prot · GX09144 · 2010-06-28 00:00:00 — En sammanhängande och väl integrerad arbetsmarknad i främjar sysselsättning och tillväxt på båda sidor av Sundet. Arbetet med att fördjupa integrationen och undvika gränshinder i regionen är därför mycket viktigt, inte minst på skatteområdet. med måste även fortsättningsvis vara utformat på ett sätt som bidrar till arbetskraftsrörlighet och en utveckling av . Vi kommer att fortsätta att följa upp hur väl skatteavtalet fungerar. Mer allmänt kan det finnas skäl att närmare analysera hur de svenska och danska välfärdssystemen samspelar med skatteavtalet. Regeringen ser även över situationen på andra sätt för de skånska kommunerna. En del i detta arbete är den kommitté som regeringen tillsatt och som bland annat har i uppgift att analysera effekterna för kommuner och landsting av att personer pendlar över landgränserna. 44 (): Jag tackar naturligtvis för svaret, men jag måste tillstå att jag först var övertygad om att jag hade fått fel svar på något vis. När finansministern säger att det inte föreligger några uppenbara obalanser i skatteavtalet mellan och undrar jag om vi finns i samma verklighet. Jag tror att finansministern ska vara glad för att det inte är några borgerliga skånska riksdagsledamöter på plats här, för de skulle nog ha rodnat ganska mycket. Har finansministern missat år av debatt om hur ofördelaktigt avtalet är för ? Har missat sina regeringskollegers uttalanden? sade som är ansvarig för Nordenfrågorna följande i : Dessutom måste skatteavtalet med omförhandlas. Bland annat kompenseras varken för förlorad skatt på inkomster under vissa nivåer eller på offentliganställdas inkomster. Det är helt åt skogen, enligt , som tycker att har sig självt att skylla för bristerna i avtalet. har utvärderat avtalet åt regeringen och kom fram till att får per hundralapp från , medan skickar tillbaka runt per hundralapp till . Är inte det en uppenbar obalans? Enligt utvärderingen är det av pendlarna som omfattas av avtalet. Är inte det en uppenbar obalans? Det är bra att arbetspendlingen över ökar. Det har inte minst jag arbetat för . Det öppnar för en mycket större arbetsmarknadsregion. Men det måste vara balans både för de enskilda och för kommunerna. Hela integrationen i kan hotas om skattegapet tillåts öka. Det är inte rimligt att det är bostadskommunen som ska stå för all service som utbildning och vård, medan skatteintäkterna går till en kommun i ett annat land. Det är så hemma hos oss att danskar som bor där känner av att grannarna vet att de inte betalar för sig. Därför är det också ett starkt krav från dem som pendlar att de ska få lov att betala skatt i den kommun och i det land där de bor. Detta börjar handla om stora pengar. har lönesumman för dem som pendlar till tredubblats och var då 6,6 miljarder. lär den vara uppemot 10 miljarder. 30 procents kommunalskatt på 6,6 miljarder skulle ge drygt 2 miljarder till svenska kommuner. Men det är bara några hundra miljoner som går dit. Är inte det, , en uppenbar obalans? I sitt svar försöker finansministern sig på den kända sammanblandningen av äpplen och päron. Han hänvisar till arbete jag är ledamot i den och känner därför mycket väl till kommitténs arbete med att fördela de pengar som trots allt kommer från detta avtal så att de träffar de kommuner som har kostnader för pendlarna. Det är naturligtvis bra och nödvändigt, och detta behöver vi göra. Men det löser inte huvudproblemet, nämligen att avtalet mellan och uppvisar en uppenbar obalans. En annan mer rättvis fördelning skulle ge de skånska kommunerna en bättre ekonomi, men det är resten av landets kommuner som får betala det, inte . Det går inte att sticka huvudet i sanden, . Skattegapet ökar , och det blir än dyrare för att ställa det till rätta. Så sätt i gång förhandlingarna nu! 45 Finansminister (): riskerar att hamna i sitsen att hans argument skulle prövas av verkligheten om vi skulle få en socialdemokratisk regering. I det läget skulle han sitta på samma