prot · GX09107 · 2010-04-21 00:00:00 — Vi har ett rykte om oss måhända inte alltid väl underbyggt men trots det ett rykte att kunna vara ett land där man får från förföljelse. Med det ryktet följer ett ansvar. Vi från vet var vi står. Vi vill att ska vara ett föredöme när människor som behöver skydd undan förföljelse knackar på vår dörr. Vi vill försvara rätten till asyl, och vi vill riva murarna runt Fästning . Den fråga ni övriga har att besvara är: Är ni med oss eller är ni emot? 3 () replik: Jag vill börja med att säga att jag instämmer i anförande, så ni behöver inte se så glada ut från borgerligt håll. Jag missade att yrka på några reservationer, vilket faktiskt också missade att göra. Han kanske väntar till detta replikskifte. Vi ställer oss bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 5 och 11. 4 () replik: Jag kan bara kort notera de yrkanden som är inlämnade. Jag kan också för trevlighetens skull och för att göra den borgerliga sidan lite mindre glad i allt väsentligt instämma i det som tidigare anförde. 5 (): Jag börjar med att instämma i allt som och har sagt här. Som ni märker har vi samordnat debatten lite grann . Vi har många gemensamma reservationer och tankar och ett alltmer nära samarbete. Jag känner mig trygg i det samarbetet även jag, som inte har varit det . Men just nu känner jag mig väldigt trygg i det samarbete vi har. Det skrivs många motioner om migration . Det är ett tecken på att det finns stora skillnader i hur vi ser på migrationspolitiken och att vi i stora delar inte är överens med regeringens migrationspolitik. står bakom 32 reservationer av de 41 som finns i betänkandet. Vi fortsätter naturligtvis att stå bakom dem, men jag kommer inte att lyfta fram allihop. Jag står bakom det som sade här tidigare om yrkande på reservation nr 5. Jag vill även lyfta fram ett par andra reservationer som jag tycker är viktiga för att leda debatten framåt. En del av dessa har jag lyft fram förr, men det har inte skett någon förändring. Med en dåres envishet upprepar jag mig därför . Det är så det brukar fungera i politiken när man sitter i opposition; plötsligt kommer samma förslag från majoriteten eller så byts majoriteten, och då kan man få en förändring. Migration är ingenting som handlar bara om oss. Migration är en överlevnadsmekanism för människor i länder som är drabbade av krig, konflikter, brott mot de mänskliga rättigheterna, hunger, naturkatastrofer och klimatpåverkan. Det är i första hand i deras perspektiv vi måste bedöma migrationen och tänka på hur vi själva skulle ha agerat i samma situation. Hade vi stannat kvar och låtit oss förtryckas? Hade vi stannat kvar och hoppats att just vi inte skulle bli skjutna? Hade vi stannat kvar och låtit våra barn svälta? Det hade inte jag gjort. I EU och därmed också utgår vi i stället från perspektivet att migration till EU ska vara i vårt egenintresse. Vi ger gräddfiler till högutbildade och övervakar gränserna för att stoppa båtflyktingarna. Asylrätten respekteras hjälpligt, men få får stanna som flyktingar. De som får avslag behandlas som brottslingar. De fängslas och tvångsdeporteras i chartrade plan i många fall. Också i de fallen borde vi tänka mer på hur vi själva skulle ha agerat i samma situation. Det är skillnad på att utvisas till och att utvisas till . Vi skulle därmed också ha agerat olika. Vi kanske också skulle ha gömt oss. I utgår prövningen inte från migranternas perspektiv. Den utgår från behov av en reglerad invandring, det vill säga en begränsad invandring. Det är svårt för mig att få ihop den reglerade invandringen med egenintresse av att attrahera en yngre befolkning till med tanke på den åldersstruktur vi har här i landet. var jag på i och fick en dragning av Arbetsförmedlingen om arbetsmarknadsläget i länet . Det såg inte så ljust ut inte på grund av brist på jobb framöver utan på grund av brist på folk. Likadant ser det ut på många olika ställen i landet. Det är egentligen bara storstadsregionerna