minoritetspolitiska beslut under /2000 föreslog mitt parti, liberalerna, att de nationella minoriteterna och minoritetsspråken borde namnges i regeringsformen. Med tanke på det långvariga osynliggörandet av minoriteterna och minoritetsspråken skulle detta vara en mycket betydelsefull markering, eftersom man därigenom skulle kunna tydliggöra mångkulturella karaktär. Kunskapen om nationella minoriteter och minoritetsspråk är bristfällig hos många som identifierar sig med majoritetsbefolkningen. När det gäller att öka kunskapen om de nationella minoriteternas situation och att motverka fördomar har skolan en viktig roll att fylla. Vissa ansatser har gjorts för att uppmärksamma minoritetsfrågorna. Till exempel berörs ämnet i kursplaner i svenska och samhällskunskap. Hur frågorna om minoriteter och minoritetsspråk uppmärksammas i och i gymnasieskolan måste följas upp. Det är dessutom viktigt att förbättra undervisningen i och på minoritetsspråken. Arbetet med utveckling av läromedel och utarbetande av ordbaser och lexikon måste utvecklas. Och stödet till språkvårdsorgan för minoritetsspråken måste förbättras. Särskilda insatser ska också göras för utbildning av lärare i minoritetsspråk som ämne. Regeringen beslutade därför att från och med det här budgetåret, 2010, höja anslaget när det gäller åtgärder för nationella minoriteter till . Av budgetpropositionen framgår bland annat att medel för särskilda revitaliseringsinsatser för de nationella minoritetsspråken avsätts . Det fastställs också att två samiska språkcentrum inrättas i det sydsamiska området och att medel avsätts för språkvård av samtliga nationella minoritetsspråk, särskilt meänkieli. Med tanke på hur de här språken, särskilt samiskan, har behandlats eller snarare misshandlats är detta en mycket välkommen insats från regeringen. Det är inte ovanligt att äldre tappar kunskaper i inlärda språk men behåller kunskaperna i sitt modersmål. Därför är det viktigt att äldre med minoritetsspråk som modersmål ges större möjlighet till äldreomsorg på sitt eget språk. har redovisat en rapport om hur olika kommuner organiserar och genomför äldreomsorg för finsktalande. Rapporten visar att det inte behöver medföra större kostnader att erbjuda en anpassad äldreomsorg. Jag är övertygad om att vi kommer att få allt fler äldreboenden anpassade till det mångkulturella samhälle som vi lever i. Jag är glad över den minoritetspolitik som regeringen, med statsrådet i spetsen, nu driver. Jag vill därför yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Allmänna helgdagar m.m. Föredrogs betänkande 2009/10:KU31 Allmänna helgdagar m.m. 103 (): Det här betänkandet heter Allmänna helgdagar m.m. Det handlar om sådant som förenar oss som bor i . Här behandlas allmänna helgdagar, det vill säga dagar då tar en paus för att gemensamt fira en högtid med gamla traditioner.