underlag som jag gör. Då skulle slutsatsen vara densamma. Det är inte så att det finns en uppenbar obalans i det avtal som vi har mellan de nordiska länderna på skattesidan och i den utjämningsordning som vi har med . Den frågan har prövats noggrant, och den beskrivning som gör är inte överensstämmande med de slutsatser som har dragits av tjänstemännen på . Grunderna i ordningen att vi inte beskattar inkomster och inte heller offentliganställda leder till att vi får det resultat som vi får med en stigande kompensation där har fått växande utbetalningar . Jag skulle naturligtvis kunna göra en bred poäng av att detta avtal undertecknades av en socialdemokratisk regering och framförhandlades av socialdemokratiska statsråd. Men jag ska avstå från att göra den poängen därför att det i stor utsträckning följer normerna för internationella skatteavtal, och det kan inte bedömas som en alldeles enkel uppgift att påvisa att det finns en skevhet i avtalet som är så uppenbar att den kan ge för handen att det här finns goda utsikter för en omförhandling. De uppgifter som hänvisar till här med kostnader och kompensation har arbetats igenom, och det har visat sig att det som räknat på inte stämmer. Det är en liknande beräkning som gör här, och den visar helt enkelt ett annat resultat än de resultat som har kommit fram när tjänstemännen på har arbetat igenom frågan. Jag kan ha förståelse för att man skulle önska att det var på något annat sätt, och jag kan ha förståelse för hur våra socialdemokratiska och borgerliga ledamöter från regionen och från kommunalpolitiken upplever detta. Men det hjälper inte så att säga när vi har ett avtal som är standardmässigt och som inte har en uppenbar obalans, som är framförhandlat av en socialdemokratisk regering och genomgånget av både och . När man gör detta noggrant landar man i en annan slutsats än den som ger vid handen. Man kan naturligtvis gå igenom frågan för att på ett grundligt sätt visa att de uppgifter som här anför inte är riktiga därför att det inte går att komma till någon annan slutsats. Det är ett missförstånd som har gjort i sina beräkningar och som inte återspeglar de faktiska förhållandena. Det är helt enkelt inte riktiga antaganden och följaktligen inte heller riktiga resultat. Det är bara att beklaga att det är på det sättet, och det är där vi står. Det är helt enkelt så att vi kan eftersträva en stark . Vi kan eftersträva integration. Vi kan eftersträva att avtalet väl återspeglar kostnader och intäkter från de två olika länderna. Därmed kan vi ge uttryck för politiska ambitioner. Men för att vi ska ha en förutsättning att vinna ett nytt avtal med måste det kunna påvisas uppenbara obalanser i det gällande avtalet. Det är inte så att det finns ett sakunderlag för en sådan slutsats. 46 (): Detta är ganska intressant. Vad kan då statsrådet ha grundat sina tydliga uttalanden på? Den profil som dina regeringskolleger visar upp i regionala medier i är betydligt mer oförsonlig i fråga om avtalet än den som har visats här i debatten. Efter den utvärdering som gjorde 2007 det är den som jag refererar till och inte kommenterade även statsministern det hela. Då var kommentarerna snarare av karaktären att vi ska invänta rätt förhandlingsläge. Det var det som jag hade förväntat mig att debatten skulle handla om , att skulle berätta för mig att det inte är rätt läge att ta detta med danskarna. Men detta är en helt ny inställning, att skatteavtalet i grunden är bra. Sedan är det fantastiskt när säger att han inte ska använda sig av att det var en socialdemokratisk regering som förhandlade om och skrev under avtalet. Sedan säger han det ändå. Det var väl lite väl billigt? Låt mig då säga följande: Ja, jag röstade ja till detta avtal, precis som dina moderata kolleger gjorde här i kammaren när detta underställdes . Det var inte bra att vi gjorde det. Men det fanns också med att det skulle göras en utvärdering . Den utvärderingen skedde 2007, och då var det som var finansminister och