som kan känna sig någorlunda trygga och förvissade om att de kommer att kunna rekrytera medarbetare till vård, omsorg och skolor etcetera. Arbetsförmedlingen efterlyste bättre infrastruktur och kommunikationer som gör det möjligt för människor att pendla, förutom ökad inflyttning. Den inflyttningen kommer med största sannolikhet att bestå mest av människor med annat ursprung än svenskt och av pensionärer som flyttar hem efter ett långt arbetsliv på någon annan plats i landet. Men vi behöver inflyttning av unga och barnfamiljer också för att hålla liv i samhällena utanför storstadsområdena. Inte bara utan hela står inför ett generationsskifte både i offentlig och privat sektor. Vi måste stå rustade att göra det skiftet. I det perspektivet är det därför märkligt att vi tvingar människor som har befunnit sig i , som redan talar svenska, som har jobb eller löfte om jobb, vänner och familj att åka tillbaka till sina hemländer för att söka arbetstillstånd i där i stället för att göra det här på plats. Många som inte hade några stora problem i hemlandet har sedan den nya lagen om arbetskraftsinvandring trädde i kraft redan åkt hem eller till något annat land och sökt arbetstillstånd därifrån för att sedan komma tillbaka hit. Men det finns en grupp som inte har kunnat göra det eftersom de faktiskt fruktar ett återvändande. De kan oftast inte heller ge sig av till något tredjeland eftersom de svenska myndigheterna beslagtar deras pass till den dag de åker hem på myndigheternas bekostnad. Då har passen ofta gått ut, och de får problem på grund av det. Det handlar i de flesta fall om personer som inte delar våra myndigheters uppfattning att de inte har skyddsbehov och som har valt att hellre leva gömda med all den psykiska press det innebär än att åka till hemlandet för att sedan komma lagligt tillbaka till . Det finns naturligtvis en anledning till att de gör så annars skulle de inte ha gjort det. Men oavsett om de hade kunnat åka hem eller ej är det slöseri med både mänskliga och ekonomiska resurser att ta människor från deras arbetsplatser när de ändå kommer att få ett arbetstillstånd när de söker från hemlandet. Det är kortsiktigt tänkt och helt utan helhetsperspektiv med tanke på de stora behov av arbetskraft vi snart kommer att ha här i landet. Om vi hade varit lite smartare hade vi passat på att utbilda dem som befinner sig här inom yrken som vi vet kommer att vara bristyrken inom bara i stället för att utsätta människor för den psykiska tortyr det innebär att gå och vänta på verkställigheten. Det borde inte vara svårt att hitta en lösning. Jag hoppas att regeringen tänker med sunt förnuft i stället för med stelbenta principer i den här frågan framöver. Jag yrkar därför bifall till reservation 21. Vi har i huvudsak ett bra mottagande av asylsökande här i landet. Åtminstone är det bra fram till dess att ett avvisningsbeslut kommer. Då kommer en period som är oerhört påfrestande för de drabbade. I förarbetena till den nya utlänningslagen framgår det att något beslut om avvisning eller utvisning inte bör fattas då det redan inför beslutet om uppehållstillstånd står klart att ett avlägsnandebeslut inte går att verkställa. Men så sker inte i praktiken. Är det så att det inte går att utvisa en person till ett land bör den personen naturligtvis få uppehållstillstånd. Det ligger inte i vårt egenintresse att hålla den personen utanför arbetsmarknaden, ibland , i väntan på verkställighet. Hur är det med jobblinjen i det fallet? Riktigt illa blir det när verkställigheten ska ske och ärendet överlämnas till polisen. Alla är inte lika respektfulla som de som knackade på dörr . Enligt regelboken ska utvisningar ske på ett värdigt och respektfullt sätt, men när ärendet väl är hos polisen verkar helt andra regler gälla. Då behandlas de asylsökande som brottslingar, och det kvittar i det läget hur mycket anstränger sig för att få ett bättre rykte, när polisen sedan beter sig som Rambo då de hämtar asylsökande i deras bostäder, utanför skolor, på vårdcentraler etcetera. De allra flesta klagomål som jag hör från asylsökande om tjänstemän före eller efter avvisningen handlar om polisens bemötande. Det händer att de asylsökande inte får packa med sig sina ägodelar före avfärd. Väldigt ofta har de inte en chans att säga adjö till vänner och bekanta. Jag har hört mycket annat om hur det går till när man sitter i förvar och häkten runt om i landet. gick en kvinna till polisen för att berätta att hon skulle åka hem och söka uppehållstillstånd på grund av anknytning. Det är så det ska gå till. I stället blev hon direkt gripen och skickad till förvaret. Man kan fråga sig av vilken anledning. Hon skulle ju bete sig enligt konstens alla regler, det vill säga åka hem och söka därifrån. Förvaret är till för dem som förväntas avvika och gömma sig i . Det tänkte inte hon göra. Problemet är att när en gång överlämnat verkställigheten av ett utvisningsbeslut till polismyndigheten kan inte polisen återlämna det till , även om en förändrad situation skulle göra det sakligt motiverat. Det är ett alldeles för stelbent hanterande av situationen. Vi borde också där kunna hitta en mycket enklare och bättre lösning. har ingen skyldighet att följa upp vad som händer en person som avvisats eller utvisats till sitt hemland. Det händer allt som oftast att de som inte anses ha skyddsskäl i tvångsavvisas och att de sedan flyr direkt vidare vid ankomsten till hemlandet eller råkar väldigt illa ut. Vi har via kunnat följa bland annat irakier som flytt direkt vidare från . Vi har också via medierna kunnat läsa om en kvinna som skickades tillbaka till från och vars man kallsinnigt avrättades på öppen gata kort efter hemkomsten. När hon skickades tillbaka var han ju tvungen att komma fram, han också. Själv har jag haft kontinuerlig kontakt med några burundier som utvisades under mycket anmärkningsvärda former . Jag har berättat om deras vedermödor för migrationsministern tidigare här, och kan berätta att de fortfarande befinner sig i . En av mina partikolleger från besökte dem där . har vid ett flertal tillfällen föreslagit att ska ha en uppföljningsskyldighet vid utvisningarna. Migrationsministern har talat om möjligheten att ha ett närmare samarbete med till exempel Röda Korset. Men var fanns Röda Korset när burundierna höll på att bli nedskjutna vid ankomsten till ? Inte heller UNHCR eller Amnesty var informerade. Vid nästa Burundiflyktingcharter blev UNHCR kontaktade, men inte av myndigheterna, utan av frivilligorganisationer. Ska det verkligen behöva vara så? Vi har föreslagit att svenska myndigheter ska ha ett uppföljningsansvar. Migrationsministern har pratat om Röda Korset. Men oavsett vad det blir är det att gå från ord till handling. Tvångsavvisningar är aldrig något bra alternativ som jag ser det, men när de ändå sker ska de ske på ett respektfullt och värdigt sätt, som vi talat om också tidigare här i kammaren. Ett minimum är att det finns ett anständigt bemötande vid ankomsten, en garanti för att man klarar sig genom poliskontrollen utan att bli gripen. Där kan en svensk beskickning på plats eller en frivilligorganisation göra skillnad. Jag yrkar därför bifall också till reservation 38. En annan tokighet i svensk rätt och EU-rätt är visumreglerna. Om man råkar komma från ett land som många lämnat för att söka asyl i till exempel är man per automatik en misstänkt avhoppare. Har man sökt uppehållstillstånd här i landet tidigare men inte fått det är det samma sak. Det drabbar till exempel turkiska familjer där vissa fått stanna men anhöriga fått avslag. får de inte ens komma hit på besök för att träffa sina barn. Då talar vi om ett kandidatland till EU. Vi förvägrar människor att komma hit på besöksvisum för att de en gång för länge sedan sökt uppehållstillstånd. För iranier är det ännu värre. De får inte komma hit, eftersom inte frivilligt tar emot dem vi utvisar. Då drar vi alla iranier över en kam, oavsett hur starka kopplingar