ingen socialdemokrat. De må låta som en petitess, men hänvisa inte till tjänstemän på . Vi har en debatt här mellan oss som politiker, och det är finansministerns åsikt som jag vill höra, inte vad beredningen på departementet tycker. Man kan naturligtvis hänga upp sig på att detta med offentliganställda och annat står i grundavtal och så vidare. Men det finns mer i detta sammanhang. Det är att danskarna får göra ett ganska stort grundavdrag 40 000 för en ensamstående och 80 000 för den som är gift. Det är klart att det innebär att underlaget minskar ännu mycket mer. har väl inte varit lika aggressivt i tillämpningen av avtalet, om jag förstår det rätt, och det kan ha haft sin betydelse för att det är en sådan obalans. Men det är inte detta jag pratar om. Jag pratar om legitimiteten för avtalet och om folks stöd för detta. De som pendlar säger: Låt oss för hundan ursäkta uttrycket betala kommunalskatt där våra ungar går i skolan, där vi går till vårdcentralen och så vidare. Det är klart att de tänker så. Och det är klart att när det sparas och är ont om pengar att skattebetalare i , , och funderar på att det är bra att man har av befolkningen som jobbar i . Men det är vi andra som får betala med lite sämre skola, vård och omsorg. Jag vill inte ha den debatten. Det vill inte pendlarna heller, och det vill ingen politiker. Det är därför som vi måste sätta stopp för detta så att det faktiskt blir en folklig legitimitet för själva skattesystemet och vad man betalar. Detta är inte alls någonting konstigt, utan detta skulle mycket väl gå. Jag vill påstå att både och skulle tjäna på det. I de debatter om denna fråga där danska politiker har varit med och har satt sig in i frågan och förstått hur det ser ut inser de också att detta inte är någon långsiktigt hållbar lösning om vi ska kunna göra en riktig region av . 47 Finansminister (): Det råder ingen som helst tvekan om att är av centralt värde. Det råder ingen som helst tvekan om att det är bra att människor kan arbetspendla mellan och . Det råder ingen som helst tvekan om att det är till gagn både för och för att de två länderna förs närmare varandra. Jag har försökt redogöra för förhandlingsläget, som man om man så vill kan beskriva det som. Vill man då föra upp en sådan här diskussion får vi nog ändå utgå från hur bedömningarna där ser ut. När man arbetar sig igenom frågan och tittar på beräkningarna, också de beräkningar som hänvisar till, är bedömningen att det inte föreligger någon uppenbar obalans. Vi har tittat på frågan vid upprepade tillfällen. Det finns inte någon tvekan i fråga om detta. uppgifter och de uppgifter som här redovisar bedöms inte, när vi går igenom dem, överensstämma med bedömningen att det skulle föreligga en uppenbar obalans. De skulle helt enkelt inte hålla om vi presenterade underlagen och tog den diskussionen med det danska . Grunderna i detta avtal att vi ska ha källstatsbeskattning, att det rör privat sektor, att vi har en inkomstgräns på , att det följaktligen är det egna landets skattesats som tillämpas följer normerna för hur denna typ av skatteavtal mellan länder ska se ut. har en sits där vi har haft små belopp från . Det var bara 273 miljoner 2005. Sedan har vi sett över tillämpningen och gjort vissa förskjutningar, och därefter har vi gradvis ökat detta. Det ligger nu på över 800 miljoner i överföringar från . Jag kan bara beklaga att det är på detta sätt och att det är så här situationen ser ut. Jag hade naturligtvis haft en mycket enklare situation om jag hade kunnat dela bedömning att det finns en uppenbar obalans som skulle kunna föranleda ett starkt förhandlingsläge. Men jag kan bara beklaga att så inte är fallet. Det var inte min avsikt att kasta en skugga på den tidigare socialdemokratiska regeringen genom att påpeka att det var den som förhandlade fram avtalet. Det är helt enkelt så här skatteavtal mellan länder ser ut. När det har utvärderats har det inte påvisats någon uppenbar obalans som skulle kunna föranleda en mer avgörande omförhandling av avtalet. 