de har till hemlandet. Vi menar att det är orimligt att straffa människor på grund av att landsmän sökt asyl eller uppehållstillstånd här i landet. Det ger dessutom dåligt rykte internationellt när internationella gäster hindras från att delta i vetenskapliga eller andra sammankomster som arrangeras i . Personer som söker visum måste färdas lång väg till ambassaden och sedan tillbaka. ligger den inte ens i det egna landet, så kostnaderna kan bli väldigt höga. Därtill kommer kostnaden för ansökan. Om det blir avslag på ansökan får man inte tillbaka pengarna, och beslutet går inte att överklaga. I vissa fall har det hänt att människor har ansökt om visum på en ambassad i det land de bor i, trots att de är medborgare i ett annat. Då har de fått avslag och hänvisas till att ansöka i det land de är medborgare i. Där har ansökan avslagits på den grunden att det första landet har avslagit ansökan. Inte heller de viseringsansökningarna har gått att överklaga. I de fall praxis är att alla som kommer från ett visst land får avslag är det snudd på bedrägeri att lura människor att betala för en ansökan som man från början vet kommer att avslås. Det är inte en acceptabel ordning att vissa nationaliteter in absurdum ska bevisa att de inte tänker stanna i när de vill besöka en släkting eller en vän. Det här är också någonting som borde vara lätt att åtgärda i den svenska lagstiftningen. Förutom vanliga besöksvisum anser vi att svenska beskickningar i utlandet också bör kunna utfärda visum för skyddsbehövande. Det enda sätt vi har att effektivt motverka människosmugglarnas mycket lukrativa och dödliga marknad är att öppna lagliga vägar till för både asylsökande och arbetskraftsinvandrade. Vi vill att regeringen utreder detta vidare och inför någon form av asylvisum. Jag yrkar därför bifall också till reservation 41. 6 (): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motioner. Jag vill också konstatera att när människor rör sig över jorden och över gränser är det i grunden positivt. Ett utslag av det är den utredning som migrationsminister har tillsatt om cirkulär migration. Det är egentligen den stora skillnaden mellan alliansregeringen och den föregående regeringen: Vi har tillfört migrationsområdet fler möjligheter att lagligen komma till . Det finns en ganska stor majoritet i kammaren för reglerad invandring. Åtminstone har det varit så. Det finns också en stor majoritet för reglerad invandring ute i samhället, av lite olika skäl. Ett skäl är att det naturligtvis finns en rättmätig önskan hos medborgarna att veta vad det är för människor som rör sig över gränserna och vad det är för människor som finns i landet. Ett annat skäl är att det försvårar för och hindrar oseriösa arbetsgivare att utnyttja människor, kanske till och med tvinga människor att begå brott, och allra värst, utnyttja människor sexuellt. Reglerad invandring, som har blivit ett skällsord, står i grunden för en form av trygghet och skydd, men också för ett ansvarstagande; man prioriterar de människor som behöver skyddet mest. Då är det viktigt att utlänningslagen och den reglerade invandringen uppfattas som trovärdiga. Det var det grundläggande och bärande skälet till att man införde en ny instans- och processordning. Det garanterar rättssäkerhet. I en rättssäker process behandlas alla lika. Det är likhet inför lagen. Men i debatten ute går oftast diskussionen om reglerad invandring, utlänningslagen, på två diametralt motsatta parallella spår: Å ena sidan är den är hård, omänsklig och inhuman. Å andra sidan är den slapp och kravlös. Jag tycker att den i grunden är tydlig, att den har tydliga kriterier. Den är generös och human. fick 76 000 människor skydd att stanna inom EU. 8 700 av dessa fick skydd i . stod för 11 ½ procent av hela EU:s flyktingmottagande. Det förs mycket diskussioner. Många, inte minst i denna församling, är väldigt initierade när det gäller utlänningslagen. Men i den allmänna debatten tror jag att det ibland skulle kunna vara bra med lite mer kunskap. Därför ska jag, herr talman, använda en del av mina talarminuter till att lite grann gå igenom vad utlänningslagen står för. Utlänningslagen har sin grund i , med en komplettering av New York-protokollet som jag tror gjordes 1967. Lagen talar om vem som är flykting och handlar om förbud mot viss avvisning och utvisning. Man ska göra det troligt att man har en välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, religion, politisk åsikt och ett antal andra saker. Man ska befinna sig utanför sitt land och inte kunna använda sitt hemlands skydd. I svensk lag finns tillägg till det här som kompletterar med förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning både socialt och biologiskt, alltså ett skydd mot könsstympning, våldtäkt och tvångssterilisering. Förutom detta har vi också andra skyddsskäl, till exempel alternativa skyddsskäl om man har en välgrundad anledning att tro att man om man återvänder till sitt land kan utsättas för dödsstraff, tortyr, kroppsstraff och annan bedrövlig hantering, bestraffning. Också civilpersoner som bedöms löpa allvarlig risk att skadas av urskillningslöst våld på grund av yttre och inre väpnad konflikt kan få möjlighet att stanna här om de saknar hemlandsskydd. Vi har även övriga skyddsbehövande. Den tydligaste skillnaden är att man på grund av en miljökatastrof är tvungen att fly. Vidare har vi ventilen för särskilt ömmande omständigheter. En samlad bedömning ska göras av hälsotillstånd, anknytning till och situationen i hemlandet. På den sista punkten ska barns skyddsskäl inte behöva ha samma allvar och tyngd. Det andra benet i utlänningslagstiftningen är möjligheten att komma till och arbeta här. Vi har flyttat behovsbedömningen från myndigheten till företagaren själv. Företagaren ska naturligtvis ställa upp på vettiga krav när det gäller hur man arbetar och hur löner ska följa kollektivavtal eller praxis. , alltså precis då den nya lagen infördes, fick vi en 35-procentig ökning av dem som invandrade för att få arbete. Min slutsats är att vår lagstiftning är tydlig, generös och väl värd att försvara. Men sedan finns det alltid något som kan göras bättre. En annan stor sak inom migrations- och asylområdet är det faktum att vi närmar oss varandra inom EU. Det har hållit på . Det började framför allt 1999 med Amsterdamfördraget. Under de fem följande åren samlades man kring ett antal miniminormer. Sedan övertogs Amsterdamfördraget av Haagprogrammet, ett flerårigt arbetsprogram om att vi vill ha en gemensam lagstiftning på migrations- och asylområdet. Man tillförde också den externa dimensionen: att vi ska ha en bättre kontakt och upparbetade saker med ursprungsländer och transitländer. utvärderade kommissionen en hel del av tidigare fastställda miniminormer. En del av dem hamnar väl snart på bord. fastställdes återvändandedirektivet som alla medlemsstater ställde sig bakom. Där det tydligt meddelats om utvisning eller avvisning har medlemsstaten en skyldighet att se till att den verkställs. Sedan vi gått över från till Lissabonfördraget är huvudregeln majoritetsbeslut. , då hade ordförandeskapet och då vår migrationsminister var kapten, , har ett nytt program, Stockholmsprogrammet, utarbetats. En väldigt tydlig skillnad är att man där ställer individen i centrum en stor skillnad jämfört med Haagprogrammet som arbetades fram i skuggan av . Där var det väldigt mycket fokus på kontroll och på att försvåra för terrorister att komma in i . Fokus har rejält flyttats. ska mänskliga rättigheter, medborgarens rättigheter, skyddas och utvecklas inte minst inom asyl- och migrationsområdet. Därför blir jag lite förvånad när jag gång på gång, senast i , hör hur man framför allt från Socialdemokraterna väldigt hårt kritiserar Stockholmsprogrammet. Jag hörde inte ett ljud om den kritiken när Socialdemokraterna var i regeringsställning och faktiskt ställde sig bakom Dublinprogrammet som definitivt hade en sådan profil. Vi i