48 (): Situationen i till exempel är att ungefär var tjugonde inkomsttagare inte betalar skatt där man bor. Detta handlar om hur folk i allmänhet ska uppfatta skattesystemet. Det är det vi pratar om. Jag måste säga att de svar som statsministern och den ansvariga Nordenministern har gett har handlat om att vi ska avvakta rätt förhandlingstillfälle men att vi måste göra någonting åt detta. De har i alla fall varit lite hoppfulla. Finansministern säger här att vi har ingenting att få och att vi inte vill ha någonting, så vi lägger ned butiken. Detta är ett besked som kommer att oroa väldigt mycket i . Skulle vi åtminstone få ut det dubbla, det vill säga av varje hundralapp som tjänas i , och om de pengarna skulle fördelas till de kommuner som egentligen har kostnaderna skulle det för Malmös del närma sig 300 miljoner i ökade skatteintäkter. Det är 600 fler välfärdsarbetare. Det innebär många fler lärare i skolorna. Detta är därför sannerligen inte någon liten skatteavtalsteknisk finess, utan detta är en stor fråga där väldigt många människor berörs. Jag är ledsen att vi har en finansminister som inte är beredd att ta tag i frågan. Men jag kommer att jobba för att vi får en annan finansminister som åker till och rättar till det hela. 49 Finansminister (): Sakförhållandet är såsom jag har redovisat. Om detta råder det inte någon osäkerhet. Vi har tre grundprinciper för ett skatteavtal. Vi har en källstatsbeskattningsprincip. Den tillämpas utifrån rådande skattesatser och de regler som finns i det land där arbete utförs. Vi har principerna om att det omfattar privat sektor och att det finns en gräns på . De beräkningar som har redovisats och de siffror som återigen redovisar har prövats och stötts och blötts i god ordning av de opolitiska tjänstemän som har ansvaret för att göra den typen av underlag. Det är inte så att förhandlingsläget präglas av att vi har en uppenbar obalans i avtalet. Det kan naturligtvis både och jag beklaga därför att jag naturligtvis delar hans bedömning att det vore bra för kommun och för om vi fick in mer skatteintäkter till ökad välfärd. Men då måste vi först påvisa den uppenbara obalansen, och det råder inte någon osäkerhet kring de bedömningar som vi har sett, utan den situationen har vi inte. Det är bara att beklaga om vill sprida en felaktig bild av det avtal som vi har. Situationen är den som jag har beskrivit. Om detta råder det inte någon tvekan. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2009/10:400 om erfarenheterna av EU-insatser vid finansiella kriser 50 Finansminister (): har frågat mig vilka slutsatser jag drar om behovet av att utarbeta en EU-strategi mot framtida finansiella kriser och vilka initiativ jag avser att ta för att lyfta fram frågan om en sådan strategi. undrar vidare om regeringens bedömning av vad en EU-strategi ska innehålla samt hur strategin ska kunna samordnas med andra internationella ekonomiska organisationers arbete. Låt mig inleda med att konstatera att jag delar uppfattning att det finns ett behov att stärka EU:s beredskap att hantera framtida kriser. Redan under det svenska ordförandeskapet enades om principer för hur balans i de offentliga finanserna ska uppnås, så kallade exitstrategier. Vårens händelseutveckling har medfört att konsolideringsbehovet har blivit mer akut. En grundläggande förutsättning för att hålla ordning på de offentliga finanserna är starka nationella finanspolitiska ramverk. har goda erfarenheter av detta, och jag har försökt att verka för att fler EU-länder följer exempel. Vidare har ett arbete inletts med att stärka stabilitets- och tillväxtpakten. Från svensk sida har vi i detta arbete betonat att det är viktigt att man genom tydligare regler säkerställer att skuldnivåerna minskar i en tillfredsställande takt. Vidare har vi betonat att man bör se över möjligheten att använda sanktioner för att förstärka incitamenten för medlemsstaterna att föra en ansvarsfull finanspolitik. För