utskottet har inte bara suttit på läktaren och tittat, utan vi har också uttalat oss lite grann under resans gång. Vid ett antal tillfällen har vi yttrat oss. När grönboken kom på området ställde vi oss positiva till en ökad harmonisering. När vi yttrade oss över Lissabonfördraget sade vi att det ska utgå från en reglerad invandring. Vi ska tillvarata migrationens möjligheter och effekter. Rätten att söka asyl ska vara absolut. Det ska vara rättssäkra system och fler möjligheter till legal invandring. Det ska finnas en solidaritet mellan medlemsstaterna samt en rättvisa för tredjelandsmedborgare. Utskottets bedömning av en harmonisering är att vi därmed kan öka kapaciteten för att ge flyktingar skydd. Vi kan stärka rättssäkerheten i hela EU. Vi kan förbättra mottagandet i hela EU. Vi kan öka kapaciteten för flyktingar som har absolut svårast att komma hit kvotflyktingar, människor som har varken pengar, kontakter eller möjligheter att ta sig till . När den nya instans- och processordningen infördes beslutade man att utvärdera den. Den utvärderingen kom för drygt . Där konstateras det att det har blivit mer öppet och mer rättssäkert. Man poängterar att det är viktigt att tyngdpunkten i processen ligger på första instans, . kom till ungefär 24 000 asylsökande. Det var en minskning av dem som kom från och en ökning av dem som kom från . fattade beslut i 27 000 ärenden ungefär hälften inom loppet av , den tid som regeringen anger i regleringsbrevet. av drygt 1 600 ensamkommande barn fick beslut inom den av regeringen stipulerade tiden. Snittiden för ensamkommande barn var . På gör man mycket för att höja kvaliteten men också för att få ned de långa handläggningstiderna. Ett projekt gäller kortare väntan. Det har blivit en väldig diskussion om det är mindre rättssäkert eller inte. Jag tycker att man ska titta på hur det har varit, hur det sett ut, och på varför man ville införa detta projekt. En mätning 2008 visade att snittiden för att få offentligt biträde var från det att man ansökt. brukar biträdet få på sig. Lite slarvigt kan man säga att för den som kom till och sökte asyl hände ingenting . Självklart säger då vän av ordning: Vad kan vi göra för att förbättra här? idé är att i ett tidigt skede i utredningen sätta in högsta kompetensen för att snabbt kunna urskilja dem som kan få ett jobb och på så sätt kunna lägga mer kraft och få en bättre kvalitet på de ärenden som behöver utredas mer. Man bedriver också förbättringsarbete för hbt-personer, homo-, bi- och transsexuella, för barns och kvinnors särskilda asylskäl och också för att mycket tydligt förbättra landinformationen. Slutligen, herr talman, har vi fått några trevande försök från oppositionen att verka enig. Det är väldigt spännande för oss i Alliansen att få se hur den enigheten ser ut, och därför tänkte jag på ett tidigt stadium ställa några frågor. Annars kan det bli en diskussion om att man gör det i sista replikskiftet, och då brukar man få kritik välmotiverad sådan från talmannen. pratar jag inte om smådetaljer i det här utan om bärande, stora områden. Det första är det jag började med. Vi har en utlänningslag. Vi har en reglerad invandring där det ska vara skillnad på ja och nej. Det är viktigt att det finns en trovärdighet. När vi tittar på motionsflödet från framför allt Vänstern och ser vi att det finns ett antal motioner om amnesti. Då blir min fråga till socialdemokratin: Är ni beredda att äventyra trovärdigheten i den reglerade invandringen och gå med Vänstern och ? Hur ser er gemensamma politik ut? Den andra frågan gäller åtgärder som har gjort det lättare att komma till och arbeta. Vänstern och socialdemokratin tycker att detta med myndigheter är toppen. agerade mycket klokt här och tyckte att behovet ska fastställas av företagare. Har ni en gemensam politik på detta område, och hur ser den i så fall ut? Det här är avgörande. Först och främst har människor som drömmer om att skapa sig bättre liv nu fått möjlighet att göra det.