att förebygga uppkomsten av makroekonomiska obalanser i enskilda länder som riskerar att få negativa spridningseffekter diskuteras också en ökad samordning som syftar till att tidigare kunna upptäcka när ett land tappar i konkurrenskraft och behöver genomföra strukturella reformer. Även förstärkt övervakning och reglering av den finansiella sektorn är centralt för att upptäcka risker . Ett viktigt led i detta arbete är inrättandet av den nya europeiska tillsynsstrukturen och ett europeiskt systemriskråd. Detta arbete ligger i linje med arbetet som bedrivs inom bland annat G20 och IMF. Vidare är drivande i arbetet med att införa en stabilitetsavgift enligt svensk modell i hela EU för att den finansiella sektorn på så sätt ska vara med och betala kostnaderna för en finansiell kris. 51 (): Tack för svaret, finansministern! Jag har ställt ett antal frågor, och jag är medveten om att de kanske är så omfattande att det är svårt att inom ramen för ett interpellationssvar och den korta tid för diskussion vi har till vårt förfogande belysa särskilt många aspekter av dessa frågeställningar. Vi har alla upplevt en med en rad olika finanskriser. De har varit lite olika till sin innebörd och lite olika till sin bakgrund, men det finns naturligtvis något gemensamt i dem. Den första frågan man måste ställa sig är vad det är för analys man gör av dessa finanskriser. Jag kan citera en kolumnist och ekonomisk kommentator i som skrev följande: Kom ihåg . Det var den dagen då drömmen om en fri global marknad dog. Jag kan också citera en Nobelpristagare i ekonomi, , som sade: Den rådande krisen har blottat fundamentala fel i det kapitalistiska systemet, eller åtminstone den speciella form av kapitalism som utvecklats i . Jag skulle kunna fortsätta där, för det är klart att det är viktigt att försöka få till stånd en diskussion om orsakerna till och hitta en gemensam syn på analysen av de olika finansiella kriser vi har genomlevt . Jag ser dock inte mycket till ansats till en sådan diskussion, vare sig i svar vilket jag inte hade förväntat mig eller i de diskussioner som förts, antingen det är G20, G8, EU:s finansministrar eller någon annan som förs samman. Det finns inte mycket av samsyn om orsakerna till de finansiella kriserna. Det är klart att har man ingen samsyn om kriserna har man ingen samsyn om strategin. Strategin spretar rätt ordentligt. Det finns alltifrån , som driver någon form av statskapitalistisk interventionsstrategi, till dem som sträcker ut armarna och säger att detta handlar om marknaden, att vi inte kan göra något åt marknaden och att marknaden sköter sig själv. Det finns också de, kanske inte minst utanför Europeiska unionen, som tycker att man ska göra en del insatser. Det har under de senaste toppmötena visat sig finnas väldigt stora skillnader mellan olika krafter inom EU. Det är inte bara splittring inom EU-kretsen utan också mellan olika EU-delar och övriga världens inte minst stora ekonomier. Ur denna synpunkt är det klart att det är ett dystert läge. Det finns ingen gemensam analys av varför vi har råkat ut för en rad globala finanskriser, och det finns ännu mindre någon gemensam strategi för hur man ska hantera detta. Om man på något vis ska sammanfatta det som väldigt kort har varit diskussionen i och det medger egentligen ingen diskussion kan man för det första säga att EU har sagt en sak, och så har man gjort något helt annat från regeringarnas sida när varje finanskris har dykt upp. För det andra har man konsekvent struntat i de regler man själv har bestämt. Tillväxt- och stabilitetspakten, som och jag har diskuterat tidigare, har många länder tyvärr helt struntat i inte minst de som själva stod bakom och är initiativtagare, typ och . För det tredje har man struntat i att under goda konjunkturlägen bygga upp överskott, alltså det vi har gjort i under goda konjunkturlägen. Det har de flesta EU-länder också struntat i, och därför har man kommit in i kriser med stora underskott. För det fjärde är det bra att det har funnits en diskussion om att försöka sätta någon form av avgift eller restriktion på bankerna, men samsynen är tyvärr rätt begränsad internationellt när det gäller detta. För det femte och sista är det så att man inte bara kan spara sig ur kriser. Det handlar ofta om att man måste investera och satsa i kriser. Har man inte sparat ihop ett överskott så att man har resurser kan man inte satsa någonting, och där är naturligtvis den varken sämre eller bättre än andra EU-regeringar. ärvde ett stort överskott. Han har gjort sig av med överskottet och lämnat ifrån sig ett stort underskott. Det är ungefär vad de flesta EU-länder har gjort: tappat av de offentliga finanserna. 52 Finansminister (): Detta är naturligtvis en diskussion jag välkomnar. Vi har upplevt som sträcker sig där det europeiska valutasamarbetet mer eller mindre bröt samman. Ett antal länder kastades ut i oordnade kriser . Det följdes av att ett stort antal länder hamnade i relativt likartade och relativt traumatiska situationer i och . Återigen landar nu världsekonomin med dessa kast och kriser. Vi kan naturligtvis diskutera de exakta grundorsakerna till detta. Min enkla tro och analys är att detta är en i det närmaste inneboende brist och svaghet i de globala, fria kapitalrörelsernas tillvaro. Kapital jagar efter vinst och avkastning och skapar kast och kriser på ett sätt som är närmast oundvikligt. Det är naturligtvis politikens uppgift att bekämpa detta och försöka hantera situationen, men jag tror att vi måste ha en realistisk syn på hur pass hårda dessa starka krafter är. Det betyder dock inte att vi står försvarslösa. Jag vill påpeka att våra nordiska samhällsmodeller i mångt och mycket har klarat sig bättre än de flesta andra länder när det gäller välfärd, arbetslöshet, offentliga finanser och sådant genom . Vi lärde oss av våra kriser och . Detta är sant för , , och . En utgångspunkt för detta arbete, som naturligtvis nu också bör vara en utgångspunkt för EU:s reformarbete, är att man åtgärdar problemen via stramare budgetordningar, mer av budgetbalans, mer av överskott, mer av ordning, mer av stramhet och mer av struktur i arbetet. Det gör att man åtminstone kan skydda sitt eget lilla land med några buffertar i termer av starka offentliga finanser. Det är inte att resignera inför att vi har en brutal världsekonomi, utan det är att värna och trygga våra medborgares vardag och välfärd. Sedan behöver vi naturligtvis också nya ramverk för de finansiella marknaderna. Vi behöver mer av ansvarsutkrävande, och vi behöver mer av öppenhet och krav på redovisning i beslutsfattandet. Här är det bara att välkomna att det sker rörelser i den riktningen från G20 och från EU. Min slutsats av dessa kriser är att vi behöver mer av europeiskt samarbete och mer av övergripande europeiska strukturer som kan se till att banker som blivit gränsöverskridande också ställs under en kontroll och en utvärdering som matchar den gränsöverskridande situationen. Får jag göra en egen reflexion i detta sammanhang skulle jag vilja säga att det som kommer ut ur helgens G20-möte är risken för en tragisk upprepning av den historia vi nu har sett. Om de riktlinjer som landar visar sig vara riktiga om man går in i 20132014 med underskott på i storleksordningen av bnp och givet att man ligger på en skuldnivå på nära nog av bnp kommer möjligheterna att bedriva en aktiv stabiliseringspolitik, alltså att investera sig ur kriser eller åtminstone dämpa kriserna med investeringar och satsningar, att vara utomordentligt små för de stora länderna. För svensk del måste detta landa i två slutsatser: dels att vi jobbar vidare med våra egna ramverk för att trygga medborgarna i termer av starka offentliga finanser och dels att vi måste aktivt arbeta för att EU-strukturerna stärks både när det gäller offentliga finanser och när det gäller ramverken för marknader. 53 (): säger att det behövs mer ekonomiskt samarbete inom EU. Frågan är dock vad samarbetet ska grunda sig på.